text:
A POLGÁRI JOG FORRÁSAI - PDF
Download "A POLGÁRI JOG FORRÁSAI"
1 A POLGÁRI JOG FORRÁSAI A polgári jog akárcsak a jogrendszer egésze jogszabályok halmazából áll, melyeket polgári jogi jogszabályoknak nevezünk. A jogi norma: magatartásszabály. A társadalmi együttélést sokféle norma (vallási, erkölcsi normák stb.) szabályozza. A jogi normákat ezektől leginkább az különbözteti meg, hogy a jogi normák betartása közhatalmi úton kikényszeríthető. A jogi norma megismerési forrása a jogforrás a jogalkotó hatáskörrel felruházott közhatalmi szervek által megalkotott és nyilvánosan kihirdetett jogszabály. Jogforrásnak ma általában csak az írott jogot ismerjük el. A magánjog fejlődésében hosszú évszázadokon át nagyobb jelentősége volt az íratlan szokásjognak, majd a szokásjogi gyűjteményeknek (pl. Tripartitum). A törvényhozó által alkotott és írásban kihirdetett polgári jog csak a XIX-XX. század polgári törvénykönyveivel vált Európa-szerte uralkodóvá. Ma is létező tartalmi kategória az írott polgári jog által elismert és ezáltal legalizált szokásjog, ilyen pl. az ajándék szokásos mértéke, vagy ha a törvény forgalmi vagy szakmai szokásokra utal. Tényleges tartalmukat a bírói gyakorlat határozza meg. Az irodalomban az egyik nézet szerint a szokásjog azon alapszik, hogy a törvényhozó elismeri. A másik nézet szerint a szokás joggá azáltal válik, hogy azt a jogalkalmazási gyakorlat ítélkezése alapjává teszi. A mindenkire egyaránt vonatkozó, mindenki által alkalmazandó, absztrakt írott jogi és szokásjogi normákat együttesen tárgyi jognak nevezzük. Megkülönböztetjük a tárgyi jogtól az alanyi jogot, mint egy konkrét személyt a tárgyi jog alapján megillető jogosultságot. Az alkotmányos alapjogok tekintetében a természetjog elsőbbsége látszik érvényesülni, melyek a polgári jogban a személyiségi jogok és a tulajdonjog szempontjából bírnak kiemelkedő jelentőséggel. A POLGÁRI JOGI SZABÁLY FAJTÁI A polgári tárgyi jog forrásai között megkülönböztetünk országos és helyi (partikuláris) jogot. Az ország egész területén hatályos jogot a központi jogalkotó szervek, a helyi jogot a helyi önkormányzatok alkotják saját közigazgatási területükre kiható hatállyal. A polgári jogi viszonyokat szabályzó normák főszabályszerűen országos hatályú normák, és csak kivételesen, törvényi szintű jogszabály felhatalmazása (permisszió) alapján szabályozhatnak önkormányzati rendeletek partikuláris hatállyal polgári jogviszonyt. A polgári jog alaki forrásai: Alkotmány Az évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról az egész jogrendszernek, így a magánjognak, azon belül a polgári jognak is alaptörvénye. Különösen szoros a kapcsolódás az alapjogokon keresztül, amelyeknek részletes szabályait, törvényi garanciáit a polgári jogban találjuk. 1
2 Ilyen alkotmányos alapjogok különösen: az alapvető emberi jogok (emberi méltósághoz, az élethez, egészséghez, testi épséghez, jóhírnévhez való jog stb.), a tulajdonformák egyenértékűsége és a tulajdonhoz való jog, az öröklés joga, a vállalkozás joga és a gazdasági verseny szabadsága. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint: "Nemcsak a jogszabályoknak és az állami szervek működésének kell szigorúan összhangban lenniük az Alkotmánnyal, hanem az Alkotmány fogalmi kultúrájának és értékrendjének át kell hatnia az egész társadalmat. Ez a jog uralma, ezzel lesz az Alkotmány valóságossá."(11/1992. (IILS.) AB hat.) Ebből következően az alkotmányos normáknak nem csak a polgári jogi jogszabályokon keresztül, közvetve, hanem közvetlenül a polgári jogi jogviszonyokban is érvényesülniük kell (Lábady). Létezik azonban ezzel ellentétes tudományos felfogás is (Vékás). A szerződési szabadság nem minősül alkotmányos alapjognak. A mellőzés oka elsődlegesen közérdekű korlátok felállítása, amely piac- és fogyasztóvédelmi okokból főként a fúzió- és kartelltilalom körében jelentkezik is. Az Alkotmánybíróság szerint a szerződési szabadság elve az alapjoghoz hasonló védelemben részesülhet. A szerződési szabadság törvénnyel korlátozható, azonban ez nem lehet önkényes, indokolatlan, mert az ésszerű korlát nélküli korlátozás sérti az emberi méltóságot. Polgári Törvénykönyv (1959. évi IV. törvény) A Ptk. bár nem tartalmazza, de átfogja a polgári jog egészének rendszerét, ezért a polgári jogi különtörvényekhez és egyéb külön jogszabályokhoz képest irányadó szerepe van. 1. (1) Ez a törvény az állampolgárok, valamint az állami, önkormányzati, gazdasági és társadalmi szervezetek, továbbá más személyek vagyoni és egyes személyi viszonyait szabályozza. Az e viszonyokat szabályozó más jogszabályokat ha eltérően nem rendelkeznek e törvénnyel összhangban, e törvény rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni. A Ptk. célját megfogalmazó szabály lényegében kiemeli a többi törvény közül, ún. kódexjelleget ad számára. Az ilyen iránymutató törvény esetében nem él az az általános jogelv, hogy azonos szintű jogszabályok közül a később alkotott ellentétes tartalom esetén külön rendelkezés nélkül is lerontja a korábbi normát. Kormányrendeletnél alacsonyabb szintű jogforrás (praktikusan: miniszteri rendelet) csak a Ptk. által meghatározott kivételes esetekben lehet a polgári jogviszony forrása E törvény alkalmazásában a) jogszabály: a törvény, a kormányrendelet, továbbá a törvény felhatalmazása alapján, annak keretei között az önkormányzati rendelet; a 29. (3) bekezdése, a 200. (2) bekezdése, a 209/B. (6) bekezdése, a 305. (1) bekezdése, a 434. (3) (4) bekezdése, az 523. (2) bekezdése és az 528. (3) bekezdése tekintetében valamennyi jogszabály; A korlátozás jogpolitikai indoka, hogy a polgári viszonyok felleltározhatatlansága ne párosuljon tömegesen a kibocsátott alacsony szintű jogi normákkal. 2
3 Egyéb, célzatosan polgári jogi vonatkozású törvények A polgári jog egészét lehetetlen és célszerűtlen volna egyetlen jogszabályban összefoglalni, ezért egyes speciális jogterületek, illetve jogintézmények részletes szabályozását a Ptk. külön törvényekre utalja. Ezek közül a legfontosabbak: családi jog (1952. évi IV. törvény), társasági jog (2006. évi IV. törvény), a csődeljárásról, a felszámolási eljárásról és a végelszámolásról szóló évi XLIX törvény), szerzői jog (ld. a vonatkozó tételek). Kormányrendeletek Leggyakrabban a Ptk. egyes rendelkezéseinek végrehajtási (azaz részletező) szabályait tartalmazták. Így pl. a jótállási kötelezettségéről szóló 117/1991. (IX. 10.) Korm. rendelet, a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelemről és a gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet. Arra is lehetőség nyílik, hogy a Kormány a Ptk. által nem szabályozott polgári jogi viszonyokat is rendezzen. Ezesetben a kormányrendeletek kifejezetten a Ptk-val különösen annak alapelveivel összhangban szabályozhatnak személyi és vagyoni viszonyokat. Miniszteri rendeletek 685. E törvény alkalmazásában a) jogszabály: a törvény, a kormányrendelet, továbbá a törvény felhatalmazása alapján, annak keretei között az önkormányzati rendelet; a 29. (3) bekezdése, a 200. (2) bekezdése, a 209/B. (6) bekezdése, a 305. (1) bekezdése, a 434. (3) (4) bekezdése, az 523. (2) bekezdése és az 528. (3) bekezdése tekintetében valamennyi jogszabály; Taxatív felsorolás arról, hogy a törvény felhatalmazása alapján az állampolgárok, egyéb jogalanyok személyi és vagyoni viszonyait kivételesen a törvény felhatalmazása alapján miniszteri rendelet is szabályozhatja. Pl. a váltójogi szabályokról szóló 1/1965. IM rendelet. Helyi önkormányzati rendelet A jogalkotási törvény szerint az önkormányzatok saját illetékességi területükön törvény vagy kormányrendelet felhatalmazása alapján a helyi, területi sajátosságoknak megfelelő részletes szabályok megállapítására, vagy magasabb szintű jogszabályban nem rendezett társadalmi viszonyok rendezésére önkormányzati rendeletet alkothatnak. Ezt a szabályt a Ptk. leszűkíti annyiban, hogy önkormányzati rendelet polgári jogi viszonyokat csak törvényi szintű felhatalmazás alapján szabályozhat. Ptké. 21. A Ptk.-nak a szomszédjogra vonatkozó rendelkezéseitől eltérő szabályokat a települési önkormányzat rendelete is megállapíthat. 3
4 Törvényerejű rendeletek évi 11. tvr. (Ptké. I.) és az évi 2. tvr. (Ptké. II.) közülük a legjelentősebb. Továbbá: évi 24. tvr. a kisajátításról, évi 13. tvr. a nemzetközi magánjogról. A polgári jog egyéb kútfői A szó szoros értelemben nem jogforrások, ám a polgári jog alakításában, fejlesztésében betöltött szerepük miatt mégis a polgári jog quasi forrásainak tekinthetjük. A bíróságok nem pusztán végrehajtják a jogi normák parancsait, hanem értelmezik, alkalmazzák s ezáltal szükségszerűen fejlesztik is a jogot évi LXVII. törvény bíróságok szervezetéről és igazgatásáról 27. (1) A bírósági jogalkalmazás egységének biztosítása a Legfelsőbb Bíróság feladata. (2) A Legfelsőbb Bíróság az (1) bekezdésben meghatározott feladatának ellátása körében jogegységi határozatokat hoz, és elvi bírósági határozatokat tesz közzé. 29. (1) Jogegységi eljárásnak van helye, ha a) a joggyakorlat továbbfejlesztése vagy az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása érdekében elvi kérdésben jogegységi határozat meghozatala szükséges, b) a Legfelsőbb Bíróság valamely tanácsa jogkérdésben el kíván térni a Legfelsőbb Bíróság másik ítélkező tanácsának határozatától. (2) Az (1) bekezdés b) pontjában említett esetben a Legfelsőbb Bíróság tanácsa kezdeményezi a jogegységi eljárást, és a jogegységi határozat meghozataláig az eljárást felfüggeszti. Korábban az LB az elvi irányítást az alsóbb bíróságokra kötelező irányelvek, elvi döntések, valamint nem kötelező kollégiumi állásfoglalások meghozatalával és bizonyos eseti döntések, határozatok közzétételével látta el (ezek gyakran a téves gyakorlat kiigazítását is célozhatják). Ellentétes tartalmú jogegységi határozat meghozataláig a korábbi irányelvek, elvi döntések, és kollégiumi állásfoglalások alkalmazhatóak. Sajátos szerepük van az AB határozatainak. Döntéseinek az Alkotmány, illetve egyes alkotmányos alapelvek értelmének feltárása miatt a polgári jog számára igen fontosak lehetnek. Így pl. a szerződési szabadság, a titokvédelem, a jogbiztonság követelménye stb. témakörében már találkozhatunk jogszabálymódosítást kikényszerítő AB határozatokkal. Az Alkotmánybíróság tevékenysége nem jogalkalmazás, e (speciális) testület konkrét ionvitákat közvetlenül nem dönthet el szerepe elsősorban a "negatív jogalkotás", az alaptörvénybe ütköző normák hatályon kívül helyezéssel történő "kigyomlálása" (ún. normakontroll), másodsorban pedig az un. autentikus alkotmány-értelmezés. Az AB. által értelmezett alkotmány" közvetlenül kötelezi a polgári bíróságokat és ezeken keresztül közvetve - bírói út hiányában ugyancsak közvetlenül - magukat a feleket is. A magánjog tudománya a magánjog kútfőit illetően jobbára a formális jogforrásfogalomból indul ki. Eszerint kútfőn vagy jogforráson a jogban kétfélét értünk: 1. azt a hatalmat, amely a jogot kötelezővé teszi (belső-érvényességi jogforrás), 2. azokat a jelenségeket, amelyekben a jogszabály kifejezésre jut (külső-érvényességi jogforrás). Az elsődleges hatalom az Alkotmány szerint a néphatalom. Szladits szerint a külső jogforrás lehet 1. általános (virtuális) pl. törvény, miniszteri rendelet stb. és 2. konkrét, pl. Ptk., Alkotmány. 4
5 A POLGÁRI JOGI NORMA SZERKEZETE Maga a polgári jogi norma más jogágak normáihoz hasonlóan több részből tevődik össze: tényállás (hipotézis), rendelkezés (diszpozíció), jogkövetkezmény. Ez a modell gyakran nem tisztán jelenik meg, a három elem gyakran nem egy jogszabályhelyen belül szerepel, hanem a törvény egészében elszórtan. 1. A tényállás (feltétel, hipotézis) A tényállás (feltétel, hipotézis) rendszerint elvont módon meghatározott jelenségek összességét fogalmazza meg, amelyek beállásához a jogszabály meghatározott emberi magatartást fűz. A törvényi tényállásban a jogalkotó által szelektált, jelentősnek és lényegesnek ítélt tények (magatartások, történések, körülmények, állapotok) kiemelésére kerül sor. A jogi normákban gyakran tiszta feltételként, ha, akkor fordulattal nyer szövegezést Ha a felek a szerződés fajta és mennyiség szerint megjelölt tárgyának minőségét nem határozták meg, a forgalomban szokásos jó minőségű dolgokkal kell teljesíteni. Gyakoribb azonban, hogy adott helyzetben a normaszöveg nem tartalmaz feltételt, vagy nem az egész feltételt tartalmazza (4) A jogosult követelheti a késedelmi kamatot meghaladó kárát. [ha neki felróhatóan kárt okoztak, és a késedelmi kamattal nem térült meg] Maga a tényállás is több tényből, körülményből tevődhet össze: ezeket külön-külön tényálláselemeknek nevezzük. Ha ezek egyidejűleg, együttesen valósulnak meg, szimultán tényállásról van szó, ha azonban egymásután, egymásra épülve: a tényállás szukcesszív. A rendelkező rész csak a teljes tényállás megvalósulása esetén alkalmazható: a norma szerinti tényállás megvalósulását vagy nemlétét a konkrét helyzettel az adott tényállással való egybevetése (szubszumáció, szubszumálás), azaz minősítés során fogjuk megállapítani. Ha a jogalkotó valamely tényt szerepeltet a tényállás elemei között, viszont azt is akarja, hogy e tényt ne legyen kénytelen bizonyítani a normára hivatkozó fél, vélelmet állít fel, hogy valamely valószínű tényállást valónak is tekintsük. A vélelem a jogalkalmazást megkönnyítő jogtechnikai eszköz. A fikció olyan jogtechnikai megoldás, amely alapján a tudva valótlan tényállást valóságosnak fogadjuk el (azért, hogy valamely jogkövetkezményt alkalmazni lehessen) (3) A vállalkozó a jogosan igénybe vett alvállalkozóért úgy felel, mintha a munkát maga végezte volna 94. (2) Ha a törvény kivételt nem tesz, a tulajdonjog szabályait megfelelően alkalmazni kell a pénzre és az értékpapírokra, valamint a dolog módjára hasznosítható természeti erőkre. 2. A rendelkezés (diszpozíció) A jogi norma rendelkező része írja elő azt a követendő magatartást, amelyet a tényállás elemeinek megvalósítása esetén a jogalanyoknak tanúsítaniuk kell. Ez a magatartás lehet pozitív (valaminek a tevésére kötelező), illetve negatív is (nem tevés, valamitől tartózkodás) (1) Adásvételi szerződés alapján az eladó köteles a dolog tulajdonát a vevőre átruházni és a dolgot a vevő birtokába bocsátani, a vevő pedig köteles a vételárat megfizetni és a dolgot átvenni. 5
6 A rendelkező részben előírt magatartástól az alanyok számára fennálló eltérés lehetősége vagy a lehetőség hiánya alapján meg kell különböztetni egymástól a diszpozitív és a kogens normákat. A diszpozivitás és a kogencia kizárólag a felekre irányadó. A jogalkotóra nézve a jogszabályi hierarchia szabálya érvényesül, miszerint a Ptk-tól eltérő módon külön engedély hiányában polgári jogi jogviszonyokat nem szabályozhat. a. A rendelkező rész diszpozitív, ha jogszabály az előírt magatartástól eltérést enged. Ennek különösen a szerződések jogában van jelentősége. Néhányszor a norma kifejezetten is utal az eltérés lehetőségére A törvénynek a szomszédjogra vonatkozó rendelkezéseitől jogszabály vagy a felek megállapodása eltérhet (1) A szerződés tartalmát a felek szabadon állapíthatják meg. A szerződésekre vonatkozó rendelkezésektől egyező akarattal eltérhetnek, ha jogszabály az eltérést nem tiltja. Ha a felek élnek a törvény által biztosított eltérés lehetőségével, jogviszonyukat akarategységben rendezhetik. Ha nincs közöttük jogszabálytól eltérő akarategységen nyugvó megállapodás, a diszpozitív szabályt kell alkalmazni. Ilyenkor a vélelem az, hogy akaratuk megegyezik a jogszabállyal. A diszpoztív szabály nem léphet a felek akarata helyébe, ha közöttük akaratkülönbség (disszenzus) van. Lábady szerint a diszpozitív szabály lehet 1. permisszív, azaz eltérést engedő, 2. hézagpótló, azaz az érdekelt felek elhatározását helyettesítő, 3. felhatalmazó magánjogi jogszabályok b. Kötelező (kogens) szabály esetén a felek az előírt jogszabályi rendelkezéstől nem térhetnek el. 8. (3) A jogképességet korlátozó szerződés vagy egyoldalú nyilatkozat semmis (2) Semmis az a szerződés, amely jogszabályba ütközik, vagy amelyet jogszabály megkerülésével kötöttek, kivéve ha ahhoz a jogszabály más jogkövetkezményt fűz. Semmis a szerződés akkor is, ha nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütközik. 13/B. (1) A korlátozott cselekvőképességen és a cselekvőképtelenségen alapuló semmisségre csak annak érdekében lehet hivatkozni, akinek cselekvőképessége korlátozott vagy hiányzik. c. Vannak olyan normák, amelyektől megengedett az eltérés, de csak egy bizonyos irányban (klaudikáló kogencia) 567. (1) A jelen fejezet rendelkezéseitől a biztosítási szabályzat és a felek szerződése a biztosított, illetőleg a kedvezményezett hátrányára a törvény kifejezett engedélye nélkül nem térhet el (2) Az egy évnél rövidebb elévülési határidőt a felek írásban legfeljebb egy évre meghosszabbíthatják, egyébként az elévülési határidők meghosszabbítására irányuló megállapodás semmis. A jogalkalmazás során nehéz eldönteni, hogy egy norma enged e eltérő megállapodást, vagy nem. A jogszabályhelyek általában nincsenek felcímkézve a kogens vagy a diszpozitív jellegre utaló kifejezéssel. 3. A jogkövetkezmény A jogi norma a rendelkezésben előírt magatartás tanúsítása esetén a tényállási elemek együttes fennállásához meghatározott jogkövetkezményt fűz. A jogkövetkezmény alapvetően kétféle lehet: 6
7 amennyiben a rendelkező részben foglaltak teljes mértékben megvalósultak, úgy beáll a kívánt joghatás (pl. tulajdonjog átszállása) ha az előírt szabályok ellenére a felek magatartása rendellenes, úgy a jogkövetkezmény a norma által megállapított joghátrány vagy másnéven: szankció. Kivételesen általában jogalkotási hibából előfordulnak szankció nélküli polgári jogi normák (lex imperfecta), pl 318. (2) A szankció A szankció valamely, a jogalkotó által nem kívánatosnak minősített magatartás hátrányos jogkövetkezménye. A polgári jogi szankció megnyilvánulhat - szándékolt joghatás elmaradásában - kötelezettség keletkezésében (elsősorban kártérítés) - kötelezettség mértékének növekedésében - jogosultság elvesztésében - kivételesen bírság fizetésében. A polgári jog körében szankciója mind személyi mind vagyoni viszonyokat szabályozó normáknak van, illetve lehet. Objektív alapú szankció ha a magatartás ténye önmagában megalapozza a joghátrány bekövetkezését. Közömbös, hogy a jogellenes magatartás felróható e, avagy nem: a joghátrány alól nincs helye kimentésnek.. Pl. szavatossági igények ( ), személyiségi jogok megsértése esetén megfelelő elégtétel adása (84. ) érvénytelenség Az érvénytelenség a jogügylet (akaratnyilatkozat) vagy a megvalósítani kívánt cél valamilyen hibáját azzal sújtja, hogy a jogügylethez nem fűzi a szándékolt joghatást, ha pedig az már beállt, akkor (a hiba a felek általi orvoslása hiányában) a joghatás beállása előtti eredeti állapot helyreállítását (in integrum restitutio) rendeli el. kötelezettsége keletkeztetése A hátrányos jogkövetkezmény abban nyilvánul meg, hogy olyan kötelezettségeket keletkeztet, amely egyébként nem terhelné a jogalanyt. Pl. hibátlan teljesítésért fennálló szavatosság és jótállás fennálló kötelezettség tovább nehezedik Pl. kamatfizetési kötelezettség, óvadék elvész fennálló jogosultság elveszítése Ez beállhat egy létező szerződéses jogviszonynak a másik fél egyoldalú akaratnyilatkozatával való megszüntetése formájában (szankciós elállás vagy felmondás). Jelentkezhet valamely jogosítvány elvesztésében, anélkül, hogy a szerződéses jogviszony felbomlana (jogvesztéskikötés) (2) Az eladó írásban kikötheti az elállás, illetőleg a részletfizetési kedvezmény megvonásának jogát arra az esetre, ha a vevő a részletet az esedékességkor nem fizeti meg. 7
8 Szubjektív alapú szankció ha a joghátrány bekövetkezésének az a feltétele, hogy a jogsérelmet okozó magatartása felróható legyen. A felróhatóság az elvárhatóság szintjéhez igazodik. Lehet az adott helyzetben általában elvárható magatartás megsértésének jogkövetkezménye, de lehet fokozott felelősséget (emeltszintű elvárhatóságot) jelentő szankció is. A szubjektív alapú szankció alól kimentésnek helye van (az adott helyzetben általában elvárhatóság, avagy emelt szintű elvárhatóság tanúsításának bizonyításával). kártérítés 339. (1) Aki másnak jogellenesen kárt okoz, köteles azt megtéríteni. Mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja, hogy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható. A kártérítés a polgári jog elsődlegesen reparatív (helyreállító) szemléletét közvetítő szankciója, amely a károkozó magatartás folytán előállt vagyoni vagy nem vagyoni hátrányt kívánja kiegyenlíteni, és ezáltal a károsultat olyan helyzetbe hozni, mintha azt nem érte volna károsító hatás. Ezt szolgálja egyfelől a teljes kártérítés elve, másfelől a káronszerzés tilalma. Szankcióként értékelhetők egyes szerződést biztosító mellékkötelezettségek is, mint pl. a foglaló, a kötbér, amelyek bizonyos mértékben kárátalányként funkcionálnak. Lábady szerint ez csak látszatra szubjektív jellegű szankció. A szabályban a károkozó felróhatóságát a jog vélelmezi. Ha pedig a vélelem bizonyítási szabály, akkor a kártérítési felelősség a szubjektív rendellenességtől (felróhatóságtól) függetlenül fennáll, legfeljebb mentesüléshez vezet, ha annak hiányát a károkozó bizonyítani tudja. Az általános kárfelelősségi szabály így attól az eljárási feltételtől függően objektív vagy szubjektív szankció hordozója, hogy a károkozó mennyiben tudja bizonyítani azt, hogy magatartása nem volt felróható. A felelősség alapja szerinte nem a felróhatóság, hanem a károkozóra telepített bizonyítás (objektív) kockázata. Az általános kárfelelősségi szabály csak eshetőlegesen szubjektív szankció. Szubjektív szankcióvá fordulása a bizonyítás sikerétől függ. Eredetében azonban a károkozás általános magánjogi tilalmának objektív szankciója, mert a kárt a károkozónak a jog parancsa szerint az okozott kár terjedelmében meg kell térítenie, éspedig vétkességre, felróhatóságra tekintet nélkül. Más kérdés, hogy ha bizonyítani tudja felróhatóságának hiányát, mentesül. büntető jellegű következmények A polgári jogban csak kivételesen érvényesülnek a represszív (visszaszorító), és e körben büntető jellegű szankciók. Pönális jellegű szubjektív alapú szankciók a polgári jogtól rendszeridegenek, ezért rendszerint csak akkor alkalmazzák, ha a többi eszköz nem elégséges a jogellenesség visszaszorításának biztosítására: a polgári jog ott alkalmaz bírságot, ahol a többi polgári jogi szankció már, a büntetőjog pedig még nem hat. Pl. állam javára marasztalás, közérdekű bírság, gazdasági bírság AZ EGYES JOGSZABÁLYHELYEK KAPCSOLATA Önálló norma Önálló normának nevezzük az olyan törvényi tényállásokat, amelyek önmagukban alkalmazhatók, szemben azokkal, amelyek csak egy másik normával együtt értelmezhetők. (Az önálló norma is csak viszonylagosan bír ónálló jogi jelentőséggel, hiszen egyik norma sem szakítható ki a jogrendszertől, nem függetleníthető az alapelvektől. 11. (2) Aki cselekvőképes, maga köthet szerződést vagy tehet más jognyilatkozatot. 8
9 A nem önálló norma A nem önálló normák eleve csak más jogszabályi rendelkezésekkel együtt határoznak meg követendő magatartást. Megszorító szabály Azt mondja ki, hogy egy másik szabály milyen esetekben nem érvényesülhet, így a másik szabály ismerete nélkül nem értelmezhető (pl. más telkére nem léphetek be főszabály szerint, de az elkóborolt állatomért igen 102. ) 85. (1) A személyhez fűződő jogokat a (2) és a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel csak személyesen lehet érvényesíteni. Kiterjesztő jellegű szabály A kiterjesztő jellegű jogszabály egy szabály tartalmát az eredetileg hatálya alá nem tartozó más esetekre is vonatkoztatja. 578/G. (2) Ezeket a szabályokat kell alkalmazni a házastársak kivételével a közös háztartásban élő más hozzátartozók vagyoni viszonyaira is. 28. (4) A jogi személy jogképes. Ha jogszabály eltérően nem rendelkezik, jogképessége kiterjed mindazokra a jogokra és kötelezettségekre, amelyek jellegüknél fogva nem csupán az emberhez fűződhetnek. Fogalommeghatározó normák Feltételt nem, csak rendelkezést tartalmaznak (685. b) 61. Az egyesület olyan önkéntesen létrehozott, önkormányzattal rendelkező szervezet, amely az alapszabályában meghatározott célra alakul, nyilvántartott tagsággal rendelkezik, és céljának elérésére szervezi tagjai tevékenységét. Az egyesület jogi személy. Lábady szerint a 685. b több rendelkezését interpretatív szabály, mert nem ad fogalmi meghatározást. Keretjogszabályok (generálklauzulák) A keretjellegű szabályanyagot konkrét más normák töltik ki, vagy a bírói gyakorlat alakítja ki. Alkalmazásának egyik veszélye, hogy sértheti a jogbiztonságot, ugyanakkor az alapelvek közé jól ágyazott generálklauzuka nagyobb mozgásteret ad a jogalkalmazónak, és az igazságosság szolgálata stabil jogrendszerben ezúton jobban biztosítható. 24. (1) A bíróság a halál napját a körülmények mérlegelése alapján állapítja meg (5) A szokásos mértékű ajándék visszakövetelésének nincs helye. 74./C (6) Ha a kezelő szerv (szervezet) tevékenységével az alapítvány célját veszélyezteti, az alapító a kijelölést visszavonhatja és kezelőként más szervet (szervezetet) jelölhet ki (1) A túlzott mértékű kötbér összegét a bíróság mérsékelheti. Hivatkozó jogszabály (utaló szabály) Másik norma (felhívott szabály) alkalmazását rendeli el az adott jogviszonyra, mely áttétel akár kétszeres is lehet. Pl. a vételi jogra a visszavásárlási jog szabályait, a visszavásárlási jogra az elővásárlási jog szabályait kell alkalmazni. Ezek megkönnyítik a jogalkotást, de megnehezítik a jogalkalmazást. 9
10 Főszabály, kivétel, alkivétel A polgári jogi normák az életviszonyok tipikus előfordulási eseteire adnak szabályokat, főleg diszpozitív jelleggel. Amennyiben a tényállási elemek körében eltérés állhat be, a szabály kivételt ismerő főszabállyá válik. Megfordítva: ha egy jogszabály egy általános tényállás alól kivesz egy tényállást és azt eltérően szabályozza, az utóbbit főszabály alóli kivételként kezeljük. Előfordul olyan eset is, amikor a kivétel alól is kivételt tesz a jogalkotó, azaz alkivételt állít fel: ilyenkor az alkivétel jogis sorsa a főszabályéval megegyezik (1) Aki másnak rovására jogalap nélkül jut vagyoni előnyhöz, köteles ezt az előnyt visszatéríteni. [főszabály] (2) Nem köteles visszatéríteni a gazdagodást az, aki attól a visszakövetelés előtt elesett [kivétel], kivéve ha a) számolnia kellett a visszatérítési kötelezettséggel, és felelőssége a gazdagodás megszűnéséért megállapítható, vagy b) rosszhiszeműen jutott a gazdagodáshoz. [alkivételek] Analogia legis A hasonlóságon alapuló normaszerkesztés (jogszabályi analógia) esetében maga a jogalkotó rendeli valamely jogszabály megfelelő alkalmazását a jogszabályban említett valamely más tényállásra. A hangsúly a megfelelő alkalmazáson áll, vagyis a nem hasonló elemeket illetően az utaló jellegű felhasználás kizárt Ha a szerződő felek dolgok tulajdonának kölcsönös átruházására vállalnak kötelezettséget, az adásvétel szabályait kell megfelelően alkalmazni E törvény épületekre vonatkozó rendelkezéseit más építményekre is megfelelően alkalmazni kell. A POLGÁRI JOGSZABÁLYOK ÉRVÉNYE ÉS HATÁLYA Érvényes az a jogszabály, amit az annak megalkotására feljogosított jogalkotó szerv a jogalkotásról szóló törvény betartásával bocsátott ki, s a jogszabály kihirdetésre került. A jogszabály hatályos, ha alkalmazhatóságának feltételei adottak. A jogszabály érvényesülése az adott jogszabály tényleges alkalmazását jelenti. A felek, hatóságok, bíróságok csak akkor alkalmazhatják a jogszabályt, ha az nemcsak érvényes, de hatályos is. Időbeli hatály A jogszabály időbeli hatálya mondja meg, hogy az adott jogszabály mikortól kezdve meddig alkalmazható. A hatálybalépés napját a jogszabályban (vagy külön ún. hatálybaléptető szabályban, amilyen a Ptké.) kifejezetten meg kell jelölni. Ez rendszerint a kihirdetés napja (a Magyar Közlönyben, illetve a helyben szokásos mód, pl. az önkormányzati közlöny kifüggesztése). A hatályba lépés lehet továbbá a közzétételt követően egy naptár szerint megjelölt nap, vagy más módon, de egyértelműen beazonosítható nap. Visszaható hatály: amikor a jogszabályi rendelkezést a hatálybalépést megelőzően létrejött jogviszonyokban is alkalmazni kell. Ilyen eset csak kivételesen fordulhat elő, és az ilyen szabály nem állapíthat meg visszaható hatállyal kötelezettséget, nem vonhat meg jogosultságot, nem minősíthet egy magatartást visszamenőleg jogellenessé (2) Jogszabály a hatályba lépése előtt megkötött szerződések tartalmát csak kivételesen változtathatja meg. 10
11 A Ptk. szabályainak elvileg visszaható hatályuk van: Ptké. 75. (1) A Ptk. rendelkezéseit ha ez a törvényerejű rendelet másként nem rendelkezik a hatálybalépése előtt keletkezett jogviszonyokból eredő és jogerős határozattal még el nem bírált jogokra és kötelezettségekre is alkalmazni kell. A jogszabály az időbeli hatályának végét is megjelölheti, bár ez ritka megoldás. Tipikus az, hogy egy régi jogszabályt az új szabályozási körét illetően azonos, tartalmában az előzőtől részben vagy egészben eltérő jogszabály a tartalma által automatikusan helyezi hatályon kívül. A jogbiztonság elve és az áttekinthetőség követelménye azt igényelné, hogy a tartalmában eltérő norma egyben mondja is ki (expressis verbis) az előző norma hatályon kívül helyezését. Előfordul, hogy elavult jogszabályokat úgy helyeznek hatályon kívül, hogy nem lép a helyükre új norma. (dereguláció). Területi hatály A polgári jog szabályai általában az ország egész területére, ill. azzal azonos terület alá eső területekre kiterjedő hatállyal bírnak. A helyi önkormányzatok rendeletinek csak a saját közigazgatási területükre kiterjedő hatálya van. Személyi hatály A jogszabály személyi hatálya azon jogalanyok körét jelöli, akikre az adott rendelkezést alkalmazni kell. A polgári jogi normák nagy többségének személyi hatálya minden (bármely) jogalanyra kiterjed ( személy, aki, valaki kifejezések). Sok esetben a jogszabályok személyi hatálya ennél szűkebb, csak a jogalanyok meghatározott csoportjára terjed ki (emberek, jogi személyek stb.). Ha a jogszabály állampolgárokat említ, akkor a magyar állampolgárokat jelenti, ha magánszemélyekről szól. Akkor az ország területén élő nem magyar állampolgárokra is kiterjed. A jogi személyek fogalma tovább is szűkíthető: csak az államra, mint jogi személyre alkalmazhatók, mások a nem gazdálkodó szervezetekre, a továbbiak csak a gazdálkodó szervezetekre vonatkoznak: 685. c) gazdálkodó szervezet: az állami vállalat, az egyéb állami gazdálkodó szerv, a szövetkezet, a lakásszövetkezet, a gazdasági társaság, az európai részvénytársaság, az egyesülés, az európai gazdasági egyesülés, a közhasznú társaság, az egyes jogi személyek vállalata, a leányvállalat, a vízgazdálkodási társulat, az erdőbirtokossági társulat, a végrehajtói iroda, továbbá az egyéni vállalkozó. Az állam, a helyi önkormányzat, a költségvetési szerv, az egyesület, a köztestület, valamint az alapítvány gazdálkodó tevékenységével összefüggő polgári jogi kapcsolataira is a gazdálkodó szervezetre vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni, kivéve, ha a törvény e jogi személyekre eltérő rendelkezést tartalmaz; A POLGÁRI JOGI SZABÁLYOK ALKALMAZÁSA Tág értelemben jogalkalmazás, ha maguk a felek (ideértve a felek nevében eljáró képviselőket is) egymás közötti viszonyukban a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően járnak el, de ha mégis konfliktusba kerülnének, akkor esetleges vitájukat konszenzussal rendezik ( önkéntes jogkövetés ). Szűkebb értelemben jogalkalmazás alatt a közhatalmi szervek (elsősorban bíróságok és kivételesen más hatóságok [pl. földhivatalok]) eljárását értjük, melynek során ezek a jogalkalmazó szervek alkalmazzák a jogot a felek viszonyára. A hatósági eljárás sem mindig konfliktuskezelés, lehet pl. cégbejegyzés stb. 11
12 A jogalkalmazás lényege: az absztrakt módon megfogalmazott jogi normának a konkrét életviszonyra való rávetítése, azzal való azonosítása. Ennek lépései: 1. az adott életviszony meghatározása 2. az annak megfelelő jogszabály megkeresése, azaz az életviszonyt jogilag kell minősíteni 3. a konkrét életviszony jogilag releváns tényállási elemeinek körülhatárolása 4. a megfelelő törvényi tényállás alá való besorolása, a törvénynek való alárendelése 5. a két absztrakt tényállás egyeztetése, egymásnak megfeleltetése (szubszumáció). Ha ez hibás, hiányos, téves, ugyanilyen lesz a beálló jogkövetkezmény (a levont következtetés, az ítélet tartalma is) 6. az alkalmazandó jogszabály helyes értelmezése, tartalmának feltárása, annak megállapítása, hogy a kérdéses konkrét tényállás milyen joghatást vált ki A jogalkalmazás elméletében több irányzat jelentkezett: - fogalomelemző dogmatika: a változott életviszonyokra a régi római jogszabályok nem voltak alkalmazhatóak, ezért a német jogtudósok a római jog szabályaiból absztrakt, elvont fogalmakat alkottak - érdekkutató irányzat: a jog öncélúságát tagadja, azt ismeri el, hogy a jog a társadalmi rend fenntartásának szolgálatában áll. A bíró jogosult a törvény betű szerinti szövegétől eltérni, ha az a meggyőződése, hogy a törvényhozó által megalkotott tényállás nem felel meg a konkrét életviszonyoknak - szabadjogi irányzat: minden döntést szuverén módon a bíró hoz, aki csak jogérzete parancsait követi, és ha hivatkozik is a törvényre, ez csak fikció, ezzel csak a jogbiztonság érzetét kelti (legtisztább megnyilvánulása ennek a ZGB). - jogrendszer zártságát hirdető irányzat: a jogban nem lehetnek ellentmondások, minden jogszabály értelme csak a jogrendszer egészével való összefüggésben állapítható meg A jog logikai zártságának elméletén alapuló jogalkalmazás jogértelmezés minősíthető helytállónak, ugyanis ezen elméleti alapon terjeszthető ki a bírói jogalkalmazás a törvényadta ám lehet, hogy csak alapelvi szintű részletességgel meghatározott mozgástéren belül minden jogviszony megfelelő értékelésére. A jogértelmezés alanyai Jogalkotói (autentikus) jogértelmezés A jogalkotó maga értelmezi az adott jogszabályt (jogi normát). Leggyakrabban ún. végrehajtási rendelet útján tesz eleget, de nem ritka a jogszabályon belüli értelmező rendelkezések sem.(bár nem jogforrás, de segítséget nyújt az értelmezéshez is a törvény előterjesztőjének indoklása.) Jogalkalmazói értelmezés Szűkebb értelemben a bíróságok és más jogalkalmazó szervek, tágabb értelemben a jogkövető-jogkereső közönség, valamint képviselőiknek a norma értelmét feltáró tevékenységét értjük. Ld. fent az LB jogegységi határozatait. Tudományos értelmezés Kommentárok, monográfiák, szakfolyóiratok stb. végső soron nem a konkrét jogvitákra, hanem a jövőbeni normaalkotásra hat ki a korábbi szabályozás kritikája. 12
13 Az értelmezés módszerei Nyelvtani értelmezés A jogszabály szövegét a magyar nyelv mindenkori szabályai és a szavak általánosan elfogadott jelentése alapján kell elemezni. Kivételesen egyes szaknyelvek (műszaki, orvosi) szakkifejezések speciális tartalmát is vizsgálni kell. Különösen fontos a jogi nyelv mint szaknyelv, egyértelmű, pontos használata (1) A szerződési nyilatkozatot vita esetén úgy kell értelmezni, ahogyan azt a másik félnek a nyilatkozó feltehető akaratára és az eset körülményeire tekintettel a szavak általánosan elfogadott jelentése szerint értenie kellett. A Ptk. főszabály szerint a nyilatkozati elvet mondja ki, ugyanakkor a jogértelmezés kivételképp elismeri az akarati elvet is, mely esetekben a nyilatkozattevő szándéka kerül előtérbe (pl. ingyenes ügyleteknél, mint ajándékozási szerződés vagy végrendelet). Logikai értelmezés A formális logika szabályainak alkalmazását jelenti. Így pl.: - többről a levesebbre (a maiori ad minus) - kevesebbről a többre (a minori ad maius) - egyetlen lehetséges értelmezés mellett a többi kizártsága (argumentum ex absurdo) - egy állításból annak az ellenkezőjére következtetés (argumentum a contrario) 161. (1) A tulajdonos jogosult a haszonélvezet gyakorlását ellenőrizni (1) A haszonélvező a rendkívüli javítási vagy helyreállítási munkálatokat elvégeztetheti, ha felszólítására a tulajdonos azokat nem végzi el. Az ellentétre való következtetésből kínálkozik, hogy a tulajdonos nem köteles a haszonélvezet gyakorlását ellenőrizni, de ha ellenőrzi, a haszonélvező köteles azt eltűrni. A haszonélvező nem köteles, ám szükség szerint jogosult a rendkívüli javítási munkákat elvégeztetni, és mivel az a tulajdonos kötelezettsége, a haszonélvező a ráfordított szükséges költségei megtérítését a tulajdonostól haladéktalanul követelheti. Rendszertani értelmezés Egy adott szabály tartalmára vonatkozóan annak a jogrendszeren, jogágon, törvényen belüli, továbbá a törvény egyes részein, címein, fejezetein, esetleg szakaszán, bekezdésén belüli elhelyezéséből, a hozzá képest általános vagy különös szabályokkal, főszabályokkal és kivételekkel való összefüggéseiből vonunk le következtetéseket. Történeti értelmezés A történeti értelmezés keretében igyekszünk feltárni és figyelembe venni a jogszabály keletkezési körülményeit, az adott norma kibocsátásának társadalmi-gazdasági motívumait. Ez az értelmezés inkább a de lege ferenda hatású értelmezés eszköze. A jogszabály kibocsátása után a körülmények folyamatosan változnak, ezért elemezni kell az adott jogszabály joggyakorlatának változásait, a bírói jogfejlesztés eredményeit is stb. 13
14 Sajátos jogtechnikai eszközök a polgári jogalkalmazásban Bizonyítási teher Eljárásjogi fogalom, miszerint egy tény valóságát (fennállását vagy fenn nem állását) jogvita esetén annak a személynek kell bizonyítania, akinek az állítás valóságához érdeke fűződik. A teher egyben azt jelenti, hogy a bizonyítás sikertelenségét mely fél hátrányára kell értékelni. Vélelem A jogalkotó egy valószínű tényállást tekint valónak, hogy ezzel a valóság bizonyítását mellőzze, miáltal a valós tényállás esetére írt jogkövetkezmények a valószínű esetében is alkalmazhatóvá válnak. A jogirodalomban vannak a vélelemnek anyagi jogi szabály, illetve perjogi természetű szabály (a közvetett bizonyítás egyik nemeként) természetét valló nézetek is. Megdönthető vélelem (praesumptio iuris) esetén az ellenbizonyítás megengedett. 9. A jogképesség az embert, ha élve születik, fogamzásának időpontjától kezdve illeti meg. A fogamzás időpontjának a születéstől visszafelé számított háromszázadik napot kell tekinteni; bizonyítani lehet azonban, hogy a fogamzás korábban vagy későbben történt. A születés napja a határidőbe beleszámít. 25. (1) A holtnak nyilvánított személyt az ellenkező bizonyításáig halottnak kell tekinteni. Megdönthetetlen vélelem (praesumptio iuris et de iure) esetén a jogalkotó kizárja az ellenbizonyítás lehetőségét. Pl. a Ptk. cselekvőképtelennek tekint minden 14. életévet be nem töltött kiskorú személyt, nincs lehetőség a kiemelkedő tehetségű 14 év alatti személyek esetében az átlagost messze meghaladó belátási képesség bizonyításával sem a cselekvőképesség megszerzésére. Analógia Az analógia a hasonlóság elve alapján konkrét jogszabályhely által nem szabályozott esetre egy hozzá közel álló szabály alkalmazása. Törvényi analógiáról (analogia legis) esetén a jogszabály mondja ki, hogy adott tényállásra milyen más törvényi tényállás jogkövetkezményét kell alkalmazni. A jogalkalmazási analógia (analoga iuris) esetében a jogalkalmazónak kell a polgári jog rendszerére, alapelveire figyelemmel eldöntenie, milyen szabályt fog alkalmazni. Pl. a 471. alapján ami vonatkozott régen kávéházra, ma vonatkozhat biliárdteremre. Korábban az élettársak vagyoni viszonyaira analógia útján a pjt. szabályait alkalmazták. Az analógia lényegében a jogfejlesztő értelmezés egyik fontos eszköze, a helyesbítés és kiegészítés megvalósítása a jogelvek adta mozgástéren belül. 14
Polgárijog I. előadás Előadó: Dr. habil. Grad-Gyenge Anikó PhD Tanszékvezető egyetemi docens
Polgárijog I. előadás Előadó: Dr. habil. Grad-Gyenge Anikó PhD Tanszékvezető egyetemi docens BEMUTATKOZÁS A Polgári Jogi és Római Jogi Tanszék munkatársai: Tanszékvezető: Dr. habil. Grad-Gyenge Anikó PhD

matches:
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
de lege ferenda


text:
Jogharmonizáció és jogalkalmazás | Cégvezetés
Jogharmonizáció és jogalkalmazás
Figyelem! Kérjük az értelmezésénél a megjelenés időpontját (2006. július 1.) vegye figyelembe!
Megjelent a Cégvezetés (archív) 99. számában (2006. július 1.)
Magyarország jogharmonizációs kötelezettsége nem zárult le a csatlakozással, hiszen a magyar jogrendszernek folyamatosan és teljes mértékben figyelembe kell vennie a közösségi jogi követelményeket, az újonnan keletkező jogharmonizációs kötelezettségek tekintetében pedig messzemenően be kell tartani az uniós jogi aktusokban meghatározott határidőket, gyors és megfelelő válaszokat kell adnia a közösségi jog kihívásaira.
Az elmúlt évtizedben a magyar jogalkotást jelentős mértékben áthatotta a jogharmonizációs tevékenység. A tagságra való felkészülés a jogi kötelezettségek teljesítésén, a jogi háttér megteremtésén túl számos olyan kapcsolódó feladatot magában foglalt, mint a közösségi jog, az uniós előírások végrehajtásához szükséges intézményrendszer kialakítása, a közösségi jog alkalmazásába bekapcsolódó szakemberek szakmai felkészítése.
A csatlakozást követően a jogharmonizáció kötelezettsége nem zárult le, hiszen az Európai Unió jogalkotása is dinamikusan fejlődik, új és új uniós jogszabályokat alkotnak a döntéshozó szervek. Az újonnan elfogadott uniós normák tekintetében a jogharmonizációs kötelezettség, különösen az Európai Közösséget létrehozó Szerződés (továbbiakban EKSz.) 10. cikke alapján tagállami kötelezettségünkké vált.
Amennyiben Magyarország nem tesz eleget határidőben, illetve nem megfelelően ülteti át az uniós normákat, vagy más módon megsérti a közösségi jogból fakadó kötelezettségeit (így például a közösségi jogba ütköző nemzeti jogszabályt fogad el), akkor az ezzel okozati összefüggésben a saját állampolgárainak vagy egyéb jogalanyoknak okozott károk megtérítése iránt felelősséggel is tartozhat. A tagállamok kártérítési felelősségét súlyosbítja, hogy nemcsak a jogalkotási szervek által elkövetett mulasztásokért tehetők felelőssé, hanem a jogalkalmazó szerveik által elkövetett "nemtevésért" is - abban az esetben, ha az implementálás ugyan határidőre és megfelelően megtörtént, azonban a tagállam szervei nem tettek semmit annak kikényszerítése érdekében, illetve akkor is, ha a bíróságok által hozott ítéletek sértik súlyosan a közösségi jogot.
A jogharmonizáció eszközei
A jogharmonizáció teljesítése szempontjából eltérő jellegű feladatok merülnek fel aszerint, hogy milyen közösségi jogszabályról van szó.
Közösségi rendeletek közvetlen alkalmazása
A közösségi rendeletek talán kevésbé ismertek a szélesebb nyilvánosság körében, mint az irányelvek, pedig ez a jogforrástípus sokkal erőteljesebb, közvetlenebb módon befolyásolja a nemzeti jogrendszereket és avatkozik be azokba, mint az irányelv. A közösségi rendeletek közvetlenül alkalmazandók, amely azt jelenti, hogy hatálybalépésüktől fogva a nemzeti jogrendszerek minden további belső jogi aktus közbejötte nélkül érvényesülnek.
Sőt, a nemzeti jogalkotó számára nemcsak hogy nem kötelező, de tilos is a rendeletek nemzeti jogba való átültetése, mert csak így biztosítható a rendeleti szabályozás által elérni kívánt azon cél, hogy a rendeletet egységesen, ugyanúgy alkalmazzák az Európai Unió valamennyi tagállamában.
Mindemellett gyakori, hogy közösségi rendeletek végrehajtási intézkedések meghozatalát írják elő a tagállamok számára. Ezek az intézkedések nem akadályozhatják a rendelet végrehajtását, hiszen éppen annak megfelelő alkalmazását szolgálják.
A rendeletek átültetésére vonatkozó tilalom egyúttal azt is jelenti, hogy a nemzeti jogban nem lehetnek a rendelet által szabályozott területen hatályban akár a rendelettel ellentétes, akár azzal megegyező tartalmú normák. Ennek az az oka, hogy a rendelet elfogadásával a Közösség az adott területet úgymond "lefoglalta", ott a tagállam szabályozási jogosultságát elvesztette. Ezért egy rendelet megjelenése sok esetben deregulációs feladatot is keletkeztet a tagállamokban: a jogalkotónak megfelelően gondoskodnia kell arról, hogy a rendelet által érintett szabályozási területen a nemzeti normákat hatályon kívül helyezze.
Rendeletek az Európai Unió Hivatalos Lapjában
A rendeleteket a magyar állampolgárok és a jogalkalmazók a csatlakozást követően az Európai Unió Hivatalos Lapjának magyar nyelvű változatából ismerhetik meg. A Hivatalos Lap tehát a Magyar Közlöny mellett a Magyarországon hatályos jog egy részének újabb hivatalos forrása lett.
Az irányelv
Az irányelv a tagállami jogszabályok harmonizációjának egyik fő eszköze. Az EK-Szerződés 94. cikke a "Jogközelítés" cím alatt kifejezetten az irányelvet említi, mint a közös piac kiépítését és működését közvetlen érintő tagállami törvények, rendeletek, közigazgatási rendelkezések közelítésére a Tanács által kibocsátandó aktust. Jellemzőjük, hogy az irányelveknek a tagállamok a címzettei, azokat a tagállamoknak megfelelően át kell ültetniük nemzeti jogukba úgy, hogy - amint az EKSz. fogalmaz - az átültetés formájának és eszközének megválasztásában szabadságot élveznek. Így főszabályként az irányelvek által megvalósított harmonizáción felül a tagállamok szigorúbb nemzeti szabályokat is fenntarthatnak, illetve fogadhatnak el, mivel a közösségi szabály nem "padló-plafon" jellegű, hanem csak a legkisebb közös többszöröst állapítja meg.
Az Európai Bíróság joggyakorlata értelmében az átültetés megfelelő eszközei olyan nemzeti jogforrások lehetnek, amelyek jogilag érthetőek, megfelelnek a jogbiztonság elvárásainak, valamint nem ébresztenek kétséget az állampolgárokban jogaik és kötelezettségeik felől. Magyarországon a jogszabályok, tehát a törvények, kormány- és miniszteri rendeletek lehetnek ilyen eszközök.
Kerethatározatok
Jogi hatásukban az irányelvekhez hasonlóak az úgynevezett kerethatározatok, amelyeket az Unió a bel- és igazságügyi együttműködés területén alkalmaz a szabályozás eszközeként. Ezek szintén az elérendő cél tekintetében kötelezőek a tagállamokra, és nemzeti jogba való átültetést igényelnek.
Az irányelven és a rendeleten kívül a közösségi intézmények által alkotott egyéb jogforrások, a határozat, az ajánlás, a vélemény is keletkeztethetnek bizonyos jogalkotási teendőket.
A határozatok, mint a címzettjeikre nézve kötelező jogforrások, alapvetően a klasszikus értelemben vett államigazgatási aktusok közösségi jogi megfelelői. Ezek között is akadnak azonban olyan, a tagállamoknak címzett normatív jellegű határozatok, amelyek egyes irányelvek vagy rendeletek közösségi szintű végrehajtási rendelkezéseit tartalmazzák, és mint ilyenek, nemzeti jogba való átültetést igényelnek.
Az ajánlás és a vélemény
Az ajánlásról és a véleményről, valamint az úgynevezett "puha jog" (soft law) egyéb forrásairól, mint a közlemény, állásfoglalás, iránymutatás, azt kell tudni, hogy azok nem kötelező erejű normák, de nem kötelező jellegük nem zárja ki, hogy azoknak a tagállamok eleget tegyenek. Így a tagállami bíróságok, amikor a közösségi joggal kapcsolatos ügyekben járnak el, illetve a közösségi jogot és az azokhoz kapcsolódó nemzeti intézkedéseket értelmezik, ha nem is kell normaként alkalmazniuk, de kötelesek tekintettel lenni rájuk, különösen akkor, amikor jellegüknél fogva hozzájárulhatnak a közösségi vagy a tagállami jogi rendelkezések értelmezéséhez.
Az ajánlások más módon is szerepet játszanak a jogharmonizációban: olyan területeken alkalmazhatják, ahol még kialakulatlanok a viszonyok, és nem érett meg a helyzet a "keményebb" módszerű szabályozásra. Így például a tőzsdeműveletek területe volt ilyen, az 1975-ben ajánlás formájában kiadott etikai kódexet 1989-ben egy irányelv erősítette meg.
Az Európai Bíróság ítéletei
A jogi alkalmazkodás egy másik, igen fontos területe az Európai Bíróság ítéleteiben megfogalmazott jogelvek, doktrínák visszatükröztetése a nemzeti jogban. A közösségi jog, mint a nemzetközi és a nemzeti jogtól is független, azoktól különböző, autonóm jogrend érvényesülésének, természetének alapvető vonásait a közösségi jog értelmezésére kizárólagos jogosultsággal bíró Európai Bíróság fektette le. Olyan alapvető elvekről van itt szó, mint a közösségi jognak a nemzeti joggal szembeni elsőbbsége, a közvetlen alkalmazandóság, a közvetlen és a közvetett hatály elve, amelyek a közösségi jog alkalmazásának, érvényesülésének mára meghatározó attribútumai lettek.
Negatív integráció
Az intézmények által alkotott másodlagos jogforrásoknak való megfelelést biztosító jogharmonizáció mellett meg kell említeni az olyan eseteket is, ahol konkrét harmonizációs előírások ugyan nincsenek, de az elsődleges jogon alapuló tilalmak léteznek. A szakirodalom ezt nevezi negatív integrációnak, a harmonizált, konkrét irányelvi, rendeleti szabályokkal rendezett, pozitív integrációval szemben. Ilyen kötelezettség például az áruk szabad mozgása területén a kölcsönös elismerés elvének, vagyis annak biztosítása, hogy az egyik tagállamban jogszerűen előállított és forgalmazott áru forgalmazását más tagállamok se tiltsák meg területükön, csupán akkor, ha azt bizonyos felsőbb követelmények, mint a közegészségügy vagy a közbiztonság védelme, valóban indokolnák.
Jogharmonizáció Magyarországon
A magyarországi jogharmonizációs programozás mind a csatlakozást megelőzően, mind azt követően a következő elvekre épült:
- központi koordináció,
- központi figyelemmel kísérés, ellenőrzés,
- előreláthatóság.
Ezekhez az elvekhez társult a csatlakozás következtében az "azonnaliság" elve, ami jogi aktus kihirdetéséhez igazított gyors programozási lépések megtételét jelenti.
A központi koordináció elemei
A jogharmonizációs célú jogalkotási feladatok észlelése, ütemezése, tartalmi, illetve időbeni teljesülésük ellenőrzése egyrészről szükséges, hogy központilag történjen, másrészről pedig, hogy ugyanazon szerv végezze e részfeladatok mindegyikét. A jogharmonizációs programozás valamennyi szintjét átfogó központi koordináció, mint követendő és a tagállamok figyelmébe ajánlott megoldás, a Bizottságnak a belső piacot érintő irányelvek nemzeti jogba való átvételéről szóló 2004. évi ajánlásában is megjelenik.
A központi koordináció ugyanakkor nem jelenti a koordinatív szerv abszolút felelősségét az esetleges jogharmonizációs elmaradásokért. A felelősség továbbra is összkormányzati, a koordinatív szerv felelőssége a jogalkotást igénylő uniós jogi aktusok észlelésében, az azokhoz kapcsolódó feladatok ütemezésének ellenőrzésében és ezek teljesülésének figyelemmel kísérésében áll.
Ezt a feladatot a 90-es évek eleje óta az Igazságügyi Minisztérium látja el. A csatlakozást követően ennek rendjét az európai uniós tagságból eredő jogharmonizációs feladatok meghatározásának, programozásának és teljesítésük ellenőrzésének rendjéről szóló 1036/2004. (IV. 27.) Korm. határozat rendezi.
A jogharmonizációs feladat észlelése
A programozás alapja az uniós jogforrásokhoz külön-külön készítendő jogharmonizációs javaslat, melynek tartalmát a kormányhatározat írja elő.
Jogharmonizációs javaslat
A jogharmonizáció programozása minden egyes újonnan kihirdetett uniós jogi aktus esetében a jogharmonizációs javaslat elkészítésével kezdődik. Ezt elősegítendő az IM napi rendszerességgel figyeli az újonnan kihirdetett uniós aktusokat, és azokról hetente értesítést küld a tárcáknak, hogy azok azonosíthassák azokat, amelyek tekintetében a jogalkotási kötelezettség őket terheli. A jogharmonizációs javaslat elkészítésért az a minisztérium a felelős, amely az adott uniós tervezet vonatkozásában első helyi felelősséggel vett részt a tárgyalási álláspont kialakítására irányuló eljárásban, illetve az EU döntéshozatali tevékenységében.
Nem szabad elfeledkezni a közösségi rendeletek közvetlen alkalmazandósága folytán szükségessé váló deregulációs feladatokról, vagy az azokhoz kapcsolódó nemzeti szintű végrehajtásról sem. Ezekre különös figyelmet kell fordítani, hiszen a jogalkotási feladat észlelése gyakran nehezebb, mint az irányelvek esetében, viszont nemteljesítésük ugyanúgy kötelezettségszegési eljárást vonhat maga után. Hasonlóképpen nehéz azonosítani a határozatokból adott esetben következő jogalkotási teendőket is. Tipikusan ilyenek lehetnek az egyes irányelvek végrehajtását megvalósító bizottsági határozatok az agrárjog, a környezetvédelmi jog vagy a közösségi statisztikai szabályozás területén.
Értelemszerűen szükséges még programozni, és mint teljesítendő feladatot megjeleníteni azokat a nemzetközi szerződéseket, amelyeket a Közösség és a tagállamok együttesen, vegyes nemzetközi szerződésként kötöttek.
A jogalkotási teendő programozása és jogharmonizációs javaslat egyeztetése
A jogharmonizációs javaslatot az uniós jogi aktus kihirdetésétől számított 30 napon belül kell az azért felelős szervnek elkészítenie és megküldenie az igazságügyért felelős miniszter, az európai integrációs ügyek koordinációjáért felelős miniszter, a pénzügyminiszter és a Miniszterelnöki Hivatalt vezető miniszter részére. A jogharmonizációs javaslat akkor tekinthető véglegesnek, ha azt a horizontális, illetve az érintett tárcák elfogadják. Nézeteltérés esetén az Európai Koordinációs Tárcaközi Bizottság (EKTB), adott esetben a kormány dönt.
Végleges jogharmonizációs javaslatnak az tekinthető, amelyik az észrevételező tárcák egyetértését élvezi. Ez kerül rögzítésre a jogharmonizációs adatbázisban.
Közösségi rendeletek esetében, amelyek általában a kihirdetésükhöz közel eső időpontban lépnek hatályba, a jogharmonizációs javaslat elkészítése nem a rendelet kihirdetéséhez, hanem az elfogadásához kapcsolódik.
A jogharmonizációs javaslat adatainak rögzítése a jogharmonizációs adatbázisban
A jogharmonizációs egyeztetés eredményeit az IM által kifejlesztett jogharmonizációs adatbázisban rögzítik. Az adatbázis elsődleges alkalmazási területe a jogharmonizációt igénylő uniós jogi aktusok, valamint az azokat átültető magyar jogszabályok nyilvántartása, az újonnan keletkező jogharmonizációs igények, az ezek vonatkozásában készített jogharmonizációs javaslatok, illetve az átültetést célzó jogalkotási folyamatok regisztrálása, követése.
Az adatbázis részét képezi a nyilvánosság számára fenntartott internetes felület, amely 2005 novemberétől érhető el az IM honlapján keresztül, illetve közvetlenül a www.jogharmonizacio.hu webcímen. Ezzel a lépéssel az IM célja, hogy a nyilvánosság megbízható információ és adattartalom alapján tájékozódjon arról, hogy milyen relációk állnak fenn az egyes uniós jogforrások és a magyar jogforrások között, és egyszerű, gyors választ kapjanak arra a gyakran felmerülő kérdésre, hogy melyik uniós jogi aktust milyen magyar jogszabály ülteti át, hajtja végre.
A jogharmonizációs feladatok figyelembevétele a jogalkotási programozás során
Az 1036/2004. (IV. 27.) Korm. határozat szerint a kormány féléves munkatervének és törvényalkotási programjának előkészítése során a jogharmonizációs célú jogalkotás tekintetében a jogharmonizációs javaslatok figyelembevételével kell eljárni. A jogharmonizációs célú jogalkotás megjelenését a munkatervben, illetve a törvényalkotási programban az IM figyelemmel kíséri.
A tartalmi megfelelés ellenőrzése
A jogharmonizációs feladatok teljesülése nem csak a programozott jogalkotási lépések formális megtörténtét jelenti, ezeknek természetesen tartalmilag is tükrözniük kell a közösségi jognak való megfelelést. Az igazságügy-miniszter feladat- és hatásköréről szóló 157/1998. (IX. 30.) Korm. rendelet módosításáról szóló 96/2004. (IV. 27.) Korm. rendelet alapján a miniszter a jogszabálytervezeteket előzetesen megvizsgálja és véleményezi abból a szempontból is, hogy azok megfelelnek-e az Európai Unió jogának. Kormányrendeletek és törvények esetében ez a jogosultság azt jelenti, hogy az igazságügy-miniszter egyetértő véleménye hiányában ezeket a jogszabályokat nem lehet elfogadni. Miniszteri rendeletek esetében a jelenleg hatályos szabályozás szerint egyelőre csak véleményezési joga van a miniszternek, vagyis álláspontja nem vétó jellegű.
A jogharmonizációs folyamat az irányelvek esetében az Európai Bizottság értesítésével, vagyis a notifikációval fejeződik be. A notifikáció főszabályként a közösségi irányelvekből következő azon kötelezettség, hogy az irányelv átültetését megvalósító nemzeti jogszabályokról értesítést kell küldeni az Európai Bizottság részére az átültetést megvalósító nemzeti jogszabályok szövegének egyidejű megküldésével. A Bizottság az utóbbi időben megfelelési táblák megküldését is megköveteli a tagállamoktól a notifikáció keretében. Ennek teljesítését megkönnyíti, hogy az 1036/2004. (IV. 27.) Korm. határozat eleve megköveteli a jogharmonizációs célú előterjesztésekhez megfelelési táblák készítését.
A tartalmi vizsgálat azonban nem csak kifejezetten az egyes uniós jogi aktusokhoz kapcsolódó jogharmonizációra terjed ki. Fontos eleme az is, hogy a magyar jogot abból a szempontból is vizsgálja, hogy annak egyes rendelkezései nem ütköznek-e a közösségi jog elsődleges jogának előírásaival, vagyis alapvetően az EKSz.-szel. Tilosak tehát például az olyan előírások, amelyek megvalósítják a tagállami állampolgárok közötti diszkriminációt, alapos indok nélkül akadályozzák a szabad árumozgást vagy szolgáltatásnyújtást, esetleg megkülönböztető adózáshoz vezetnek.
A jogharmonizációs munka koordinálásának velejárója, hogy azzal kapcsolatban felmerült problémás kérdésekre hasonló esetekben hasonló válaszok szülessenek. Ennek garanciája, hogy a problémák megoldása átgondolt és egységes megközelítés alapján történjen. Az IM a csatlakozás előtt is igyekezett ennek a feladatnak eleget tenni, egy 1998-ban kiadott tájékoztató formájában. Ezt a tájékoztatót váltotta fel a korábbi évek tapasztalatait is felölelő és alapvetően a csatlakozás nyújtotta új helyzetre tekintettel készített 7001/2005. (IK 8.) IM irányelv. Az irányelv mindenekelőtt a jogalkotó, jogszabály-előkészítő szférának készült, de hasznos igazodási pont lehet a jogásztársadalom szélesebb köre számára is. Az egységes megközelítésű módszertan érvényesítése a jogalkotási munka terén egyúttal a minőségi jogalkotás elvárásait is szolgálja.
A közösségi jog felől közelítve a tagállamok saját hatáskörébe tartozik annak a módszernek és eszköznek a megválasztása, amely segítségével érvényre kívánják juttatni a közösségi jogot, így az is, hogy milyen rendet követnek a jogharmonizációs feladatok teljesítésére. Ennek ellenére a Bizottság - legalábbis a belső piacra vonatkozó irányelvek tekintetében - 2004-ben ajánlást fogadott el arra nézve, hogy milyen intézményi, módszertani megoldások tudják leginkább a mind minőségében, mind időbeliségében megfelelő jogharmonizációt biztosítani.
A közösségi jog alkalmazása
Magyarország uniós csatlakozását követően a jogalkalmazás területén is szemléletváltás következett. A közösségi jogszabályok speciális helyet foglalnak el a jogrendszerben: mind a belső jog, mind a nemzetközi jog sajátosságai megtalálhatók. A tagállamok csatlakozásukkor az Unió által "lefoglalt" területek vonatkozásában lemondtak jogalkotói szuverenitásukról, itt a közösségi jog elsőbbsége érvényesül. Ez azzal a következménnyel jár, hogy a jogalkalmazás tehát nem csak a nemzeti jogszabályokra terjed ki, hanem a közösségi jog közvetlenül alkalmazandó aktusaira is, illetve ezek végrehajtását elősegítő ún. illeszkedési szabályokra is.
A közösségi jog közvetlen hatálya
A közösségi jog közvetlen hatálya azt jelenti, hogy a (kötelező erővel bíró) közösségi jog azon rendelkezései, melyek kellően világosak, pontosak, és további feltételtől nem függenek, alkalmasak arra, hogy jogokat ruházzanak a személyekre, melyek a tagállami bíróságok előtti eljárásokban érvényesíthetők, azaz közvetlenül lehet rájuk hivatkozni, keresetet alapítani. A közösségi jogi aktusok hatálya az Európai Bíróság esetjogában fejlődött ki, annak első megfogalmazására az 1963-as Van Gend en Loos-ítéletben került sor.
A közösségi jog hatálya
A közösségi jog adott rendelkezésének hatálya lehet vertikális, ilyen esetekben a közösségi jogra csak az állam és a magánszemélyek közötti (a tagállami bíróság előtt zajló) eljárásban lehet hivatkozni, illetve lehet horizontális, mely esetekben a magánszemélyek közötti eljárásokban is alkalmazható a közösségi jogi norma.
A közösségi rendelet és a határozat hatálya
A különböző közösségi jogi aktusok hatályát külön kell vizsgálni. Az EK-Szerződés, a rendelet és a határozat (a kellően világos, pontos és további feltételtől nem függő) rendelkezései mind vertikális, mind horizontális hatállyal rendelkeznek, lényegében azon az alapon, hogy azok közvetlenül alkalmazandóak - a határozatok tekintetében természetesen csak a címzettek vonatkozásában.
A közösségi irányelvek hatálya
Az irányelv esetében az Európai Bíróságnak figyelemmel kellett lennie arra a tényre, hogy egy irányelv alapvetően a tagállamokra fogalmaz meg kötelezettséget: "az irányelv az elérendő célokat illetően minden címzett tagállamra kötelező, azonban a forma és az eszközök megválasztását a nemzeti hatóságokra hagyja." (EKSz. 249. cikk.)
Először a Van Duyn v. Home Office-ítéletben állapította meg a Bíróság, hogy az irányelvek is rendelkezhetnek közvetlen hatállyal a tagállamok és az egyének közötti viszonyokban. Minden esetben meg kell ugyanakkor vizsgálni, hogy az adott rendelkezés jellegére, szövegezésére tekintettel alkalmas-e arra, hogy közvetlen hatállyal bírjon, azaz kellően egyértelmű és pontos-e a kötelezettség megfogalmazása. A Ratti-ítéletben pedig kimondta a Bíróság, hogy a tagállam, mely az irányelv átvételéről nem, vagy nem megfelelően gondoskodott az előírt határidőn belül, nem hivatkozhat e mulasztására a magánszemélyekkel való relációjában. Tehát az átültetés határideje után a magánszemélyek közvetlenül az irányelv rendelkezéseire alapíthatják igényeiket.
Közösségi jog a bíróságokon
A közösségi jogot a nemzeti bíróságoknak is alkalmazniuk kell. Ez feltételezi a közösségi jog alapos ismeretét, hiszen amennyiben a jogvita ún. közösségi jogi elemet hordoz, a bírónak döntése során a közösségi jogra figyelemmel kell eljárnia. A nemzeti bíróságok számára biztosítja az EK-Szerződés, hogy ún. előzetes döntéshozatali kérelemmel forduljanak az Európai Bírósághoz.
Az előzetes döntéshozatali eljárás mindenekelőtt az Európai Bíróság mint az Unió sajátos bírói fóruma és a tagállami bíróságok közötti együttműködési forma. Lehetőséget biztosít arra, hogy a nemzeti bíróságok az elsődleges közösségi jog értelmezését és a másodlagos közösségi jogforrások értelmezését, valamint érvényességének/érvénytelenségének megállapítását kérjék. Célja, hogy a közösségi jogot a tagállamok jogalkalmazó szervei egységesen értelmezzék és alkalmazzák.
Az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése tekintetében az eljáró bíróságok teljes mértékben autonómok és szabadok, kivéve ha az EK-Szerződés 234. cikkének (3) bekezdése értelmében vett utalási kötelezettség alatt állnak, vagyis ha határozataikkal szemben a tagállami igazságszolgáltatás rendszerén belül már nincs jogorvoslati lehetőség.
A közösségi jogszabályokat értelmező Európai Bíróság
Mindemellett az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata némileg határt szabott az előzetes döntéshozatali kezdeményezéseknek.
Az egyik legfontosabb ilyen elvárás a szükségesség. Ez azt követeli meg, hogy a feltett kérdés megválaszolása valóban szükséges legyen a nemzeti bíró előtt fekvő ügy érdemi eldöntéséhez. A Bíróság itt az együttműködésre helyezi a hangsúlyt, aminek az a lényege, hogy a tagállami bíró által feltett kérdést megválaszolva ugyan közvetetten, de az érdemi, tényleges jogvita eldöntését segíti, függetlenül attól, hogy ítélete bizonyos szempontból erga omnes hatályú, vagyis minden más tagállami bíróságot, sőt tagállami jogalkotót is kötelez a jövőre nézve hasonló vagy azonos tényállások tekintetében felmerülő értelmezési esetekben. A Bíróság ennek fényében következetesen visszautasítja az olyan kérdések megválaszolását, amelyek hipotetikusak, vagyis az alapüggyel nincsenek kapcsolatban. Mint ahogy azt többször kifejtette, nem feladata, hogy elméleti, tanácsadó jellegű válaszokat adjon.
A magyar bíróságok aktivitását jelzi, hogy a csatlakozás első évében két előzetes döntés iránti utalás történt (Vajnai-ügy, Ynos kontra Varga János-ügy), 2005-2006-ban pedig további 4 ügyben (a regisztrációs, illetőleg az iparűzési adó) kérték a magyar bíróságok a közösségi jogszabályok értelmezését.
A fentiekből következik, hogy ismerniük kell a jogalkalmazóknak az Európai Bíróság esetjogát. Azt, hogy a jogalkalmazók, bíróságok felismerték az Európai Bíróság esetjogának jelentőségét, mutatja az a példa, hogy a magyar megyei bíróság irányelvet értelmező bírósági esetjogra alapozva hozott elmarasztaló ítéletet (munkaidő-irányelv esetében).
Jogszabálydömping a csatlakozás után
A csatlakozásunkat követő 2 év során 951 uniós jogi aktus transzpozíciója történt meg, ebből 528 irányelv, 308 rendelet, 104 határozat, 8 kerethatározat és 3 ajánlás volt. * A jogharmonizációból eredő feladatok nagyságrendjét mutatja, hogy az elmúlt két évben hazánkban 444 azon jogszabályoknak a száma, amelyeket az uniós tagságból eredő jogharmonizációs kötelezettség teljesítéseként fogadtak el. Ez 71 törvény, 111 kormányrendelet, 258 miniszteri rendelet és 4 MNB rendelet elfogadását jelenti.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
Köf.5.013/2016/4. számú határozat | Kúria
Köf.5.013/2016/4. számú határozat
Az ügy száma: Köf.5013/2016/4.
Az indítványozók: Békés Megyei Kormányhivatal
Az érintett önkormányzat: Körösnagyharsány Község Önkormányzata
Az ügy tárgya: magánszemélyek kommunális adójára vonatkozó szabályozás
– A Kúria Önkormányzati Tanácsa Körösnagyharsány Község Önkormányzat Képviselő-testületének a magánszemélyek kommunális adójáról szóló 4/2014. (I.24.) sz. önkormányzati rendelet 4.§ (1) bekezdés törvényellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló eljárást megszünteti.
[1] Az indítványozó indítványában kérte Körösnagyharsány Község Önkormányzat Képviselő-testületének a magánszemélyek kommunális adójáról szóló 4/2014. (I.24.) sz. önkormányzati rendelet /továbbiakban: Ör./ 4.§ (1) bekezdés törvényellenességének megállapítását és megsemmisítését, indítványát az alábbiakra alapította.
[2] Álláspontja szerint az Ör. 4.§ (1) bekezdése ellentétes a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 3.§-ában, a helyi adókról szóló 1990. évi C. törvény 6.§ e) pontjában és az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 134.§ (1) és (3) bekezdéseiben foglaltakkal.
[3] Körösnagyharsány Község Önkormányzata az indítványra állásfoglalást nem terjesztett elő.
[4] Az indítványozó ezt követően beadvánnyal fordult az Önkormányzati Tanácshoz. Beadványában akként nyilatkozott, hogy indítványát a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény /továbbiakban: Bszi./ 51.§ (2) bekezdés a) pontjára hivatkozással visszavonja. Egyben kérte az eljárás megszüntetését, mivel Körösnagyharsány Község Önkormányzat Képviselő-testülete 8/2016. (III.30.) sz. módosító rendeletével hatályon kívül helyezte az Ör. 4.§-át.
[5] Az Alaptörvény 25. cikk (2) bekezdés c) pontja szerint a bíróság dönt az önkormányzati rendelet más jogszabályba ütközéséről és megsemmisítéséről. A Bszi. 24.§ (1) bekezdés g) pontja kimondja, hogy a Kúria dönt a helyi önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási kötelezettsége elmulasztásának megállapításáról. Az önkormányzati rendelet felülvizsgálatára irányuló nemperes eljárás részletes szabályait a Bszi. IV. fejezet 15. pontja tartalmazza .
[6] Ezen szabályok alapján megállapítható, hogy a Kúria elsődlegesen az önkormányzati rendeletek más jogszabályba ütközését és a törvényen alapuló jogalkotási kötelezettség elmulasztását vizsgálja.
[7] A Bszi. 48.§ (1) bekezdése szerint a Kúria Önkormányzati Tanácsának normakontroll eljárását „[…] a helyi önkormányzattal szemben a felette törvényességi felügyeleti jogot gyakorló fővárosi és megyei kormányhivatal [...]”, a 48.§ (1a) bekezdés alapján „az alapvető jogok biztosa [...]”, valamint a 48.§ (3) bekezdés alapján a bíró kezdeményezheti, „ha a bírónak az előtte folyamatban lévő egyedi ügy elbírálása során önkormányzati rendelet olyan rendelkezését kell alkalmaznia, amelynek más jogszabályba ütközését észleli [...]”.
[8] A Bszi. 51.§ (2) bekezdés a) pontja értelmében „az Önkormányzati Tanács az eljárást megszünteti, ha az indítvány benyújtója az indítványt visszavonta […].”
[9] A fentiek alapján a Kúria Önkormányzati Tanácsa az Ör. tekintetében az eljárást megszüntette.
[10] A Bszi. 51. § (2) bekezdés a) pontja.
[11] A döntés elleni jogorvoslatot a Bszi. 49. §-a zárja ki.
Budapest, 2016. május hó 24.

matches: Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


2013. évi CCXII. törvény a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról - Törvények és országgyűlési határozatok
a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról
14. Az előhaszonbérleti jog gyakorlása
22. A tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1991. évi XXV. törvény módosítása
23. A csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX. törvény módosítása
24. A földrendező és a földkiadó bizottságokról szóló 1993. évi II. törvény módosítása
25. A lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény módosítása
26. A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény módosítása
27. A termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény hatályon kívül helyezése
28. Az erdőbirtokossági társulatról szóló 1994. évi XLIX. törvény módosítása
29. A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény módosítása
30. A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény módosítása
31. A személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény módosítása
32. A személyazonosító jel helyébe lépő azonosítási módokról és az azonosító kódok használatáról szóló 1996. évi XX. törvény módosítása
33. A természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény módosítása
34. Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény módosításáról, valamint a hiteles tulajdonilap-másolat igazgatási szolgáltatási díjáról szóló 1996. évi LXXXV. törvény módosítása
35. A jelzálog-hitelintézetről és a jelzáloglevélről szóló 1997. évi XXX. törvény módosítása
36. Az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény módosítása
37. Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény módosítása
38. A Magyar Köztársaság gyorsforgalmi közúthálózatának közérdekűségéről és fejlesztéséről szóló 2003. évi CXXVIII. törvény módosítása
39. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény módosítása
40. Az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény módosítása
41. Az erdőről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény módosítása
42. A hagyatéki eljárásról szóló 2010. évi XXXVIII. törvény módosítása
43. A Nemzeti Földalapról szóló 2010. évi LXXXVII. törvény módosítása
44. A mezőgazdasági termelést érintő időjárási és más természeti kockázatok kezeléséről szóló 2011. évi CLXVIII. törvény módosítása
45. Az igazságügyi és közigazgatási tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CXVII. törvény módosítása
46. A Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamaráról szóló 2012. évi CXXVI. törvény módosítása
47. A Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény módosítása
48. A hegyközségekről szóló 2012. évi CCXIX. törvény módosítása
49. A mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény módosítása
Időállapot: közlönyállapot (2013.XII.12.)
a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról *
5. § 2014. április 30-áig az a természetes személy, illetve gazdálkodó szervezet is földművesnek, fiatal földművesnek, pályakezdő gazdálkodónak, mezőgazdasági termelőszervezetnek vagy újonnan alapított mezőgazdasági termelőszervezetnek minősül, amely megfelel
a) földműves esetén a Földforgalmi törvény 5. § 7.;
b) fiatal földműves esetén a Földforgalmi törvény 5. § 6. és 7.;
c) pályakezdő gazdálkodó esetén a Földforgalmi törvény 5. § 22.;
d) mezőgazdasági termelőszervezet esetén a Földforgalmi törvény 5. § 19.;
e) újonnan alapított mezőgazdasági termelőszervezet esetén a Földforgalmi törvény 5. § 26.
pontjában meghatározott feltételeknek, függetlenül attól, hogy az a)-e) pontban foglalt földforgalmi törvényi rendelkezések szerinti nyilvántartásba még nem került bejegyzésre.
6. § (1) Az állattartó telep üzemeltetőjét a Földforgalmi törvény 16. § (3) bekezdésében meghatározott kedvezményes birtokmaximum akkor illeti meg, ha - a szerződés megkötését vagy az elővásárlásra, illetve előhaszonbérletre vonatkozó elfogadó jognyilatkozatának megtételét megelőző évben vagy a megelőző három év átlagában - a már birtokában lévő földön az évenkénti átlagos állatsűrűség hektáronként elérte a fél állategységet. Az állattartáshoz szükséges takarmány-előállítás céljából az 1200 hektár mértékű birtokmaximumot meghaladó föld megszerzéséhez hektáronként legalább fél állategység átlagos állatsűrűséggel kell rendelkezni.
7. § (1) A szántóföldi és kertészeti növényfajok vetőmagjának előállítóját a Földforgalmi törvény 16. § (3) bekezdésében meghatározott kedvezményes birtokmaximum akkor illeti meg, ha a szerződés megkötését vagy az elővásárlásra, illetve előhaszonbérletre vonatkozó elfogadó jognyilatkozatának megtételét megelőző három év átlagában a már birtokában lévő szántó művelési ágú föld legalább egytizede vetőmag vagy szaporító anyag előállításának helyéül szolgált.
13. § (1) A föld tulajdonjogának a megszerzésére irányuló szerződésnek - a Földforgalmi törvény 13-15. §-ában meghatározottakon túl - tartalmaznia kell a szerződő felek, illetve a szerző fél (a továbbiakban együtt: szerződő fél) következő adatait:
ab) személyi azonosítóját a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek esetében,
ad) lakcímét,
ae) adóazonosító jelét, illetve adószámát,
af) Magyar Agrár-, Élelmiszergazdasági és Vidékfejlesztési Kamarában (a továbbiakban: Kamara) fennálló tagságának azonosító számát,
bb) statisztikai azonosítóját (törzsszámát),
bc) cégjegyzékszámát cég esetében,
bd) székhelyét (telephelyét),
bf) Kamarában fennálló tagságának azonosító számát,
bg) részéről eljáró vezető tisztségviselő vagy cégvezető családi és utónevét, lakcímét,
(2) Az adás-vételi szerződésben rögzíteni kell azt is, hogy a vevő elővásárlásra jogosult-e. E jogosultság fennállása esetén meg kell jelölni a szerződésben azt is, hogy a jogosultság mely törvényen, és az ott meghatározott sorrend mely ranghelyén áll fenn. A szerződésen alapuló elővásárlási jog esetén ennek tényét kell rögzíteni az adás-vételi szerződésben.
18. § Az elővásárlásra jogosulttól származó elfogadó jognyilatkozatnak a jogosult adatai tekintetében a 13. § (1) bekezdésében foglaltakat kell tartalmaznia.
ad) személyi azonosítóját a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek esetében,
bc) statisztikai azonosítóját (törzsszámát) a statisztikáról szóló törvény hatálya alá tartozó szervezet esetében,
30. § (1) Az eljárás ügyintézési határideje 60 nap, amely kivételesen indokolt esetben, egy alkalommal, legfeljebb 30 nappal hosszabbítható meg.
aa) a helyi földbizottság állásfoglalásának a mezőgazdasági igazgatási szervhez való beérkezéséig, vagy
a) az ügyfél erre irányuló kérelme alapján,
b) ha a jogügyletben résztvevő természetes személy, gazdálkodó szervezet jogutódjának kiléte vitás.
48. § (1) A földhasználati szerződésnek - a Földforgalmi törvényben meghatározottakon túl - tartalmaznia kell a szerződő feleknek, illetve a szerző félnek a 13. § (1) bekezdésében meghatározott adatait.
(2) 2014. december 31-ig a haszonbérbe adó az egységes okiratba foglalt haszonbérleti szerződés helyett az általa elfogadott haszonbérleti ajánlatot is közölheti az előhaszonbérletre jogosultakkal a Földforgalmi törvény 49. § (1) bekezdésében meghatározottak szerint, feltéve, hogy az tartalmazza a szerződés lényeges tartalmi elemeit, továbbá a haszonbérbeadó és az ajánlattevő által meghatározott valamennyi kikötést, feltételt.
53. § (1) Az egységes okiratba foglalt haszonbérleti szerződésnek az előhaszonbérletre jogosultakkal a Földforgalmi törvény 49. § (1) bekezdésében meghatározott módon történő közlése során a szerződést három eredeti példányban kell benyújtani a föld fekvése szerint illetékes jegyzőhöz.
(2) Az 52. § (2) bekezdése szerinti esetben a haszonbérleti ajánlatot három eredeti példányban kell benyújtani a föld fekvése szerint illetékes jegyzőhöz.
(3) A haszonbérleti szerződés hirdetményi úton történő közlésére vonatkozó eljárás díj- és illetékmentes.
(3) Az (1) és (2) bekezdést kell alkalmazni az 52. § (2) bekezdése szerinti esetben a haszonbérleti ajánlatnak a más törvényen alapuló előhaszonbérleti jog jogosultjával való közlésére és e jogosultnak az ajánlat alapján történő joggyakorlására.
(4) A Földforgalmi törvényben meghatározott mezőgazdasági termelőszervezet mint haszonbérlő és az annak legalább 3 éve foglalkoztatott alkalmazottja mint haszonbérbeadó között létrejött haszonbérleti szerződést a gazdasági év végével a haszonbérbeadó 60 napos felmondási idővel felmondhatja, ha a mezőgazdasági termelőszervezettel fennálló munkaviszonya bármilyen okból - ide nem értve az 58. § (2) bekezdésében foglalt esetet - megszűnik.
63. § (1) A haszonbérlőt arra az évre, amelyben a mezőgazdasági termelést érintő időjárási és más természeti kockázatok kezeléséről szóló törvényben foglaltak szerinti mezőgazdasági káresemény vagy időjárási és más természeti jellegű elháríthatatlan külső ok (vis maior) miatt legalább 30%-os mértékű hozam-érték csökkenést szenved, és ezt az agrárkár-megállapító szerv igazolja, legfeljebb a hozam-érték csökkenéssel arányos haszonbér-mérséklés illeti meg arra a földre vonatkozóan, amelyen a hozam-érték csökkenés bekövetkezett.
(3) A haszonbérlő a haszonbérfizetési kedvezmény igénybevételét és mértékét a mezőgazdasági termelést érintő időjárási és más természeti kockázatok kezeléséről szóló törvényben meghatározott, a hozam-érték csökkenéssel érintett földre vonatkozóan kiállított hatósági bizonyítvány kézhezvételét követő 8 napon belül, írásban köteles közölni a haszonbérbeadóval.
b) magánszemély esetén örököse, gazdálkodó szervezet esetén jogutódja az ingatlan-nyilvántartásból nem állapítható meg.
(8) Ha a (2) bekezdésben foglalt értesítést követő 60 napon belül a közös tulajdonban álló földre vagy annak egy meghatározott részére földhasználati bejelentés kerül az ingatlanügyi hatósághoz benyújtásra, erről az ingatlanügyi hatóság haladéktalanul értesíti a Kamara területi szervét. Ez esetben a földhasználati bejelentés elbírálásáig a Kamara területi szervének a sorsolás megtartására irányuló eljárását fel kell függesztenie. Az ingatlanügyi hatóság a földhasználati bejelentés elbírálásáról szóló jogerős döntését az e törvény végrehajtására kiadott rendeletben foglaltak szerint közli a Kamara területi szervével. A Kamara területi szerve a földhasználati bejelentés elbírálásáról szóló jogerős döntés tartalmától függően az eljárást megszünteti vagy folytatja.
82. § (1) A Földforgalmi törvény szerinti erdőnek minősülő földre vonatkozó haszonbérleti szerződés esetében az erdészeti hatóság a Földforgalmi törvény 51. § (5) bekezdésében meghatározott szakhatósági állásfoglalását a mezőgazdasági igazgatási szerv megkeresésének beérkezését követő 8 napon belül adja ki. Az erdészeti hatóság a haszonbérlőnek, illetve az elfogadó jognyilatkozatot tevő előhaszonbérlőnek, valamint más földhasználónak az erdőgazdálkodói alkalmasságát állapítja meg az erdőről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló törvényben meghatározott feltételek szerint.
(2) Az erdészeti hatóság előzetes szakhatósági állásfoglalást adhat ki, amely a kiállításától számított 90 napig használható fel.
83. § A földhasználati szerződés jóváhagyása esetén a mezőgazdasági igazgatási szerv a szerződés két eredeti példányát látja el jóváhagyó záradékkal és azt a szerző fél részére a jóváhagyását tartalmazó határozatával egyidejűleg küldi meg.
bd) a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek esetében a személyi azonosítóját;
(6) A földhasználati nyilvántartási eljárás a (2) és az (5) bekezdésben meghatározott földhasználati bejelentési és a változás-bejelentési (a továbbiakban együtt: bejelentési) adatlapnak, valamint a (3) bekezdésben meghatározott okiratoknak az ingatlanügyi hatósághoz való benyújtásával indul meg. A földhasználati nyilvántartási eljárásban az ügyintézési határidő 30 nap.
A törvényt az Országgyűlés a 2013. december 2-i ülésnapján fogadta el.