text:
Hatóság elől védett ügyfél-ügyvéd kapcsolat? - Érdekes ügyek az Európai Bíróság munkaprogramjából | hírek | Jogi Fórum
Hatóság elől védett ügyfél-ügyvéd kapcsolat? - Érdekes ügyek az Európai Bíróság munkaprogramjából
2010.02. 3. Jogi Fórum / Európai Unió Bírósága
A 2010. február 1-től 5-ig, valamint a februrár 8-től 12-ig tartó munkaheteken többek között személyes adatok védelméhez fűződő jog, versenyjog, ügyvéd-ügyfél közötti kommunikáció védelme, védjegy, valamint TB által finanszírozott gyógyszerek kérdéskörökkel kapcsolatos ügyek is terítékre kerülnek az Európai Bíróság munkarendjében.
A február 1-jétől február 5-ig tartó munkahét
C-92/09 Volker und Markus Schecke & C-93/09 Eifert egyesített ügyek - Tárgyalás
[Mezőgazdasági és vidékfejlesztési támogatások – Sikeres pályázók adatainak nyilvánosságra hozatala – Személyes adatok védelméhez fűződő jog]
Németországi mezőgazdasági vállalkozások európai mezőgazdasági és vidékfejlesztési alapokból kértek és kaptak támogatást. A támogatás nyújtásának feltétele volt annak elfogadása, hogy a kedvezményezettek egyes adatai, valamint a támogatás összege nyilvánosságra kerülnek. Ezen információkat a német mezőgazdasági és élelmezésügyi szövetségi hivatal a honlapján tette közzé. Az érintett kedvezményezettek a német bíróságok előtt az említett információk nyilvánosság számára történő elérhetőségének megszüntetését követelik, arra hivatkozva, hogy az adatok hozzáférhetővé tétele sérti a személyes adatok védelméhez való jogukat. Úgy vélik, hogy a nyilvános hozzáférés biztosításának szükségességét nem igazolja a szabálytalanságok és csalások megakadályozásában meglévő közérdek sem, mivel az ezek elleni küzdelemre egyéb ellenőrzési mechanizmusok állnak rendelkezésre. Az ügyben eljáró német bíróság azt kérdezi az Európai Bíróságtól, hogy a kezdeményezettek közzétételét elrendelő uniós szabályozás ellentétben áll-e a személyes adatok védelméhez fűződő alapjoggal.
T-427/08 CEAHR kontra Bizottság - Tárgyalás
[Versenyjog – Svájci luxusórák piaca – Független órásmesterek alkatrészekkel való ellátása]
A független órásmesterek európai érdekvédelmi szövetsége (CEAHR) 2004-ben panaszt tett a Bizottságnál azzal kapcsolatban, hogy luxusórákat gyártó svájci cégek szisztematikusan megtagadják az értékesítési hálózatukba nem tartozó órásműhelyek alkatrészekkel való ellátását. A CEAHR álláspontja szerint az óragyártók az alkatrész-ellátást korlátozó magatartásukat összehangolják, és ezzel a közösségi joggal összeegyeztethetetlen módon korlátozzák a versenyt a luxusórák javításának a piacán. A Bizottság 2008 júliusában hozott határozatában elutasította a CEAHR panaszát többek között arra hivatkozva, hogy a luxusórák javítása nem választható el azok forgalmazásától, márpedig ez utóbbi piacon igenis valódi verseny alakult ki a közösségen belül. Az érdekvédelmi szövetség a Bizottság e határozatát támadta meg a Törvényszék előtt.
A február 8-tól február 12-ig tartó munkahét
C-550/07 P Akzo Nobel Chemicals & Akcros Chemicals kontra Bizottság és társai - Tárgyalás
[Verseny – Ügyvéd-ügyfél közötti kommunikáció védelme – Fellebbezés]
A Bizottság még 2003-ban tartott versenyhatósági vizsgálatot az Akzo vegyipari cég angliai irodáiban, amelynek során egyes dokumentumokat lefoglalt. A Bizottság vizsgálói és az Akzo képviselői között azonban vita alakult ki öt dokumentum lefoglalásával kapcsolatban, mivel azok a cég álláspontja szerint az ügyvéd-ügyfél kapcsolattartás során felmerült olyan bizalmas és védett információkat tartalmaznak, amelyek megismerésére a hatóságok nem jogosultak. A dokumentumok lefoglalása miatt az Akzo keresetet indított a Bizottság ellen az Elsőfokú Bíróság előtt, amely 2007. szeptember 17-én meghozott ítéletében a brüsszeli szervnek adott igazat. Az Akzo és leányvállalata, az Akcros az Elsőfokú Bíróság ezen ítélete ellen nyújtott be fellebbezést az Európai Bírósághoz.
C-569/08 Internetportal und Marketing - Főtanácsnoki indítvány
[Védjegyek bejegyeztetése .eu domain nevek megszerzése céljából – Rosszhiszeműség]
Egy német cég különféle hétköznapi elnevezéseket regisztráltatott védjegyként oly módon, hogy az elnevezések minden betűje elé és mögé betoldották a «&» karaktert. Így ehhez hasonló megjelenésű védjegyek kerültek bejegyzésre: «&R&E&I&F&E&N&». A furcsa kinézetű védjegyek bejegyeztetésének az volt a célja, hogy azokat felhasználva – később még jó pénzért értékesíthető – .eu domain neveket szerezhessenek meg úgy, hogy a domain nevek bejegyzésénél már elhagyják a «&» karaktert, aminek következtében így értelmes szavak jelennek meg (esetünkben a «&» elhagyásával a német „Reifen” szó maradt meg, amelynek jelentése: gumiabroncs). A «&» elhagyására egyébként jogszabályi utasítás folytán került sor, mivel az .eu domain neveket szabályozó uniós rendelet úgy rendelkezik, hogy az alapvédjegy részét képező egyes speciális karakterek (pl. &) nem jegyezhetőek be. A cég összesen 180 .eu domain nevet szerzett meg ezzel a módszerrel.
Egy másik cég, amely a „Reifen” szóvédjegyet a tisztítószerek termékkategória tekintetében szintén jogszerűen használja, panaszt intézett a „Reifen” .eu domain név bejegyzése ellen arra hivatkozva, hogy a regisztrálást kérő cég rosszhiszemű volt. A jogvita eldöntésére felkért választottbíróság a panasznak helyt adott, és a domain nevet az arra szintén igényt tartó panaszosnak ítélte oda. E döntés ellen a domain névtől megfosztott cég fellebbezett, és az ügyben eljáró osztrák bíróság azt kérdezi az Európai Bíróságtól, hogy a közösségi rendelet értelmében rosszhiszeműen járt-e el a domain nevet elsőként bejegyeztető cég, és ezért megfosztható-e az internetes cím használatának jogától.
C-62/09 Association of the British Pharmaceutical Industry - Főtanácsnoki indítvány
[Egészségügy – TB által finanszírozott gyógyszerek – Orvosok pénzügyi ösztönzése olcsóbb gyógyszerek felírására]
Az Egyesült Királyságban a lakosság gyógyszerekre való kiadásainak jelentős részét az országos egészségügyi szolgálat finanszírozza. A gyógyszerekre fordítandó költségeinek csökkentés érdekében a szolgálat egy pénzügyi ösztönző programot alakított ki a gyógyszereket felíró háziorvosok számára, amelynek lényege az, hogy amennyiben azok az azonos terápiás osztályba tartozó gyógyszerek közül az olcsóbbat írják fel a betegnek, úgy pénzbeli juttatásban részesülnek. E gyakorlat ellen a brit gyógyszeripari szövetség panaszt intézett a brit hatóságokhoz, arra hivatkozva, hogy a közösségi gyógyszerirányelv tiltja a gyógyszertermékek promóciója során a gyógyszerfelírási jogkörrel rendelkező orvosok pénzbeli juttatásokkal való ösztönzését. A brit hatóságok azzal utasították el a panaszt, hogy álláspontjuk szerint az irányelv szerinti tilalom csak a kereskedelmi célú promócióra vonatkozik. A gyógyszeripari szövetség ezt követően bírósághoz fordult, és az ügyben eljáró High Court of Justice azt kérdezi az Európai Bíróságtól, hogy a brit szabályozás összhangban van-e az irányelvvel.
Változott az Európai Unió Bíróságának eljárási szabályzata - Gyakorlati útmutató az új eljárásrendhez (2020.03.03.)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
Zákon o rovnakom zaobchádzaní v niektorých oblastiach a o ochrane pred diskrimináciou a o zmene a doplnení niektorých zákonov (307/2014)
Dátum prijatia: 16.10.2014
Platnosť od: 14.11.2014
01.07.2004 365/2004
Hatályos 2015. január 1-től 2016. január 1-ig
Tt. 365/2004.
AZ EGYES TERÜLETEKEN VALÓ EGYENLŐ BÁNÁSMÓDRÓL ÉS A HÁTRÁNYOS MEGKÜLÖNBÖZTETÉS ELLENI VÉDELEMRŐL,
valamint némely törvények módosításáról és kiegészítéséről
(diszkrimináció elleni törvény)
Kelt: 2004. május 20.
Tt. 539/2005., hatályos 2005. december 7-től
Tt. 570/2005., hatályos 2006. január 1-től
Tt. 250/2007., hatályos 2007. július 1-től
Tt. 326/2007., hatályos 2007. szeptember 1-től
Tt. 85/2008., hatályos 2008. április 1-től
Tt. 48/2011., hatályos 2011. április 1-től
Tt. 388/2011., hatályos 2012. január 1-től
Tt. 32/2013., hatályos 2013. április 1-től
Tt. 307/2014., hatályos 2015. január 1-től
A jelen törvény az egyenlő bánásmód elvének érvényesítését szabályozza, és meghatározza a jogvédelem eszközeit, ha sor kerül az adott elv megsértésére.
(1) Az egyenlő bánásmód elvének betartása a nemi hovatartozás, vallási vagy felekezeti meggyőződés, faji, nemzetiséghez vagy etnikai csoporthoz való tartozás, fogyatékosság, életkor, szexuális orientáció, házastársi és családi állapot, bőrszín, nyelv, politikai vagy más meggyőződés, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyon, származás vagy más állapot vagy bűnözés és más társadalomellenes tevékenység bejelentésének1a) címén történő hátrányos megkülönböztetés tilalmán alapszik.
(2) Az egyenlő bánásmód elvének betartása során szükséges figyelembe venni a jó erkölcsöt is, a hátrányos megkülönböztetés elleni védelem kiterjesztése céljából.
(3) Az egyenlő bánásmód elvének betartása a hátrányos megkülönböztetés elleni védelemről szóló intézkedések elfogadásán is alapszik.
(1) A hátrányos megkülönböztetés lehet közvetlen hátrányos megkülönböztetés, közvetett hátrányos megkülönböztetés, zaklatás, szexuális zaklatás és jogtalan büntetés; hátrányos megkülönböztetés a hátrányos megkülönböztetésre való utasítás és a hátrányos megkülönböztetésre való felbujtás is.
(2) A közvetlen hátrányos megkülönböztetés olyan eljárás vagy mulasztás, melynek során az érintett személyt kevésbé kedvező bánásmódban részesítik, mint ahogyan más személlyel bánnak, bántak vagy bánhatnának hasonló helyzetben.
(3) A közvetett hátrányos megkülönböztetés egy látszólag semleges előírás, határozat, utasítás vagy gyakorlat, amely hátrányba hozza vagy hátrányba hozhatja az érintett személyt összehasonlítva más személlyel; nem számít közvetett hátrányos megkülönböztetésnek, ha az ilyen előírás, határozat, utasítás vagy gyakorlat objektíve indokolt más jogos érdek szem előtt tartása miatt, és arányos vagy szükséges az ilyen érdek érvényesüléséhez.
(4) A zaklatás olyan magatartás, melynek következtében megfélemlítő, ellenséges, megszégyenítő, megalázó, lealacsonyító, meggyalázó, tiszteletlen vagy sértő környezet kialakítására kerül sor vagy kerülhet sor, és melynek szándéka vagy következménye az emberi szabadságba vagy emberi méltóságba történő beavatkozás vagy annak lehetősége.
(5) A szexuális zaklatás olyan szexuális jellegű verbális, non-verbális vagy fizikai magatartás, melynek szándéka vagy következménye az érintett személy méltóságának megsértése vagy annak lehetősége, és amely megfélemlítő, megalázó, meggyalázó, ellenséges vagy sértő környezetet alakít ki.
(6) A hátrányos megkülönböztetésre való utasítás olyan eljárás, amely visszaél egy személy alárendelt helyzetével, egy harmadik személy hátrányos megkülönböztetése céljából.
(7) A hátrányos megkülönböztetésre való felbujtás egy személy meggyőzése, támogatása vagy ösztönzése egy harmadik személy hátrányos megkülönböztetése céljából.
(8) A jogtalan büntetés olyan eljárás vagy mulasztás, amely az érintett személy számára kedvezőtlen és közvetlenül összefügg
a) a hátrányos megkülönböztetés elleni jogi védelem követelésével a saját nevében, vagy más személy nevében, vagy
b) az adott személy vallomástételével, magyarázatával vagy egyéb részvételével olyan ügyekben való eljárás során, amelyek az egyenlő bánásmód elvének megsértésével foglalkoznak,
c) az egyenlő bánásmód elvének megsértését kifogásoló panasszal.
(9) A jogi személy hátrányos megkülönböztetése az egyenlő bánásmód elvének be nem tartása az adott személlyel kapcsolatban a 2. §, 1. bekezdése szerinti okokból, ha annak tagjairól, társtulajdonosairól, részvényeseiről, szerveinek tagjairól, alkalmazottairól, a nevében eljáró személyekről vagy olyan személyekről van szó, akiknek a nevében az adott jogi személy eljár.
(10) A hátrányos megkülönböztetés elutasítása vagy eltűrése egy adott személy által semmilyen módon nem befolyásolhatja az adott személlyel való további bánásmódot vagy az adott személlyel szembeni viselkedést, illetve nem képezheti az adott személyt érintő határozat alapját.
(11) Hátrányos megkülönböztetés továbbá, mégpedig
a) a nemi hovatartozás alapján a terhesség vagy anyaság miatti hátrányos megkülönböztetés is, valamint a szexuális vagy nemi hovatartozás miatti hátrányos megkülönböztetés is,
b) a faji származás, nemzetiségi vagy etnikai származás alapján történő hátrányos megkülönböztetés a valamely faji származású, nemzetiségi vagy etnikai származású személlyel kapcsolatban álló személy hátrányos megkülönböztetése is,
c) vallási vagy felekezeti meggyőződés alapján történő megkülönböztetés a valamely vallási vagy felekezeti meggyőződésű személlyel kapcsolatban álló személy hátrányos megkülönböztetése is, valamint a vallási meggyőződés nélküli természetes személy hátrányos megkülönböztetése is,
d) fogyatékosság miatti hátrányos megkülönböztetés a korábbi fogyatékosság miatti hátrányos megkülönböztetés is, vagy az olyan személy hátrányos megkülönböztetése, kinél a külső testi jegyek alapján feltételezhető, hogy fogyatékkal élő személy.
(1) Mindenki köteles betartani az egyenlő bánásmód elvét a munkajogi és hasonló jogviszonyok, a társadalombiztosítás, az egészségügyi ellátás, az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint a képzés területén.
(2) Az 1. bekezdés szerinti egyenlő bánásmód elve csak külön jogszabályban meghatározott egyéni jogokkal együttesen jut érvényre.1)
(3) Annak elbírálása során, hogy hátrányos megkülönböztetésről van-e szó, vagy sem, nem mérlegelhető, hogy az okok, melyek hozzá vezettek, a valóságon vagy téves feltételezésen alapultak.
(1) A jelen törvény nem vonatkozik
a) arra az eltérő bánásmódra, amely a Szlovák Köztársaság területére történő belépés és itt tartózkodás feltételeiből külföldiek számára következik, beleértve a velük való bánásmódot is, amelyet külön előírások szabályoznak,2) kivéve az Európai Unió tagországainak állampolgárait, az olyan országok állampolgárait, amely az Európai Gazdasági Térségről szóló egyezmény szerződő felei és a Svájci Konföderáció állampolgárait, a hontalan (az állampolgárság nélküli) személyeket és azok családtagjait,
b) a fogyatékosságból vagy életkorból adódó eltérő bánásmódra, amely a fegyveres erők, fegyveres rendvédelmi testületek, fegyveres testületek, a Nemzetbiztonsági Hivatal, a Szlovák Információs Szolgálat és a tűzoltóság tagjainak szolgálati viszonyát szabályozó külön előírások rendelkezéseiből következik;3) ez nem érvényes, ha olyan alkalmazottról van szó, aki munkáját munkaviszonyban végzi.3a)
(2) Jelen törvény rendelkezései nem sértik az egyesülési jogot, illetve a szakszervezetek alapításának jogát.
Az egyenlő bánásmód elve a társadalombiztosítás, az egészségügyi ellátás, az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint a képzés területén
(1) Az egyenlő bánásmód elvével összhangban a társadalombiztosítás, az egészségügyi ellátás, az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint a képzés területén tilos bármely személy hátrányos megkülönböztetése a 2. §, 1. bekezdése szerinti okokból.
(2) Az 1. bekezdés szerinti egyenlő bánásmód elve csak a külön jogszabályban meghatározott egyéni jogokkal együttesen érvényesíthető a hozzáférések és szolgáltatások területén
a) a szociális segítségnyújtáshoz, a szociális biztosításhoz, a nyugdíj-előtakarékossághoz, a kiegészítő nyugdíjbiztosításhoz, az állami szociális támogatásokhoz4) és szociális ellátásokhoz való hozzáférés és szolgáltatás területén,
b) egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés és szolgáltatás területén,5)
c) képzéshez való hozzáférés és szolgáltatás területén,6)
d) áruk és szolgáltatások területén, beleértve a lakhatást, melyeket jogi és természetes személyek-vállalkozók biztosítanak a nyilvánosság számára.7)
Az egyenlő bánásmód elve a munkajogi viszonyok és a hasonló jogviszonyok területén
(1) Az egyenlő bánásmód elvével összhangban a munkajogi viszonyokban, a hasonló jogviszonyokban és a velük összefüggő jogviszonyokban tilos bármely személy hátrányos megkülönböztetése a 2. §, 1. bekezdése szerinti okokból.
(2) Az 1. bekezdés szerinti egyenlő bánásmód elve csak a külön jogszabályban meghatározott egyéni jogokkal együttesen jut érvényre, elsősorban a következő területeken
a) a munkavállalás, foglalkozás, más kereseti tevékenység vagy tisztség (a továbbiakban csak „foglalkozás“), beleértve az állás betöltésének felvételi követelményeit és a kiválasztás feltételeit és a kiválasztás megvalósításának módját,8)
b) a munkavégzés és a munkahelyi munkafeltételek, beleértve a bérezést, a munkahelyi előmenetelt és elbocsátást,
c) a szakképzéshez, további szakképzéshez való hozzáférés, részvétel az aktív munkaerő-piaci intézkedések programjain, beleértve munkahely-választási és munkahely-változtatási tanácsadáshoz való hozzáférést9) (a továbbiakban csak „szakképzés“), vagy
d) a munkavállalók szervezetében, a munkáltatók szervezetében és bizonyos szakmák művelőit egyesítő szervezetekben való tagság és tevékenység, beleértve mindazon előnyök biztosítását, amelyeket az említett szervezetek tagjaiknak nyújtanak.
(1) Az egyenlő bánásmód elvének érvényesítésére a fogyatékkal élő személyek vonatkozásában a munkáltatók olyan intézkedéseket fogadnak el, amelyek az adott személy számára lehetővé teszik bizonyos foglalkozáshoz, a munkahelyen bizonyos tevékenység elvégzéséhez való hozzáférést, a munkahelyi tisztségekben, illetve másban történő előmenetelt vagy a szakképzéshez való hozzáférést; ez nem érvényes, ha az ilyen intézkedések elfogadása a munkáltató számára aránytalanul költségigényes volna.
(2) Annak elbírálása során, hogy az 1. bekezdés szerinti intézkedések aránytalanul költségigényesek volnának-e, figyelembe kell venni
a) a hasznot, amelyet az intézkedés elfogadása a fogyatékkal élő személynek hozna,
b) a munkáltató anyagi lehetőségeit, beleértve az anyagi vagy egyéb segítség hozzáférhetőségét, amely az intézkedés elrendeléséhez szükséges, és
c) az 1. bekezdés szerinti intézkedés célja elérésének lehetőségét más módon.
(3) Az olyan intézkedés elfogadása nem tekinthető aránytalanul költségigényesnek, amelynek elfogadására a munkáltató külön előírások szerint köteles.10)
(4) Az egyenlő bánásmód elve fogyatékosság miatti megszegésének minősül az 1. bekezdés szerinti rendelkezések elfogadásának visszautasítása, vagy elmulasztása is a munkáltató részéről.
A megengedett eltérő bánásmód
(1) Az olyan eltérő bánásmód, amelyet a foglalkoztatás során végzett tevékenység vagy azon körülmények jellege indokol, mely közepette ezeket a tevékenységeket végzik, ha ez az ok tényleges és döntő feltétele az állás betöltésének, azzal a feltétellel, hogy a cél jogszerű és a követelmény arányos, nem számít hátrányos megkülönböztetésnek.
(2) Ha bejegyzett egyházakról, vallási közösségekről és olyan más jogi személyekről van szó, melyek tevékenysége a felekezeti hovatartozáson vagy a meggyőződésen alapul, nem számít vallási vagy felekezeti meggyőződésen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek az eltérő bánásmód, ha ilyen szervezetekben való foglalkoztatás vagy ilyen szervezetek számára végzett tevékenység esetében e tevékenységeknek a jellege vagy feltételrendszere miatt egy személy vallása vagy meggyőződése alapvető, törvényes és igazolt foglalkozási követelmény.
(3) Nem jelent életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést az eltérő bánásmód, ha azt egy objektív és indokolt jogos cél igazolja, és ha a cél elérésének eszközei megfelelők és szükségesek, és ha azt külön előírás szabja meg. Az életkoron alapuló eltérő bánásmód nem hátrányos megkülönböztetés, ha a következő rendelkezéseken alapul:
a) minimális vagy maximális korhatár mint az állás betöltésének feltétele,
b) a munkavállalás vagy szakképzés elérhetősége külön feltételekhez kötött és a munkavégzésnek, beleértve a jutalmazást és az elbocsátást is, speciális feltételei vannak, amennyiben bizonyos korosztályba tartozó személyekről vagy gondozói kötelezettséggel rendelkező személyekről van szó, és ha a külön feltételek célja az adott személyek munkába állításának támogatása vagy azok védelme,
c) minimális korhatár feltétele, szakmai gyakorlat vagy ledolgozott évek száma mint az állás betöltésének feltétele, vagy az állással járó bizonyos előnyök feltétele.
(4) A foglalkoztatás során érvényesülő szociális biztosítási rendszerben nem számít hátrányos megkülönböztetésnek az életkoron alapuló eltérő bánásmód, amely a rendszeren belüli különféle korhatárok megszabásán alapul az öregségi és a rokkantsági nyugdíjjogosultság létrejöttének szempontjából, valamint a rendszeren belüli különféle korhatárok megszabása az alkalmazottak vagy alkalmazottak csoportjai részére, és az életkoron alapuló nyugdíjak különféle kiszámítási módszereinek alkalmazása; ez nem érvényes, ha egyidejűleg nemi hovatartozáson alapuló hátrányos megkülönböztetésre kerülne sor.
(5) Nem jelent fogyatékosságon alapuló hátrányos megkülönböztetést az objektíven igazolható eltérő bánásmód, amely a foglalkoztatáshoz való hozzáférés feltételeként vagy a foglalkozáson belüli bizonyos tevékenységek elvégzése feltételeként egészségügyi alkalmassági feltételeket szab meg, ha azt a foglalkozás vagy tevékenység jellege megkívánja.
(6) Az életkoron vagy fogyatékosságon alapuló hátrányos megkülönböztetés nem eltérő bánásmód a biztosítási szolgáltatások nyújtása esetében, ha az ilyen eltérő bánásmód a kockázat eltérő mértékéből következik, melyet statisztikai vagy más hasonló adatokkal igazolni lehet, és a biztosítási szolgáltatások feltételei a kockázattal arányosak.
(7) Nem jelent nemi hovatartozáson alapuló hátrányos megkülönböztetést az objektíven igazolható eltérő bánásmód
a) a férfiak és nők eltérő nyugdíjkorhatárának megszabásában,
b) amelynek célja a várandós nők, anyák (a szüléstől számított kilencedik hónap végéig) és szoptató nők védelme,11a)
c) bizonyos áruk és szolgáltatások kizárólagos vagy elsődlegesen az egyik nem képviselőinek történő kínálásában, ha ez jogszerű célt követ, és ha a cél elérésére irányuló eszközök megfelelőek és szükségesek.
(8) A terhességgel és az anyasággal összefüggő költségek nem vezethetnek különbségtételhez a biztosítási díjban és a biztosítási összeg kiszámítása során.
(1) Nem minősülnek hátrányos megkülönböztetésnek az államigazgatási szervek és más jogi személyek olyan átmeneti kiegyenlítő intézkedései, melyek arra irányulnak, hogy megszüntessék a faji vagy etnikai származásból, a nemzeti kisebbséghez vagy etnikai csoporthoz való tartozásból, a nemi vagy szexuális hovatartozásból, az életkorból vagy egészségkárosodásból eredő hátrányokat, ha azok az esélyegyenlőség gyakorlati érvényesülését szolgálják. Ezek az átmeneti kiegyenlítő intézkedések elsősorban
a) a szociális és gazdasági hátrányok kiküszöbölésére irányulnak, melyek aránytalan mértékben sújtják a hátrányos helyzetű csoportokat,
b) a hátrányos helyzetű csoportok tagjai munkavállalási hajlandóságát, művelődését, kultúráját, egészségügyi ellátását és a nekik nyújtott szolgáltatásokat támogatják,
c) arra irányulnak, hogy megteremtsék a foglalkoztatáshoz, a képzéshez, az egészségügyi ellátáshoz és lakhatáshoz való egyenlő hozzáférés esélyét, mégpedig főként a hátrányos helyzetű csoportoknak szóló célzott felkészítő programokkal, vagy az e programokról szóló, a munkalehetőségekről vagy a képzési rendszerben lévő szabad helyekről szóló tájékoztatás terjesztésével.
(2) Az 1. bekezdésben szereplő átmeneti kiegyenlítő intézkedéseket abban az esetben lehet elfogadni, ha
a) kimutatható az egyenlőtlenség,
b) az intézkedések célja az egyenlőtlenség csökkentése vagy megszüntetése,
c) megfelelőek és szükségesek a kitűzött cél eléréséhez.
(3) Az átmeneti kiegyenlítő intézkedéseket csak a jelen törvényben szereplő területeken lehet elfogadni. Ezek az intézkedések csak az elfogadásukhoz vezető egyenlőtlenség megszüntetésének idejére állhatnak fenn. Az 1. bekezdés szerinti szervek, a kitűzött cél elérése után, kötelesek befejezni az intézkedések végrehajtását.
(4) Az 1. bekezdés szerinti szervek kötelesek folyamatosan figyelni, kiértékelni és nyilvánosságra hozni az elfogadott átmeneti kiegyenlítő intézkedéseket abból a célból, hogy további folytatásuk megalapozottságát átértékelhessék, és ezekről a tényekről jelentést kötelesek tenni az Emberi Jogok Szlovák Nemzeti Központjának.11e)
(5) Az 1-4. bekezdések rendelkezései nem érintik a jelen törvény 7. § és 8. § 3. bekezdése b) pontjának rendelkezéseit.
Jogvédelem és az egyenlő bánásmód elvének megsértésével összefüggő ügyekben való eljárás
(1) A jelen törvény szerint mindenkinek joga van az egyenlő bánásmódhoz és a hátrányos megkülönböztetés elleni védelemhez.
(2) Mindenki követelheti jogainak érvényesítését a bíróságon, ha úgy gondolja, hogy az egyenlő bánásmód elvének be nem tartásával megsértik, vagy megsértették jogait, törvénnyel védett érdekeit vagy szabadságait. Elsősorban azt követelheti, hogy az, aki nem tartotta be az egyenlő bánásmód elvét, tartózkodjon az ilyen magatartástól, és ha az lehetséges, hozza helyre a jogellenes helyzetet, vagy adjon méltányos elégtételt; ha bűnözés és más társadalomellenes tevékenység bejelentése miatt az egyenlő bánásmód elvének be nem tartásáról van szó, követelheti a jogi aktus érvénytelenítését is, amelynek hatályossága külön jogszabály szerint került felfüggesztésre.
(3) Ha a méltányos elégtétel nem volna elégséges, főleg ha az egyenlő bánásmód elvének be nem tartásával jelentős módon csökkent a károsult személy méltósága, társadalmi státusa vagy társadalmi érvényesülésének lehetősége, akkor ez a személy nem vagyoni károkozásért pénzbeli kártérítést követelhet. A nem vagyoni kár megtérítésének összegét a bíróság határozza meg, tekintetbe véve a keletkezett nem vagyoni kár komolyságát, és minden körülményt, mely annak keletkezéséhez hozzájárult.
(4) A külön előírások szerinti kártérítési jogosultságot, vagy más kártérítésre való jogot12) a jelen törvény nem érinti.
(5) Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogait peren kívül eljárásban, békéltető eljárásban (mediáció) védje.13)
Ha az egyenlő bánásmód elvének megsértésével több, vagy ismeretlen számú személy jogait, törvénnyel védett érdekeit vagy szabadságait sértik meg, vagy ha az ilyen jogsértés komolyan veszélyeztetné a közérdeket, a 10. § 1. bekezdése szerint jogi személy is követelheti az egyenlő bánásmódhoz való jog védelmét. Az adott személy elsősorban annak megállapítását követelheti, hogy sérült az egyenlő bánásmód elve, és hogy az, aki nem tartotta be az egyenlő bánásmód elvét, tartózkodjon az ilyen magatartástól, valamint ha az lehetséges, hozza helyre a jogellenes helyzetet.
(1) Az egyenlő bánásmód elvének megsértésével összefüggő ügyek eljárásában az érintett fél olyan jogi személlyel is képviseltetheti magát,
a) akinek ilyen jogosultságát külön törvény ismeri el, vagy
b) aki tevékenységének a célja vagy tevékenységének a tárgya a hátrányos megkülönböztetés elleni védelem.
(2) Ha az 1. bekezdés szerint a jogi személy átveszi a képviseletet, megbízza valamelyik tagját vagy alkalmazottját, hogy a képviselt személy nevében eljárjon.
(1) Az egyenlő bánásmód elvének megsértésével összefüggő ügyekben az eljárás annak a személynek az indítványára kezdődik meg, aki kifogásolja, hogy az egyenlő bánásmód elvének megsértésével sérültek a jogai (a továbbiakban csak „felperes“). A felperes köteles indítványában megjelölni azt a személyt, akiről azt állítja, hogy megsértette az egyenlő bánásmód elvét (a továbbiakban csak „alperes“).
(2) Az alperes köteles bizonyítani, hogy nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, ha a felperes előterjeszti a bíróságnak azokat a tényeket, amelyekből vélelmezni lehet, hogy az egyenlő bánásmód elvének megsértésére sor került.
(3) Az egyenlő bánásmód elvének megsértésével kapcsolatos ügyek eljárására a Polgári perrendtartás vonatkozik, hacsak a jelen törvény másképp nem rendelkezik.
A jelen törvénnyel átvételre kerülnek az Európai Unió, mellékletben felsorolt, kötelező erejű jogi aktusai.
A munkáltató és a szakszervezet illetékes szerve, melyek külön előírás alapján megkötötték a kollektív szerződéseket, a jelen törvény hatályba lépését követő naptól számított hat hónapon belül kötelesek a kollektív szerződések rendelkezéseit összhangba hozni ezzel a törvénnyel; ez a kötelezettség a belső előírásokra is vonatkozik, amelyek kiadására jogosult a munkáltató.
Átmeneti rendelkezések a 2013. április 1-jétől hatályos módosításhoz
Nem jelent hátrányos megkülönböztetést a különböző nagyságú biztosítási díjszabás és biztosítási teljesítés kiszámítása a 2013. március 31-éig hatályos 8. § 8. bekezdése megfogalmazása szerint a 2013. április 1-je előtt megkötött biztosítási szerződésekben.
A jelen törvény 2004. július 1-jén lép hatályba.
1) Például a többször módosított 311/2001. sz. Munka törvénykönyve, a többször módosított 312/2001. sz. törvény a közszolgálatról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről, a többször módosított 552/2003. sz. törvény a közérdekű munkavégzésről, a többször módosított 195/1998. sz. törvény a szociális segélyezésről, a többször módosított 576/2004. sz. törvény az egészségügyi ellátásról, az egészségügyi ellátással összefüggő szolgáltatásokról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
1a) A Tt. 583/2008. sz., a bűnmegelőzésről és más társadalomellenes tevékenység megelőzéséről, valamint egyes törvények módosításáról és kiegészítéséről szóló törvénye 3. §-ának b) és c) pontja.
2) Például a többször módosított 48/2002. sz. törvény az idegenek tartózkodásáról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről, a 606/2003. sz. törvénnyel módosított, 480/2002. sz. törvény a menedékjogról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
3) A többször módosított 200/1998. sz. törvény a pénzügyőrök közszolgálatáról, valamint némely további törvény módosításáról és kiegészítéséről.
A 253/2007. sz. törvénnyel módosított, 346/2005. sz. törvény a Szlovák Köztársaság fegyveres erői hivatásos katonáinak közszolgálatáról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
A többször módosított 73/1998. sz. törvény a rendőri testület, a Szlovák Információs Szolgálat, a Szlovák Köztársaság Büntetés-végrehajtási Testülete és a vasúti rendőrség tagjainak közszolgálatáról.
A többször módosított 315/2001. sz. törvény a tűzoltó és mentő testületről.
3a) A többször módosított 311/2001. sz. törvény a Munka törvénykönyvéről.
A többször módosított 552/2003. sz. törvény a közérdekű munkavégzésről.
4) Például a többször módosított 195/1998. sz. törvény a szociális segélyezésről, a 461/2003. sz. törvény a társadalombiztosításról.
5) Például a többször módosított 576/2004. sz. törvény az egészségügyi ellátásról, az egészségügyi ellátással összefüggő szolgáltatásokról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
6) Például a többször módosított 131/2002. sz. törvény a főiskolákról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről, a 386/1997. sz. törvény a továbbtanulásról, és 70/1997. sz. törvénnyel, valamint az 567/2001. sz. törvénnyel módosított 387/1996. sz. törvény a foglalkoztatásról.
7) Például a többször módosított 634/1992. sz. törvény a fogyasztók védelméről.
8) Például a Munka törvénykönyve, a többször módosított 312/2001 sz. törvény a közszolgálatról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
9) Például a 191/2004. sz. törvénnyel módosított 5/2004. sz. törvény a foglalkoztatási szolgáltatásokról, valamint némely törvény módosításáról és kiegészítéséről.
10) Például a 191/2004. sz. törvénnyel módosított 5/2004. sz. törvény, a többször módosított 50/1976. sz. törvény a területi tervezésről és építészeti rendtartásról (építészeti törvény) 143. §, 1. bek., d) pont.
11) A 394/2000. sz. törvénnyel módosított 308/1991. sz. törvény a vallásszabadságról és az egyházak, valamint a vallási közösségek helyzetéről.
11a) Például a Szlovák Köztársaság kormányának 272/2004. sz. rendelete, mellyel meghatározza azon munkák és munkahelyek listáját, amelyek tilosak a várandós nők, anyák (a szüléstől számított kilencedik hónap végéig) és szoptató nők számára, azon munkák és munkahelyek listáját, melyekhez specifikus kockázat fűződik a várandós nők, anyák (a szüléstől számított kilencedik hónap végéig) és szoptató nők számára, valamint amellyel meghatározza a munkáltatók bizonyos kötelességeit az ilyen nők alkalmazása során.
11e) A Szlovák Köztársaság Nemzeti Tanácsának többször módosított 308/1993. sz. törvénye az Emberi Jogok Szlovák Nemzeti Központjának létrehozásáról.
12) Például a Munka törvénykönyve 41. §, 9. bek.
13) A Tt. 420/2004. sz. törvénye a békéltető eljárásról (mediációról) és némely törvény kiegészítéséről.
Melléklet a Tt. 365/2004. sz. törvényéhez
Az Európai Uniótól átvett, kötelező erejű jogi aktusok listája
1. A Tanács 2000/43/EK irányelve, kelt 2000. június 29., a személyek közötti, faji- vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról (EU Közlönyének különkiadása, fej. 20, köt. 01; HL EK L 180, 2000.7.19.).
2. A Tanács 2000/78/EK irányelve, kelt 2000. november 27., a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról (EU Közlönyének különkiadása, fej. 05, köt. 04; HL EK L 303, 2000.12.2.).
3. A Tanács 2004/113/EK irányelve, kelt 2004. december 13., a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról (HL EU L 373, 2004.12.21.).
4. Az Európai Parlament és a Tanács 2006/54/EK irányelve, kelt 2006. július 5., a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról (átdolgozott szöveg) (HL EU L 204, 2006.7.26.).
Časová verzia účinná od 1. januára 2015 do 1. januára 2016
365/2004. Z. z.
O ROVNAKOM ZAOBCHÁDZANÍ V NIEKTORÝCH OBLASTIACH A O OCHRANE PRED DISKRIMINÁCIOU
(antidiskriminačný zákon)
539/2005 Z. z. s účinnosťou od 7. decembra 2005
570/2005 Z. z. s účinnosťou od 1. januára 2006
250/2007 Z. z. s účinnosťou od 1. júla 2007
326/2007 Z. z. s účinnosťou od 1. septembra 2007
85/2008 Z. z. s účinnosťou od 1. apríla 2008
384/2008 Z. z. s účinnosťou od 15. októbra 2008
48/2011 Z. z. s účinnosťou od 1. apríla 2011
388/2011 Z. z. s účinnosťou od 1. januára 2012
32/2013 Z. z. s účinnosťou od 1. apríla 2013
307/2014 Z. z. s účinnosťou od 1. januára 2015
(1) Dodržiavanie zásady rovnakého zaobchádzania spočíva v zákaze diskriminácie z dôvodu pohlavia, náboženského vyznania alebo viery, rasy, príslušnosti k národnosti alebo etnickej skupine, zdravotného postihnutia, veku, sexuálnej orientácie, manželského stavu a rodinného stavu, farby pleti, jazyka, politického alebo iného zmýšľania, národného alebo sociálneho pôvodu, majetku, rodu alebo iného postavenia alebo z dôvodu oznámenia kriminality alebo inej protispoločenskej činnosti.1a)
(2) Pri dodržiavaní zásady rovnakého zaobchádzania je potrebné prihliadať aj na dobré mravy na účely rozšírenia ochrany pred diskrimináciou.
(3) Dodržiavanie zásady rovnakého zaobchádzania spočíva aj v prijímaní opatrení na ochranu pred diskrimináciou.
(1) Diskriminácia je priama diskriminácia, nepriama diskriminácia, obťažovanie, sexuálne obťažovanie a neoprávnený postih; diskriminácia je aj pokyn na diskrimináciu a nabádanie na diskrimináciu.
(2) Priama diskriminácia je konanie alebo opomenutie, pri ktorom sa s osobou zaobchádza menej priaznivo, ako sa zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať s inou osobou v porovnateľnej situácii.
(3) Nepriama diskriminácia je navonok neutrálny predpis, rozhodnutie, pokyn alebo prax, ktoré znevýhodňujú alebo by mohli znevýhodňovať osobu v porovnaní s inou osobou; nepriama diskriminácia nie je, ak takýto predpis, rozhodnutie, pokyn alebo prax sú objektívne odôvodnené sledovaním oprávneného záujmu a sú primerané a nevyhnutné na dosiahnutie takého záujmu.
(4) Obťažovanie je také správanie, v dôsledku ktorého dochádza alebo môže dôjsť k vytváraniu zastrašujúceho, nepriateľského, zahanbujúceho, ponižujúceho, potupujúceho, zneucťujúceho alebo urážajúceho prostredia a ktorého úmyslom alebo následkom je alebo môže byť zásah do slobody alebo ľudskej dôstojnosti.
(5) Sexuálne obťažovanie je verbálne, neverbálne alebo fyzické správanie sexuálnej povahy, ktorého úmyslom alebo následkom je alebo môže byť narušenie dôstojnosti osoby a ktoré vytvára zastrašujúce, ponižujúce, zneucťujúce, nepriateľské alebo urážlivé prostredie.
(8) Neoprávnený postih je také konanie alebo opomenutie, ktoré je pre osobu, ktorej sa týka, nepriaznivé a priamo súvisí
a) s domáhaním sa právnej ochrany pred diskrimináciou vo svojom mene alebo v mene inej osoby alebo
b) s podaním svedeckej výpovede, vysvetlenia alebo súvisí s inou účasťou tejto osoby v konaní vo veciach súvisiacich s porušením zásady rovnakého zaobchádzania,
c) so sťažnosťou namietajúcou porušenie zásady rovnakého zaobchádzania.
(9) Diskriminácia právnickej osoby je nedodržanie zásady rovnakého zaobchádzania vo vzťahu k tejto osobe z dôvodov podľa § 2 ods. 1, ak ide o jej členov, spoločníkov, akcionárov, členov jej orgánov, jej zamestnancov, osôb konajúcich v jej mene alebo osôb, v mene ktorých koná táto právnická osoba.
(10) Odmietnutie alebo strpenie diskriminácie osobou nemôže žiadnym spôsobom ovplyvniť následné zaobchádzanie s touto osobou alebo správanie sa k tejto osobe alebo byť základom pre rozhodnutie, ktoré sa týka tejto osoby.
a) pohlavia sa považuje aj diskriminácia z dôvodu tehotenstva alebo materstva, ako aj diskriminácia z dôvodu pohlavnej alebo rodovej identifikácie,
b) rasového pôvodu, národnostného alebo etnického pôvodu sa považuje aj diskriminácia z dôvodu vzťahu k osobe určitého rasového pôvodu, národnostného alebo etnického pôvodu,
c) náboženského vyznania alebo viery sa považuje aj diskriminácia z dôvodu vzťahu k osobe určitého náboženského vyznania alebo viery a aj diskriminácia fyzickej osoby bez náboženského vyznania,
d) zdravotného postihnutia sa považuje aj diskriminácia z dôvodu predchádzajúceho zdravotného postihnutia alebo diskriminácia osoby, u ktorej by na základe vonkajších príznakov bolo možné predpokladať, že je osoba so zdravotným postihnutím.
(1) Každý je povinný dodržiavať zásadu rovnakého zaobchádzania v oblasti pracovnoprávnych a obdobných právnych vzťahov, sociálneho zabezpečenia, zdravotnej starostlivosti, poskytovania tovarov a služieb a vo vzdelávaní.
(2) Zásada rovnakého zaobchádzania podľa odseku 1 sa uplatňuje len v spojení s právami osôb ustanovenými osobitnými zákonmi.1)
(3) Pri posudzovaní, či ide o diskrimináciu alebo nie, sa neberie do úvahy, či dôvody, ktoré k nej viedli, vychádzali zo skutočnosti alebo z mylnej domnienky.
(1) Tento zákon sa nevzťahuje na
a) rozdielne zaobchádzanie vyplývajúce z podmienok vstupu a zdržiavania sa cudzincov na území Slovenskej republiky vrátane zaobchádzania s nimi, ktoré ustanovujú osobitné predpisy,2) okrem občanov členského štátu Európskej únie, štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore a Švajčiarskej konfederácie, osôb bez štátnej príslušnosti a ich rodinných príslušníkov,
b) rozdielne zaobchádzanie z dôvodu zdravotného postihnutia alebo veku, ktoré vyplýva z ustanovení osobitných predpisov3) upravujúcich služobný pomer príslušníkov ozbrojených síl, ozbrojených bezpečnostných zborov, ozbrojených zborov, Národného bezpečnostného úradu, Slovenskej informačnej služby a Hasičského a záchranného zboru; to neplatí, ak ide o zamestnanca, ktorý vykonáva prácu v pracovnoprávnom vzťahu.3a)
(1) V súlade so zásadou rovnakého zaobchádzania sa v sociálnom zabezpečení, zdravotnej starostlivosti, pri poskytovaní tovarov a služieb a vo vzdelávaní zakazuje diskriminácia osôb z dôvodov podľa § 2 ods. 1.
(2) Zásada rovnakého zaobchádzania podľa odseku 1 sa uplatňuje len v spojení s právami osôb ustanovenými osobitnými zákonmi v oblastiach prístupu a poskytovania
a) sociálnej pomoci, sociálneho poistenia, starobného dôchodkového sporenia, doplnkového dôchodkového sporenia, štátnej sociálnej podpory4) a sociálnych výhod,
b) zdravotnej starostlivosti,5)
c) vzdelávania,6)
d) tovarov a služieb vrátane bývania, ktoré sú poskytované verejnosti právnickými osobami a fyzickými osobami-podnikateľmi.7)
(1) V súlade so zásadou rovnakého zaobchádzania sa v pracovnoprávnych vzťahoch, obdobných právnych vzťahoch a v právnych vzťahoch s nimi súvisiacich zakazuje diskriminácia osôb z dôvodov podľa § 2 ods. 1.
(2) Zásada rovnakého zaobchádzania podľa odseku 1 sa uplatňuje len v spojení s právami osôb ustanovenými osobitnými zákonmi najmä v oblastiach
a) prístupu k zamestnaniu, povolaniu, inej zárobkovej činnosti alebo funkcii (ďalej len „zamestnanie“) vrátane požiadaviek pri prijímaní do zamestnania a podmienok a spôsobu uskutočňovania výberu do zamestnania,8)
b) výkonu zamestnania a podmienok výkonu práce v zamestnaní vrátane odmeňovania, funkčného postupu v zamestnaní a prepúšťania,
c) prístupu k odbornému vzdelávaniu, ďalšiemu odbornému vzdelávaniu a účasti na programoch aktívnych opatrení na trhu práce vrátane prístupu k poradenstvu pre výber zamestnania a zmenu zamestnania9) (ďalej len „odborné vzdelávanie“) alebo
d) členstva a pôsobenia v organizácii zamestnancov, organizácii zamestnávateľov a v organizáciách združujúcich osoby určitých profesií vrátane poskytovania výhod, ktoré tieto organizácie svojim členom poskytujú.
(1) Na uplatnenie zásady rovnakého zaobchádzania vo vzťahu k osobe so zdravotným postihnutím zamestnávatelia prijmú také opatrenia, ktoré umožnia takej osobe prístup k určitému zamestnaniu, k výkonu určitej činnosti v zamestnaní, k funkčnému či inému postupu v zamestnaní alebo prístupu k odbornému vzdelávaniu; to neplatí, ak by prijatie takých opatrení bolo pre zamestnávateľa neprimerane náročné.
(2) Pri posúdení, či je prijatie opatrení podľa odseku 1 neprimerane náročné, sa berie do úvahy
c) možnosť dosiahnuť účel opatrenia podľa odseku 1 iným, náhradným spôsobom.
(3) Za neprimerane náročné sa nepovažuje prijatie takého opatrenia, na ktorého prijatie je zamestnávateľ povinný podľa osobitných predpisov.10)
(4) Za nedodržanie zásady rovnakého zaobchádzania z dôvodu zdravotného postihnutia sa považuje aj odmietnutie alebo opomenutie zamestnávateľa prijať opatrenia podľa odseku 1.
(1) Diskriminácia nie je také rozdielne zaobchádzanie, ktoré je odôvodnené povahou činností vykonávaných v zamestnaní alebo okolnosťami, za ktorých sa tieto činnosti vykonávajú, ak tento dôvod tvorí skutočnú a rozhodujúcu požiadavku na zamestnanie pod podmienkou, že cieľ je legitímny a požiadavka primeraná.
(2) Ak ide o registrované cirkvi, náboženské spoločnosti a iné právnické osoby, ktorých činnosť je založená na náboženstve alebo viere, nie je diskrimináciou rozdielne zaobchádzanie z dôvodu náboženského vyznania alebo viery, ak ide o zamestnanie v týchto organizáciách alebo vykonávanie činností pre tieto organizácie a podľa povahy týchto činností alebo v kontexte, v ktorom sa vykonávajú, tvorí náboženstvo alebo viera osoby základnú oprávnenú a odôvodnenú požiadavku povolania.
(3) Rozdielne zaobchádzanie z dôvodu veku nie je diskriminácia, ak je objektívne odôvodnené sledovaním oprávneného cieľa a je na jeho dosiahnutie nevyhnutné a primerané, ak to ustanovuje osobitný predpis. Diskriminácia z dôvodu veku nie je najmä rozdielne zaobchádzanie, ktoré spočíva v ustanovení
a) minimálnej alebo maximálnej vekovej hranice ako podmienky na vstup do zamestnania,
b) osobitných podmienok na prístup k zamestnaniu alebo odbornému vzdelávaniu a osobitných podmienok na výkon zamestnania vrátane odmeňovania a prepúšťania, ak ide o osoby určitej vekovej kategórie alebo osoby s opatrovateľskými povinnosťami a ak je účelom týchto osobitných podmienok podpora pracovného začlenenia týchto osôb alebo ich ochrana,
c) podmienky minimálnej vekovej hranice, odbornej praxe alebo odpracovaných rokov na prístup k zamestnaniu alebo k určitým výhodám v zamestnaní.
(4) V systéme sociálneho zabezpečenia v zamestnaní diskriminácia nie je rozdielne zaobchádzanie z dôvodu veku, ktoré spočíva v ustanovení rôznych vekových hraníc na vznik nároku na starobný dôchodok a invalidný dôchodok v tomto systéme, ako aj v ustanovení rôznych vekových hraníc v tomto systéme pre zamestnancov alebo skupiny zamestnancov, a používanie rôznych spôsobov výpočtu týchto dôchodkov, ktoré sú založené na kritériu veku; to neplatí, ak by súčasne došlo k diskriminácii z dôvodu pohlavia.
(6) Diskriminácia nie je rozdielne zaobchádzanie z dôvodu veku alebo zdravotného postihnutia pri poskytovaní poisťovacích služieb, ak takéto rozdielne zaobchádzanie vyplýva z rozdielnej miery rizika overiteľnej štatistickými alebo obdobnými údajmi a podmienky poisťovacích služieb sú primerané tomuto riziku.
(7) Diskriminácia z dôvodu pohlavia nie je objektívne odôvodnené rozdielne zaobchádzanie
a) spočívajúce v ustanovení rozdielneho dôchodkového veku pre mužov a ženy,
b) ktorého účelom je ochrana tehotných žien, matiek do konca deviateho mesiaca po pôrode a dojčiacich žien,11a)
c) spočívajúce v poskytovaní tovarov a služieb výlučne alebo prednostne príslušníkom jedného pohlavia, ak sleduje legitímny cieľ a ak sú prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa primerané a nevyhnutné.
(8) Náklady súvisiace s tehotenstvom a materstvom nesmú viesť k rozdielom vo výške poistného a výpočtu poistného plnenia.
(1) Diskriminácia nie je prijatie dočasných vyrovnávacích opatrení orgánmi verejnej správy alebo inými právnickými osobami smerujúcich k odstráneniu znevýhodnení vyplývajúcich z dôvodov rasového alebo etnického pôvodu, príslušnosti k národnostnej menšine alebo etnickej skupine, rodu alebo pohlavia, veku alebo zdravotného postihnutia, ktorých cieľom je zabezpečiť rovnosť príležitostí v praxi. Dočasnými vyrovnávacími opatreniami sú najmä opatrenia
a) zamerané na odstránenie sociálneho alebo ekonomického znevýhodnenia, ktorými sú nadmerne postihnutí príslušníci znevýhodnených skupín,
b) spočívajúce v podporovaní záujmu príslušníkov znevýhodnených skupín o zamestnanie, vzdelávanie, kultúru, zdravotnú starostlivosť a služby,
c) smerujúce k vytváraniu rovnosti v prístupe k zamestnaniu, vzdelávaniu, zdravotnej starostlivosti a bývaniu, a to najmä prostredníctvom cielených prípravných programov pre príslušníkov znevýhodnených skupín alebo prostredníctvom šírenia informácií o týchto programoch alebo o možnostiach uchádzať sa o pracovné miesta alebo miesta v systéme vzdelávania.
(2) Dočasné vyrovnávacie opatrenia uvedené v odseku 1 môžu byť prijaté, ak
a) existuje preukázateľná nerovnosť,
b) cieľom opatrení je zníženie alebo odstránenie tejto nerovnosti,
c) sú primerané a nevyhnutné na dosiahnutie stanoveného cieľa.
(3) Dočasné vyrovnávacie opatrenia je možné prijímať len v oblastiach uvedených v tomto zákone. Tieto opatrenia môžu trvať len do doby odstránenia nerovnosti, ktorá viedla k ich prijatiu. Orgány podľa odseku 1 sú povinné ukončiť vykonávanie týchto opatrení po dosiahnutí stanoveného cieľa.
(4) Orgány podľa odseku 1 sú povinné priebežne monitorovať, vyhodnocovať a zverejňovať prijaté dočasné vyrovnávacie opatrenia s cieľom prehodnotenia opodstatnenosti ich ďalšieho trvania a podávať správy Slovenskému národnému stredisku pre ľudské práva11e) o týchto skutočnostiach.
(5) Ustanoveniami odsekov 1 až 4 nie sú dotknuté ustanovenia § 7 a § 8 ods. 3 písm. b) tohto zákona.
(2) Každý sa môže domáhať svojich práv na súde, ak sa domnieva, že je alebo bol dotknutý na svojich právach, právom chránených záujmoch alebo slobodách nedodržaním zásady rovnakého zaobchádzania. Môže sa najmä domáhať, aby ten, kto nedodržal zásadu rovnakého zaobchádzania, upustil od svojho konania, ak je to možné, napravil protiprávny stav alebo poskytol primerané zadosťučinenie; ak ide o nedodržanie zásady rovnakého zaobchádzania z dôvodu oznámenia kriminality alebo inej protispoločenskej činnosti, môže sa tiež domáhať neplatnosti právneho úkonu, ktorého účinnosť bola podľa osobitného predpisu pozastavená.
(5) Každý má právo na ochranu svojich práv aj mimosúdnou cestou prostredníctvom mediácie.13)
Ak by porušením zásady rovnakého zaobchádzania mohli byť dotknuté práva, právom chránené záujmy alebo slobody väčšieho alebo neurčitého počtu osôb alebo ak by takýmto porušením mohol byť inak vážne ohrozený verejný záujem, patrí právo domáhať sa ochrany práva na rovnaké zaobchádzanie aj právnickej osobe podľa § 10 ods. 1. Táto osoba sa môže domáhať najmä určenia, že bola porušená zásada rovnakého zaobchádzania, aby ten, kto nedodržal zásadu rovnakého zaobchádzania, upustil od svojho konania, a ak je to možné, napravil protiprávny stav.
(1) V konaní vo veciach súvisiacich s porušením zásady rovnakého zaobchádzania sa účastník môže dať zastupovať aj právnickou osobou,
a) ktorej takéto oprávnenie priznáva osobitný zákon alebo
b) ktorej cieľom činnosti alebo predmetom činnosti je ochrana pred diskrimináciou.
(1) Konanie vo veciach súvisiacich s porušením zásady rovnakého zaobchádzania sa začína na návrh osoby, ktorá namieta, že jej právo bolo dotknuté porušením zásady rovnakého zaobchádzania (ďalej len „žalobca“). Žalobca je povinný v návrhu označiť osobu, o ktorej tvrdí, že porušila zásadu rovnakého zaobchádzania (ďalej len „žalovaný“).
(2) Žalovaný je povinný preukázať, že neporušil zásadu rovnakého zaobchádzania, ak žalobca oznámi súdu skutočnosti, z ktorých možno dôvodne usudzovať, že k porušeniu zásady rovnakého zaobchádzania došlo.
(3) Na konanie vo veciach súvisiacich s porušením zásady rovnakého zaobchádzania sa vzťahuje Občiansky súdny poriadok, ak tento zákon neustanovuje inak.
Diskrimináciou nie je použitie rozdielov pri stanovení výšky poistného a výpočtu poistného plnenia podľa § 8 ods. 8 v znení účinnom do 31. marca 2013 v poistných zmluvách uzavretých pred 1. aprílom 2013.
1) Napríklad zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce v znení neskorších predpisov, zákon č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe a zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 552/2003 Z. z. o výkone práce vo verejnom záujme v znení neskorších predpisov, zákon č. 195/1998 Z. z. o sociálnej pomoci v znení neskorších predpisov, zákon č. 576/2004 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
1a) § 3 písm. b) a c) zákona č. 583/2008 Z. z. o prevencii kriminality a inej protispoločenskej činnosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
2) Napríklad zákon č. 48/2002 Z. z. o pobyte cudzincov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 480/2002 Z. z. o azyle a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 606/2003 Z. z.
3) Zákon č. 200/1998 Z. z. o štátnej službe colníkov a o zmene a doplnení niektorých ďalších zákonov v znení neskorších predpisov.
3a) Zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce v znení neskorších predpisov.
4) Napríklad zákon č. 195/1998 Z. z. o sociálnej pomoci v znení neskorších predpisov, zákon č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení neskorších predpisov.
5) Napríklad zákon č. 576/2004 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
6) Napríklad zákon č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, zákon č. 386/1997 Z. z. o ďalšom vzdelávaní a o zmene zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení zákona č. 70/1997 Z. z. v znení zákona č. 567/2001 Z. z.
7) Napríklad zákon č. 634/1992 Zb. o ochrane spotrebiteľa v znení neskorších predpisov.
8) Napríklad Zákonník práce, zákon č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
9) Napríklad zákon č. 5/2004 Z. z. o službách zamestnanosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení zákona č. 191/2004 Z. z.
10) Napríklad zákon č. 5/2004 Z. z. v znení zákona č. 191/2004 Z. z., § 143 ods. 1 písm. d) zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov.
11) Zákon č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností v znení zákona č. 394/2000 Z. z.
11a) Napríklad nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 272/2004 Z. z., ktorým sa ustanovuje zoznam prác a pracovísk, ktoré sú zakázané tehotným ženám, matkám do konca deviateho mesiaca po pôrode a dojčiacim ženám, zoznam prác a pracovísk spojených so špecifickým rizikom pre tehotné ženy, matky do konca deviateho mesiaca po pôrode a pre dojčiace ženy a ktorým sa ustanovujú niektoré povinnosti zamestnávateľom pri zamestnávaní týchto žien.
11e) Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 308/1993 Z. z. o zriadení Slovenského národného strediska pre ľudské práva v znení neskorších predpisov.
12) Napríklad § 41 ods. 9 Zákonníka práce.
13) Zákon č. 420/2004 Z. z. o mediácii a o doplnení niektorých zákonov.
1. Smernica Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa ustanovuje zásada rovnakého zaobchádzania medzi osobami bez ohľadu na ich rasový alebo etnický pôvod (Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 20/zv. 01; Ú. v. ES L 180, 19. 7. 2000).
2. Smernica Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorou sa ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Mimoriadne vydanie Ú. v. EÚ, kap. 05/zv. 04; Ú. v. ES L 303, 2. 12. 2000).
3. Smernica Rady 2004/113/ES z 13. decembra 2004 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania medzi mužmi a ženami v prístupe k tovaru a službám a k ich poskytovaniu (Ú. v. EÚ L 373, 21. 12. 2004).

matches:
§ 3
bíróság
§ 1
§ 8
§ 2
§ 2
§ 2
§ 7
§ 8
§ 10
§ 8
§ 3
§ 143
§ 41


text:
5/2014. számú közigazgatási elvi döntés | Kúria
5/2014. számú közigazgatási elvi döntés
A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmának megsértéséért az a vállalkozás felel, amelynek a kereskedelmi gyakorlattal érintett áru értékesítése, eladásának ösztönzése közvetlenül érdekében áll [2008. évi XLVII. tv. 6. § (1) bek., 3. § (1) bek., 9. § (1) bek.].
A Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság Dél-alföldi Regionális Felügyelősége 2010. május 17-én a felperes által a B. alatt tartott árubemutatóval egybekötött előadáson ellenőrzést végzett. Az előadáson az alábbi állítások hangzottak el:
1. Az előadó tájékoztatta a jelenlévőket, hogy a „Stream-Home 2010” elnevezésű gőztisztító készülék használata során elegendő fél liter víz 80 m2 padló tisztítására, valamint, hogy az Európai Unió Környezetvédelmi Bizottságának támogatásával került értékesítésre.
2. Az előadáson elhangzott, hogy a kisorsolt reklámkedvezményeket az Európai Unió Környezetvédelmi Bizottsága támogatja.
3. A bemutatott „Shiatsi-infra masszáspárna” elnevezésű termék vonatkozásában előadták, hogy használatával 10 perc után beáll a vérnyomás normálisra, továbbá a termékből 2010-ben 25.000 darabot rendeltek, de már csak 7.000 darab van raktáron, továbbá az üzletben 120.000 forintért került értékesítésre, azonban az árubemutatón 74.900 forintért lehet megvásárolni, valamint a termék 15 féle betegség kúraszerű gyógyítására alkalmas, keringési betegségeket gyógyít.
4. A bemutatott „Panoráma elektromos pizzasütő” elnevezésű termék eredeti eladási ára 24.000 forint, azonban csak a termékbemutatón 7.5000 forintért vásárolható meg.
5. A bemutatón elhangzott, hogy a bemutatott „Panoráma Vital Lóbalzsam” eladási ára május 20-a után 5.250 forintra emelkedik, de csak a bemutatón utoljára 3.000 forintért megvásárolható, melyhez ajándékként egy 1.200 forint értékű tusfürdő jár.
6. Az előadó azt a tájékoztatást nyújtotta, hogy Magyarországon a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság csak 2 utazással egybekötött termékbemutatót tartó céget engedélyezett, és ebből az egyik a L. Kft.
7. A bemutatott „ Indukciós főzőlap” elnevezésű termék kapcsán az előadó azt a tájékoztatást nyújtotta, hogy 2-3-szor gyorsabb, mint bármely más főzőlap, valamint a világ legbiztonságosabb terméke.
8. A bemutatón elhangzott, hogy a bemutatott „Panorama tisztítószer üvegfelületekhez és kerámia főzőlaphoz” elnevezésű 250 ml kiszerelésű termék tartalma 1 évig elegendő.
A helyszínen felvett jegyzőkönyvön rögzítésre került, hogy a termékbemutatót S. R. tartotta, az előadást a Társaság javára és érdekében tartotta meg a társaság instrukciói, az általa adott adatok és árak alapján, csupán az összekötő szöveg és a stílus volt egyéni.
Az elsőfokú hatóság határozatával felhívta a felperest a tényállítások valóságának igazolására, tájékoztatva arról, hogy amennyiben nem tesz eleget ezen kötelezettségének, úgy tekinti, hogy az előadáson elhangzott állítások nem felelnek meg a valóságnak.
A társaság jogi képviselője a hatóságnál tett személyes nyilatkozatában előadta, hogy az indukciós főzőlappal kapcsolatos tényállítást, hogy 23-szor gyorsabb, a termék dobozán található leírás alapján állították. Ezen termékkel kapcsolatosan elhangzott azon állítást, hogy a világ legbiztonságosabb terméke az alapján állította, hogy a termék megfelel az Európai Unió biztonsági követelményeinek, mely igazolást vállalta, hogy a hatóság részére megküldi. A Panoráma tisztítószerrel kapcsolatosan elhangzott állítás az átlagos fogyasztás mellett valószínűsített időtartamra vonatkozik a jogi képviselő nyilatkozata szerint. Azt, hogy a Stream-Home 2010 gőztisztító használata esetén fél liter víz 80 m2 padló tisztítására elegendő, a Kft. kipróbálása és a saját tapasztalat alapján állították. A Shiatsi-infra masszázspárna kapcsán elhangzott azon állítás valódiságát, hogy a termék különböző betegségek gyógyítására alkalmas, igazolni nem tudták, illetve az elhangzott állítások nem a Kft. utasításai alapján hangzottak el. Továbbá valótlanul hangzott el, hogy 25.000 db megrendelésére került sor. Azon állítás, hogy az üzletekben 120.000 forintért kerül értékesítésre, az előadó piackutatásának eredménye. A termékek árát a társaság ügyvezetője naponta állapítja meg, mely számos tényezőtől függ, és erre tekintettel árlistát nem tudott rendelkezésre bocsátani.
Az elsőfokú hatóság 2011. február 2. napján kelt határozatával – megismételt eljárásban – a megállapított jogsértések alapján 650.000 forint fogyasztóvédelmi bírsággal sújtotta a felperest.
A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú hatóság a határozatot helybenhagyta.
Indokolása szerint az elsőfokú hatóság a tényállást helyesen állapította meg, és helyesen alkalmazta A fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló 2008. évi XLVII. törvény (Fvtv.) 6. § (1) bekezdés ba., be., bg., bk., c. és g. pontjaiban foglaltakra tekintettel az Fvtv. 3. § (1) bekezdését, valamint a melléklet 4., 7., és 17. pontjában foglaltakra tekintettel az Fvtv. 3. § (1) bekezdését.
Kifejtette, hogy irreleváns a vállalkozás azon nyilatkozata, miszerint a vállalkozó és az árubemutatón előadó személy között nem megbízási, hanem vállalkozási szerződés megkötésére került sor, és a felek egymás között akként állapodtak meg, hogy a vállalkozás nem tartozik felelősséggel az előadó által elmondottakért, nem az ő utasításai alapján járt el. Ezen szerződéses kikötés kizárólag a felek, azaz a vállalkozás és az előadást tartó személy egymás közötti jogviszonyában bírhat jelentőséggel, azonban a fogyasztóval szemben kivétel nélkül a vállalkozást terheli felelősség. Egyebekben pedig a vállalkozás ezen állításának igazolására semmiféle bizonyítékot, dokumentumot nem csatolt.
Az érdekében, vagy javára eljáró személyek magatartásáért tehát a vállalkozás felel.
Az alperes határozata ellen a felperes a törvényes határidőn belül keresetet terjesztett elő, melyben az alperes határozatának hatályon kívül helyezését és az alperes perköltségben való marasztalását kérte.
Hivatkozott arra, hogy az alperes az eljárása során megsértette a Ket. 50. § (1) bekezdésében foglaltakat, mert nem derítette fel a döntéshozatalhoz szükséges tényállást, helytelen tényállást állapított meg, és ebből eredően a valós viszonyoktól eltérő következtetésekre jutott.
Előadta, hogy S. R., aki 2010. május 17-én árubemutatóval egybekötött előadást tartott, ezen tevékenységét nem a L. Kft. megbízásából, hanem vállalkozási szerződés alapján végezte. Mindezek alapján a felperes nem sértette meg a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló 2008. évi XLVII. törvény rendelkezéseit.
Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását és a felperes perköltségben való marasztalását kérte.
A felperes keresete megalapozatlan az alábbiak szerint:
A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 339. § (1) bekezdése kimondja, hogy ha törvény ettől eltérően nem rendelkezik, a bíróság – az ügy érdemére ki nem ható eljárási szabály megsértésének kivételével – a jogszabálysértő közigazgatási határozatot hatályon kívül helyezi és szükséges esetén a közigazgatási határozatot hozó szervet új eljárásra kötelezi.
A fenti törvényhely értelmében a bíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy a felperesi kereset korlátai között, az alperes az eljárása során eljárási vagy anyagi jogi jogszabálysértést követett-e el.
A felperes arra hivatkozott, hogy az alperes megsértette a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 50. § (1) bekezdésében foglaltakat, miszerint a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, bizonyítási eljárást folytat le.
Az alperes a határozatának meghozatalához szükséges bizonyítást törvénysértés nélkül folytatta le, a tényállást a kellő mértékben tisztázta. A döntése a tényállással összhangban és megalapozottan született meg. E körben osztotta a bíróság azon alperesi álláspontot, hogy a felperes, és a vele szerződést kötő természetes személy a szerződésben nem térhetnek el az Fttv. 9. § (1) bekezdésében foglaltaktól, mert a törvény kógens rendelkezést tartalmaz.
Eszerint a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmának megsértéséért az a vállalkozás felel, amelynek a kereskedelmi gyakorlattal érintett áru értékesítése, eladásának ösztönzése közvetlenül érdekében áll.
A (2) bekezdés alapján a felelősséget a törvény abban az esetben is meghatározza, amikor szerződés van a vállalkozás és a természetes személy között, mivel kimondja, hogy a vállalkozás akkor is felel, ha a kereskedelmi gyakorlatot szerződés alapján más személy valósítja meg a vállalkozás érdekében vagy javára.
Ezért alaptalanul hivatkozott a felperes arra, hogy a 2010. május 17-én B.-n megtartott és árubemutatóval egybekötött előadáson elhangzottak tekintetében a vele vállalkozási szerződést kötő S. R.-t terheli a felelősség, az Fttv. 9. § (1) és (2) bekezdése alapján a társaság, vállalkozás felelősségét szerződéssel nem lehet kizárni.
Mindezek alapján helyesen járt el az alperes, amikor a felperes felelősségét állapította meg az ellenőrzés során feltárt szabálytalanságok tekintetében.
Osztotta a bíróság azon alperesi álláspontot is, miszerint a felperes a bírság összegének megfizetését követően a vele vállalkozási jogviszonyban levő személlyel szemben megtérítési igényt terjeszthet elő, amennyiben a vállalkozási szerződés – amit egyébként a bírósági szakaszban sem csatolt állításai alátámasztására – ezt tartalmazza.
A fentiekre tekintettel a bíróság a felperes megalapozatlan keresetét a Pp. 339. § (1) bekezdése alapján elutasította.
(Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 7. K. 27.011/2013.)

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
Zavar az erő(mű) térben - azonos perek, különböző ítéletek - A TASZ jelenti
2011. április 1. péntek, 10:19
mvm paksi atomerőmű információszabadság közérdekű adat dühöngeni Részvényes leszek
Szekszárd és Tatabánya 1 óra és 54 percnyi autózásra van egymástól. 192 kilométeres távolság, amely útdíjjal és benzinköltséggel kihozható 7000 forintból. Mégis, a közérdekű információ megismeréséhez és terjesztéséhez fűződő alkotmányos jog értelmezésében fényévekre áll a két megyeszékhely egymástól. Egy nap különbséggel született két, egymásnak homlokegyenest ellentmondó ítélet olyan ügyekben, amelyek tényállása gyakorlatilag teljesen egyező.
Az első eljárás a Paksi Atomerőmű Zrt. által kötött szerződések nyilvánosságra hozatalára irányult, amelyeket az erőmű bővítését célzó úgynevezett Teller-projekt keretében kötöttek meg. A Vértesi Erőművet pedig a TASZ azért citálta bíróság elé egy másik perben, mert nem akarta megismertetni egy oknyomozó újságíróval azokat a hosszú távú áramvásárlási szerződéseket, amelyek megkötésére Kapolyi László, szocialista politikus igen kétséges tisztaságú üzérkedése következtében került sor, és amelyek a patinás cég csőd szélére sodródásához vezettek. (Emellett az áramvásárlási és privatizációs ügynek a büntető feljelentést megalapozó belső vizsgálati anyaga is a per tárgyát képezte.) Mind a két gazdasági társaság a jelenleg legnagyobb állami tulajdonú cégegyütteshez, a Magyar Villamos Művek Csoporthoz tartozik. Mindkettő közvetlen állami tulajdonban áll, részvényeiket a legnagyobb állami cég, a Magyar Villamos Művek Zrt. birtokolja. Az állami tulajdon bármilyen használatára vonatkozó jogszabályok egyértelműek: az állami vagyonról szóló törvény értelmében az MVM Zrt. egy közfeladatot ellátó szerv, és a vagyon gazdálkodással összefüggő adatok pedig közérdekből nyilvánosak. Az ilyen információk megismerése csak nagyon szűk körben korlátozható, kizárólag technológiai eljárások, műszaki ismeretek és más hasonló információk védelmében lehetséges. Hangsúlyozni kell, hogy mind a két per pénzügyi adatok kiadását célozta, tehát ezek a kivételek szóba sem jöhettek.
A közvetlen állami tulajdonlás ténye a Szekszárdi Városi Bíróságot igencsak megzavarta. Az ítélet szerint nem lehet állami vagyonnal gazdálkodó cégnek tekinteni az erőművet, mert, a vagyontörvény a mellékletében nem nevesíti a Paksi Atomerőművet, csak az MVM Zrt.-t, és a kért szerződések megismerhetőségének elbírálása során az MVM Zrt. jogi helyzete irreleváns. Könnyen belátható, hogy a nyilvánosság szabályait ilyen szinten szűkítő értelmezés irreálisan tág teret enged a korrupciónak. A szekszárdi bíróság jogértelmezéséből az következik, hogy kizárólag a törvényben nevesített MVM Zrt., a cégcsoport uralkodó tagja esik az információszabadság spektrumába. Tegyük fel, hogy egy élelmes és mérhetetlenül korrupt pártkatona kerül éppen az MVM Zrt. élére. A szigorúan képzeletbeli cégvezér szépen feldarabolja a céget, az egész vagyont kiszervezi, és máris teljesen ellenőrizhetetlen lesz az aranytojást tojó tyúk. Érdemes megjegyezni, hogy bár a jogalkalmazó szerint alkotmányos jogaink érvényesíthetősége szempontjából a cégcsoporton belül élesen elkülönülnek egymástól a tagok, a mindennapos üzleti tevékenység során ez nem tapasztalható. Ékesen példázza ezt, hogy az MVM honlapján található éves üzleti jelentés az egész cégcsoportra vonatkozik…
A közérdekű adatok megismerésének szabályozási rendszerét súlyosan félreértette a szekszárdi bíróság egy másik okból is. Az információszabadság alapszabálya, hogy állami, önkormányzati vagy egyéb jogszabályban meghatározott közfeladatot ellátó szervek és személyek adatai a nyilvánosság számára megismerhetők. Az erőmű nem államigazgatási szerv, nem közintézmény, nem önkormányzat. A kérdés tehát, hogy ellát-e jogszabályon alapuló közfeladatot az atomerőmű? A közfeladat fogalma nincsen normatív szinten rögzítve, azt esetről esetre kell megítélni. Ez a magyar szabályozásnak egy figyelemre méltó és külföldi szakemberek által is irigyelt megoldása, mert így nem kizárólag állami vagy önkormányzati szervekre alkalmazhatók az átláthatóságot biztosító rendelkezések, hanem mindenkire, aki olyan tevékenységet végez, amit az államnak kellene ellátnia. Ehhez képest a bíróság elővette az atomenergiáról szóló törvényt, és megállapította, hogy ott nincsen nyíltan kimondva, hogy az atomenergia-termelés monopóliumával rendelkező cég közfeladatot lát el. Márpedig az alperes csak abban az esetben lenne jogszabályban meghatározott egyéb közfeladatot ellátó szervnek minősíthető, ha a működésére vonatkozó atomenergia- törvény az általa ellátott tevékenységet közfeladatnak minősítené – írja az ítélet. Nos, ha ez valóban helytálló, akkor a nyilvánosság ügyét szívükön viselő országgyűlési képviselők igen szép feladatot kaptak. Ha azt szeretnék, hogy az információszabadság ne csak egy meglehetősen szűk körben legyen alkalmazható, akkor le kell ülniük, és végigvenni az összes olyan törvényt, amelyről azt gondolják, hogy a közvéleményre tartozó tevékenységet szabályoz, és ezeket ki kell egészíteni azzal, hogy az adott tevékenység közfeladatnak minősül. Remélhetőleg a másodfokú bíróság megspórolja nekik ezt a fáradtságot.
A fenti, túlzás nélkül abszurdnak minősíthető érveléshez képest szerencsére a Tatabányai Városi Bíróság a másik ügyben döntése indokolásában kimondta, hogy az alperes Vértesi Erőmű tulajdonosa a tartós többségi állami tulajdonban működő Magyar Villamos Művek (MVM) Zrt., és a helyes jogértelmezés szerint az állami tulajdonú vállalatokról szóló törvény szabályai alkalmazandók a közvetett állami tulajdonban álló gazdasági társaságokra is, "hiszen egyébként az adatvédelmi törvényt könnyen ki lehetne játszani az állami vagyon különböző állami tulajdonban álló gazdasági társaságokba való kiszervezésével". Nem is érdemes magyarázni, vagy átírni a bíróság által mondottakat, folytassuk egy másik idézettel: „A közérdekű információhoz való szabad hozzáférés az állami vagyonnal való gazdálkodás ellenőrizhetőségének alkotmányos biztosítéka.... [E] biztosíték válna súlytalanná, formálissá, ha az állam kivonhatná az állami vagyonnal való gazdálkodásra vonatkozó adatokat a nyilvánosság garanciális kontrollja alól azzal a megoldással, hogy e gazdálkodásra nem közvetlenül, hanem a tulajdonában lévő, illetve közvetlen befolyása mellett működő gazdasági társaságai vagy egyéb gazdálkodó szervezetei (akár többszörös) közvetítésével kerülne sor.” A bíróság nem keresgélt a villamosenergia-törvényben közfeladat ellátását kimondó rendelkezést sem. Nyilván nem lustaságból, hanem mert – helyesen – azt nem látta szükségesnek.
Az információszabadság, a közhatalom gyakorlásának nyilvánossága, az állam és a végrehajtó hatalom tevékenységének átláthatósága, ellenőrizhetősége feltétele a bírálat jogának, a kritika szabadságának, a szabad véleménynyilvánításnak. Egy demokratikus társadalomban a közérdekű adatok nyilvánossága a főszabály, ehhez képest a közérdekű adatok nyilvánosságának korlátozását kivételesnek kell tekinteni. Ezek a legfontosabb releváns alkotmányossági elvek. Nem árulunk el nagy titkot, ha azt mondjuk, hogy a szekszárdi bíróság döntése és az alkotmányos elvárások között nincsen igazán összhang, míg a Tatabányai Városi Bíróság döntése szem előtt tartotta a közérdekű adatok megismerésének rendeltetését. Az ugyanakkor komoly aggodalomra adhat okot, hogy ennyire hiányzik az egységes joggyakorlat ezen a különálló jogterületen. Pontos statisztikák nem állnak a rendelkezésünkre arról, hogy hány peres eljárás indul egy évben közérdekű adatok kiadása iránt. Lehetséges, hogy túlzás százas nagyságrendűre becsülni ezen ügyek számát, a TASZ körülbelül 20-25 ügyet visz egy évben, és ezzel valószínűleg vezeti a listát. Ezért különösen fájó, hogy egy relatíve szűk, ám alkotmányos jogok érvényesítését célzó jogterületen ennyire nem egységes a jogértelmezés. Az egységes ítélkezés hiánya részben annak is betudható, hogy néhány bíró életében akkor találkozik először az Adatvédelmi törvénnyel, amikor elé kerül az eldöntendő jogvita. Ez nyilvánvalóan felveti a bíróságok szakmai irányításának a felelősségét, de legalább ugyanilyen fontos faktor, hogy a kevésbé szabadságpárti bírák inkább az állam javára döntenek kényes helyzetekben.A TASZ közérdekű adatos pereinek az egyik legfőbb célja éppen ezen szemlélet megváltoztatása.
A Paksi Atomerőmű ügyében hozott ítélet szövege letölthető innen.
A Vértesi Erőmű ügyében hozott ítélet szövege letölthető innen.
https://ataszjelenti.blog.hu/api/trackback/id/tr552790592

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság