text:
⭐A KONFERENCIA JOGESETEI
A KONFERENCIA JOGESETEI
Download "A KONFERENCIA JOGESETEI"
1 Budapesti Ügyvédi Kamara Időpont: november 23. (péntek) Helyszín: ELTE ÁJK Aula Magna és más előadótermek 1053 Budapest Egyetem tér 1-3. ELTE PÉNZÜGYI JOGI KONFERENCIA 2012 ADÓJOGI ESETEK AZ ELMÉLET TÜKRÉBEN Szervezők: ELTE Állam- és Jogtudományi Kar Pénzügyi Jogi Tanszék A KONFERENCIA JOGESETEI Kúria Adótanácsadók Egyesülete Magyar Okleveles Adószakértők Egyesülete Budapesti Ügyvédi Kamara Nemzeti Adó- és Vámhivatal2 A KONFERENCIÁRA BOCSÁTOTT MODELLJOGESETEK ELSŐ JOGESET: a személyi jövedelemadó és a vagyonosodási vizsgálatok egyes kérdései 3 I. Tényállás... 4 II. Megoldásra váró kérdések... 6 III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok... 7 IV. Melléklet: jogszabályszövegek... 8 MÁSODIK JOGESET: belföldi ÁFA ügylettel kapcsolatos kérdések I. Tényállás II. Megoldásra váró kérdések III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok és az Európai Bíróság gyakorlata IV. Melléklet: jogszabályszövegek és az Európai Bíróság gyakorlata HARMADIK JOGESET: közösségen belüli termékértékesítéshez kapcsolódó elvi kérdések 32 I. Tényállás II. Megoldásra váró kérdések III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok és az Európai Bíróság gyakorlata IV. Melléklet: jogszabályszövegek és az Európai Bíróság gyakorlata NEGYEDIK JOGESET: az Art. 124/C-D. alkalmazása ÁFA ügyekben I. Tényállás II. Megoldásra váró kérdések III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok és az Európai Bíróság gyakorlata IV. Melléklet: jogszabályszövegek és az Európai Bíróság gyakorlata ÖTÖDIK JOGESET: a bizonyítás és a bizonyítékok az adóeljárásban és az adóperben, különös tekintettel a bizonyítékok megismerhetőségének korlátozására A jogesetben felmerülő alapvető kérdés I. Első tényállás II. Megoldásra váró kérdések az első tényállás alapján III. Az első jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok IV. Második tényállás V. Megoldásra váró kérdések a második tényállás alapján VI. A második jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok VII. Melléklet: jogszabályszövegek3 Első jogeset: a személyi jövedelemadó és a vagyonosodási vizsgálatok egyes kérdései A jogeset tartalma: I. Tényállás 4. old. I. 1. A jogeset alapjaként szolgáló történeti tényállás I. 2. A felek jogi álláspontjának ismertetése II. Megoldásra váró kérdések 6. old. III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok 7. old. IV. Melléklet: jogszabályszövegek IV. 1. Art. 8. old. IV. 2. A jogesetben vázolt tényálláskor hatályos Szja tv. IV. 3. A január 1-től hatályos Szja tv. IV. 4. A régi Áfa tv. IV. 5. Pp. A jogesetet a gondozza. 34 I. Tényállás I.1. A jogeset alapjaként szolgáló történeti tényállás 1. Az adóhatóság a felperesnél évekre személyi jövedelemadó adónemben bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzést végzett. A revíziós jegyzőkönyvben napi készpénzpénzforgalmi mérleget állított fel az alábbiak szerint: évre nyitó tételként 2 millió Ft-ot fogadott el, és 1 millió Ft fedezettöbbletet állapított meg, ez utóbbi összeget tekintette évi nyitó tételnek évre számba vette a megélhetésre, gépkocsi vásárlásokra és értékesítésekre fordított kiadásokat. A gépkocsik kapcsán csak a számviteli dokumentumokkal igazolt összegeket pl.: a regisztrációs díjakat fogadta el, a magyarországi forgalomba helyezéssel kapcsolatos egyéb díjakat nem, mert ezekre vonatkozó számviteli bizonylatokat a felperes felhívás ellenére nem csatolta be. Mindezek eredményeként a felperes javára 1,5 millió Ft fedezettöbbletet állapított meg, amit a következő időszakra nyitó tételnek tekintett évre 5 millió Ft fedezethiányt tárt fel. Az ez évi készpénzforgalmi mérlegben a megélhetésre és a családi ház építésére fordított, anyagvásárlás kapcsán felmerült, számlával igazolt kiadásokat szerepeltette. Az egyéb házépítéssel kapcsolatos pl.: munkavégzésre vonatkozó költséget nem tüntette fel, mivel ezekre a felperes felhívás ellenére dokumentumokat nem nyújtott be évre fedezethiányt nem tárt fel, de megállapította, hogy a felperes 4 beépítetlen terület elnevezésű ingatlant, továbbá két lakást vásárolt és értékesített tovább. 2. Az adóhatóság a revízió eredményeként hozott első és másodfokú határozataiban: évre nem tett megállapítást, évre az adókülönbözetet nem becslés eredményeként, hanem a bevallásban közölt adatokra és az ingó vagyontárgyak átruházásából keletkező önálló tevékenységből származó jövedelemre figyelemmel írta elő, évre az adókülönbözetet becsléssel határozta meg, és hitelt érdemlő adatok hiányára hivatkozva nem fogadta el, hogy a felperes vizsgált időszaki kiadásainak fedezetét egy egyiptomi állampolgártól évben kapott kamatmentes kölcsönből biztosította volna, évre azért írt elő adókülönbözetet, mert az ingatlanok átruházásából származó jövedelmet nem ingatlanértékesítésből, hanem önálló tevékenységből származó jövedelemnek minősítette. 45 I.2. A felek jogi álláspontjának ismertetése 1. Felperesi érvelés A 2006-os adóévre nem állt fenn a becslés jogalapja, és az adóhatóság által alkalmazott becslési módszer a napi készpénzforgalmi mérleg felállítása nem alkalmas az adóalap valószínűsítésére, ez egyébként sem tartalmazza az adóalap valószínűsítéséhez szükséges valamennyi költséget. Az adóhatóságnak hivatalból kellett volna figyelembe vennie a forgalomba helyezéssel kapcsolatos jogszabály értelmében kötelezően fizetendő díjakat, szakértőt kellett volna kirendelnie a családi ház építéséhez kapcsolódó számlával nem igazolt kiadások megállapítására, és nemzetközi megkeresést kellett volna kiadnia az egyiptomi állampolgár tanúkénti meghallgatására. Az ingó és ingatlanértékesítések nem voltak rendszeresek, nem tekinthetők üzletszerűnek, ezért nem önálló tevékenységből származó, hanem külön adózó jövedelemnek minősülnek. Ezekre az ingó, illetve ingatlanértékesítésre irányadó szabályokat kell alkalmazni, tehát az adóalapot és az adót vagyontárgyanként kell meghatározni. A felperes a perben kérte építésügyi igazságügyi szakértő kirendelését, és becsatolta a évre vonatkozó adóhatósági határozatok kézbesítése után adóhatósághoz benyújtott önellenőrzését is, annak alátámasztására, hogy ebben az évben ingóságok értékesítéséből 10 millió Ft bevételhez jutott. Előadása szerint ezt az összeget készpénzben otthon tartotta, és a vizsgált időszaki kiadásaira használta fel. 2. Alperesi érvelés Jogszerűen alkalmazott becslést, az általa választott módszer alkalmas volt az adóalap valószínűsítésére, mert a felperes bevételeit, kiadásait időrendi sorrendben állította fel, és ezek egybevetésénél figyelemmel volt arra, hogy egy időben később megszerzett bevétel nem lehet egy ennél korábbi kiadás forrása. A gépkocsi értékesítések kapcsán a megszerzésre fordított összegeket nem az adóhatóságnak, hanem az adózónak kell igazolnia. Elszámolható költségként csak a kiadások tényleges megtörténtét tanúsító, az adózó nevére szóló bizonylatok vehetők számba, jogszabályi rendelkezésre való hivatkozás számviteli bizonylat hiányában nem adhat alapot bevételcsökkentésre. 56 A felperes felhívás ellenére nem teljes körűen csatolta be az építkezéssel kapcsolatos számláit, és nem kérte szakértő kirendelését, ezért a közigazgatási eljárást jogszerűen folytatta le. Méltányos, felperes javára szóló érdemi döntést hozott akkor, amikor csak az anyagszámlákat állította be a készpénzforgalmi mérlegbe, mivel minden ezen felüli kiadás számba vétele a határozatba foglaltnál nagyobb összegű fedezethiányt eredményezett volna. Jogszerűen mellőzte a nemzetközi megkeresést, mert a fedezet hitelt érdemlő igazolása nem őt, hanem a felperest terhelte. Az ingó és ingatlanértékesítéseket jogszerűen minősítette önálló tevékenységből származó jövedelemnek. Az alperes a perben ellenezte a szakértő kirendelésére vonatkozó bizonyítási indítvány teljesítését, és az önellenőrzéssel feltárt jövedelem fedezetkénti elfogadását. II. Megoldásra váró kérdések 1. Mikor alkalmazható becslés? 2. Milyen becslési módszerekkel valószínűsíthető az adóalap, ezek közül az adóhatóság választhat-e, ha igen, akkor ennek során figyelemmel kell-e lennie az Szja tv. rendelkezéseire? 3. Követett-e el az adóhatóság az ügy érdemi eldöntésére is kiható, lényeges, a keresettel támadott határozatok hatályon kívül helyezésére alapot adó eljárási jogszabálysértést? E kérdés kapcsán különösen az alábbiakat kell megvizsgálni: A közigazgatási eljárásban figyelemmel az egyes adóévek kapcsán ismertetett történeti tényállásra és alperesi érdemi döntésekre kit és milyen körben terhelt bizonyítási kötelezettség, ennek eleget tett e? Jogszerűen, avagy jogsértően mellőzte az adóhatóság a gépkocsi értékesítések és a családi házépítés kapcsán a számviteli bizonylatokkal nem igazolt kiadások számba vételét, a szakértő kirendelését, a nemzetközi megkeresést? 4. A peres eljárásban figyelemmel az egyes adóévek kapcsán ismertetett történeti tényállásra, alperesi érdemi döntésre, és a felperesi keresetre kit és milyen körben terhel bizonyítási kötelezettség? 67 5. Mellőzhető-e vagy sem a perben a felperes szakértő kirendelésére vonatkozó bizonyítási indítványa? 6. Elfogadható-e a perben a felperes által becsatolt önellenőrzés a becsléssel megállapított adóalaptól való eltérés hitelt érdemlő igazolására? 7. Az ingók és ingatlanok értékesítése mikor, mire alapítottan minősíthető bevétel elérése érdekében végzett rendszeres vagy üzletszerű gazdasági tevékenységnek? Másként fogalmazva: hogyan határolható el a külön adózó, illetve az önálló tevékenységből származó jövedelem ingó és ingatlan értékesítése esetében? III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok III. 1. Art. (Az adózás rendjéről szóló évi XCII. törvény) 1. (1) és (7) bekezdései, 2. (1) bekezdése, 16. (1)-(2) bekezdései, 97. -a, 99. -a, a, 109. (1)-(3) bekezdései III. 2. A jogesetben vázolt tényálláskor hatályos Szja tv. (A személyi jövedelemadóról szóló évi CXVII. törvény) 1. (1) - (4) bekezdése, 4. (1)-(4) bekezdése 16. -a, 18. -a, ai, ai, III. 3. A január 1-től hatályos Szja tv pontja, 16. (1) bekezdése, 58. (1) (2), (6), (8) bekezdései, 62. (1) és (3a) bekezdései III. 4. Régi Áfa tv. (Az általános forgalmi adóról szóló évi LXXIV. törvény) 4. (1) bekezdése, 5. (1) bekezdése III. 5. Pp. (A polgári perrendtartásról szóló évi III. törvény) 164. (1)- (2) bekezdései, 177.(1) bekezdése, 339. (1) bekezdése, 339/A. -a 78 IV. Melléklet: jogszabályszövegek IV.1. Art. (Az adózás rendjéről szóló évi XCII. törvény) 1. (1) E törvény célja az adózás rendjének, az eljárás törvényessége és eredményessége érdekében az adózók és az adóhatóságok jogainak és kötelezettségeinek egységes szabályozása. (7) A szerződést, ügyletet és más hasonló cselekményeket valódi tartalmuk szerint kell minősíteni. Az érvénytelen szerződésnek vagy más jogügyletnek az adózás szempontjából annyiban van jelentősége, amennyiben gazdasági eredménye kimutatható. 2. (1) Az adójogviszonyokban a jogokat rendeltetésszerűen kell gyakorolni. Az adótörvények alkalmazásában nem minősül rendeltetésszerű joggyakorlásnak az olyan szerződés vagy más jogügylet, amelynek célja az adótörvényben foglalt rendelkezések megkerülése. 16. (1) Adóköteles tevékenységet csak adószámmal rendelkező adózó folytathat, a ban foglalt kivétellel. (2) Az adóköteles tevékenységet folytatni kívánó adózó adószám megállapítása végett köteles az állami adóhatóságnál bejelentkezni. 97. (1) Az adóellenőr az ellenőrzés megkezdését megelőzően erre történő külön felhívás nélkül is köteles magát és az ellenőrzési jogosultságát az e törvényben előírt módon igazolni, az adózót az ellenőrzés típusáról, tárgyáról és várható időtartamáról tájékoztatni. (4) Az ellenőrzés során a tényállást az adóhatóság köteles tisztázni és bizonyítani, kivéve, ha törvény a bizonyítást az adózó kötelezettségévé teszi. (5) Bizonyítási eszközök és bizonyítékok különösen: az irat, a szakértői vélemény, az adózó, képviselője, alkalmazottja, illetőleg más adózó nyilatkozata, a tanúvallomás, a helyszíni szemle, a próbavásárlás, a próbagyártás, a helyszíni leltározás, más adózók adatai, az elrendelt kapcsolódó vizsgálatok megállapításai, az adatszolgáltatás tartalma, más hatóság nyilvántartásából származó adat. (6) Az adóhatóság a tényállás tisztázása során az adózó javára szolgáló tényeket is köteles feltárni. A nem bizonyított tény, körülmény - a becslési eljárás kivételével - az adózó terhére nem értékelhető. 99. (1) Az adózó köteles az adóhatósággal az ellenőrzés során együttműködni, az ellenőrzés feltételeit a helyszíni ellenőrzés alkalmával biztosítani. 89 (2) Ha az adózót adómentesség, adókedvezmény illeti meg, ezt okirattal vagy más megfelelő módon köteles bizonyítani (1) A becslés olyan bizonyítási módszer, amely a törvényeknek megfelelő, a valós adó, illetve költségvetési támogatás alapját valószínűsíti. (2) Az adóhatóság bizonyítja, hogy a becslés alkalmazásának a feltételei fennállnak, továbbá azt, hogy a becslés alapjául szolgáló adatok, tények, körülmények, valamint a becslés során alkalmazott módszerek az adó alapját valószínűsítik. (3) Becslés alkalmazható c) ha az adóhatóság rendelkezésére álló, azok száma vagy tartalma miatt jelentősnek tekinthető adat, tény, körülmény alapján alaposan feltételezhető, hogy az adózó iratai nem alkalmasak a valós adó, illetve költségvetési támogatás alapjának megállapítására, vagy (9) A becslés alapján számított adóalaptól, költségvetési támogatás alapjától való eltérést az adózó hitelt érdemlő adatokkal bizonyíthatja. Ha az adózó ezen bizonyítás körében más adózót is érintő szerződéses kapcsolatra vagy egyéb ügyletre hivatkozik, az adóhatóság az érintett más adózónál - ha az adózó állítását az adózó bevallása, az érintett más adózó bevallása, illetve a nála korábban végzett ellenőrzés eredménye nem támasztja alá és az ellenőrzés elrendelését e törvény egyéb rendelkezése nem zárja ki - a kapcsolódó vizsgálatot haladéktalanul elrendeli és - a feltételek fennállása esetén - a kapcsolódó vizsgálat során a becslés szabályait alkalmazza (1) Ha az adóhatóság megállapítása szerint az adózó vagyongyarapodásával vagy az életvitelére fordított kiadásokkal nincs arányban az adómentes, a bevallott és a bevallási kötelezettség alá nem eső, de megszerzett jövedelmének együttes összege, az adóhatóság az adó alapját is becsléssel állapítja meg. Ez esetben - figyelemmel az ismert és adóztatott jövedelmekre is - az adóhatóságnak azt kell megbecsülnie, hogy a vagyongyarapodás és az életvitel fedezetéül a magánszemélynek milyen összegű jövedelemre volt szüksége. (2) Az adóhatóság az (1) bekezdés szerint feltárt adóalapot annak az évnek az összevonás alá eső jövedelméhez számítja hozzá, amelyre nézve a jövedelemeltitkolást megállapítja. Ha a vagyongyarapodás forrásaként az adózó többévi eltitkolt jövedelme szolgált, az adóhatóság a vizsgálattal érintett évek között a jövedelmet egyenlő arányban megosztja, és az adót az egyes években hatályos jövedelemadó törvényekben meghatározott - összevonás alá eső jövedelmekre vonatkozó - adómértékkel állapítja meg. (3) A becsléssel megállapított adóalaptól való eltérést az adózó hitelt érdemlő adatokkal igazolhatja. Ha az adózó nyilatkozata szerint a vagyongyarapodás forrását az adó megállapításához való jog elévülési idejét megelőzően szerezte meg, a vagyongyarapodás 910 forrásának, a szerzés tényének és időpontjának igazolásaként közhiteles nyilvántartás jogerős bírósági vagy hatósági határozat, illetve az adómegállapításhoz való jog elévülési idejét megelőzően kiállított egyéb közokirat, valamint az adózó ezen időszakban az adóhatósághoz benyújtott, jogerős hatósági, bírósági határozattal nem érintett bevallásának adatai, fizetésiszámla-kivonat, értékpapírszámla-kivonat adatai szolgálhatnak; az adóhatóság az adó megállapításához való jog elévülési idejét megelőző időszakra vizsgálatot csak ezen adatokra kiterjedően végezhet. Egyebekben az eljárásra e fejezet szabályait kell megfelelően alkalmazni. (4) Az e (3) bekezdésének alkalmazásában a) közhiteles nyilvántartás az ingatlan-nyilvántartás, a földhasználati nyilvántartás, a zálogjogi nyilvántartás, a gépjármű-nyilvántartás, az úszólétesítmény-nyilvántartás, a légijárműnyilvántartás, a cégnyilvántartás, a magyar jog szerint egyéb közhiteles nyilvántartás, továbbá a nyilvántartás helye szerinti állam joga szerint közhitelesnek minősülő nyilvántartás; b) szerzésnek minősül a vagyongyarapodás forrása felett a rendelkezési jognak, és/vagy a használat jogának, és/vagy a hasznosítás jogának, és/vagy a birtoklás jogának megszerzése, illetve a fizetési számlán, értékpapírszámlán történő jóváírás. IV.2. A jogesetben vázolt tényálláskor hatályos Szja tv. (A személyi jövedelemadóról szóló évi CXVII. törvény) 1. (1) A Magyar Köztársaságban a magánszemélyek a jövedelmükből a közterhekhez való hozzájárulás alkotmányos kötelezettségének e törvény rendelkezései szerint tesznek eleget, figyelemmel az adózás rendjéről szóló törvényben foglaltakra is. (3) A magánszemély minden jövedelme adóköteles. Ettől eltérő szabályt, az adóból kedvezményt a kivételes célok érdekében - e törvény alapelveinek figyelembevételével - csak törvény állapíthat meg. (4) Az adókötelezettséget, az adó mértékét befolyásoló, a magánszemély adójának csökkenését eredményező eltérő szabály, adókedvezmény annyiban alkalmazható, illetőleg érvényesíthető, amennyiben az annak alapjául szolgáló szerződés, jogügylet, más hasonló cselekmény tartalma megvalósítja az eltérő szabály, az adókedvezmény célját. Az alkalmazhatóságot, illetőleg érvényesíthetőséget annak kell bizonyítania, akinek az érdekében áll. Ha a felek akár a szokásos piaci értékektől, áraktól való eltérítésekkel, akár színlelt jogügyletekkel kívánják érvényesíteni, növelni az adószabályok alkalmazásának előnyeit, akkor azokat az adókötelezettség megállapítása során figyelmen kívül kell hagyni. 1011 4. (1) Jövedelem a magánszemély által az adóévben bármilyen címen és formában megszerzett bevétel egésze, vagy az e törvényben elismert költségekkel csökkentett része, vagy annak e törvényben meghatározott hányada. Nem keletkezik bevétel az olyan dolog (eszköz, berendezés stb.) használatára, szolgáltatás igénybevételére tekintettel, amelyet valamely személy a tevékenységében közreműködő magánszemély részére a munkavégzés, a tevékenység ellátásának hatókörében a feladat(ok) ellátásának feltételeként biztosít, ideértve a biztonságos és egészséget nem veszélyeztető munkavégzés feltételeinek a munkavédelemről szóló törvény előírásai szerint a munkáltató felelősségi körébe tartozó biztosítását is. Ha az említett feladat(ok) ellátására tekintettel történő hasznosítás, használat, igénybevétel mellett valamely dolog, szolgáltatás személyes szükséglet kielégítésére is alkalmas és/vagy egyébként a magáncélú hasznosítás, használat, igénybevétel nem zárható ki, a magánszemély adóköteles bevételt csak abban az esetben szerez, ha e törvény a hasznosítást, használatot, igénybevételt vagy annak lehetőségét adóztatható körülményként határozza meg. (2) Bevétel a magánszemély által bármely jogcímen és bármely formában mástól megszerzett vagyoni érték. Vagyoni érték különösen a pénz, az utalvány (ideértve különösen a kereskedelmi utalványt és minden más hasonló jegyet, bónt, kupont, valamint egyéb tanúsítványt, amely egy vagy több személy árujára vagy szolgáltatására cserélhető, illetőleg egy vagy több személy esetében is alkalmazható kötelezettség csökkentésére), a dolog, az értékpapír, az igénybe vett szolgáltatás és a forgalomképes vagy egyébként értékkel bíró jog, valamint a magánszemély javára elengedett vagy átvállalt tartozás, továbbá a magánszemély javára vagy érdekében teljesített kiadás. (3) Költségnek csak a bevételszerző tevékenységgel közvetlenül összefüggő, kizárólag a bevétel megszerzése, a tevékenység folytatása érdekében a naptári évben ténylegesen kifizetett, szabályszerűen igazolt kiadás minősül, kivéve, ha e törvény a kiadás tényleges kifizetésétől függetlenül minősít költségnek valamely tételt. Ha a magánszemély jogszabály vagy nemzetközi szerződés rendelkezése alapján vissza nem térítendő támogatást kap, a támogatás révén megszerzett bevételével szemben csak olyan kiadás alapján számolhat el költséget, amelynek a támogatás felhasználásával történő teljesítését a jogszabály, illetve a nemzetközi szerződés lehetővé teszi. (4) Ha a magánszemély olyan termék vagy szolgáltatás ellenértéke alapján kíván költséget elszámolni, amelynek értékesítője, illetve nyújtója az általános forgalmi adóról szóló törvényben meghatározott bizonylat kiállítására kötelezett, akkor a kiadás igazolására kizárólag az általános forgalmi adóról szóló törvény szerinti bizonylat (ide nem értve a nyugtát) alkalmas. Egyébként a kiadás igazolására kizárólag az a bizonylat alkalmas, amely 1112 tartalmazza a költség összegének megállapításához szükséges valamennyi adatot (így például a kiadás összegét és pénznemét) is. 16. (1) Önálló tevékenység minden olyan tevékenység, amelynek eredményeként a magánszemély bevételhez jut, és amely e törvény szerint nem tartozik a nem önálló tevékenység körébe. Ide tartozik különösen az egyéni vállalkozó, a mezőgazdasági őstermelő, a bérbeadó, a választott könyvvizsgáló tevékenysége, a gazdasági társaság magánszemély tagja által külön szerződés szerint teljesített mellékszolgáltatás, ez utóbbinál feltéve, hogy a tagnak a bevétele érdekében felmerült költségét a társaság a költségei között nem számolja el. (2) Az önálló tevékenységből származó bevételből - kivéve, ha törvény másként rendelkezik - a rendelkezéseinek figyelembevételével számított rész a jövedelem. (3) Önálló tevékenységből származó bevétel minden olyan bevétel, amelyet a magánszemély e tevékenységével összefüggésben vagy egyébként az e tevékenysége alapjául szolgáló jogviszonyára tekintettel megszerez. Önálló tevékenységből származó bevételnek számít az a bevétel is, a) amelynek adózására e törvény választási lehetőséget ad, és a magánszemély e fejezet rendelkezéseinek alkalmazását választja; b) amely - ha e törvény másként nem rendelkezik - ingatlant, ingó vagyontárgyat hasznosító tevékenységből származik, ideértve a lábon álló termésnek a föld tulajdonosváltozása nélkül történő értékesítéséből származó bevételt is, azzal, hogy közös tulajdont hasznosító tevékenység esetén a tulajdonosok eltérő rendelkezése hiányában azt a magánszemélyt terheli az adókötelezettség, aki a tevékenységet folytatja, illetőleg a jövedelemszerzés jogcímének jogosultja. 18. (1) Az önálló tevékenység bevételével szemben a jövedelem megállapításához elszámolható a) az e törvényben meghatározott kivételekkel, legfeljebb az adott tevékenység bevételének mértékéig az e tevékenység folytatása érdekében az adóévben ténylegesen felmerült és igazolt - a 3. számú melléklet rendelkezései szerint elismert - költség (tételes költségelszámolás), vagy b) az önálló tevékenység bevételének 10 százaléka (10 százalék költséghányad). 58. (1) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelmet azon a napon kell megszerzettnek tekinteni, amikor az erről szóló szerződés kelt. Szerződés hiányában a jövedelem megszerzésének időpontjára az általános szabályokat kell alkalmazni. (2) Ingó vagyontárgy átruházásából származó bevétel minden olyan bevétel, amelyet a magánszemély az átruházásra tekintettel megszerez. Ilyennek minősül különösen az eladási 1213 ár, a cserében kapott dolognak a jövedelemszerzés időpontjára megállapított szokásos piaci értéke, valamint az ingó vagyontárgy gazdasági társaság vagy más cég részére nem pénzbeli hozzájárulásként (nem pénzbeli betétként) történő szolgáltatása esetén a vagyontárgynak a társasági szerződésben, más hasonló okiratban meghatározott értéke. (3) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelmet úgy kell megállapítani, hogy a bevételből le kell vonni az átruházó magánszemélyt terhelő következő igazolt költségeket (kivéve azokat, amelyeket valamely tevékenységéből származó bevételével szemben költségként már elszámolt): a) a megszerzésre fordított összeget, és az ezzel összefüggő más kiadásokat; b) az értéknövelő beruházásokat; c) az átruházással kapcsolatos kiadásokat. (4) Megszerzésre fordított összeg a vásárlásról szóló szerződés, számla, nyugta, elismervény stb. szerinti érték, cserében kapott ingó vagyontárgy esetében a csereszerződésben rögzített érték. Külföldről behozott ingó vagyontárgy esetében megszerzésre fordított összegnek a vámkiszabás alapjául szolgáló értéket, vagy ha nem történt vámkiszabás, akkor a forintra átszámított számla szerinti értéket kell figyelembe venni. Öröklés esetén az ingó vagyontárgy megszerzésre fordított összege a hagyatéki eljárásban megállapított érték, ingyenes szerzés esetén az illeték kiszabás alapjául szolgáló érték, ez utóbbi hiányában az ingó vagyontárgy megszerzéskori szokásos piaci értéke, és - vagy egyébként - ha az ingó vagyontárgy megszerzésekor adóköteles jövedelemre tekintettel adófizetés történt, ez a jövedelem is a szerzési érték része. (5) Ha a megszerzésre fordított összeg a (4) bekezdés rendelkezései szerint nem állapítható meg, akkor a bevétel 25 százaléka számít jövedelemnek. (6) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelem után az adó mértéke 25 százalék. Az adót a magánszemélynek adóbevallásában kell megállapítania és az adóbevallás benyújtására előírt határidőig kell megfizetnie. (7) Nem kell megfizetni az ingó vagyontárgyak átruházásából az év során együttesen származó jövedelem adójának az 50 ezer forintot meg nem haladó részét. (8) Nem alkalmazhatók az (1)-(7) bekezdés rendelkezései akkor, ha az ingó vagyontárgy átruházása üzletszerűen történik. Ekkor - kivéve, ha a magánszemély a bevételt egyéni vállalkozói tevékenysége keretében szerzi meg - az önálló tevékenységből származó jövedelemre vonatkozó szabályokat kell alkalmazni. E rendelkezés alkalmazásában üzletszerű az átruházás, ha ellenérték fejében történik, és az ügylettel kapcsolatban a magánszemélynek 1314 az általános forgalmi adó szabályszerűen bejelentkezett alanyaként adólevonási joga megnyílik. 59. Az ingatlan átruházásából, a vagyoni értékű jog visszterhes alapításából, átruházásából (végleges átengedéséből), megszüntetéséből, ilyen jogról való végleges lemondásból (a továbbiakban: a vagyoni értékű jog átruházása) származó jövedelmet azon a napon kell megszerzettnek tekinteni, amikor az erről szóló érvényes szerződést (okiratot, bírósági, hatósági határozatot) az ingatlanügyi hatósághoz benyújtották. Az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzésre nem kötelezett vagyoni értékű jog átruházása esetén a jövedelemszerzés időpontja az a nap, amikor az erre vonatkozó szerződés kelt. 61. (1) Ingatlan, vagyoni értékű jog átruházásából származó bevétel minden olyan bevétel, amelyet a magánszemély az átruházásra tekintettel megszerez. A bevételnek nem része a kapott ellenértékből az egyéb jövedelemnek minősülő, az ingatlannak, a vagyoni értékű jognak a szerződéskötés időpontjában ismert szokásos piaci értékét meghaladó összeg. Ilyennek minősül különösen az eladási ár, a cserében kapott dolognak a jövedelemszerzés időpontjára megállapított szokásos piaci értéke, valamint az ingatlan, a vagyoni értékű jog gazdasági társaság vagy más cég részére nem pénzbeli hozzájárulásként (nem pénzbeli betétként) történő szolgáltatása esetén a vagyontárgynak a társasági szerződésben, más hasonló okiratban meghatározott értéke. 62. (1) Az ingatlan, a vagyoni értékű jog átruházásából származó bevételből le kell vonni az átruházó magánszemélyt terhelő következő igazolt költségeket, kivéve azokat, amelyeket valamely tevékenységéből származó bevételével szemben költségként elszámolt: a) a megszerzésre fordított összeget, és az ezzel összefüggő más kiadásokat; b) az értéknövelő beruházásokat; c) az átruházással kapcsolatos kiadásokat, ideértve az adott ingatlannal kapcsolatban az állammal szemben vállalt kötelezettség alapján igazoltan megfizetett összeget is. (2) A megszerzésre fordított összeg az átruházásról szóló szerződés (okirat, bírósági, hatósági határozat) szerinti érték, a cserébe kapott ingatlan, illetve vagyoni értékű jog esetében a csereszerződésben rögzített érték, ezek hiányában az az érték, amelyet az illeték megállapításához figyelembe vettek. Öröklés esetén, vagy ha az átruházott ingatlant, illetve vagyoni értékű jogot a magánszemély ajándékba kapta, a megszerzésre fordított összeg az, amelyet az illeték megállapításához figyelembe vettek. A kárpótlásról szóló törvényekben szabályozott vételi jog gyakorlása során szerzett termőföld, erdő művelési ágú föld esetében a megszerzésre fordított összegnek - ha a jövedelmet nem a 64. (1) bekezdés rendelkezése szerint kell megállapítani - a vételi jog gyakorlása során vételárként szereplő összeget kell 1415 tekinteni. Ha a helyi önkormányzat tulajdonában lévő lakást a magánszemély megvásárolja, akkor megszerzésre fordított értéknek a szerződésben szereplő tényleges vételárat kell érteni. A 60. (3) bekezdése szerinti ráépítés, újjáépítés, alapterület-növelés megszerzésére fordított összeg a használatbavételi (fennmaradási) engedély jogerőre emelkedésének napjáig, illetve a használatbavételi (fennmaradási) engedélyben megjelölt feltételek teljesítésének határidejéig, a 60. (4) bekezdése szerinti esetben a tényleges használatbavételig, ennek megállapíthatósága hiányában az átruházásig kibocsátott, az építő (építtető) magánszemély nevére kiállított számla szerinti érték. (3) Ha a megszerzésre fordított összeg a (2) bekezdés rendelkezései szerint nem állapítható meg, akkor a bevételt annak 75 százalékával kell csökkenteni. (4) Az ingatlan átruházásából származó jövedelem, ha az átruházás a megszerzés évében vagy az azt követő öt évben történik, az (1)-(2) bekezdés rendelkezései szerint kiszámított összeg (e alkalmazásában: számított összeg). Ezt követően a jövedelmet úgy kell megállapítani, hogy a számított összeget csökkenteni kell, ha az átruházás - a megszerzés évét követő évet első évnek tekintve -, 63. (1) Az ingatlan és vagyoni értékű jog átruházásából származó jövedelem után az adó mértéke 25 százalék. Az adót a magánszemélynek adóbevallásában kell megállapítania és az adóbevallás benyújtására előírt határidőig kell megfizetnie. IV. 3. A január 1-től hatályos Szja tv. 3. E törvény alkalmazásában az egyes fogalmak jelentése a következő: 46. Gazdasági tevékenység: valamely tevékenység üzletszerű, illetőleg tartós vagy rendszeres jelleggel történő folytatása, amennyiben az ellenérték elérésére irányul, vagy azt eredményezi, és annak végzése független formában történik. 16. (1) Önálló tevékenység minden olyan tevékenység, amelynek eredményeként a magánszemély bevételhez jut, és amely e törvény szerint nem tartozik a nem önálló tevékenység körébe. 58. (1) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelmet azon a napon kell megszerzettnek tekinteni, amikor az erről szóló szerződés kelt. Szerződés hiányában a jövedelem megszerzésének időpontjára az általános szabályokat kell alkalmazni. (2) Ingó vagyontárgy átruházásából származó bevétel minden olyan bevétel - ide nem értve, ha a bevételt a magánszemély egyéni vállalkozóként szerzi meg, valamint ha a (10) bekezdés rendelkezését kell alkalmazni -, amelyet a magánszemély az átruházásra tekintettel 1516 megszerez. Ilyennek minősül különösen az eladási ár, a cserében kapott dolognak a jövedelemszerzés időpontjára megállapított szokásos piaci értéke, valamint az ingó vagyontárgy gazdasági társaság vagy más cég részére nem pénzbeli hozzájárulásként (nem pénzbeli betétként) történő szolgáltatása esetén a vagyontárgynak a társasági szerződésben, más hasonló okiratban meghatározott értéke. (6) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelem után az adót a magánszemélynek adóbevallásában kell megállapítania és az adóbevallás benyújtására előírt határidőig kell megfizetnie. (8) Ha az ingó vagyontárgy átruházása - kivéve, ha a magánszemély a bevételt egyéni vállalkozói tevékenysége keretében szerzi meg - gazdasági tevékenység [ pont] keretében történik, az (1)-(5) bekezdés rendelkezései szerint megállapított jövedelem önálló tevékenységből származó jövedelemnek minősül. 62. (1) Az ingatlan, a vagyoni értékű jog átruházásából származó bevételből (a szerzés időpontja szerint megosztott bevételből) le kell vonni az átruházó magánszemélyt terhelő következő igazolt költségeket, kivéve azokat, amelyeket valamely tevékenységéből származó bevételével szemben költségként elszámolt: a) a megszerzésre fordított összeget, és az ezzel összefüggő más kiadásokat; b) az értéknövelő beruházásokat; c) a szerzési időponthoz tartozó bevételrész arányában az átruházással kapcsolatos kiadásokat, ideértve az adott ingatlannal kapcsolatban az állammal szemben vállalt kötelezettség alapján igazoltan megfizetett összeget is. (3a) Ha az ingatlan értékesítése - kivéve, ha a magánszemély a bevételt egyéni vállalkozói tevékenysége keretében szerzi meg - gazdasági tevékenység [ pont] keretében történik, az (1)-(3) bekezdés rendelkezései szerint megállapított jövedelem önálló tevékenységből származó jövedelemnek minősül. IV.4. A régi Áfa tv. (Az általános forgalmi adóról szóló évi LXXIV. törvény) 4. (1) Adóalany: az a természetes személy, jogi személy, valamint jogi személyiség nélküli szervezet, aki (amely) saját neve alatt jogokat szerezhet, kötelezettségeket vállalhat, perelhet, és saját nevében gazdasági tevékenységet végez, tekintet nélkül annak céljára és eredményére. 5. (1) A gazdasági tevékenység körébe tartozik a bevétel elérése érdekében rendszeresen vagy üzletszerűen végzett tevékenység, így különösen: a mezőgazdasági, a kitermelőipari, az 1617 építőipari, a feldolgozóipari, a kereskedelmi, az egyéb szolgáltatói tevékenység, ideértve a szellemi szabadfoglalkozásként folytatott tevékenységeket is. IV.5. Pp. (A polgári perrendtartásról szóló 1952.évi III. törvény) 164. (1) A per eldöntéséhez szükséges tényeket általában annak a félnek kell bizonyítania, akinek érdekében áll, hogy azokat a bíróság valónak fogadja el. (2) A bíróság bizonyítást hivatalból akkor rendelhet el, ha azt törvény megengedi (1) Ha a perben jelentős tény vagy egyéb körülmény megállapításához vagy megítéléséhez olyan különleges szakértelem szükséges, amellyel a bíróság nem rendelkezik, a bíróság szakértőt rendel ki. Rendszerint egy szakértőt kell alkalmazni, több szakértőt csak különböző szakkérdések felmerülése esetében lehet kirendelni (1) Ha törvény ettől eltérően nem rendelkezik, a bíróság - az ügy érdemére ki nem ható eljárási szabály megsértésének kivételével - a jogszabálysértő közigazgatási határozatot hatályon kívül helyezi, és szükség esetén a közigazgatási határozatot hozó szervet új eljárásra kötelezi. 339/A. A bíróság a közigazgatási határozatot - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - a meghozatalakor alkalmazandó jogszabályok és fennálló tények alapján vizsgálja felül. 1718 Második jogeset: belföldi ÁFA ügylettel kapcsolatos kérdések A jogeset tartalma: I. Tényállás 19. old. I.1. A jogeset alapjaként szolgáló történeti tényállás I.2. Megfogalmazott álláspontok II. Megoldásra váró kérdések 25. old. III. A jogvita eldöntésére irányadó jogszabályok és az Európai Bíróság gyakorlata 26. old. IV. Melléklet: jogszabályszövegek és az Európai Bíróság gyakorlata 26. old. IV.1. Régi és új Áfa tv. IV.2. Pp. IV.3. Be. IV.4. 77/388/EGK irányelv IV.5. Az Európai Bíróság gyakorlata: Mahagében és Dávid egyesített ügyek A jogesetet összeállította: dr Fülöp Péter Vadász Iván Zara László A jogesetet az gondozza. 1819 I. Tényállás I.1. A jogeset alapjaként szolgáló történeti tényállás ban a felperesi kereskedő belföldön felvásárolt raklapokat értékesített Olaszországban regisztrált adóalany részére. A tényállásban szereplő alanyok közti kapcsolatot az alábbi ábra szemlélteti: Eladó1 raklap értékesítés Eladó2 raklap értékesítés Felperesi kereskedő szállítás raklap értékesítés Olasz vevő Az olasz adóhatóság visszaigazolta az Olaszországba irányuló továbbértékesítések tényét, az áru mennyisége megegyezett a beszerzési számlák, valamint a felperes bevallásainak adataival, ezért a közösségen belüli termékértékesítéseket a bevallással összhangban elfogadták. 2. Ennek ellenére a raklapbeszerzésekről szóló számlákat hiteltelennek minősítették, ebből következően a felperes levonási- és visszaigénylési jog gyakorlását megtagadták a felperes ellen szóló tények alapján. Ezek a következők voltak: - Az eladók számviteli nyilvántartásaik szerint nem rendelkeztek annyi raklappal, mint amennyit a felperes a számlák szerint tőlük megvett. - Az eladók nem tudták igazolni a termék eredetét. - Az eladók nem rendelkeztek a tevékenység folytatására alkalmas székhellyel/telephellyel. - Az eladók nem rendelkeztek működési engedéllyel. - Az eladók adóbevallási kötelezettségüket nem teljesítették. 3. A felperes javára azonban több tény is felhozható, jóllehet az adóhatóság ezeket figyelmen kívül hagyta. - Az eladók kiállították a számlát. 1920 - A raklapok felrakodása az eladók telephelyén megtörtént. - A felrakodás és az elszállítás tényét az adóhatóság is elfogadta. - Az Olaszországba irányuló raklap-értékesítést is elfogadta az adóhatóság. - A felperesi kereskedő rendelkezett költségszámlákkal a felrakodásról és az elszállításról. I.2. Megfogalmazott álláspontok 1. Az adóhatóság határozatainak indokolása szerint a felperes áfa-visszaigénylése jogellenes volt, mert az üzleti partnereitől befogadott számlák az adóhatóság megítélése szerint fiktív számlák voltak a felperes ellen szóló tények tükrében. Az adóhatóság azt a következtetést vonta le, hogy a tényleges gazdasági esemény nem a számlákban feltüntetett felek között jött létre. A valótlan tartalmú, és nem a számlában feltüntetett felek között létrejött gazdasági esemény alapján kibocsátott számla fiktív, amely alapján az áfa levonása kizárt. Az adóhatóság azt állapította meg, hogy a felperes nem tanúsított kellő körültekintést, mert nem ellenőrizte az általa megkötött szerződést megelőző beszerzési lánc ügyleteit és nem vizsgálta az általa vásárolt áruk eredetét. 2. A bíróságok helybenhagyták az adóhatóság határozatait. Az ítéletek indokolásából az adóhatóság határozataiban írtakon túl a következőket szükséges kiemelni: A felperes nem bizonyította, hogy a szerződő partnerétől szerezte be a számlán szereplő raklapmennyiséget. Megjegyzendő, hogy ennek ellenére a bíróság elutasította a felperes bizonyítási indítványát, amely a fuvarozást végző kamionsofőrök, illetve a fuvarszervező iroda ügyintézőjének tanúként történő meghallgatására irányult, arra nézve, hogy miként történt a raklapok tényleges felrakodása az eladó telephelyén, valamint azok kiszállítása Olaszországba, és ezek bizonylatolása a fuvarokmányokkal. A bizonyítási indítvány elutasításának indoka az volt, hogy az adóhatóság nem vitatta azt a tényt, hogy a felperes a számlákban szereplő raklapmennyiséget elszállított az eladók telephelyéről, illetve, hogy a raklapok átvétele és elszállítása megtörtént. Az üzleti partner megválasztása a felperesi kereskedő (vevő) érdekkörében merül fel, ezért az ebből eredő kockázatot is a felperesnek kell viselnie. A felperes által végzett export tevékenység nem bizonyítja, hogy a felperes pont ugyanazt a terméket exportálta. 20 Több megjelenítése
Budapesti Ügyvédi Kamara ELTE ELTE PÉNZÜGYI JOGI KONFERENCIA 2012 Budapest, 2012. november 23. Második szekció: Belföldi ÁFA ügylettel kapcsolatos problémák elemzése Moderátor: dr. Fülöp Péter ügyvéd, Részletesebben 7.1. Az adóköteles jövedelem megállapítása tételes költségelszámolás alkalmazásával
7.1. Az adóköteles jövedelem megállapítása tételes költségelszámolás alkalmazásával Tételes költségelszámolás alkalmazása esetén az adóköteles jövedelem kiszámításához a bevételből kiindulva először az Részletesebben í t é l e t e t : A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 11.K.31.042/2006/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Vagyongyarapodás kölcsön, hitelt érdemlő bizonyíték Kfv.I.35.496/2006/4.szám A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Lampé Ügyvédi Iroda (ügyintéző dr. Lampé Zoltán ügyvéd) által képviselt felperes Részletesebben XI. Fejezet A VAGYONÁTRUHÁZÁS. Ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelem
XI. Fejezet A VAGYONÁTRUHÁZÁS Ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelem 58. (1) Az ingó vagyontárgy átruházásából származó jövedelmet azon a napon kell megszerzettnek tekinteni, amikor az erről Részletesebben 1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról hatályos 2008.01.01-től. Ingatlan, vagyoni értékű jog átruházásából származó jövedelem
1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról hatályos 2008.01.01-től Ingatlan, vagyoni értékű jog átruházásából származó jövedelem 59. Az ingatlan átruházásából, a vagyoni értékű jog visszterhes Részletesebben Tájékoztató a lakossági betéti termékek kamatjövedelme után fizetendő kamatadóról és egészségügyi hozzájárulásról KAMATJÖVEDELMEK UTÁN FIZETENDŐ KAMATADÓ A Személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. Részletesebben Akasztó Község Képviselőtestületének 9/2007. (XI.27.) rendelete a helyi iparűzési adóról. (egységes szerkezetben)
1 Mezőfalva Nagyközség Önkormányzata Képviselőtestületének 10./2002. /XII.12./ Ök. sz. Rendelete a helyi adókról Mezőfalva Nagyközség Önkormányzata Képviselőtestülete a helyi adókról szóló többször módosított Részletesebben Kapcsolt vállalkozások
Emőd Város**** Önkormányzat Képviselő-testületének 6/1998. (III. 26.), 15/1998. (XII. 18.), 15/2000. (XII. 21.), 17/2002. (XII. 12.), 20/2004. (VIII. 13.), 15/2007. (XII. 14.) rendeletével módosított 12/1997. Részletesebben Zsámbék Város Képviselő-testületének. 30/2011. (XII.16.) számú önkormányzati R E N D E L E T E. a telekadóról
Zsámbék Város Képviselő-testületének 30/2011. (XII.16.) számú önkormányzati R E N D E L E T E a telekadóról A Helyi adókról szóló (továbbiakban: Htv.) többször módosított 1990. évi C. törvény 1.. (1) bekezdése, Részletesebben EGYSZERŰSÍTETT. Az adó, az állam fogalmából közvetlenül folyó ellenszolgáltatás ellenértéke. (Heller Farkas)
A 2013. évi személyi jövedelemadó-bevallás legfontosabb tudnivalói Összeállította: Horváth Józsefné Okl. adószakértő nem kell az 1353-as számú bevallást benyújtani - ha az adózó az adóévben egyáltalán Részletesebben MÁGOCS NAGYKÖZSÉGI ÖNKORMÁNYZAT KÉPVISELŐ-TESTÜLETÉNEK. 15/2002. (XII. 31.), 16/2007. (XII. 22.) és 14/2008. (XII. 01.) rendeleteivel módosított
NYÍREGYHÁZA MEGYEI JOGÚ VÁROS KÖZGYŰLÉSÉNEK többször módosított 43/1992. (1993.I.1.) rendelete* a helyi iparűzési adóról (a módosításokkal egységes szerkezetbe foglalt szöveg) A Közgyűlés a helyi adókról Részletesebben 1995. évi CXVII. törvény. a személyi jövedelemadóról
1. oldal 1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról Ingatlan, vagyoni értékű jog átruházásából származó jövedelem 59. Az ingatlan átruházásából, a vagyoni értékű jog visszterhes alapításából, Részletesebben KISÚJSZÁLLÁS VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK. 18/1997.(XII.10.) önkormányzati rendelete. a helyi iparűzési adóról. Az adó alanya, adókötelezettség
KISÚJSZÁLLÁS VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK 8/997.(XII.0.) önkormányzati rendelete a helyi iparűzési adóról a /00. (XI.9.), a 7/00. (X.9.), az 5/00. (XII.7.), a /005. (I.8.) és a 8/005. (X.8.) 5 önkormányzati Részletesebben Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 2015. évi változásai. dr. Horváth Gábor 2015. január
Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 2015. évi változásai dr. Horváth Gábor 2015. január 2015. évi Art. módosítások I. A módosításokat a 2014. évi LXXIV. törvény tartalmazza! Alapelvek Az Részletesebben Gyakorlati kérdések az adóellenőrzésekkel kapcsolatban
Gyakorlati kérdések az adóellenőrzésekkel kapcsolatban Adóellenőrzés folyamata az Adózás rendjéről szóló törvény (ART.) tükrében. Az adóhatóság és az adózó jogai és kötelezettségei az adóellenőrzés során. Részletesebben GYÖNGYÖSTARJÁN KÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATÁNAK 14/2004. (V. 1.) RENDELETE A HELYI IPARŰZÉSI ADÓRÓL (EGYSÉGES SZERKEZETBEN)
Hajdúsámson Város Önkormányzata Képviselő-testületének 32/2011. (XII. 28.) önkormányzati rendelete a helyi adókról Hajdúsámson Város Önkormányzata Képviselő-testülete a helyi önkormányzatokról szóló 1990. Részletesebben ÖNELLENŐRZÉSI LAP ÖNELLENŐRZÉSI PÓTLÉKSZÁMÍTÁS
Hosszúhetény Község Önkormányzat Képviselőtestületének a helyi iparűzési adóról szóló 7/2002.(IX.02.) 12/2003.(X.06.) 11/2005.(X.24.) 15/2006.(XII.15.) rendeletekkel módosított 11/1999.XII.01.) rendelete Részletesebben Elvárt adó - nyilatkozat
Elvárt adó - nyilatkozat Megnevezés Az adóévben Az adóévet megelőző adóévben 2. adóévben Igen Nem Igen Nem Igen Nem Az adózás előtti eredmény nagyobb-e, mint a korrigált bevétel 2%-a? Igen esetén a további Részletesebben Általános forgalmi adó (Áfa) számviteli elszámolása
Mintacím szerkesztése Általános forgalmi adó (Áfa) számviteli elszámolása Általános szabályok szerint Az általános forgalmi adóra vonatkozó adókötelezettséget tartalmazó jogszabályok: 2007. évi CXXVII. Részletesebben Álmosd Község Önkormányzat Képviselő-testületének. 15/2007. (XI. 30.) számú rendelete. az iparűzési adóról
Álmosd Község Önkormányzat Képviselő-testületének 15/2007. (XI. 30.) számú rendelete az iparűzési adóról A képviselő-testület a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 16. (1) bekezdésében Részletesebben A változásra vonatkozó jogszabályi rendelkezések
Áfa 2015. Köztisztasági Egyesülés Direktíva változásához kapcsolódó, kihirdetett Áfa tv. módosítás 2014. évi XXXIII. tv. Magyar Közlöny 94. szám, kihirdetve 2014. 07. 14. Hatályba lép 2015. január 1. Az Részletesebben NÁDASD KÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELÕ-TESTÜLETÉNEK 10/2004. (IV.29.) rendelete a HELYI IPARÛZÉSI ADÓRÓL
SIROK KÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATA 2004. évi 13., 2003. évi 16., 2002. évi 16. 2000.évi 18., 1999. évi 18. és 1998. évi 16. számu rendeletekkel módositott 1997. évi 18. /1997.december 23./ rendelete a helyi iparüzési Részletesebben A vagyonosodási vizsgálatok során a NAV által alkalmazott, jogszabályi alapok nélküli készpénz-egyenleg módszer pontos modellje. (2013.07.
A vagyonosodási vizsgálatok során a NAV által alkalmazott, jogszabályi alapok nélküli készpénz-egyenleg módszer pontos modellje. (2013.07.04) Ahhoz, hogy a vagyonosodási vizsgálatoknál ne kerüljünk kiszolgáltatott Részletesebben T/6954. számú. törvényjavaslat. a fordított adózás mezőgazdasági szektorra történő kiterjesztésével kapcsolatban egyes törvények módosításáról
MAGYARORSZÁG KORMÁNYA T/6954. számú törvényjavaslat a fordított adózás mezőgazdasági szektorra történő kiterjesztésével kapcsolatban egyes törvények módosításáról Előadó: Dr. Matolcsy György nemzetgazdasági Részletesebben A rendelet célja. A rendelet hatálya. Adókötelezettség. Az adó alanya
VIZSOLY KÖZSÉGI ÖNKORMÁNYZAT KÉPVISELŐ-TESTÜLETÉNEK 13/2007.(XI. 19.) számú rendelete a helyi iparűzési adóról Vizsoly község önkormányzatának képviselő-testülete a helyi önkormányzatokról szóló 1990. Részletesebben I. Általános rendelkezések. 2. Ózd Város helyi adóit, azok pótlékait, bírságait a rendelet mellékletében feltüntetett számlákra kell teljesíteni.
Ózd Város Önkormányzatának a helyi adókról szóló 38/2007. (XII. 29.) sz. önkormányzati rendelete a 11/2008. (III.21.) sz., a 38/2008.(XII.30.) sz., a 21/2009.(XII.22.) sz., az 1/2010. (I.4.) sz., az 1/2011. Részletesebben TOKAJ VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK. 12/2004. (V.26.) számú. rendelete. az iparűzési adóról
Nagyfüged Község Önkormányzatának 13/2007 (XII.17.) sz. Rendelete A helyi iparűzési adóról - a módosításokkal egységes szerkezetben - Nagyfüged Község Önkormányzata az önkormányzatokról szóló 1990. évi Részletesebben Az adó célja Az adóbevezetésének célja a költségvetés pénzeszközeinek a kiegészítése, működési feladatokhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítása.
HORT KÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐ-TESTÜLETÉNEK 19/2013. (XI.27.) ÖNKORMÁNYZATI RENDELETE A HELYI ADÓKRÓL EGYSÉGES SZERKEZETBE FOGLALVA: 2014. FEBRUÁR 5. Hort Község Önkormányzata Képviselő-testületének Részletesebben Tájékoztató. a kifizető (munkáltató) által magánszemély Biztosítottra kötött BEST DOCTORS
Tájékoztató a kifizető (munkáltató) által magánszemély Biztosítottra kötött BEST DOCTORS Csoportos Egészségbiztosításra és (Euró Alapú) Kiegészítő Egészségbiztosításra vonatkozó, 2012-ben hatályos adózási, Részletesebben I. Általános rendelkezések. II. A bevezetett egyes helyi adókra vonatkozó különös rendelkezések. 1. Építményadó. Adókötelezettség
Esztergályhorváti Községi Önkormányzat Képviselőtestületének - módosított, egységes szerkezetbe foglalt - 12/2004./XII. 18./ önkormányzati r e n d e l e t e A HELYI ADÓK BEVEZETÉSÉRŐL HATÁLYOS: 2005. JANUÁR Részletesebben Mitől függ a pernyertesség? - Naprakész esetek az adóperek gyakorlatából. Dr. Harcos Mihály
Mitől függ a pernyertesség? - Naprakész esetek az adóperek gyakorlatából Dr. Harcos Mihály 1. eset: A szokásos piaci ár Luxemburgi társaság kölcsön kamat (BUBOR + 1,95%) Magyar társaság A társaság a transzferár-nyilvántartásában Részletesebben Körösladány Város Önkormányzatának Képviselő-testülete /2014.(XII.3.) sz. rendelete a az iparűzési adóról.
Körösladány Város Önkormányzatának Képviselő-testülete /2014.(XII.3.) sz. rendelete a az iparűzési adóról. Körösladány Város Önkormányzat Képviselő-testülete (a helyi adókról szóló 1990. évi C. törvény Részletesebben A BUDAPESTI GAZDASÁGI FŐISKOLA REPREZENTÁCIÓS SZABÁLYZATA
A BUDAPESTI GAZDASÁGI FŐISKOLA REPREZENTÁCIÓS SZABÁLYZATA Budapest 2012. (2012. június 22-étől hatályos változat) A Budapesti Gazdasági Főiskola (továbbiakban: Főiskola, BGF, Intézmény) Szenátusa az államháztartásról Részletesebben 2014. évi XXII. törvény a reklámadóról 1
OptiJUS Opten Kft. I 2014. évi XXII. törvény 2014. évi XXII. törvény a reklámadóról 1 2014.8.15. óta hatályos szöveg Tartalomjegyzék 1. Értelmező rendelkezések 1 2. Az adókötelezettség, az adóalany 1 3. Részletesebben Nagykereki Község Önkormányzat Képviselő-testületének. 6/2003. (VIII. 28.) rendelete. A helyi iparűzési adóról
Nagykereki Község Önkormányzat Képviselő-testületének 6/2003. (VIII. 28.) rendelete A helyi iparűzési adóról A Képviselő-testület a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 16.. (1). bekezdésében Részletesebben hvgorac Üzleti szerződések adótervezése Dr. Ditrói-Tóth Zsuzsa Ügyvéd, adótanácsadó Budapest, 2011. április 6.
hvgorac Üzleti szerződések adótervezése Dr. Ditrói-Tóth Zsuzsa Ügyvéd, adótanácsadó Budapest, 2011. április 6. Az előadás képei letölthetőek: www.adko.hu Előadások FORDÍTOTT ADÓZÁS Egyenes ÁFA elszámolás Részletesebben Csávoly Község Önkormányzata Képviselőtestületének többször módosított 6/1996. (XII. 26.) ÖKt. rendelete a helyi iparűzési adóról
EGYSÉGES SZERKEZETBEN (az 5/2003. (IV.10.), a 22/2003. (XII.30.), a 29/2004. (XII.30.) és a 26/2010. (XII.31.) sz. rendeletekkel módosítva!) KALOCSA VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK 21/2002 (XII.26.) ör. számú rendelete Részletesebben Ingóságok értékesítése az interneten
Ingóságok értékesítése az interneten Az utóbbi évek tapasztalatai azt mutatják, hogy egyre népszerűbb az interneten keresztül bonyolított használtcikk-kereskedelem (Jófogás, OLX, Vatera, Facebook, stb.), Részletesebben Hegyesd község Önkormányzata. Képviselőtestülete 10/2003./XII.31.) r e n d e l e t e. magánszemélyek kommunális adójáról
Hegyesd község Önkormányzata Képviselőtestülete 10/2003./XII.31.) r e n d e l e t e a magánszemélyek kommunális adójáról /egységes szerkezetben/ Hegyesd község Önkormányzata a helyi adókról szóló 1990. Részletesebben BRÜSSZELNEK KÉRDÉST TETTÜNK FEL.
BRÜSSZELNEK KÉRDÉST TETTÜNK FEL. Az adójogilag releváns tényállás a következő: a magyar eladó közösségen belüli értékesítést végzett egy másik tagállamban bejegyzett adóalany részére és a közösségen belül Részletesebben TOKAJ VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK. 21/1995. (XII.6.) számú. rendelete. az idegenforgalmi adóról
TOKAJ VÁROS ÖNKORMÁNYZATÁNAK 21/1995. (XII.6.) számú rendelete az idegenforgalmi adóról Az 1990. évi C. törvény 1. (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján Tokaj Város Önkormányzat Képviselő-testülete Részletesebben 19/1991. (XI. 14.) Szentgotthárd Város Önkormányzata Képviselőtestületének rendelete a kommunális adóról
Áfa 2012. Közhatalmi tevékenység fogalma 2011. 12. 31-ig: feltétel az, hogy a tevékenység során az államigazgatási jogkörben okozott kár szabályai alkalmazandók legyenek 2012-től ez a kitétel megszűnik Részletesebben Ócsa Város Önkormányzat Képviselőtestületének 12/1991./XII.2./ ÖK. rendelete a helyi adókról 1. I.Fejezet
Ócsa Város Önkormányzat Képviselőtestületének 12/1991./XII.2./ ÖK. rendelete a helyi adókról 1 I.Fejezet 1.. 2 A Helyi adókról szóló 1990. évi C. törvény 2. -a, valamint a Helyi önkormányzatokról szóló Részletesebben NYÍREGYHÁZI FŐISKOLA. REPREZENTÁCIÓS KIADÁSOK SZABÁLYZATA (a Szervezeti és működési szabályzat 17. sz. melléklete)
NYÍREGYHÁZI FŐISKOLA REPREZENTÁCIÓS KIADÁSOK SZABÁLYZATA (a Szervezeti és működési szabályzat 17. sz. melléklete) Elfogadva: 2013. július 23., hatályba lép: 2013. július 25-én Módosítva: 2015. március Részletesebben Budapest Főváros IV. kerület Újpest Önkormányzata Képviselő-testületének 5/1992. (IV.1.) számú R E N D EL E T E. Az építmény- és telekadóról
Budapest Főváros IV. kerület Újpest Önkormányzata Képviselő-testületének 5/1992. (IV.1.) számú R E N D EL E T E Az építmény- és telekadóról (módosításokkal egységes szerkezetben) 1 Az 1990. évi LXV. tv. Részletesebben DTM Hungary Tax Intelligence
Útmutató az SZJA- bevalláshoz Utmutató A magánszemély által értékpapír-kölcsönzés díjaként megszerzett összeg egésze jövedelemnek minõsül. Az értékpapír-kölcsönzésbõl származó jövedelem után az adó mértéke Részletesebben ADÓHATÓSÁGOK. NAV-hoz tartozó adók (ah) NAV (vámhatóság) hatáskörébe tartozik Art.79. (1) Önkormányzati adóhatóság adói
VÁLLALKOZÁSOK ÉS AZ ADÓHATÓSÁGOK KAPCSOLATA ADÓHATÓSÁGOK Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) adóztatási szerve, mint állami adóhatóság, NAV vámszerve, mint vámhatóság önkormányzat jegyzője Részletesebben ÖNELLENŐRZÉSI LAP a 2013. év havi Beszedett Idegenforgalmi Adó helyesbítéséhez
ÖNELLENŐRZÉSI LAP a 2013. év havi Beszedett Idegenforgalmi Adó helyesbítéséhez Adózó neve: Székhelye: Telephelye: Levelezési címe: Adószám: Adóazonosító jel: Statisztikai számjel: Nyilvántartási száma: Részletesebben Or«Ággyülés Hivatala. irornányszám :
Az egészségügyi hozzájárulás fizetési kötelezettség Az egészségügyi szolgáltatások finanszírozásához szükséges források kiegészítése érdekében egészségügyi hozzájárulást kell fizetni. Az egészségügyi hozzájárulás Részletesebben I. Általános rendelkezések 1.. /1/ Az önkormányzat helyi adót állapít meg az illetékességi területén végzett vállalkozási tevékenység gyakorlására.
Magyarszerdahely község Önkormányzata Képviselő-testülete 8/1995. (XII.22.) önkormányzati rendelete A 14/2012.( XI. 29.)önkormányzati rendelettel módosított A helyi iparűzési adóról Az Országgyűlés az Részletesebben Magyarkeszi Községi Önkormányzat Képviselő-testületének l/1995. (I. 31.) sz. rendelete a magánszemélyek és a vállalkozók kommunális adójáról
Magyarkeszi Községi Önkormányzat Képviselő-testületének l/1995. (I. 31.) sz. rendelete a magánszemélyek és a vállalkozók kommunális adójáról A helyi adókról szóló 1990. évi C. törvény (l) bekezdésében Részletesebben Som Község Önkormányzata Képviselő-testületének 13/2012 (XI.21.) önkormányzati rendelete A HELYI ADÓKRÓL (a módosításokkal egységes szerkezetben)
Som Község Önkormányzata Képviselő-testületének 3/2011. (II.9.) számú önkormányzati rendelete A HELYI ADÓKRÓL Som Község Önkormányzatának Képviselő-testülete a gazdálkodás biztonsága, az illetékességi Részletesebben Kutya értékesítés adózása. Fehérné Polyák Beatrix
Kutya értékesítés adózása Készítette: Dr. Dencső Istvánné Fehérné Polyák Beatrix I. Önálló tevékenység Adózási szabályok: Ki végzi a tevékenységet? - magánszemély: -- adószámos magánszemély, -- egyéni Részletesebben Gyöngyöshalász Községi Önkormányzat Képviselő-testületének 11/1996. (XI.27.) számú rendelete a helyi iparűzési adóról (egységes szerkezetben)
Gyöngyöshalász Községi Önkormányzat Képviselő-testületének 11/1996. (XI.27.) számú rendelete a helyi iparűzési adóról (egységes szerkezetben) Gyöngyöshalász Községi Önkormányzat Képviselő-testületének Részletesebben VAJTA KŐZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐTESTÜLETÉNEK
VAJTA KŐZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐTESTÜLETÉNEK 6/2005.(IV. 6.) Ktr., 18/2005.(XII.01.)Ktr., valamint a 16/2009.(XII.15.)Ktr. rendeletekkel módosított egységes szerkezetbe foglalt 19/2004. (XII. 22.) Részletesebben Szja bevallás a 2012-es évről
Szja bevallás a 2012-es évről Önkéntes pénztári adójóváírás és önkéntes pénztári adóköteles kifizetés esetén 132. sor: Az önkéntes kölcsönös nyugdíjpénztárba befizetett összeg utáni rendelkezési jogosultság Részletesebben Végrehajtás korlátozása iránti kérelem
Végrehajtás korlátozása iránti kérelem Alulírott adós előadom, hogy önálló bírósági végrehajtó előtt számon végrehajtás folyik velem szemben. A végrehajtást kérő: Álláspontom szerint a végrehajtást kérő Részletesebben Tájékoztató a kiegészítő sportfejlesztési támogatás felhasználásáról
Tájékoztató a kiegészítő sportfejlesztési támogatás felhasználásáról A 2013. április 18-án kihirdetett, az adó- és egyéb közterhekkel kapcsolatos nemzetközi közigazgatási együttműködés egyes szabályairól Részletesebben A magánszemélyek kommunális adójáról
Tard Község Önkormányzatának 4./2008. (IV.18.) számú rendelete a helyi iparűzési adóról Tard Község Önkormányzata Képviselő-testülete a helyi adókról szóló 1990. évi C. tv. 1. (1) és (6) bekezdésében (a Részletesebben Budapest Főváros VI. kerület Terézváros Önkormányzat Képviselő-testületének 38/2010. (XII. 21.) rendelete a helyi idegenforgalmi adóról
1 Budapest Főváros VI. kerület Terézváros Önkormányzat Képviselő-testületének 38/2010. (XII. 21.) rendelete a helyi idegenforgalmi adóról Módosítás: a) 3/2011 (II. 3.) ör. b) 50/2011 (XI. 28.) ör. c) 15/2014. Részletesebben a reklámadóról szóló 2014. évi XXII. törvény eltérő szöveggel való hatálybalépéséről é s azzal összefüggő egyes adótörvények módosításáról *
Országgyű lés Hivatal a lrománys7< I /~Z 6g p ( 2014. évi törvény Érkezett : 2014 J ul 0 9. a reklámadóról szóló 2014. évi XXII. törvény eltérő szöveggel való hatálybalépéséről é s azzal összefüggő egyes Részletesebben Adó Hírlevél SZJA bevallás 2014
Adó Hírlevél SZJA bevallás 2014 2014. április Magánszemélyek adóbevallása 2014 Belföldi illetőségű magánszemélyeknek a teljes jövedelmük után, míg a nem belföldi illetőségű magánszemélyeknek a Magyarországon Részletesebben Nagymaros Város Önkormányzat Képviselő-testületének. 21/2006. (XII. 19.) önkormányzati rendelete. a helyi adókról 1
Nagymaros Város Önkormányzat Képviselő-testületének 21/2006. (XII. 19.) önkormányzati rendelete a helyi adókról 1 Nagymaros Város Önkormányzatának Képviselő-testülete a helyi adókról szóló 1990. évi C. Részletesebben 2010. évi CLIII. törvény. a Magyar Köztársaság 2011. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról
2010. évi CLIII. törvény a Magyar Köztársaság 2011. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról 1-4. 5. (1)-(2) (3) 6-9. A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény módosítása Részletesebben í t é l e t e t : A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 11.K.30.942/2006/9. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Vagyongyarapodás felülellenőrzés, iratmegőrzési kötelezettség Kfv.I.35.516/2006/5.szám A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Szűcs Viktor Géza ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Szabó Andrea Részletesebben Tájékoztató az egyes gabonák, olajos magvak értékesítése esetén 2012. július elsejétől alkalmazandó fordított adózásról
2012.06.28. Tájékoztató az egyes gabonák, olajos magvak értékesítése esetén 2012. július elsejétől alkalmazandó fordított adózásról (Áfa tv. 142. (1) bekezdés i) pont, 142. (8) bekezdés, Art. 31/A. ) A Részletesebben K I V O N A T. Készült: Sényő Község Képviselőtestületének 2003. november 28-án tartott ülésének jegyzőkönyvéből.

matches: Kúria Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Dr. Kovács Tímea: A Kúria angol nyelvi megfeleltetéséről | Jogi szaknyelv | Jogi Fórum blog | Jogi Fórum
Az elnevezés eredetileg az ún. kuriális bíróságra vonatkozott, amelyet a 12-15. századtól a király helyett ítélkező nagybírák, nevezetesen a nádor, az országbíró, a kancellár, a személynök és a tárnokmester törvényszékeit jelölte. Az 1723-as bírósági reform után a királyi kúria elnevezés állandósult, a hétszemélyes tábla és a királyi tábla közös szervezetét értették alatta. A 18-19. század fordulóján a Kúria egyetemes hatáskörű országos felsőbírósággá alakult. Az akkori királyi kúria tisztán fellebbviteli bíróságként működött, és eléje kizárólag olyan ügyek kerültek, amelyekben a (királyi) ítélőtáblák másodfokú bíróságként már határoztak. A polgári korszakban elnevezése Magyar Királyi Kúriára módosult. Végül 1949-ben hozott jogszabály az igazságügyi szervezet átalakítására hivatkozva (anélkül, hogy a magyar bírósági szervezet rendszerét megváltoztatta volna) Legfelsőbb Bíróságra módosította a legfőbb törvénykezési fórum elnevezését.
A jogalkotó (Bóka Zsolt, a parlament honlapján is megtalálható tanulmánya szerint) ehhez a régies-patinás elnevezéshez kíván visszanyúlni. A jogtörténeti forrásokban e szerv angolul alkalmanként ’Hungarian Royal Curia’ fordításban szerepel. Emellett azonban érdemes körbejárnunk, milyen jelentései léteznek a ’Curia’ jogfogalomnak az angol jogi szaknyelvben. Az angol nyelvben eme elnevezést a római jogban a szenátusra használták, emellett a katolikus egyház igazgatására is utalhat. A szó egy újabb jelentésárnyalata, hogy a középkorban ’Curia’ elnevezéssel illették a király nevében ítélkező bíróságot . Angliában, szintén történelmi terminusként létezik az ún. ’Curiae Regis’, amely a király irányító és ítélkező szerve volt. Ez utóbbi jelentésárnyalatra (’a court of justice’) utalással választotta az Európai Unió Bíróságának logójában a ’Curia’ feliratot. A fentiek és a jogtörténeti gyökerekhez való visszanyúlás okán az angol ’Curia’ szóval történő megfeleltetés elfogadható lehet.
A fenti elnevezések mellett tekintsük át, hogy az angol ajkú országok jelenleg miképpen nevezik a legfőbb bírói szerveiket. Az Egyesült Államokban, az Egyesült Királyságban és Kanadában ’Supreme Court’, Ausztráliában ’High Court of Australia’ elnevezéssel bír a legfelsőbb bírósági szerv, emiatt a ’Curia’-val történő fordítás esetlegesen magyarázatra szorulhat.
A fordításokat vizsgálva az Európai Parlament és a Tanács iratkézbesítésről szóló rendeletéhez az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium Polgári Jogi Kodifikációs és Nemzetközi Magánjogi Főosztály által 2008 novemberében készített gyakorlati útmutató mellékletében a bíróságok idegen nyelvű elnevezései között a Legfelsőbb Bíróság megfelelőjeként a ’Supreme Court’ szókapcsolatot találhattuk meg. A Legfelsőbb Bíróság angol nyelvű honlapján a ’Supreme Court of Hungary’ elnevezést olvashatjuk, természetesen még a jelenlegi magyar elnevezés megfelelőjeként.
A 40-es években Ifj. Dr. Szladits Károly is szembesült az akkori Kúria magyar nyelvű megfelelőjének problémakörével, amikor az Angol-magyar és Magyar-angol Jogi, Kereskedelmi és Pénzügyi Szakszótárat állította össze. A szótár 288. oldalán a kúria angol nyelvi megfelelőjeként szintén a ’Supreme Court’ elnevezést ajánlja, viszont a szó mellett „Hung.” rövidítés áll, amely „magyar használatra képzett szót” jelöl. Ezek szerint Ifj. Szladits már 1946-ban nehézkesnek találta az akkori Kúria ’Curia’-val történő fordítását, és így az amerikai és a brit szerv angol elnevezésének alkalmazását javasolta.
Az Alaptörvény 2011 márciusában keletkezett első, kezdetleges fordításában még a ’Curia’ szó szerepelt. Jelenleg a parlament honlapján elérhető munkadokumentum a ’the Supreme Court of Justice (‘Kúria’)’ elnevezést tartalmazza. Végleges és hivatalos angol fordítás híján még nem egyértelmű, hogy melyik fogalmat találja a döntéshozó a legalkalmasabbnak, jogfogalmi megfeleltetés szempontjából a magyar legfőbb bírósági szerv, a Kúria mely angol elnevezése lesz az autentikus és elfogadott idegen nyelvű jogi terminológia. A ’Curia’ vagy a ’the Supreme Court of Justice’ elnevezések mellett a fenti elemzések alapján számos szempont figyelembevételével a ’Supreme Court’, a ’Supreme Court of Hungary’ vagy a ’High Court of Hungary’ terminusok szintén választható lehetőségként kínálkoznak.
Pomogyi László: Magyar Alkotmány- és Jogtörténeti Kéziszótár 724. old.
Az igazságügyi szervezet átalakítása tárgyában kibocsátott 1949. évi 9. tvr.
Pomogyi László: Magyar Alkotmány- és Jogtörténeti Kéziszótár 685. old
Bóka Zsolt: A bíróságok régi-új elnevezései: Kúria és törvényszék
Definiton 1 of Curia: ’the papal court and government of the Roman Catholic Church’
Definiton 2 of Curia: ’ a court held in the king's name'
Curiae Regis’: (in Norman England) the king's court, which performed all functions of government’
Definition 3 of Curia: ’ A court of justice.’ A Law Dictionary, Adapted to the Constitution and Laws of the United States. By John Bouvier. Published 1856.
A tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1393/2007/EK rendelete (2007. november 13.)
Ifj. Szladits Károly, Charles Szladits Junior (USA), a Kolumbia Egyetem könyvtárigazgatója, jogi dokumentátora és tanára volt.
1946-ban kiadott, Ifj. Szladits Károly és Szemző Blanche által összeállított szakszótár, Budapest 1946. Egyetemi Nyomda.
A dokumentum elnevezése: ’Fundamental Law of Hungary WORKING DOCUMENT – Linguistically revised translation of the draft of the Constitution of 14.03.2011 (legal revision is under way)’

matches: Kúria kúria Kúria kúria Bíróság Bíróság Kúria kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Cikk: Előszó a Tanulmányok a fiduciárius biztosítékok köréből című tanulmánykötethez
Budapest, 2010, HVGORAC, 7-16. o.
GÁRDOS PÉTER: ELŐSZÓ
A rendszerváltást követő magánjogi jogirodalomban kevés téma körül alakult ki nagyobb polémia, mint a zálogjog és a fiduciárius hitelbiztosítékok kapcsán. A vitát a gyakorlatban felmerült számos problémán túl az is inspirálta, hogy a jogalkotó az elmúlt húsz évben több alkalommal is átfogóan módosította a hitelbiztosítékokra vonatkozó szabályozást. Az új Polgári Törvénykönyv kodifikációjának megkezdésével párhuzamosan ismételten megjelentek a de lege ferenda javaslatok.
Az alábbi kötet arra vállalkozik, hogy az új Polgári Törvénykönyv apropóján felidézze a fiduciárius hitelbiztosítékokkal kapcsolatos viták legfőbb állomásait, ezzel egyrészt fogódzót nyújtva a hatályos szabályozáson alapuló gyakorlat számára, másrészt pedig de lege ferenda javaslatot téve a fiduciárius biztosítékoknak az új Polgári Törvénykönyvben való szabályozására.
A jelen kötetbe összeválogatott tanulmányok közül öt általában vizsgálja a fiduciárius biztosítékok alkalmazásának célját, a felek rendelkezésére álló eszközöket és a fiduciárius biztosítékok érvényességét. E tanulmányok közül három az új Polgári Törvénykönyv előkészítése kapcsán létrehozott fiduciárius munkacsoport vitáinak az eredményét rögzíti. A munkacsoport nem tudott közös álláspontot kialakítani, ezért a Polgári Jogi Kodifikáció 2004/1–2. számában Csizmazia Norbert történeti és jogösszehasonlító aspektusból elemzi a fiduciárius biztosítékokat, Lajer Zsolt és Leszkoven László a fiduciárius biztosítékok de lege lata és de lege ferenda érvényessége mellett, míg Gárdos István és a jelen kötet szerkesztője azok érvényessége ellen szállt síkra. A kötet további tanulmányai a kodifikáció előrehaladta során keletkeztek.
Az egyes fiduciárius hitelbiztosítékok, mindenekelőtt a biztosítéki célú engedményezés, a vételi jog, a tulajdonjog-fenntartás és az önálló zálogjog számos problémát vetettek fel a gyakorlatban, nem meglepő ezért, hogy azok érvényességével, alkalmazhatóságával kapcsolatban a jogirodalomban is gyakran homlokegyenest eltérő álláspontok láttak napvilágot. Kivételes, hogy e cikkek közül több kapcsán valódi, sok esetben konstruktív vita is kialakult. Szabó Gábor Zoltánnak a visszavásárlási joggal kombinált adásvételi cikkére Gárdos István válaszolt, majd még ugyanazon évben Szabó Gábor Zoltántól született viszonválasz. Gárdos Istvánnak és Gárdos Péternek az engedményezés és a vételi jog biztosítéki célú alkalmazásának érvényességét vizsgáló cikkére Leszkoven László válaszolt, majd e témában is sor került viszonválaszra. Az önálló zálogjog kérdésében Bodzási Balázs, valamint Csizmazia Norbert és Gárdos István fejtették ki egymástól jelentősen eltérő álláspontjukat. Különlegesen izgalmas vita alakult ki a biztosítéki célú vételi jog kapcsán, ahol többek között a Szegedi Ítélőtábla Polgári Kollégiumának vezetője, a Legfelsőbb Bíróság tanácselnöke és Polgári Kollégiumának vezetője fejtette ki lényegét tekintve egymással ellentétes álláspontját, majd ezzel az állásponttal vitatkozott Gárdos István. A vita ezt követően sem jutott nyugvópontra. 2009 végén a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiuma kollégiumi véleményt kívánt hozni az ügyben, ám a fennálló véleménykülönbségek miatt konszenzus nem alakult ki. A kötet közli a vita két résztvevőjének, Salamonné Solymosi Ibolyának és Princzinger Mártának a Bírósági Döntések Tárában megjelent álláspontját.
A dologi biztosítékok valódi értéke az adós fizetésképtelensége esetén mutatkozik meg. A fiduciárius biztosítékok problémáit ezért önmagában kiválóan tükrözi a fizetésképtelenségre vonatkozó bírói gyakorlat bizonytalansága. Vuleta Csaba a biztosítéki célú vételi jog és engedményezés jogosultjának a helyzetét vizsgálja a felszámolási eljárásban, Fónagy Sándor pedig a vételi jog gyakorlása folytán létrejött szerződés megtámadhatóságát elemzi. Csőke Andreának a fiduciárius hitelbiztosítékok és a csődjog kapcsolatát vizsgáló hiánypótló tanulmánya korábban máshol nem jelent meg, az a jelen kötet számára készült.
A kötet szerzői között bírák, egyetemi oktatók, kutatók és ügyvédek egyaránt megtalálhatóak, így a vizsgált témákat elméleti és gyakorlati oldalról egyaránt sikerül körüljárni. A kötetet reményeink szerint a témával megismerkedni kívánókon túl haszonnal forgathatják azok az ügyvédek, banki jogtanácsosok, közjegyzők és más jogalkalmazók, akik a mindennapok során kapcsolatba kerülnek a hitelbiztosítékokkal, mivel a kötetből megismerhetőek a hitelbiztosítékok problémái, valamint az is, hogy az egyes fiduciárius biztosítékokat hogyan ítélik meg a bíróságok a ma hatályos Ptk. alapján.
Fiduciárius vagy bizalmi biztosítékok alatt azokat a konstrukciókat értjük, amelyekben a hitelező és az adós, a biztosítékul szolgáló vagyontárgy tekintetében, elválasztják, azaz eltérő tartalommal töltik meg a belső, felek közötti és a külső, harmadik személyekkel szembeni jogviszonyokat. (A vagyonkezelési jellegű bizalmi ügyleteket ez a kötet nem vizsgálja.) A hitelező harmadik személyekkel szemben az átruházott joggal járó teljes hatalmat megszerzi, azonban az adóssal szemben azt vállalja, hogy hatalmát csak a szerződésben meghatározott feltételek bekövetkezte esetén és keretek között fogja gyakorolni.
A tulajdon biztosítéki formában való alkalmazása nem új jelenség, az már a korai római jogban megjelent. A fiducia cum creditore alapján a hitelező tulajdont szerzett az adós által nyújtott biztosítékon, és csupán ígéretet tett arra, hogy a biztosítékul szolgáló vagyontárgy tulajdonjogát bizonyos feltételek esetén visszaruházza az adósra. Az adós tehát elvesztette a tulajdonjogát, a biztosítékul nyújtott vagyontárgyat csak kötelmi alapon követelhette vissza a hitelezőtől. A iustinianusi római jog az e megoldásból fakadó jogi bizonytalanság és adósi kiszolgáltatottság miatt nem is ismerte el a fiducia cum creditore lehetőségét, ehelyett alakult ki és terjedt el a korlátolt dologi jogot biztosító zálogjog intézménye.
A fiduciárius biztosítékok újrafelfedezése a XIX. században, a kodifikált nemzeti jogok megjelenésével történt meg. Az elterjedésüknek jellemzően minden jogrendszerben két fő oka volt: az ingó jelzálog hiánya és az értesítési kötelezettség a követeléseken alapított zálogjog esetén.
Ingó zálogjog esetén a tényleges birtokátruházás követelményét az indokolta, hogy ha az adós a biztosíték birtokában maradna, akkor – megfelelő nyilvántartás hiányában – a forgalom számára az a valósággal ellentétes látszat keletkezne, hogy az adós továbbra is tehermentes tulajdonos. A gazdasági életben ugyanakkor a birtokátruházás követelménye az adóst épp attól a vagyontárgytól fosztotta meg, amelynek a használatából fakadó profit lehetővé tette volna a hitel visszafizetését.
Az értesítési kötelezettség ugyancsak megnehezítette a követeléseken alapított zálogjog alkalmazását. Az értesítés kényelmetlen a zálogkötelezett számára, egyrészt az értesítéssel járó adminisztratív teher miatt, másrészt pedig amiatt, hogy így harmadik személyek „kéretlenül” is információhoz jutnak a gazdasági helyzetéről. Az értesítés követelménye ráadásul jövőben létrejövő követelések elzálogosítása esetében alkalmazhatatlanná teszi a zálogjogot.
A magyar jogban a fiduciárius konstrukciók elterjedéséhez elsősorban nem ezek az indokok vezettek, a zálogjogi novellák eredményeként ingókon is alapítható jelzálogjog, és a követelésen alapított zálogjog esetén nincs értesítési kötelezettség. A hazai gyakorlatban többek között a jelzálogjog alapításának kiemelkedően magas költségei, a zálogjog érvényesítésének nehézkessége, lassúsága és drágasága, valamint a felszámolási eljárásban a zálogjogosult külön kielégítési joga biztosításának hiánya indokolta a zálogjoggal szemben a fiduciárius biztosítékok preferálását. Bár a csődtörvény 2007-től biztosítja a zálogjogosult külön kielégítési jogát, a fiduciárius hitelbiztosítékok alkalmazása a gyakorlatban nem vált ritkábbá. A közzétett esetek nagy számából úgy tűnik, hogy a hitelezők a zálogjogi szabályokat még mindig nehézkesnek, a hitelezői érdekeket nem kellően méltányolandónak tartják, és ezért inkább vállalják a fiduciárius biztosítékok alkalmazásával járó jogbizonytalanságot.
A jogbizonytalanság a fiduciárius biztosítékok esetén kétségtelen. A kötetben található tanulmányok jól láthatóvá teszik, hogy egységes jogértelmezésről szinte egyik itt tárgyalt hitelbiztosíték kapcsán sem beszélhetünk.
A problémát nem csak az jelenti, hogy az elmúlt másfél évtized során rendkívül jelentősen megváltozott a bíróságok fiduciárius biztosítékokkal kapcsolatos álláspontja, bár önmagában ez a változás is rendkívül szembeötlő. A Legfelsőbb Bíróság a biztosítéki célú engedményezéssel kapcsolatban néhány év alatt kétszer is radikálisan változtatott az álláspontján: a kezdeti elfogadást követően néhány évig a biztosítéki célú engedményezés teljes elutasítása, majd egy újabb irányváltást követően annak szigorú határok közötti elismerése jellemezte a gyakorlatot.
A gyakorlat gyakori és kiszámíthatatlan változásától eltekintve is komoly problémát jelent, hogy a közzétett jogesetek nagy száma ellenére sem határozható ma pontosan meg, hogy a fiduciárius hitelbiztosítékok milyen esetekben minősülnek érvényesnek. Erre bevezetésként csupán három látványos példát hozunk fel, az egyes tanulmányok részletesen elemzik az egyes jogintézmények kapcsán az eltérő bírói gyakorlatot.
A biztosítéki célú vételi jog megítélése kapcsán évek óta nem alakult ki egységes gyakorlat, az egyes bíróságok gyakran homlokegyenest eltérő álláspontot képviselnek a biztosítéki célú vételi jog érvényességének kérdésében. A joggyakorlatban egyidejűleg találunk olyan döntést, amely a biztosítéki célú vételi jogot érvényesnek ismeri el, amely a biztosítéki célú vételi jogot alapító szerződést a lex commissoria tilalmának megkerülésére irányulás miatt semmisnek minősíti, amely azt a zálogjog szabályainak megkerülése miatt színleltnek minősíti, illetve amely azt az elszámolási kötelezettség sérelmére tekintettel minősíti érvénytelennek.
Külön problémaként jelentkezik a gyakorlatban a biztosítéki célú vételi jogot alapító szerződés feltűnő értékaránytalanságra hivatkozva történő megtámadásának megítélése. E kérdésben a Legfelsőbb Bíróságon belül sem alakult ki egységes álláspont. Wellmann György és Salamonné Solymosi Ibolya jelentősen eltérő véleményüket a Gazdaság és Jogban fogalmazták meg. A cikkekben maguk is elismerték a fennálló jogalkalmazási bizonytalanságot, amelyet a bírák között fennálló véleménykülönbség miatt a Legfelsőbb Bíróság sem tudott megszüntetni. Az ő álláspontjukhoz képest részben eltérő tartalmú kollégiumi véleményt fogalmazott meg Kemenes István előterjesztése alapján a Szegedi Ítélőtábla. A jogirodalomban Gárdos István magát a kérdésfeltevést is hibásnak tartotta, mivel azokban az esetekben, amikor a vételi jogot nem ellenérték fejében, hanem biztosítékul nyújtják, e biztosítéki jellegre tekintettel szóba sem jöhet az opciós szerződés feltűnő értékaránytalanság alapján való megtámadása, az opció alapján létrejövő adásvétel esetén pedig elégtelennek tartja a biztosítéki jelleg figyelmen kívül hagyásával a feltűnő értékaránytalanság miatti megtámadási jog által nyújtott korlátozott adósvédelmet. A kérdést a Legfelsőbb Bíróság 2009 végén egy kollégiumi vélemény formájában ismét rendezni kívánta, de ezúttal sem sikerült konszenzusra jutniuk a bíráknak.
Harmadik példaként a biztosítéki célú tulajdonátruházás szolgálhat. Létezik több olyan legfelsőbb bírósági és ítélőtáblai ítélet, amely kimondja, hogy adásvétel szolgálhat biztosítékul. Ez a megfogalmazás önellentmondás, hiszen mind az adásvétel, mind pedig a biztosítéknyújtás egy-egy tulajdonátruházási jogcím, feltehetőleg ezek a bíróságok azt akarták mondani, hogy a biztosítéki cél a tulajdonátruházás érvényes jogcíme, tehát tulajdonátruházás útján lehet biztosítékot nyújtani. Ezzel egyidejűleg létezik olyan ítélet is, amelyben a bíróság a biztosítéki célú tulajdonátruházást zálogjoggá minősítette át oly módon, hogy elrendelte a tulajdonos tulajdonjogának az ingatlan-nyilvántartásból történő törlését, és felhatalmazta a tulajdonost zálogjogának bejegyeztetésére. A döntés számtalan problémát vet fel, mindenekelőtt nem ad magyarázatot arra, hogy az átminősítésre milyen alapon került sor. Erre a bíróságnak csak akkor lett volna lehetősége, ha a szerződést színleltnek minősíti, és megállapítja, hogy a felek valódi akarata zálogjog alapítására irányult. Ezt azonban a Legfelsőbb Bíróság elmulasztotta, és kérdéses, hogy a hatályos jog alapján megalapozottan juthatott volna-e a bíróság ilyen következtetésre.
Ez a jogbizonytalanság azt eredményezi, hogy a hitelező a hitelszerződés megkötésének időpontjában nem tudja kellő pontossággal felmérni, hogy a hitel nyújtásával kapcsolatosan milyen jogi kockázatokkal kénytelen számolni. A bizonytalan jogi környezetet a hitelezők beárazzák, az a hitelhez jutás költségeit jelentősen megnöveli. Kétségtelen ezért – és ezzel vélhetően a jelen tanulmánykötet valamennyi szerzője egyetért, és ez az új Ptk. előkészítése során sem volt vitatott –, hogy a dologi hitelbiztosítékok újraszabályozása szükséges. Az újraszabályozás során mindenekelőtt egyértelmű választ kell adni arra a kérdésre, hogy a zálogjog mellett helyük van-e a fiduciárius biztosítéki megoldásoknak.
A jelenlegi helyzet okozta problémákkal vélhetően a jogalkotó is tisztában volt. Ezt látszik alátámasztani az a 2009. végén elfogadott törvénymódosítás is, amely a pénzügyi intézmények által kikötött vételi joggal való visszaélések korlátozása érdekében felülírja a vételi jogot alapító megállapodásokat és kimondja, hogy ha a fogyasztóval kötött kölcsönszerződésben a pénzügyi intézmény által biztosítéki céllal kikötött vételi jog alapján megszerzett, a kötelezett által lakott lakóingatlan szerződés szerinti vételára alacsonyabb a vételi jog gyakorlását megelőző hat hónapon belül készült szakértői értékbecslés szerinti beköltözhető forgalmi érték hetven százalékának megfelelő összegnél (minimum ár), a vételi jog jogosultja a vételáron felül – a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint – köteles a vételár és a minimum ár különbözetének a kötelezett javára történő megtérítésére. A rendelkezés tipikus példája a kapkodó, át nem gondolt magánjogi jogalkotásnak, amikor a jogalkotó valós problémákat látszatintézkedésekkel kíván orvosolni. A törvénymódosítás egyrészt visszamenőlegesen korlátozza a hitelezők jogait oly módon, hogy – ahogy azt a fentiekben láthattuk – az még a következetes bírói gyakorlattal sem támasztható alá. Ráadásul mindezt, a magánjog által nehezen kezelhető szociális szempontok alapján teszi, különbséget téve a szerint, hogy az ingatlanban a kötelezett lakik-e. Ha tehát a hitelfelvevő maga lakik az ingatlanban, akkor érvényesül a fenti szabály, de ha a hitelező az ingatlant bérbe adta, akkor továbbra is a korábbi szabályok alapján van lehetőség a vételi jog érvényesítésére.
Kétségtelen ugyanakkor, hogy a jogalkotó által kezelni kívánt probléma valós. Az elmúlt időszakban a zálogjogi szabályok több alkalommal történt jelentős mértékű módosítása ellenére sem sikerült szakítani azzal a gyakorlattal, hogy a hitelezők igyekeznek túlbiztosítani a követelésüket, így a zálogjog mellett egy vagy több fiduciárius biztosítékot is kikötnek. Ez a helyzet nem csupán az adós számára, hanem az adós további hitelezőivel szemben is hátrányos, hiszen a fiduciárius biztosítékot alkalmazó hitelező az adós fizetésképtelensége esetén képes a felszámolási vagyont kiüríteni, és így a többi hitelező kielégítését ellehetetleníteni.
Ez a probléma ugyanakkor csak átfogóan, a dologi hitelbiztosítékokra vonatkozó szabályozás teljes körének felülvizsgálatával orvosolható, ideértve a Ptk.-n túl a fizetésképtelenségi szabályokat és a dologi hitelbiztosítékok érvényesítésére vonatkozó eljárásjogi rendelkezéseket is. A szabályozás felülvizsgálatának kettős célt kell szolgálnia: a zálogjogra vonatkozó szabályokat a lehető legrugalmasabbá, de egyúttal kiszámíthatóvá kell tenni, és egyértelmű döntést kell hozni a fiduciárius biztosítékok jövőbeni alkalmazhatóságával kapcsolatban.
A zálogjogi szabályok rugalmasabbá és egyértelműbbé tétele kevesebb problémát vetett fel: az új Ptk. lényegét tekintve elfogadta a Szakértői Javaslat megoldásait. Ennek során – hogy csak néhány példát említsünk – az óvadék szabályai beolvadnak a zálogjog szabályai közé, létrejön egy elektronikus, olcsó és gyors nyilvántartás, amely egyértelművé teszi a zálogjogi nyilvántartás és az ingatlan-nyilvántartás különbségét, megjelenik a szabályozásban a zálogjogosulti bizományos, ami egyszerűbbé teszi a konzorciális hitelezést stb.
A fiduciárius biztosítékok jövőbeli szerepével kapcsolatban ugyanakkor a kodifikáció során nem sikerült konszenzust kialakítani. A jogirodalmi viták eredményeként részben közeledtek az álláspontok. A résztvevők álláspontja többnyire nem változott abban az alapkérdésben, hogy de lege lata érvényesek-e a fiduciárius megállapodások és hogy de lege ferenda szükséges-e ezen hitelbiztosítékok elismerése az újraszabályozott zálogjogi rendelkezések mellett. A fiduciárius biztosítékok elismerése mellett érvelők ugyanakkor számos elemet átemeltek az másik tábor érveiből. A biztosítéki célú vételi jog érvényességét ma már a támogatói is csak akkor ismerik például el, ha az biztosítja a vételárral történő elszámolást, e körben is megfelelően alkalmazni szükséges a lex commissoria tilalmát stb. Az álláspontok közeledése ugyanakkor dogmatikai szempontból ki is élezte a két tábor közötti vitát. Ha a zálogjogot nem tekintjük kizárólagos dologi hitelbiztosítéknak, akkor nem világos, hogy a hatályos szabályokból hogyan vezethető le, hogy a zálogjog körében szabályozott néhány jogintézményt, így például a lex commissoria tilalmát a fiduciárius biztosítékok esetén is alkalmazni kívánjuk. Ez az értelmezés a jelen kötet szerkesztőjének álláspontja szerint önellentmondáshoz vezet, hiszen a zálogjogi szabályok alkalmazására csak abban az esetben kerülhet sor, ha a bíróság a zálogjogot az egyetlen dologi hitelbiztosítéknak tekinti. Ebben az esetben ugyanakkor nehezen érthető, hogy a bíróság mi alapján válogat a zálogjog szabályai közül. Megfordítva az állítást, ugyanakkor kérdésként merül fel, hogy mi értelme a biztosítéki tulajdonszerzési konstrukciók elismerésének, ha azokon a zálogjog szabályait kérjük számon?
Az új Ptk.-nak 2006 decemberében közzétett javaslata a fenti vita eredményeként azt a megoldást választotta, hogy a fiduciárius biztosítékokat semmisnek minősíti. A zálogszerződés szabályai között az 5:383. § úgy rendelkezett, hogy ha törvény eltérően nem rendelkezik, semmis az a szerződés, amely követelés biztosítása céljából tulajdonjog, jog vagy követelés átruházására vagy fenntartására, a biztosított követelés jogosultja által egyoldalú jognyilatkozattal való megszerzésére irányul. Az indokolás utal a történelmi fejlődésre, amely „lényegében kiszorította a tulajdonjog biztosítéki célú alkalmazását”.
„E tilalom azért szükséges, hogy a fiduciárius hitelbiztosítékok alkalmazása révén ne lehessen megkerülni a zálogjog azon garanciális szabályait, amelyek a zálogkötelezett, illetve a harmadik személyek (a zálogkötelezett egyéb hitelezői) védelmét szolgálják. A harmadik személyek (egyéb hitelezők) védelme megkívánja mindenekelőtt azt, hogy egy vagyontárgy hitelbiztosítékként való lekötése nyilvános, harmadik személyek számára felismerhető legyen. E funkciót tölti be kézizálogjog esetében a birtokbaadás, ingatlant terhelő jelzálogjog esetében a telekkönyvi bejegyzés, ingót terhelő jelzálogjog esetében a zálogjogi nyilvántartásba való bejegyzés kötelezettsége. A zálogjogi nyilvántartásba való bejegyzés kötelezettségét a Javaslat a jogokra és követelésekre is kiterjeszti, tehát az új Ptk. teljeskörűen (dolgok, jogok és követelések esetében is) biztosítani fogja a zálogjogok nyilvánosságát, vagyis érvényesülni fog az az alapelv, hogy a harmadik személyekre is kiható jogok harmadik személyek számára felismerhetőek kell, hogy legyenek.”
A Javaslat közzétételét követően számos szakmai szervezet vitatta a fiduciárius biztosítékok tilalmát. A kritikák egy része magát a koncepciót vitatta, nem ismerve el azt, hogy indokolt a zálogjog és a tulajdonjog biztosítéki alkalmazásának együttes kezelése. A kritikák másik része a koncepcionális változtatással egyetértett, de elhibázottnak tartotta a semmissé nyilvánítást. A Javaslat átdolgozott változata továbbra sem ismeri el a fiduciárius biztosítékok legitimitását, ezeket azonban nem minősíti semmisnek. A módosított szabály szerint zálogszerződésként érvényes az a szerződés, amely követelés biztosítása céljából tulajdonjog, jog vagy követelés átruházására, fenntartására vagy a biztosított követelés jogosultja által egyoldalú jognyilatkozattal való megszerzésére irányul. (Szakértői Javaslat 4:106. §.) Az átdolgozott változat indokolása szerint: „A zálogjog értékét, hasznát alapvetően kétségbe vonná, a zálogtárgy fedezeti értékét jelentősen csökkentené egy olyan jogi szabályozás, amely szerint a zálogjogosult bármikor szembetalálhatja magát egy olyan, korábbi hitelezővel, aki nem a nyilvánosság követelményének betartásával, zálogjog útján, hanem a nyilvánosság megkerülésével, valamely fiduciárius hitelbiztosíték (tulajdonjog) útján biztosította az általa nyújtott hitelt. A nyilvánosság követelményének megkerülésével alapított hitelbiztosítékok tehát alapvetően sértik a nyilvánosság követelményét tiszteletben tartó hitelezők érdekeit. Ezért teljes körben meg kell teremteni a dologi hitelbiztosítékok nyilvánosságát, ez alól a fiduciárius hitelbiztosítékok sem jelenthetnek kivételt. (…) Nem indokolható, hogy a fiduciárius hitelbiztosítékot alkalmazó hitelezőket a jog mentesítse a zálogjogosultakra vonatkozó szabályozott jogérvényesítési eljárás alól és ennek a szabályozott eljárásnak csupán egyik, kiragadott elemét, az elszámolási kötelezettséget érvényesítse velük szemben. Az adós és a harmadik személyek érdekeinek védelme tehát megkívánja, hogy a fiduciárius hitelbiztosítékok tekintetében is érvényesüljön a nyilvánosság és a szabályozott jogérvényesítés követelménye. Mindez nem pusztán az adós érdekeit védi, hanem legalább annyira az egyéb hitelezők érdekeit, akik ugyanazon vagyontárgy fedezete mellett nyújtottak hitelt az adósnak.”
A semmissé nyilvánítás mellett szóló érv, hogy rendkívül világos helyzetet teremt: a zálogjogon kívül minden olyan biztosíték tilos, amely követelés biztosítása céljából tulajdonjog, jog vagy követelés átruházására, fenntartására vagy a biztosított követelés jogosultja által egyoldalú jognyilatkozattal való megszerzésére irányul. A semmisség ugyanakkor rendkívül „radikális” megoldás, amely a felek akaratához semmilyen joghatást sem fűz, épp ezért a polgári jogtól, mindenekelőtt a szerződési jogtól idegen. Inkább összhangban áll ezért a polgári jogi gondolkodással az átminősítés: bár a felek által kívánt célt teljes mértékben a jog nem ismeri el, de korlátozott mértékben jelentőséget tulajdonít annak.
A Szakértői Javaslat a fiduciárius hitelbiztosítékokkal kapcsolatban kialakított állásponttal összhangban az önálló zálogjogot sem szabályozta. Ezzel kapcsolatban a Szakértői Javaslat rámutatott, hogy az önálló zálogjogot a gyakorlatban csak két esetben alkalmazzák: a zálogházi tevékenység során, valamint a kereskedelmi bankok az általuk nyújtott jelzálogkölcsönök refinanszírozását az önálló zálogjognak a jelzálogbankok részére történő eladásával finanszírozzák. A Szakértői Javaslat álláspontja szerint az önálló zálogjog – tekintettel a dologi jogi önállóság és a szerződéses járulékosság kettősségére – nem biztosítja a jogbiztonságot és a zálogadós megfelelő védelmét, hiszen az önálló zálogjog és a követelés közötti kapcsolatot nem a törvényi járulékosság, hanem a felek közötti biztosítéki megállapodás teremti meg, ráadásul e biztosítéki megállapodásra (az alapjogviszonyra) az önálló zálogjog kötelezettje csak az önálló zálogjog közvetlen, illetve rosszhiszemű vagy ingyenes megszerzőjével szemben hivatkozhat. A biztosítéki megállapodás (amelyet a hatályos Ptk. nem szabályoz) által megteremtett, nem ex lege fennálló járulékosság nem akadályozza meg az önálló zálogjog jogosultját, hogy a zálogtárgyból követelés hiányában vagy követelését meghaladó mértékben kielégítést keressen, a zálogkötelezett ilyen esetben csak kötelmi jogi úton (a biztosítéki megállapodás megszegésére vagy jogalap nélküli gazdagodásra hivatkozva) léphet fel a zálogjogosulttal szemben. Az önálló zálogjog tehát szintén fiduciárius konstrukció, mivel a zálogjogosultat megillető dologi jog tágabb, mint az, amire kötelmi jogilag jogosult.
Azt követően, hogy 2007 nyarán az új Ptk. előkészítését az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium magához vonta, a zálogjogra és a fiduciárius hitelbiztosítékokra vonatkozó szabályozás lényegesen megváltozott. Egyrészt az új Ptk. zálogjogi szabályai nem tartalmaznak a Szakértői Javaslathoz hasonló rendelkezést a fiduciárius biztosítékokkal kapcsolatban. Másrészt az új Ptk. továbbra is külön szabályozza az önálló zálogjogot. Az új Ptk. Kötelmi Könyve új jogintézményként külön szabályozza a vételi jog biztosítéki célú kikötését. Az új Ptk. indokolása lényegében nem is utal a jogirodalomban lezajlott jelentős vitára. A vételi jog kapcsán az indokolás csupán annyit mond ki, hogy „[a] Javaslat kodifikálja a vételi jog biztosítéki célú kikötésének a Legfelsőbb Bíróság gyakorlatában kikristályosodott elveit, egyúttal pontot tesz a vételi jog biztosítéki célú felhasználhatóságával kapcsolatos, a jogirodalomban kibontakozott vitákra. A zálogjog-alapítás alternatívájaként a tulajdonos a pénzfizetésre vonatkozó kötelezettségvállalása biztosítékaként vételi jogot engedhet a dolgon a jogosult számára arra az esetre, ha az nem, vagy nem szerződésszerűen teljesít.”
A fentiek alapján úgy tűnhet, hogy a jogalkotó két megoldás közül választhat. Dönthet úgy, hogy elismeri a fiduciárius hitelbiztosítékokat, de – eltekintve attól, hogy a biztosíték zálogjog vagy tulajdonátruházás formájában jelenik meg – valamennyi dologi hitelbiztosíték legfontosabb kérdéseit, így a biztosíték létrejöttét, a többi hitelezővel szembeni rangsort, a kielégítést, a felek jogait és kötelezettségeit, a nyilvánosság kérdését és a fizetésképtelenséget azonos módon szabályozza. A szabályozás előnye annak egyértelműsége, kiszámíthatósága. Látszólagos hátránya e megoldásnak, hogy azzal a jogalkotó beavatkozik a felek privátautonómiájába. E hátrány azért látszólagos, mert dologi jellegű kérdésekben a Ptk. egyébként is csak szigorú korlátok között ad helyt a felek autonómiájának.
Dönthet továbbá úgy is a jogalkotó, hogy elismeri a fiduciárius hitelbiztosítékokat, de az előző megoldással ellentétben csupán a feltétlenül szükséges körben, például az elszámolási kötelezettség előírásával, avatkozik be a felek szerződési szabadságába. Ez a megoldás első ránézésre inkább összhangban áll a szerződési szabadság elvével, a jogalkotó elismeri a felek választási szabadságát a dologi hitelbiztosítékok körében is.
A jelen kötet szerkesztőjének álláspontja szerint ez a választási lehetőség csupán látszólagos. A második megoldás ugyanis nem alkalmas arra, hogy koherens szabályozást eredményezzen. Mindaddig, amíg a zálogjogi szabályozás szigorúbb, merevebb, drágább, mint az egyéb fiduciárius hitelbiztosítékokra vonatkozó szabályozás, addig a hitelszerződések feltételeit diktáló hitelezők a számukra kevésbé terhes, lazább, rugalmasabb megoldásokat fogják választani. Felmerül természetesen a kérdés, hogy ez baj-e. Nem épp ez a hitelezői kreativitás vezet-e el az újabb és a ma ismerteknél hatékonyabb hitelbiztosítékokhoz?
Álláspontunk szerint egy ilyen szabályozás értelmetlenné teszi a zálogjogi szabályozás modernizálására irányuló törekvéseket. Bármilyen rugalmasak is lesznek az új Ptk.-nak a zálogjogi szabályai, a zálogjog alapítása és a zálogjog érvényesítése az esetek többségében drágább és lassabb lesz, mint ha a hitelező tulajdonjogot szerez az adós által nyújtott biztosítékon, és ha szükségessé válik a követelés érvényesítése, egyszerűen megtarthatja azt. Ahogy arra számos szerző felhívja a figyelmet, a zálogjog hosszú jogfejlődés eredményeként jött létre, és mai formájában olyan szabályokat tartalmaz, amelyek a zálogkötelezett, a zálogjogosult és egyéb hitelezők érdekeire egyaránt tekintettel van. A fiduciárius biztosítékok alkalmazására ma épp az vezeti a feleket, hogy ezeket a zálogjog esetén kógens szabályokat elkerüljék. A zálogjogi szabályozásnak azonban épp az a feladata, hogy transzparens szabályozással védje a zálogkötelezett és a zálogkötelezett egyéb hitelezőinek az érdekeit. Ha létezik a jogalkotó által elismert olyan megoldás, amely ezeket az érdekeket nem vagy a zálogjognál kevésbé veszi figyelembe, akkor az hiábavalóvá teszi a zálogjogi szabályozást.
A fiduciárius biztosítékoknak a zálogjog egyes fontos szabályaihoz való közelítésével járó problémák már ma is jól látszanak. A bírói gyakorlat idáig csupán néhány zálogjogi rendelkezés alkalmazását követelte meg a fiduciárius biztosítékok esetén is. Minden egyes zálogjogi szabály kapcsán felvethető ugyanakkor, hogy annak alkalmazása miért nem szükséges fiduciárius biztosítékok esetén is. Ha a zálogjog létrejöttéhez a jogalkotó megkívánja annak nyilvántartásba vételét, akkor ettől miért lehet eltekinteni a fiduciárius biztosítékok esetén? Ha a szerződés közjegyzői okiratba foglalása szükséges zálogjog esetén, akkor fiduciárius biztosítékok esetén ez miért nem követelmény? Ha a Ptk. részletesen meghatározza a zálogjog érvényesítésének a szabályait, akkor ilyen szabályok miért nem szükségesek fiduciárius biztosítékok esetén? Álláspontunk szerint a kérdésre vagy az a válasz, hogy az adott szabály zálogjog esetén is felesleges, ebben az esetben a szabály elhagyása szükséges, vagy az, hogy az adott szabály indokolt, de ebben az esetben az adott rendelkezést fiduciárius biztosítékok esetén is alkalmazni kell. A zálogjogi szabályok ilyen felülvizsgálata esetén végeredményét tekintve ugyanoda jutunk, mint a Szakértői Javaslat, amely funkcionális megközelítést alkalmazva, valamennyi fiduciárius biztosíték esetén ugyanazokat a szabályokat rendeli alkalmazni.
Reméljük, hogy a kötetben szereplő tanulmányok hozzájárulnak a joggyakorlat egységesítéséhez, és ezáltal kiszámíthatóbbá teszik a hiteljogviszonyokban érintett felek helyzetét.
A jelen kötet előkészítése során egyértelművé vált, hogy az új Ptk. Első és Második Könyve nem lép hatályba 2010. május 1-jén, és 2011. január 1-jén nem kerül sor a többi Könyv hatályba lépésére sem. Az új Polgári Törvénykönyv megalkotásáról szóló 1129/2010. (VI. 10.) Korm. határozat, amely az új Polgári Törvénykönyv előkészítésével ismét a Kodifikációs Főbizottságot és a Szerkesztőbizottságot, valamint új testületként az Operatív Szakmai Bizottságot bízta meg, 2011. szeptember 15-ét határozta meg az új tervezet előkészítésének határidejeként. Bízunk abban, hogy a jelen kötet hozzájárulhat a jelenlegi megoldás felülvizsgálatához és egy olyan hitelbiztosítéki szabályozás kialakításához, amely – a XXI. század technikai megoldásaira is építve – egyaránt biztosítja a hitelező számára a hatékony igényérvényesítés lehetőségét és az adós jogos tulajdonosi érdekeinek a megfelelő védelmét, valamint valamennyi érdekelt fél számára a jogbiztonságot és átláthatóságot.

matches:
de lege ferenda
de lege ferenda
de lege lata
de lege ferenda
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
de lege lata
de lege ferenda
bíróság
bíróság
Bíróság