text:
Alkotmánybírósági mustra - A sajtó küldetése | hírek | Jogi Fórum
Alkotmánybírósági mustra - A sajtó küldetése
2015.02. 2. Jogi Fórum / Munkatársunktól
Az Alkotmánybíróság két januári határozatában is megvizsgálta a véleménynyilvánítás szabadságának határait: az egyikben egy nem közszereplő panaszos jó hírnévhez való jogát, a másikban egy internetes hírportál megbírságolása kapcsán a sajtó alkotmányos küldetését elemezte.
Legfrissebb Ab-statisztika – Salamon László írta a legtöbb különvéleményt
Az Alkotmánybíróság legújabb statisztikája szerint 2014-ben 426 ügyet fejeztek be (2013-ban 367-et), ebből 84-et érdemi határozattal. A befejezett ügyek közül 311 alkotmányjogi panasz, 53 bírói kezdeményezés, 14 utólagos normakontroll és egy előzetes normakontroll volt. Az alkotmánybírák tíz jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést, tizenegy bírósági döntést semmisítettek meg, egy-egy ügyben megsemmisítés nélkül alaptörvény-ellenességet, illetve mulasztást, nyolcszor alkalmazási tilalmat, hétszer alkotmányos követelményt állapítottak meg. A statisztika tanúsága szerint 2014. december 31-én 169 ügy maradt folyamatban.
A legtöbb befejezett ügy előadója Szívós Mária (64) volt, akit Lenkovics Barnabás (48), Kiss László (37) és Paczolay Péter (34) követett. A különvélemények terén Salamon László bizonyult a legaktívabbnak (17), Dienes-Oehm Egon (16), Balsai István, Bragyova András, Lévay Miklós és Pokol Béla (13-13) előtt. A párhuzamos indokolások csatolásában szintén Salamon László (14) végzett az élen, megelőzve Pokol Bélát (11) és Bragyova Andrást (8).
Az Alkotmánybíróság teljes ülésének januári főbb döntései
● AB határozat a Fővárosi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság 3. Bhar.16/2013/5. számú ítélete alaptörvény-ellenességéről (IV/475/2013.)
Az Alkotmánybíróság január 12-én született határozatában megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla mint harmadfokú bíróság 3. Bhar.16/2013/5. számú ítélete az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdése tekintetében alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette. Az indítványozó mint magánvádló ismeretlen személy ellen tett feljelentése nyomán indult bírósági eljárásban rágalmazás vétsége elkövetésével vádolta az elkövetőt, aki az internet útján elérhető iwiw közösségi alkalmazáshoz tartozó felhasználói adatlapján a személyes adatok állatok rovatában a „Zizi, a gyönyörű magyarvizsla leány és X. Y. (teljes névvel kiírva) ügyvédutánzat” bejegyzést tette. Az első fokú bíróság megállapította az iwiw felhasználói adatlap tulajdonosának bűnösségét egy rendbeli, folytatólagosan elkövetett becsületsértés vétségében, és ezért három évre próbára bocsátotta. A vádlott fellebbezése nyomán, a másodfokon eljáró törvényszék az első fokú ítéletet megváltoztatta, a vádlottat az ellene emelt két rendbeli becsületsértés vétsége miatt emelt vád alól – bizonyítottság hiányában – felmentette. A harmadfokú bíróság a felmentő ítélettel más jogi indokok alapján egyetértett: a vádlott felmentését bűncselekmény hiányára tekintettel állapította meg, mivel az ügyvéd olyan közszereplőnek tekintendő, aki tűrni köteles az ügyben szereplő és ahhoz hasonló kifejezéseket. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz alapján megvizsgálta, hogy a Fővárosi Ítélőtábla ítéletében az Alaptörvénnyel összhangban értelmezte-e a jó hírnév védelméhez való jog és a véleménynyilvánítás szabadságának egymáshoz való viszonyát. A határozat indokolása szerint a panaszos sem közhatalmat gyakorló személynek, sem közszereplő politikusnak nem minősült, így nem volt alkotmányos indoka annak, hogy az egyébként büntetendő cselekmény a sértett-magánvádló ügyvédi minőségére tekintettel ne lett volna szankcionálandó. Az Alkotmánybíróság szerint az ítélőtábla ítélete alaptörvény-ellenesen terjesztette ki a véleménynyilvánítás szabadságát, mely révén a panaszosnak az emberi méltósága, és jó hírnévhez való joga szükségtelenül csorbult. A határozathoz Lévay Miklós, Paczolay Péter, Stumpf István és Sulyok Tamás alkotmánybírók párhuzamos indoklást csatoltak.(Előadó alkotmánybíró: Balsai István)
● AB végzés bírói kezdeményezés alapján indult eljárás megszüntetéséről (III/833/2014.)
Az Alkotmánybíróság január 20-án megszüntette a Büntető Törvénykönyvről (Btk.) szóló 1978. évi IV. törvény 47/A. § (1) bekezdés 2. fordulata, (3) bekezdése és a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény 42. § 2. fordulata, 44. § (1) bekezdése nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló indítvány tárgyában az eljárást. Az indítványozó bíró – az előtte a Szegedi Ítélőtáblán Bf.II.10/2014. szám alatt folyamatban levő eljárás felfüggesztésével egyidejűleg – kérte a sérelmezett rendelkezések alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését. Az indítványozó álláspontja szerint a vizsgálni kért jogszabályok az Emberi Jogok Európai Egyezményének 3. cikkébe ütköznek, azzal ellentétesek. A sérelmezett jogszabályok kizárják meghatározott bűncselekmények esetén a feltételes szabadságra bocsátás lehetőségét. Az Alkotmánybíróság a végzés indokolásában megállapította: az 1978. évi IV. törvény 2013. június 30. napjáig hatályban volt 47/A. § (1) bekezdés 2. fordulata, illetve a 2013. július 1. napjával hatályba lépett Btk. 42. § 2. fordulata egyaránt lehetővé teszi annak kimondását, hogy a törvényben meghatározott bűncselekmények esetén az életfogytig tartó szabadságvesztésre ítélt terhelt nem bocsátható feltételes szabadságra. Továbbá hatályban volt az a szabályozás is, amely szerint a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet értelmében életfogytig tartó szabadságvesztésre ítélt személyt akkor lehetett feltételes szabadságra bocsátani, ha ennek lehetőségét az ítéletet hozó bíróság nem zárta ki. Az indítvány benyújtását követően azonban az Országgyűlés törvényt alkotott a büntetések, az intézkedések, egyes kényszerintézkedések és a szabálysértési elzárás végrehajtásáról szóló 2013. évi CCXL. törvény és ehhez kapcsolódóan más törvények módosításáról. A 2014. évi LXXII. törvény 93–162. §-ai módosították a szabályozást. Ezzel az indítvány okafogyottá vált. A végzéshez Kiss László és Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményt, míg Czine Ágnes és Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolást csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Paczolay Péter)
● AB határozat a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 26.K.33.829/2013/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességéről (IV/739/2014.)
Az Alkotmánybíróság január 27-én született határozatában megállapította, hogy a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 26.K.33.829/2013/6. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért megsemmisítette. A napi.hu alkotmányjogi panaszban azért kérte a támadott ítélet megsemmisítését, mert az aránytalanul korlátozta a véleménynyilvánításhoz és a sajtószabadsághoz való jogot a tőkepiacok indokolatlan külső befolyástól mentes, zavartalan működése érdekében. Az indítványozó ellen a Stabilitási Tanács hárommillió forint bírságot szabott ki, mivel megállapította, hogy az általa közölt, egy napilaptól átvett cikk félrevezető információ nyilvános közlése, és azt piacbefolyásolásnak minősítette. Az Alkotmánybíróság a határozat indoklásában rámutatott: a közügyekkel kapcsolatos tények, információk közlésének fokozott védelme kiváltképp vonatkozik a sajtó működésére, mivel a sajtónak alkotmányos küldetése, hogy a közügyek alakulására befolyással lévő történéseket, körülményeket, összefüggéseket feltárja, és a nyilvánosság tudomására hozza. A sajtó tájékoztató tevékenységére vonatkozó törvényi előírások megalkotásakor és értelmezésekor ezért mindig úgy kell eljárni, hogy a sajtó alkotmányos küldetésének teljesítését, a közérdeklődésre számot tartó információk közzétételét ne akadályozzák vagy hátráltassák. A közigazgatási határozat felülvizsgálata során a bíróságnak arról kellett volna döntenie, hogy az MNB közigazgatási határozatában foglalt tényállás alapján megállapítható-e a napi.hu szerkesztése körében olyan módszer vagy gyakorlat, amely egyértelműen megtévesztő jellege miatt még az egyébként valós információkkal kapcsolatban is kellő indokul szolgálhatott a közügyekben nyújtott tájékoztatás szankcionálására. A bíróság ezeket az alkotmányossági szempontokat egyáltalán nem mérlegelte. Az alkotmánybírák az ítélet megsemmisítése mellett azt is kimondták, hogy a közigazgatási határozatról, azzal együtt az ügy érdeméről való döntés meghozatala jelen esetben a bíróság feladata. A határozathoz Balsai István, Juhász Imre, Pokol Béla, Salamon László és Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményt, míg Czine Ágnes, Dienes-Oehm Egon és Varga Zs. András alkotmánybírók párhuzamos indokolást csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Paczolay Péter)
● AB határozat jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló indítvány elutasításáról (II/300/2013.)
Az Alkotmánybíróság január 27-én elutasította a személyszállítási szolgáltatásokról szóló 2012. évi XLI. törvény 51. § (4) bekezdésének „fokozatosan” szövegésze alaptörvény-ellenessége, illetve nemzetközi szerződésbe ütközése megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt. A 2012. december 31-én hatályba lépett módosítás értelmében a tömegközlekedési és utasforgalmi létesítmények akadálymentesítését fokozatosan kell megvalósítani. Az alapvető jogok biztosa szerint a fogyatékos emberek emberi méltósághoz való jogát, valamint a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogát sérti, hogy a törvény nem határoz meg konkrét határidőt, ezért ellenőrizhetetlen a norma. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az indítványt. A határozat indokolása szerint a vizsgált rendszer a közlekedés egészében elősegíti a fogyatékkal élő, vagy csökkent mozgásképességű személyek közlekedésben való részvételét. Az Alaptörvény alapján az állam intézkedésekkel köteles elősegíteni az esélyegyenlőség megvalósulását, ez azonban konkrét határidőt tartalmazó előírás nélkül az állam állandó kötelezettsége. Így az a rendelkezés, mely szerint az egyenlő esélyű hozzáférés feltételeit nem konkrét határidőn belül, hanem „fokozatosan” kell megteremteni, az Alaptörvénnyel összhangban csak úgy értelmezhető, hogy az állam nem kapott felmentést kötelezettségének teljesítése alól. Ugyanígy nemzetközi kötelezettség is terheli Magyarországot, ám nemzetközi szerződés nem írja elő, hogy kötelező törvényben meghatározott határidőt megjelölni a végrehajtásra. A határozathoz Kiss László és Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményt, míg Czine Ágnes alkotmánybíró párhuzamos indokolást csatolt. (Előadó alkotmánybíró: Stumpf István)
● AB határozat bírói kezdeményezés elutasításáról (III/1692/2014.)
Az Alkotmánybíróság január 27-én született határozatában elutasította a Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvény 4. § (2)-(3) bekezdései, 7-15. §-ai alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezéseket. Az indítványozók szerint a jogalkotás, végrehajtás és igazságszolgáltatás egyaránt az államot megillető közhatalmi jogosítvány, ezért külső polgári jogviszonyban a bíróságok előtti eljárásban egységesen fellépő és nem meghatározott közfeladatot teljesítő állam szerepvállalása sérti a hatalommegosztás elvét. Az ítéletek újabb jogvitákra adhatnak alapot, mivel nem teremtik meg azt a félreérthetetlen következtetési alapot, mely a fogyasztók és a pénzügyi intézmények kölcsönszerződéséből eredő jogokat és kötelezettségeket meghatározza. A bírói kezdeményezések szerint a támadott törvénynek a bírósági eljárásra vonatkozó valamennyi szabálya sérti a jogállamiságból fakadó jogbiztonság elvét. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak a kezdeményezéseket. A határozat indokolása emlékeztetett, hogy az Alkotmánybíróság a 34/2014. (XI. 14.) számú, elsőfokú bíróságoktól származó bírói kezdeményezéseken alapuló határozatában már vizsgálta a jogszabálynak a jelen bírói kezdeményezésekkel támadott számos rendelkezését. Az Alkotmánybíróság rámutatott: a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének a kiszámíthatóságát is. A jogalkotó önmagában azzal, hogy az államot a per alpereseként nevesíti, nem preferálja mint peres felet, hanem csupán a fogyasztók érdekeit védő speciális eljárási szabályokat vezet be. Nem arról van tehát szó, hogy az állam a hatalmával visszaélve olyan helyzetet teremtett, melyben az ellenérdekű fél hátrányosabb pozícióba kerül a másik félhez képest, hanem arról, hogy a pénzügyi intézményeknek az állammal szemben kellett megindítani a vélelem megdöntésére irányuló peres eljárást. Önmagában az a tény, hogy az állam egy konkrét szerződéses kikötés vonatkozásában átvállalta az igényérvényesítést a fogyasztótól, illetve a közérdekű kereset előterjesztésére jogosulttól, összhangban áll a fogyasztóvédelem alkotmányos követelményével. Az Alkotmánybíróság gyakorlata egyértelmű abban a tekintetben, hogy a jogerő áttörése nem eleve alaptörvény-ellenes, ugyanakkor a már jogerősen lezárt jogviszonyok csak nagyon kivételes esetben, különösen fontos okból, alapvető jogok védelme érdekében, a szükségesség és arányosság követelményének megfelelően változtathatóak meg. Mivel a tisztességtelennek minősített kikötések már a szerződések létrejöttekor semmisek voltak, azokhoz joghatás nem fűződhetett volna, a jogerő feltörése kivételesen az in integrum restitutio során is szükségesnek minősült. Az adósok jogbiztonságba vetett bizalmát ugyanis éppen az rendítette volna meg, ha a tisztességtelenség – akár a jogerőre hivatkozással – következmények nélkül maradt volna. A határozathoz Kiss László, Lévay Miklós, Paczolay Péter és Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményt, Czine Ágnes és Sulyok Tamás alkotmánybírók pedig párhuzamos indokolást csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Lenkovics Barnabás)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/1206/2014.)
Az Alkotmánybíróság január 27-én meghozott határozatában elutasította a nemzeti köznevelés tankönyvellátásáról szóló 2013. évi CCXXXII. törvény több rendelkezése, illetve azok végrehajtását érintő kormányrendelet, továbbá az iskolai tankönyvellátás rendjéről szóló miniszteri rendelet egyes rendelkezései alaptörvény-ellenességének megállapítására, és megsemmisítésére irányuló indítványt. A támadott rendelkezések a tankönyvpiac állami megszervezését, a tankönyvvé minősítés kritériumait szabályozzák, illetve a kormányrendelet az előbbiek végrehajtására az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézetet, a Könyvtárellátó Kiemelkedően Közhasznú Nonprofit Kft.-t, valamint a Nemzeti Tankönyvtanácsot jelöli ki. Az indítványozó szerint a jogalkotó a támadott rendelkezésekkel súlyosan piackorlátozó módon, a jogállamiság elvével ellentétesen avatkozott be a tankönyvellátás rendjébe, sértve ezzel az indítványozó tulajdonhoz való jogát. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az alkotmányjogi panaszt. A jogszabály alkalmazására vonatkozó felkészülési idő megfelelősége az Alkotmánybíróság értelmezése szerint a jogkövető magatartás tanúsítására való felkészülést jelenti, ellentétben az indítványozó jóval tágabb, a jogszabály alkalmazásának gazdasági következményeire való felkészülést szükségesnek tartó értelmezésével. A határozat indokolása szerint a vállalkozáshoz való jognak nem tulajdonítható olyan jelentés, amely alapján a már működő vállalkozásokra vonatkozó jogi környezet módosíthatatlan lenne, tehát az állami fenntartású iskolák választási lehetőségének megváltoztatása önmagában nem okozza a szolgáltató vállalkozáshoz való jogának sérelmét. Az a körülmény, hogy az indítványozó hosszabb időn keresztül kiterjedt tankönyvkiadói és forgalmazói tevékenységet folytatott, amelyből rendszeres jövedelemre tett szert, nem jelenti azt, hogy az említett gazdasági tevékenység megszerzett tulajdonnak vagy alkotmányosan védett tulajdoni várománynak lenne tekinthető. Ugyanígy a tulajdonhoz való alapjog nem garantálja a vállalkozások által a gazdasági tevékenység végzéséhez szükséges ráfordítások és eszközök megtérülését, piaci értékállóságát sem. A határozathoz Czine Ágnes, Kiss László és Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményt, míg Pokol Béla és Stumpf István alkotmánybírók párhuzamos indokolást csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Lenkovics Barnabás)
Az Alkotmánybíróság 3. öttagú tanácsának januári határozatai
● AB határozat bírói kezdeményezés elutasításáról (III/2126/2014.)
Az Alkotmánybíróság tanácsa január 26-án elutasította a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény 5. § (3) bekezdés a) pontja „jellegét a jogviszony megszüntetésekor minősítő határozattal megállapították” szövegrész alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése vonatkozásában. Az indítványozó, a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság bírája – az előtte 17.M.2154/2014. számon folyamatban lévő per tárgyalásának felfüggesztése mellett – kérte a sérelmezett rendelkezés megsemmisítését. Álláspontja szerint a támadott szabály, amely szerint a szolgálati kötelmekkel összefüggő egészségkárosodást minősítő határozattal kell igazolni, olyan indokolatlan és aránytalan korlátozása a jogorvoslati jognak, ami sérti a diszkrimináció tilalmának elvét, és ebből következően a jogorvoslathoz való jogot is. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak a bírói kezdeményezést. A határozat indokolása szerint az indítványozó által felhívott alaptörvényi rendelkezés és a törvény támadott rendelkezése között az indítványozó indokolása alapján érdemi alkotmányossági összefüggés nem állapítható meg. (Előadó alkotmánybíró: Dienes-Oehm Egon)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/3139/2012.)
Az Alkotmánybíróság tanácsa január 26-án elutasította a Kúria Pfv.IV.21.711/2011/5. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésre irányuló alkotmányjogi panaszt. A bíróság elutasította az indítványozó közérdekű adat kiadása iránti keresetét, amelyet egy magántulajdonú konzorcium ellen terjesztett elő. A bíróság szerint a konzorcium nem közfeladatot ellátó szerv, ezért közérdekű adat kiadására kötelezni nem lehet. Az indítványozó álláspontja szerint azonban a konzorcium az önkormányzat megbízásából végzett el feladatokat a Margit-híd felújítása során, amelyért közpénzből kapott ellenszolgáltatást. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az alkotmányjogi panaszt. A határozat indokolása szerint a jogalkotó egy taxáción alapuló, kógens, eltérést, mérlegelést és méltánylást nem engedő, zárt és pontos szabályozást hozott létre a közérdekű adatok kiadására kötelezett személyi körre nézve. Az Alkotmánybíróság felhívta a figyelmet arra, hogy az indítványozó – amennyiben eddig nem tette – ismét adatszolgáltatásért fordulhat a konzorciumhoz, igénye elutasítása esetén az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény 2014. március 15-től hatályos módosítása garantálja számára a bírósághoz fordulás jogát, és jogos igénye esetén a bíróság kötelezi az adatbirtokost az adat kiadására. (Előadó alkotmánybíró: Szalay Péter)

matches:
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
§ 2
§ 2
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Kúria
bíróság
bíróság
bíróság


text:
Alkotmányos dialógus - Összefoglaló A jogrendszer megújulása – A kodifikáció vívmányai című konferenciáról - 1. rész | hírek | Jogi Fórum
2017.06. 7. Jogi Fórum / Sereg András
Május 23-án és 24-én rendezték meg Visegrádon „A jogrendszer megújulása – A kodifikáció vívmányai” címmel a III. Wolters Kluwer Jogi Konferenciát. A kétnapos tanácskozáson felszólalt többek között Trócsányi László igazságügyi miniszter, Handó Tünde, az Országos Bírósági Hivatal elnöke és Darák Péter, a Kúria elnöke. Tudósításunk első részében e három előadás legérdekesebb megállapításait foglaltuk össze.
Trócsányi László miniszter az Igazságügyi Minisztérium egyik fontos feladatának a jogászi hivatásrendekkel való együttműködést nevezte. A kapcsolattartást alkotmányos dialógusként jellemezte, hozzátéve, míg a tárca a végrehajtó hatalmat képviseli, a hivatásrendek önállóak, amit maximálisan tiszteletben is tartanak. Az ügyvédekkel, a végrehajtókkal és a szakértőkkel kialakított speciális kapcsolaton felül az alkotmányos dialógushoz sorolta a joggyakorlat-elemző csoportok munkájának figyelemmel követését és a bíróságokkal közös konferenciák rendezését is.
Trócsányi László előadása - Fotó: Érczi László
Az igazságügyi tárca vezetője a jogalkotási dömpinget világjelenségként írta le, ami nemcsak hazánkra, hanem egész Európára is jellemző. A jogi normák száma brutálisan növekszik. A számadatok önmagukért beszélnek: míg 1938-ban a magyar parlament 39 törvényt fogadott el, 2015-ben már 230-at, 2016-ban pedig 190-et. Magyarországon ma 1718 törvény, 308 törvényerejű rendelet, 2228 kormányrendelet és 3346 miniszteri rendelet van hatályban. Nem szólva a körülbelül 150 ezer önkormányzati rendeletről és a több mint harmincezer hatályos uniós jogi aktusról, melyekből évente két-háromezer újabb keletkezik. Mindez meglátszik a Magyar Közlöny terjedelmének változásain is: míg 1998-ban 8800 oldal jelent meg a hivatalos lapban, 2016-ban 35 620 plusz 68 931 oldal melléklet.
A jog túlburjánzásának okai között említette a bonyolultabb életviszonyokat és a technikai fejlődést (utóbbira példaként a drónokat és a vezető nélküli autókat hozta fel). "Számos olyan kérdést is jogba ültetünk át – folytatta –, melyek korábban nem kerültek be jogszabályokba – például a két világháború között nem kellett meghatározni a tej és a kenyér fogalmát. Emellett új jogágak (mint például az élelmiszerbiztonság, a környezetvédelem, a fogyasztóvédelem) jelentek meg, amelyek szinte ontják az új jogszabályokat."
A miniszter szerint két jelenség figyelhető meg a jogalkotásnál. Az egyik a túlkodifikáció, amikor a jogalkotó úgy gondolja, hogy mindig új jogszabályokkal kell az adott kérdést megoldani, és mindent szabályozni kell. A másik jelenség a felülkodifikáció, ami azt jelenti, hogy mindenki igyekszik magasabb szintre tenni az adott normát, mert minél magasabb szinten helyezkedik el, annál nagyobb a becsülete. Ha törvényben szabályozunk, akkor az fontosabb, mintha csak miniszteri rendeletbe kerülne be, ezért is magasabb a törvényeknek a száma.
Korábban minden kódex egy emberhez kötődött. Ilyen volt Werbőczy István Hármaskönyve, a Csemegi Károly által kidolgozott kódex, az Apáthy István nevéhez fűződő kereskedelmi törvény vagy a Plósz Sándor-féle polgári perrendtartás. "Mára a kodifikáció csapatmunkává vált" – hangsúlyozta a miniszter. A csapatmunkának mindig van egy szellemi vezére, ahogy Vékás Lajos az új Ptk.-nak. "Azonban körülötte is egy csapat volt, akivel közösen dolgoztak a kódex elkészítésén" – szögezte le. Ezért is szükséges a kódexek megalkotásához miniszteri biztost keresni, aki összefogja a feladatokat. Trócsányi László kódexek megalkotására eddig három miniszteri biztost nevezett ki: a polgári perrendnél Wopera Zsuzsa egyetemi tanárt, a közigazgatási perrendnél Rozsnyai Krisztina habilitált egyetemi oktatót, a büntetőeljárásnál pedig Miskolczi Barnát, aki korábban a Legfőbb Ügyészségen dolgozott.
A miniszter szerint egy kódex legyen modern és korszerű, ugyanakkor illeszkedjen a nemzeti jogfejlődésbe, álljon összhangban a nemzeti jogi hagyományokkal, továbbá feleljen meg a közösségi jognak és az Alaptörvénynek. "Az új eljárási kódexek megalkotásának célja elsősorban az volt, hogy szolgálják az állampolgárok érdekeit" – hangsúlyozta. Kodifikációs újdonságként a polgári perrendtartásból az osztott perszerkezetet, az anyagi pervezetés és a társult perek bevezetését, a közigazgatási perrendből a differenciált hatáskör telepítést és a fegyveregyenlőség biztosítását, az általános közigazgatási rendtartásból a függő hatályt és a sommás eljárást, míg a nemzetközi magánjogról szóló törvényből a közrendre hivatkozást és a kitérő klauzulát emelte ki.
Handó Tünde, az Országos Bírósági Hivatal (OBH) elnöke 2017-et az új eljárási kódexekre való felkészülés évének nevezte. Az OBH elnöke szerint 2018-ban hihetetlen kihívás elé néz az egész jogásztársadalom, mivel alkalmazni kell az új eljárási kódexeket. "Ez olyan mintha teljesen új közlekedési szabályokat kellene mindenkinek megtanulnia" – fogalmazott.
Handó Tünde előadása - Fotó: Bruzák Noémi / MTI
"A kódexek számos feladatot rónak a bírói szervezetre" – mondta az elnök. Így figyelemmel kell lenniük a kapcsolódó jogszabály-módosításokra, rendeletekre, továbbá az ezekkel összefüggő képzések megszervezésére, nyomtatványok és segédletek kialakítására. De szükség lesz új lajstromrendszerre, statisztikai rendszerre és elektronikai alkalmazásokra is.
A szabályozások azért is kihívást jelentenek a bírói kar számára, mert meg kell őrizniük az elmúlt években elért eredményeiket. Erről tanúskodik az Európai Bizottság eredménytáblája is, amely egyebek mellett az ügyhátralék és az eljárások gyorsasága alapján rangsorolják az uniós országokat. A magyar igazságszolgáltatás ezeknek a listáknak a felső harmadában, illetve élmezőnyében foglal helyet.
Az OBH elnöke szerint az eljárásjognak az anyagi jog érvényesülését kell szolgálnia, továbbá az a jó, ha egyértelmű, pontos, a felek lehetőségeit pontosan kijelölő, de ugyanakkor kellően rugalmas is egy szabályozás. Az OBH – állapította meg – az eljárási kódexek kodifikációja során következetesen képviselte azt az álláspontot, hogy a hatékonyságot segítő, kiszámítható, ugyanakkor életképes megoldások legyenek mindhárom kódexben. "A népmesei okos lány elröppenő galambja juthat az ember eszébe, mert kaptunk is valamit meg nem is"– állította.
Az új polgári perrendtartás kapcsán szóvá tette, hogy az eddigi 399 szakasz helyett az új törvény 633-ból áll, aminek nem nagyon örülnek. A szabályozás kétharmada azonban ismert jogintézményekből tevődik össze, kiegészülve a bírói gyakorlatból átvett értelmezésekkel. "Az új Pp.-vel kapcsolatban az volt a legfőbb várakozás – közölte az OBH elnöke –, hogy azokat a pereket is kezelni tudja, amelyek kiemelt figyelmet érdemelnek, amelyekhez nem elégségesek a megszokott rendelkezések." Ilyennek nevezte a nagy pertárgyértékű, komplex tényállású, bonyolult jogi megítélésű, szakértői bizonyítást igénylő ügyeket. A hatékonyságot fokozhatja, hogy az új perjog nagyobb szerepet szán a bírói aktivitásnak, illetőleg igyekszik az eljárás gyorsítását segíteni. Ezt a törekvést olyan új alapelvekkel jeleníti meg, mint a perkoncentráció elve, a felek eljárás-támogatási és igazmondási kötelezettsége, valamint a bíróság közrehatási tevékenysége.
Az önálló közigazgatási perrend jelentős változtatásokat eredményez a bírósági szervezeti rendszerben, miután megváltozik a Fővárosi Törvényszék szerepe, és kiemelkedik nyolc közigazgatási és munkaügyi bíróság, ahol elsősorban a klasszikus közigazgatási ügyekkel fognak foglalkozni. Az OBH elnöke szerint ez óriási lehetőséget is jelent a szakmai tudás koncentrációjára, ám amíg a digitális bíróság rendszere ki nem teljesedik, nehézséget is jelenthet a földrajzi távolságok miatt. Újdonság lesz a hivatalból való bizonyítás, a mintaper, továbbá az egyezség és a közvetítés is lehetővé válik a közigazgatási ügyekben.
Az OBH a kodifikáció során vitatta a közigazgatási perrend néhány rendelkezését. Az elnök jelezte, mivel a közigazgatási perekben a hármas tanácsokat teszik elsődlegessé, több bíróra lesz szükség. Szóvá tette azt is, hogy más ügyszakokkal szemben, csökken majd a bírósági titkárok jogköre. A nemperes ügyek helyett pedig egyszerűsített perek lesznek, ami kötöttebb pályát jelent, mint a nemperes eljárás.
Az igazságügyi miniszterhez hasonlóan az OBH elnöke is kitért a hivatásrendi együttműködés fontosságára. Mint megjegyezte: minden új szabályozásnál a bevezetést követő átmeneti időszakban számolni kell az útkeresésből eredő bizonytalansággal. "Úgy kell ügyelni a jog méltóságára, hogy a hivatásrendek a szakmai vitákat a tárgyalótermen kívül is képesek legyenek lefolytatni" – jelentette ki. Handó Tünde szerint a bíráknak anyanyelvi szinten kell elsajátítaniuk a perjogot, de ahhoz idő kell, hogy minden kérdésben kialakuljon a jogegység.
Darák Péter, a Kúria elnöke az általános közigazgatási rendtartásról szóló törvény kapcsán fejtette ki álláspontját, amelyet tavaly december 6-án fogadott el az Országgyűlés. A bírósági vezető az új közigazgatási rendtartást egy szerkezetkész házhoz hasonlította, hozzátéve, hogy tartalommal a hatályba lépés után a bírósági eljárás fogja megtölteni.
Darák Péter előadása - Fotó: Érczi László
"Bár látszólag radikális megújítása történik a közjogi eljárásoknak Magyarországon – hangoztatta az előadó –, alapvetően nem változnak azok a jogértelmezési kérdések, amelyek a bíróságok elé kerülnek." Nem változik az a logika sem, amelyekkel a bírák a felmerülő problémákhoz nyúlnak és nem változnak azok a módszerek sem, melyek segítségével a jogértelmezési dilemmákat feloldják. Még ha új szabályozásról is van szó a közjogi eljárásokban, ez semmiképp sem jelenti, hogy csak új típusú problémákkal fogunk találkozni és újra kell tanulnia a közigazgatási jogalkalmazóknak a közigazgatási eljárások rendjét.
A Kúria elnöke Rozsnyai Krisztina egyetemi docens publikációját idézve rámutatott, hogy a közigazgatási eljárásnak alapvetően négy követelményt kell teljesíteni: a célszerűséget, a jogszerűséget, a költséghatékonyságot és a gyorsaságot. Ez a négy elv akkor szolgálja az eljárásrendet, ha ezek az elvek összhangba kerülnek, és össze lehet hangolni az eljárásban megjelenő érdekeket.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) és az általános közigazgatási rendtartásról szóló 2016. évi CL. törvény (Ákr.) között van egyfajta oda-vissza hatás. Darák Péter szerint az egyik hatás abban azonosítható, hogy a közigazgatási eljárás szabályai egyfajta előrehozott jogvédelmet jelentenek az ügyfeleknek, hiszen a bírósági eljárás elvei és az ott kimondott konklúziók visszasugároznak a közigazgatási eljárásra is. Ennek praktikus megjelenési formája, amikor közbenső döntéseket önállóan megtámadhatóvá tesznek bíróság előtt. A másik jellemző a közigazgatási eljárásjog és a közigazgatási perrend részletességén múlik. "Minél kevésbé kötött egy döntés, minél nagyobb a mozgástere a közigazgatásnak, annál fontosabbak a peres szabályok és az eljárási szabályok, megsértésük szigorúbb szankciókat von maga után" – magyarázta a Kúria elnöke.
A törvény részleteire áttérve kifejtette: az Ákr. felépítése egy nagyon erős lehatárolást tartalmaz, ezen belül elképesztő leegyszerűsítéseket irányoz elő. Ezek érintik egyrészt az eljárás típusokat, másrészt a személyi feltételeket. Az Ákr. főszabályként megszünteti a belső fellebbezést. Ezzel párhuzamosan csökkennek a közigazgatási bíróság eljárásának fokozatai is. A Kúria eljárása bizonyos engedélyezési feltételektől fog függni, s a közigazgatási bíróság ítélete ellen is csak bizonyos ügytípusokban nem lehet majd fellebbezni.
A Ket.-hez képest megváltozott az Ákr. viszonya az ágazati és végrehajtási szabályokhoz azzal, hogy jelentős a szabályozási területeket enged át az ágazati szabályoknak. További újdonságként említette, hogy létrejött az automatikus és sommás eljárás. Az automatikus eljárás akkor lehetséges, ha nincs mérlegelési joga a hatóságnak. "Azt azonban nagyon nehéz megmondani – folytatta –, hogy mikor nincs a hatóságnak mérlegelési jogköre." A másik érdekesség, hogy ha az ügyfél igényli, akkor a gyorsított eljárásokból át lehet térni egy teljes eljárásra.
A Kúria elnöke egy ellentmondásra is felhívta a figyelmet: míg az Ákr. kategorikusan kizárja a jogellenesen beszerzett bizonyíték felhasználását, addig a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (Kp.) – visszautalva Pp.-re – bizonyos helyzetekben megengedi. "Jelen pillanatban kérdéses, hogy a jogszerűtlenül beszerzett bizonyítékot az érintett engedélye nélkül lehet-e értékelni vagy sem" – osztott meg egy jogalkalmazói dilemmát Darák Péter.

matches: Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria


text:
23/2014. számú büntető elvi határozat
Címlap > 23/2014. számú büntető elvi határozat
I. Erőszakos magatartásnak minősül a kerékpárnak célzottan más személyre irányított eldobása [1978. évi IV. tv. 270. § (5) bek.].
II. Közterületen tanúsított bármely, a közelben tartózkodó személyek által észlelhető erőszakos magatartás alkalmas megbotránkozás (felháborodás, megütközés, megrökönyödés) vagy riadalom kiváltására.
A garázdaság vétségének tényállásszerűségéhez megkívánt kihívó közösségellenesség azt jelenti, hogy a tanúsított magatartás a környezetre gyakorolt hatása révén közvetlenül és durván sérti vagy sértheti a közösség nyugalmát. A garázda magatartást tanúsító elkövető felismeri, hogy cselekménye a közösség nyugalmának felindulására alkalmas, ám tettét a közösségi érdek leplezetlen semmibevételével hajtja végre.
Az elkövető által kifejtett erőszakos magatartás esetleges belső, személyes indítéka a garázdaság megállapíthatóságát nem zárja ki, mert a közösségi érdekkel történő nyílt szembeszegülés a személyes motívumból fakadó cselekményben is megjelenhet [1978. évi IV. tv. 271. § (1) bek.].
[1] A városi bíróság 2011. október 17-én kelt, és 2011. október 27-én jogerőre emelkedett tárgyalás mellőzésével hozott végzésével a terhelttel szemben garázdaság vétsége [Btk. (1978. évi IV. tv.) 271. § (1) bek.] miatt 8 hónap – végrehajtásában 1 évi próbaidőre felfüggesztett – fogházbüntetést szabott ki azzal, hogy a szabadságvesztés végrehajtása esetén a terhelt legkorábban a fogházbüntetés kétharmad részének kitöltését követően bocsátható feltételes szabadságra. A próbaidő tartamára elrendelte a terhelt pártfogó felügyeletét.
[2] A jogerős végzésben megállapított tényállás lényege a következő.
[3] A terhelt 2011. június 4-én a cs.-i H. sörözőben erősen ittas állapotba kerülve szóváltásba keveredett Cs. K.-val. A vita során kimentek a söröző elé, ahol dulakodás alakult ki köztük.
[4] Magatartásukat észlelték az arra járó rendőrök, és felszólították őket a dulakodás befejezésére.
[5] Ekkor a terhelt megragadott egy, az italbolt előtt letámasztott kerékpárt, és azt Cs. K. irányába hajította. A dobás azonban célt tévesztett, így a kerékpár véletlenül a rendőrkapitányság szolgálati gépjárművét találta el, amelyben 60 684 forint kár keletkezett.
[6] A jogerős ügydöntő határozat ellen a terhelt terjesztett elő – védője útján - a Be. 416. § (1) bekezdésének a) pontjára alapított felülvizsgálati indítványt, elsődlegesen a támadott határozat megváltoztatása és a terhelt felmentése, másodlagosan pedig a végzés hatályon kívül helyezése, és az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítása iránt.
[7] Indokai szerint az ügyben eljárt bíróság a büntető anyagi jog szabályainak megsértésével állapította meg bűnösségét. Az ítéleti tényállásban körülírt magatartás nélkülözi ugyanis a kihívó közösségellenességet.
[8] Álláspontja szerint a tényállásban rögzített vita, illetve dulakodás önmagában nem szolgálhat a bűncselekmény megállapításának alapjául, hiszen az ebben ugyancsak résztvevő Cs. K.-val szemben nem indult büntetőeljárás.
[9] Az ekként a terhelt terhén maradó cselekmény – a kerékpár eldobása – bár kétségtelenül a társadalmi együttélési szabályok áthágását jelenti, azonban az olyan, személyes motivációból fakadó, pillanatnyi indulatból kialakuló támadásként értékelendő, amely a kisebb rendzavarás szintjén reked meg, ezért nem kihívóan közösségellenes.
[10] A terheltnek a kerékpár eldobásában megnyilvánuló magatartása egyúttal dolog elleni erőszakként sem fogható fel, hiszen a gépjárműben keletkezett kár okozására csak gondatlansága terjedt ki.
[11] A Legfőbb Ügyészség átiratában a felülvizsgálati indítványt alaptalannak tartotta, és a megtámadott határozat hatályában fenntartását indítványozta.
[12] Álláspontja szerint a jogerős határozatban megállapított tényállás alapján a terhelt magatartása a garázdaság vétségének valamennyi törvényi tényállási elemét magában hordozza.
[13] A terhelt magatartásával ugyanis a társadalmi együttélési szabályokat nyíltan semmibe vette, ezért a megbotránkozás, riadalom keltésére irányuló szándéka legalább eshetőleges volt.
[14] A terhelt cselekményének megítélése során nincs jelentősége, hogy Cs. K. terheltként szerepel-e az eljárásban, mert a bíróságot a meghatározott személlyel szemben emelt vád köti, azt köteles kimeríteni. A terhelt pedig a dulakodás során, illetve a kerékpár eldobásával erőszakos magatartást tanúsított, ezért bűnösségének megállapítására a büntető anyagi jog szabályainak sérelme nélkül került sor.
[15] A felülvizsgálati indítvány nem alapos.
[16] A Be. 416. § (1) bekezdésének a) pontja alapján felülvizsgálatnak van helye, ha a terhelt bűnösségének megállapítására a büntető anyagi jog szabályainak megsértése miatt került sor.
[17] Az eljárt bíróság azonban nem sértett törvényt, amikor a terhelt bűnösségét garázdaság vétsége miatt megállapította.
[18] A Legfőbb Ügyészség álláspontját osztva elöljáróban leszögezi a Kúria, hogy az ügy elbírálásának kereteit a terhelt ellen emelt törvényes vádban leírt tények szabták meg. Ehhez képest a terhelt cselekményének megítélése szempontjából semmiféle jelentőséggel nem bír, hogy az irányadó tényállás szerint a dulakodásban ugyancsak résztvevő Cs. K.-val szemben indult-e büntetőeljárás, illetve ennek mellőzésére milyen okból került sor.
[19] A Btk. 271. § (1) bekezdésébe ütköző garázdaság vétségét követi el, aki olyan kihívóan közösségellenes, erőszakos magatartást tanúsít, amely alkalmas arra, hogy másokban megbotránkozást, riadalmat keltsen, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg.
[20] A garázdaság elkövetési magatartásának három együttes eleme tehát a magatartás erőszakos volta, kihívó közösségellenessége és megbotránkozás vagy riadalom keltésére való alkalmassága.
[21] A jogerős határozatban megállapított, és a Be. 423. § (1) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárásban is irányadó tényállásból kitűnően a terhelt magatartásában a garázdaság valamennyi ismérve tetten érhető.
[22] Nem kétséges, hogy a terhelt mind a Cs. K.-val történt dulakodás során, mind pedig a kerékpár elhajításával erőszakos magatartást fejtett ki.
[23] Az erőszak és az erőszakos magatartás ugyanis nem azonos fogalmak. Az erőszakos magatartás az erőszaknál tágabb értelmű, és a közvetlenül személy vagy dolog ellen irányuló erőszakon túl magában foglalja az erő alkalmazására irányuló kísérletet, vagy azzal való fenyegetést, amikor a fenyegetés hatókörébe kerülő személy csak meghátrálással, meneküléssel képes kitérni az erőszak elől [BH 2008.291.].
[24] Ekként a terhelt a dulakodáson túl a kerékpár célzottan Cs. K. személyére irányított eldobásával is erőszakos magatartást tanúsított. Mindez független attól, hogy a célt tévesztő mozdulat által a rendőrség szolgálati gépjárművében okozott kár tekintetében magatartása gondatlan volt, így dolog ellen irányuló erőszakot valóban nem fejtett ki.
[25] A közterületen tanúsított, bármely, a közelben tartózkodó személy által észlelhető erőszakos magatartás egyidejűleg vitathatatlanul alkalmas volt megbotránkozás (így felháborodás, megütközés, megrökönyödés) vagy riadalom (így ijedtség, rémület, pánik) kiváltására.
[26] A felülvizsgálati indítvány érveivel szemben a terhelti magatartás kihívó közösségellenessége sem kérdőjelezhető meg.
[27] Kétségtelen, hogy minden bűncselekmény elkövetését a közösségi elvárásokkal való szembefordulás jellemzi. Ehhez képest a garázdaság törvényi tényállása többet: az elkövetés kihívó közösségellenességét kívánja meg. Mindez annyit tesz, hogy a tényállásszerű elkövetési magatartás a környezetre gyakorolt hatása révén közvetlenül és durván sérti vagy sértheti a közösség nyugalmát.
[28] Az alanyi oldalon pedig a kihívóan közösségellenes magatartást tanúsító garázda elkövető felismeri, hogy magatartása a közösség nyugalmának feldúlására alkalmas, és tettét e közösségi érdek leplezetlen semmibevételével hajtja végre.
[29] Az elkövető által kifejtett erőszakos magatartás esetleges belső, személyes indítéka tehát a garázdaság megállapítását nem zárja ki, mert a közösségi érdekekkel történő nyílt szembeszegülést a személyes motívumból fakadó cselekmény is tükrözheti.
[30] Mindezt a konkrét ügyre vetítve, a terheltnek a közterületen tartózkodó bármely személy számára észlelhető támadó fellépését kétségkívül az együttélési szabályokkal való gátlástalan szembefordulás jellemzi, amely felismerésnek a terhelt tudatában is meg kellett jelennie. A magatartásában megnyilvánuló közösségellenesség kihívó jellegét látványosan szemlélteti, hogy az erőszak tanúsításával még a rendőri felszólítás ellenére sem hagyott fel, noha e rendőri beavatkozás éppen a háborítatlan nyugalom helyreállítását célozta, egyidejűleg a terheltben azt tudatosította, hogy fellépése a közösségi elvárással ellentétes.
[31] Mindezek alapján az ügyben eljárt bíróság törvényesen minősítette a terhelt irányadó tényállásban foglalt magatartását a Btk. 271. § (1) bekezdésébe ütköző garázdaság vétségeként.
[32] Ekként a Kúria – miután nem észlelt olyan eljárási szabálysértést sem, amelynek vizsgálatára a Be. 423. § (5) bekezdése alapján hivatalból köteles – a Be. 424. § (1) bekezdése szerinti tanácsülésen eljárva a felülvizsgálati indítványnak nem adott helyt, és a megtámadott határozatot a Be. 426. §-a alapján hatályában fenntartotta.
(Kúria Bfv. III. 102/2014.)

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


text:
2015. április 23.(*)
A C‑38/14. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanyolország) a Bírósághoz 2014. január 27‑én érkezett, 2013. december 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Subdelegación del Gobierno en Gipuzkoa – Extranjería
tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök (előadó), K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan és A. Prechal bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. december 9‑i tárgyalásra,
– az Európai Bizottság képviseletében S. Pardo Quintillán és M. Condou‑Durande, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem különösen a harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 348., 98. o.) 6. cikke (1) bekezdésének és 8. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2 E kérdést az M. Zaizoune ellen a jogellenes spanyolországi tartózkodása tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
3 A 2008/115 irányelv (2) és (4) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
(4) A jól szervezett migrációs politika elengedhetetlen elemeként átlátható és igazságos közös szabályokat szükséges rögzíteni a hatékony visszatérési politika biztosítása céljából.”
4 A 2008/115 irányelv „Tárgy” című 1. cikke az alábbiakat írja elő:
5 Ezen irányelv 3. cikke különböző fogalmakat határoz meg ennek alkalmazásában. Így e cikk 4. pontja a „kiutasítási határozat” fogalmát így határozza meg: „közigazgatási vagy bírósági határozat vagy intézkedés, amely valamely harmadik országbeli állampolgár tartózkodásának jogszerűtlenségét [helyesen: jogellenességét] megállapítja vagy kimondja, és visszatérési kötelezettséget állapít meg vagy mond ki”.
6 Az említett cikk 5. pontja szerint a „kitoloncolás” alatt „a visszatérési kötelezettség kikényszerítése, azaz a tagállamból történő fizikai kiszállítás” értendő.
7 A 2008/115 irányelv „Kedvezőbb rendelkezések” című 4. cikke a (2) és (3) bekezdésben a következőképpen rendelkezik:
„(2) Ez az irányelv nem érinti a bevándorlási és menekültügyi tárgyú közösségi vívmányokban megállapított azon rendelkezéseket, amelyek a harmadik országbeli állampolgár szempontjából kedvezőbbek lehetnek.
(3) Ez az irányelv nem sérti a tagállamok jogát arra, hogy olyan rendelkezéseket fogadjanak el vagy tartsanak fenn, amelyek kedvezőbbek azokra a személyekre nézve, akikre ezen irányelv vonatkozik, feltéve, hogy az ilyen rendelkezések összeegyeztethetőek ezzel az irányelvvel.”
8 Ugyanezen irányelv „Kiutasítási határozat” című 6. cikke értelmében:
(2) A valamely tagállam területén illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó és egy másik tagállam által kibocsátott érvényes tartózkodási engedéllyel vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedéllyel rendelkező harmadik országbeli állampolgároknak haladéktalanul távozniuk kell az engedélyt kibocsátó tagállam területére. Amennyiben az érintett harmadik országbeli állampolgár nem teljesíti ezt a kötelezettséget, vagy ha a közrend érdekében vagy nemzetbiztonsági okokból szükséges a harmadik országbeli állampolgár azonnali távozása, az (1) bekezdés alkalmazandó.
(3) A tagállamok tartózkodhatnak a területükön illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó harmadik országbeli állampolgárra vonatkozó kiutasítási határozat kiadásától, ha az érintett harmadik országbeli állampolgárt valamely másik tagállam – az ennek az irányelvnek a hatálybalépésekor érvényben lévő kétoldalú megállapodások vagy megegyezések keretében – visszafogadja. Ebben az esetben az érintett harmadik országbeli állampolgárt visszafogadó tagállam alkalmazza az (1) bekezdést.
(4) A tagállamok bármikor dönthetnek úgy, hogy a területükön jogszerűtlenül [helyesen: jogellenesen] tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára könyörületességből, humanitárius vagy egyéb okokból önálló tartózkodási engedélyt vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyt adnak ki. Ebben az esetben kiutasítási határozat elrendelésére [helyesen: meghozatalára] nem kerül sor. Amennyiben már kiadták a kiutasítási határozatot, azt vissza kell vonni, vagy a tartózkodási engedély vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedély érvényességének idejére fel kell függeszteni.
(5) Ha a tagállam területén illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó harmadik országbeli állampolgár tartózkodási engedélyének vagy tartózkodásra jogosító egyéb engedélyének megújítása folyamatban van, a tagállamnak mérlegelnie kell, hogy eltekint‑e a kiutasítási határozat elrendelésétől [helyesen: meghozatalától] mindaddig, amíg az eljárás befejeződik, a (6) bekezdés sérelme nélkül.
9 Az említett irányelv „Önkéntes távozás” című 7. cikke az (1) és (4) bekezdésben a következőképpen rendelkezik:
(4) Amennyiben fennáll a szökés veszélye, vagy ha a jogszerű tartózkodás iránti kérelmet elutasították, mivel az nyilvánvalóan megalapozatlan volt vagy azt csalárd módon nyújtották be, továbbá amennyiben az érintett személy veszélyezteti a közrendet, a közbiztonságot vagy a nemzetbiztonságot, a tagállamok eltekinthetnek az önkéntes távozásra vonatkozó határidő megállapításától […]”
10 Ezen irányelv „Kitoloncolás” címet viselő 8. cikke az (1) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:
11 A Spanyolországban tartózkodó külföldiek jogairól és szabadságjogairól, valamint társadalmi integrációjuk elősegítéséről szóló, 2000. január 11‑i 4/2000. sz. alkotmányos törvénynek (Ley Orgánica 4/2000, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social), (BOE 10. sz., 2000. január 12., 1139. o.) a 2009. december 13‑tól hatályos 2/2009. sz. alkotmányos törvény (Ley Orgánica 2/2009, BOE 299. sz., 2009. december 12.; a továbbiakban: a külföldiekről szóló törvény) egyetlen cikkének (28) bekezdésével módosított 28. cikke (3) bekezdésének c) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A következő esetekben el kell hagyni [a spanyol állam területét]:
c) a spanyol területen való további tartózkodásának engedélyezése iránt a külföldi által benyújtott kérelmet a közigazgatási hatóság elutasította, vagy a külföldi a Spanyolországban való tartózkodásra nem kapott engedélyt.”
12 A külföldiekről szóló törvény 51. cikkének (2) bekezdése értelmében a jelen törvényben szabályozott jogsértések a súlyuk alapján lehetnek „enyhe”, „súlyos” és „kiemelten súlyos” jogsértések.
13 A külföldiekről szóló törvény 53. cikke (1) bekezdésének a) pontja a „súlyos” jogsértést a következőképpen határozza meg: „[a] spanyol államterületen való jogellenes tartózkodás, amennyiben a tartózkodás meghosszabbítására vagy a tartózkodási engedély kiadására nem került sor, vagy az több mint három hónapja lejárt, anélkül hogy az érintett a jogszabályban előírt határidőn belül kérelmezte volna annak megújítását”.
14 A külföldiekről szóló törvény 55. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a súlyos jogsértések esetén 501 eurótól 10 000 euróig terjedő bírság szabható ki.
15 Ugyanezen cikk (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a szankció kiszabásakor az illetékes hatóságnak arányossági szempontokat kell alkalmaznia, figyelembe véve a vétkesség mértékét, adott esetben a bekövetkezett kárt, a jogsértésből eredő, társadalomra való veszélyességet, valamint a jogsértés súlyát.
16 A külföldiekről szóló törvény 57. cikke szerint:
„(1) Amennyiben a jogsértő külföldi, és a jelen alkotmányos törvény 53. cikke (1) bekezdésének a), b), c), d) és f) pontjában részletezett, kiemelten súlyosnak vagy súlyosnak minősített magatartást valósított meg, az arányosság elvére figyelemmel, a megfelelő közigazgatási eljárást követően, a jogsértő cselekményeket értékelő, indokolt határozattal bírság helyett a spanyol államterületről történő kiutasítás is alkalmazható.
(3) A kiutasítás és a bírság semmiképpen nem alkalmazható együttesen.
17 A 2/2009. sz. alkotmányos törvénnyel módosított, a Spanyolországban tartózkodó külföldiek jogairól és szabadságjogairól, valamint társadalmi integrációjuk elősegítéséről szóló 4/2000. sz. alkotmányos törvényt végrehajtó, 2011. április 20‑i 557/2011. sz. királyi rendelet 24. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A Spanyolországban való tartózkodás engedélyezésének hiányában, különösen mert a beutazás vagy a tartózkodás feltételei nem teljesülnek, vagy már nem teljesülnek, vagy mert a tartózkodás meghosszabbítása, a tartózkodási engedély vagy bármely más, a külföldi személy spanyol államterületen való maradásához szükséges okmány iránti kérelmet a közigazgatási hatóság elutasította, [...] a közigazgatási határozatban tájékoztatni kell az érintettet, hogy köteles elhagyni az országot; ez nem érinti azon lehetőséget, hogy e figyelmeztetést felvegyék az útlevélbe vagy más hasonló okmányba, illetve külön iratba, ha az érintettnek Spanyolországban olyan személyazonosító okmánya van, amely nem teszi lehetővé a megjegyzés rögzítését [...]”
18 S. Zaizoune‑t, marokkói állampolgárt, a rendfenntartó erők 2011. július 15‑én a spanyol állam területén elfogták.
19 Mivel ekkor nem tudta bemutatni a személyazonosságát bizonyító iratokat, az érintett személyt őrizetbe vették, és a spanyol állam területéről való kiutasításra irányuló közigazgatási eljárás indult ellene.
20 Ez az eljárás a Subdelegacion del Gobierno en Gipuzkoa (Gipuzkoai kormányzati alkirendeltség) 2011. október 19‑i határozatának elfogadásához vezetett, amely elrendelte a spanyol állam területéről való kiutasítását, ezzel egyidejűleg öt évig tartó beutazási tilalmat állapított meg.
21 Ezt a határozatot S. Zaizoune‑nak a külföldiekről szóló törvény 53. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett, Spanyolországban való jogellenes tartózkodása, továbbá a spanyolországi büntetett előélete alapozta meg.
22 Az érintett személy e határozattal szemben keresetet terjesztett a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n°2 de Donostia‑San Sebastián (donostia‑san sebastiáni 2. számú közigazgatási bíróság) elé, amely az említett határozatot megsemmisítette, és kiutasítás helyett bírságot szabott ki.
23 A Subdelegacion del Gobierno en Gipuzkoa ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. Ez utóbbi bíróság megjegyzi, hogy a szóban forgó nemzeti rendelkezéseket a nemzeti legfelsőbb bíróság úgy értelmezi, hogy valamely harmadik országbeli állampolgár jogellenes tartózkodása miatt elsősorban bírságot kell kiszabni, kivéve ha fennállnak olyan további súlyosító tényezők, amelyek bírság kiszabása helyett az állam területéről való kiutasítás elrendelését indokolják.
24 E körülmények között a Tribunal Superior de Justicia de Comunidad Autónoma del País Vasco (baszkföldi legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A lojális együttműködés és az irányelvek hatékony érvényesülésének alapelvére tekintettel úgy kell‑e értelmezni a [2008/115] irányelv 4. cikkének (2) és (3) bekezdését, illetve 6. cikkének (1) bekezdését, hogy azokkal ellentétes az olyan szabályozás, mint az alapeljárásban vitatott nemzeti jogszabály, és az azt értelmező ítélkezési gyakorlat, amely kizárólag pénzügyi szankcióval engedi sújtani az [állam területén] jogellenesen tartózkodó külföldit, amely szankció a kiutasítással együtt nem alkalmazható?”
25 Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkben bevezetett együttműködési eljárásban a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróság részére olyan hasznos választ adjon, amely számára lehetővé teszi az előtte folyamatban lévő ügy elbírálását. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. A Bíróság feladata ugyanis az uniós jog minden olyan rendelkezésének értelmezése, amelyre a nemzeti bíróságoknak az eléjük terjesztett jogviták eldöntése érdekében szükségük van, még akkor is, ha e bíróságok az általuk feltett kérdésekben nem jelölik meg kifejezetten ezeket a rendelkezéseket (eco cosmetics és Raiffeisenbank St. Georgen ítélet, C‑119/13 és C‑120/13, EU:C:2014:2144, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26 Következésképpen, még ha a feltett kérdések formailag elsősorban az 2008/115 irányelv 4. cikke (2) és (3) bekezdésének, illetve 6. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak is, e körülmény nem képezi akadályát annak, hogy a Bíróság az uniós jognak az alapügy elbírálásához szükséges valamennyi értelmezési szempontját megadja. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása alapján meghatározni az említett jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a jogvita tárgyára figyelemmel szükséges (lásd ebben az értelemben: eco cosmetics és Raiffeisenbank St. Georgen ítélet, C‑119/13 és C‑120/13, EU:C:2014:2144, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27 A jelen ügyben meg kell jegyezni, amint azt a spanyol kormány a tárgyaláson előadott észrevételeiben megerősítette, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő „kiutasítás” fogalma lefedi mind a kiutasítási határozatot, mind pedig annak végrehajtását. Ennélfogva a 2008/115 irányelvnek a kitoloncolásra vonatkozó 8. cikke (1) bekezdésének értelmezése egyaránt releváns az alapügy szempontjából.
28 E körülmények között ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, a feltett kérdést át kell fogalmazni úgy, hogy az lényegében arra irányuljon, hogy a 2008/115 irányelvet, és különösen annak a 4. cikke (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan szabályozása, mint amelyről az alapügyben szó van, amely valamely harmadik országbeli állampolgár ezen állam területén való jogellenes tartózkodása esetén a körülményektől függően vagy bírság kiszabását, vagy a kiutasítás elrendelését helyezi kilátásba, és e két intézkedés egymást kölcsönösen kizárja.
29 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy valamely harmadik országbeli állampolgárnak a spanyol állam területén való jogellenes tartózkodása az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás értelmében és a nemzeti legfelsőbb bíróság értelmezésében kizárólag bírsággal szankcionálható, amely a nemzeti területről való kiutasítással együtt nem alkalmazható, mivel ez utóbbi intézkedés csupán további súlyosító tényezők fennállása esetén rendelhető el.
30 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2008/115 irányelv célja, amint az a (2) és (4) preambulumbekezdéséből következik, egy hatékony visszatérési és hazatelepülési politika létrehozása. Ez az irányelv az 1. cikke értelmében a tagállamok által alkalmazandó, a harmadik országok jogellenesen tartózkodó állampolgárainak visszatéréséről szóló „közös normákat és eljárásokat” állapít meg.
31 Amint az az El Dridi‑ítélet (C‑61/11 PPU, EU:C:2011:268) 35. pontjából kitűnik, először is az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdése a tagállamok számára elsődlegesen azon kötelezettséget írja elő, hogy a területükön jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozóan kiutasítási határozatot adjanak ki.
32 Az illetékes nemzeti hatóságoknak ugyanis, miután megállapították a tartózkodás jogellenességét, ezen cikk értelmében és az ugyanezen cikk (2)–(5) bekezdésében foglalt kivételek sérelme nélkül kiutasítási határozatot kell hozniuk (Achughbabian‑ítélet, C‑329/11, EU:C:2011:807, 31. pont). E tekintetben a Bíróság elé terjesztett egyetlen irat alapján sem lehet azt feltételezni, hogy S. Zaizoune az e bekezdésekben meghatározott helyzetben lenne.
33 Meg kell jegyezni továbbá, hogy amennyiben kiutasítási határozatot hoztak valamely harmadik országbeli állampolgárral szemben, aki – akár az önkéntes távozásra megadott határidőn belül, akár pedig ha nem került sor az erre vonatkozó határidő megállapítására – nem tett eleget visszatérési kötelezettségének, a 2008/115 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése a kiutasítási eljárások hatékonyságának biztosítása érdekében arra kötelezi a tagállamokat, hogy megtegyenek minden szükséges intézkedést az érintett személy kitoloncolása, azaz az ezen irányelv 3. cikkének (5) bekezdése értelmében az említett tagállamból történő fizikai kiszállítása érdekében (lásd ebben az értelemben: Achughbabian‑ítélet, C‑329/11, EU:C:2011:807, 35. pont).
34 Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy amint az a tagállamok együttműködési kötelezettségéből, illetve a 2008/115 irányelvnek különösen a (4) preambulumbekezdésében hivatkozott hatékonysági követelményekből következik, az ezen irányelv 8. cikkében megfogalmazott azon kötelezettséget, hogy az ezen cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek esetén a tagállamok foganatosítsák az említett állampolgár kitoloncolását, megfelelő időben kell teljesíteni (lásd: Sagor‑ítélet, C‑430/11, EU:C:2012:777, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35 Következésképpen az olyan nemzeti szabályozás, amint amelyről az alapügyben szó van, nem felel meg a 2008/115 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében és 8. cikkének (1) bekezdésében meghatározott egyértelmű követelményeknek.
36 A tagállamok azon lehetősége, hogy a 2008/115 irányelv 4. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében eltérjenek az ezen irányelvben meghatározott normáktól és eljárásoktól, nem teszi kétségessé ezt a megállapítást.
37 Így az e cikk (2) bekezdésében említett, a bevándorlási és menekültügyi tárgyú közösségi vívmányokban megállapított azon rendelkezéseket illetően, amelyek a harmadik országbeli állampolgár szempontjából kedvezőbbek lehetnek, meg kell állapítani, hogy az említett irányelv egyetlen rendelkezése, és a közösségi vívmányokhoz tartozó valamely jogi aktus egyetlen rendelkezése sem teszi lehetővé egy olyan mechanizmus létrehozását, amely valamely harmadik országbeli állampolgárnak egy tagállam területén való jogellenes tartózkodása esetén a körülményektől függően vagy bírság kiszabását, vagy a kiutasítás elrendelését helyezi kilátásba, amelyek egymást kölcsönösen kizárják.
38 Ugyanezen cikk (3) bekezdését illetően meg kell jegyezni, hogy a benne foglalt eltérés lehetősége azon feltételhez kötött, hogy a tagállamok által elfogadott vagy fenntartott, a 2008/115 irányelv hatálya alá tartozó személyekre nézve kedvezőbb rendelkezéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük az irányelvvel. Márpedig az ezen irányelv által kitűzött, a jelen ítélet 30. pontjában felidézett célokra, valamint a tagállamokra háruló, az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdéséből és 8. cikkének (1) bekezdéséből egyértelműen kitűnő kötelezettségekre tekintettel ez az összeegyeztethetőség nem biztosított, ha a nemzeti szabályozás olyan mechanizmust határoz meg, mint amelyre a jelen ítélet előző pontja hivatkozik.
39 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok nem alkalmazhatnak olyan szabályozást, amely veszélybe sodorhatja a valamely irányelv által követett célok megvalósítását, és ennélfogva megfoszthatja azt hatékony érvényesülésétől (lásd ebben az értelemben: Achughbabian‑ítélet, C‑329/11, EU:C:2011:807, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40 Következésképpen az olyan nemzeti szabályozás, mint amelyről az alapeljárásban szó van, veszélyeztetheti a 2008/115 irányelvben meghatározott közös normák, illetve eljárások alkalmazását, és adott esetben késleltetheti a visszatérést, ezáltal pedig sérti az említett irányelv hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben: Achughbabian‑ítélet, C‑329/11, EU:C:2011:807, 39. pont).
41 A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/115 irányelvet, és különösen annak a 4. cikke (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan szabályozása, mint amelyről az alapügyben szó van, amely valamely harmadik országbeli állampolgár ezen állam területén való jogellenes tartózkodása esetén a körülményektől függően vagy bírság kiszabását, vagy a kiutasítás elrendelését helyezi kilátásba, és e két intézkedés egymást kölcsönösen kizárja.
A harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16‑i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet, és különösen annak a 4. cikke (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikkének (1) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan szabályozása, mint amelyről az alapügyben szó van, amely valamely harmadik országbeli állampolgár ezen állam területén való jogellenes tartózkodása esetén a körülményektől függően vagy bírság kiszabását, vagy a kiutasítás elrendelését helyezi kilátásba, és e két intézkedés egymást kölcsönösen kizárja.

matches: bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
TÁJÉKOZTATÓ A KHR tv. által meghatározott adatszolgáltatások köre pozitív lista - PDF
Download "TÁJÉKOZTATÓ A KHR tv. által meghatározott adatszolgáltatások köre pozitív lista"
1 TÁJÉKOZTATÓ a Központi Hitelinformációs Rendszerbe történő adatátadásról, a évi CXXII. törvény alapján. A hatályba lépés napja: október 11. Az Országgyűlés a évi CXXII. törvény megalkotásával létre hozta a teljes körű hitelnyilvántartást, ezen belül a lakossági hitelnyilvántartást,- melynek értelmében a Hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló évi CXII. tv. (továbbiakban Hpt.) meghatározott paragrafusában igénybe vett szolgáltatás esetén, a Takarékszövetkezet, mint referenciaadat-szolgáltató (továbbiakban: Hitelintézet) a korábbi fizetési kötelezettség elmulasztásából, visszaélés miatti jelentési kötelezettsége mellett, köteles a természetes személlyel megkötött szerződésre vonatkozó referencia adatokat a szerződés megkötését követően írásban a Központi Hitelinformációs Rendszer (továbbiakban: KHR) részére továbbítani. Az átadott új típusú adatokat a KHR a szerződés megszűnését követően legfeljebb 5 évig tárolja, amennyiben a szerződést kötő természetes személy erre vonatkozóan nyilatkozatot tesz. A KHR tv. által meghatározott adatszolgáltatások köre pozitív lista A KHR törvény alapján, a Hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló évi CXII. törvény 3 (1) bekezdés b)-g) pontja szerinti szolgáltatásokra kötött szerződések esetén kell a Hitelintézetnek, az ügyfél referenciaadatait a KHR részére továbbítani. Ezek a következők: hitel és pénzkölcsön nyújtása pénzügyi lízing, pénzforgalmi szolgáltatások nyújtása elektronikus pénz kibocsátása olyan papír alapú készpénz-helyettesítő fizetési eszköz (pl. váltó), illetve az ezzel kapcsolatos szolgáltatás, amely nem minősül pénzforgalmi szolgáltatásnak kezesség és bankgarancia vállalása, valamint egyéb bankári kötelezettség vállalása A KHR tv.-ben rögzített, szerződéskötés esetén átadásra kerülő referencia adatok pozitív lista Abban az esetben, ha a fent részletezett szerződések bármelyike megkötésre kerül, a Hitelintézet köteles a szerződést kötő természetes személy alábbi adatait a KHR részére átadni: a szerződés típusa és azonosítója (száma), 1
2 a szerződés megkötésének, lejáratának, megszűnésének időpontja, ügyféli minőség (adós, adóstárs) a szerződés összege, a szerződéses összeg törlesztő-részletének összege és devizaneme, valamint a törlesztés módja és gyakorisága A KHR tv.-ben rögzített adatkezelés időtartama pozitív lista A KHR a referencia adatokat a szerződés megszűnését követően haladéktalanul és vissza nem állítható módon törli. Kivéve azt az esetet, ha a szerződést kötő természetes személy, írásban kéri a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozástól, hogy az adatait a szerződés lejártát követően még 5 évig tartsa nyilván. A nyilatkozatot a szerződés érvényessége alatt a Hitelintézetnél lehet megtenni, a szerződés lejáratát követően a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás részére kell megküldeni. A nyilatkozat írásban bármikor a szerződéses jogviszony fennállása alatt a Hitelintézet útján, azt követően a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozásnál közvetlenül visszavonható. A szerződés megszűnését követő adatkezelés lehetőségéről a Hitelintézet a szerződéskötéskor tájékoztatja ügyfelét. A KHR tv. által meghatározott adatszolgáltatások köre lejárt tartozás miatt negatív lista A évi CXXII. törvény értelmében, a hitelintézet átadja a KHR részére annak a természetes személynek a referencia adatait, aki a hitelszerződésben vállalt fizetési kötelezettségének az alábbiak szerint nem tesz eleget: lejárt és meg nem fizetett tartozásának összege meghaladja a késedelembe esés időpontjában érvényes, legkisebb összegű havi minimálbér összegét, és ez a minimálbérösszeget meghaladó késedelem folyamatosan, több mint kilencven napon keresztül fennáll A tartozás miatt átadásra kerülő referencia adatok negatív lista Abban az esetben, ha a fent részletezett bármely szerződéssel kapcsolatban 90 napon túl, a minimálbér havi összegét meghaladó lejárt vagy meg nem fizetett tartozása van, a Hitelintézet köteles a szerződést kötő természetes személy alábbi adatait a KHR részére átadni: a szerződés típusa és azonosítója (száma), a szerződés megkötésének, lejáratának, megszűnésének időpontja, ügyféli minőség (adós, adóstárs) a szerződés összege, a szerződéses összeg törlesztő részletének összege és devizaneme, valamint a törlesztés módja a hátralékba esés időpontja, 2
3 a hátralékba esés bekövetkezésekor fennálló lejárt és meg nem fizetett tartozás összege, a lejárt és meg nem fizetett tartozás megszűnésének módja és időpontja, a követelés másik referenciaadat-szolgáltató részére történő átruházására, perre utaló megjegyzés. A KHR tv.-ben rögzített adatkezelés időtartama negatív lista A KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás a negatív listás referencia adatokat 5 évig kezeli, az alábbi esetek kivételével: az átadott adat azonnal és véglegesen törlésre kerül, ha a lejelentő intézmény nem azonosítható be, vagy ha a referencia adat jogellenesen került lejelentésre a késedelmes tartozás megfizetésre került, ebben az esetben a tartozás teljesítésétől számított 1 év elteltével kerül törlésre a referencia adat. Az öt éves időtartam számításának a kezdete: abban az esetben, ha a tartozás nem szűnt meg, akkor a referencia adatátadás időpontjától számított ötödik év vége abban az esetben, ha valótlan adat közlés (okirattal bizonyíthatóan), hamis vagy hamísított okirat használat (jogerős bírósági határozat alapján), készpénzt-helyettesítő fizetési eszköz nem jogszerű használata miatt a bíróság jogerős határozatában bűncselekmény elkövetését állapította meg, és emiatt történt az adatátadás, az 5 évet a referencia adatátadás időpontjától kell számítani. A KHR tv. által meghatározott adatszolgáltatások köre visszaélés miatt negatív lista évi CXII. tv.3. (1) bekezdés b)-g) pontja szerinti szolgáltatásokhoz kapcsolódóan, bármely szerződés kötése során, ha a szerződéskötést kezdeményező természetes személy valótlan adatokat ad meg, hamis vagy hamisított okiratot használ, és ezt a Hitelintézet okirattal tudja bizonyítani, a Hitelintézet köteles a szerződéskötést kezdeményező referencia adatait átadni a KHR részére. A hitelintézet köteles a KHR részére adatot szolgáltatni, amennyiben a készpénz-helyettesítő fizetési eszköz használata miatt a bíróság jogerős határozatában a Btk. 313/C. -ában meghatározott bűncselekmény elkövetését állapította meg. Visszaélés miatt átadásra kerülő referencia adatok negatív lista Szerződéskötés során észlelt visszaélés esetén: az igénylés elutasításának időpontja, indoka, 3
4 okirati bizonyítékok, jogerős bírósági határozat száma, az eljáró bíróság megnevezése, a határozat rendelkező részének tartalma Készpénz-helyettesítő fizetési eszközzel kapcsolatos visszaélés esetén: a készpénz-helyettesítő fizetési eszköz típusa és azonosítója (száma), a letiltás időpontja, a letiltott készpénz-helyettesítő fizetési eszközzel végrehajtott műveletek időpontja, száma, összege, a jogosulatlan felhasználások száma, az okozott kár összege, a bírósági határozat jogerőre emelkedésének időpontja, perre utaló megjegyzés Referencia adatok lekérdezhetősége - tiltása A fent részletezett szerződéskötések során az ügyfélnek nyilatkoznia kell, hogy hozzájárul-e ahhoz, hogy a KHR-ből más hitelintézet az adatait (pozitív lista) lekérdezze. A nyilatkozat vonatkozik a természetes személy ügyfél valamennyi adatszolgáltatás tárgyát képező szerződésére. Amennyiben az ügyfél adatszolgáltatás tárgyát képező szerződései vonatkozásában írásbeli nyilatkozat -a tartalmán a későbbiekben változtat, és írásbeli hozzájárulását visszavonja, vagy megadja, úgy minden esetben a természetes személy időben legkésőbb keletkezett írásbeli nyilatkozat -a lesz irányadó minden adatszolgáltatás tárgyát képező szerződésére. Amennyiben nem járul hozzá ahhoz, hogy a KHR-ből más hitelintézet az adatait lekérdezze a, KHR a hozzájárulás megtagadását tartalmazza. Az adatok lekérdezhetőségének megtagadása esetén az előzőekben felsoroltakon túlmenően - a KHR részére az alábbi referencia adatokat kell a hitelintézetnek átadnia: a nyilatkozat kelte (hely, dátum) a Hitelintézet azonosító adatai, az ügyfél azonosító adatai, a hozzájárulás megtagadására utaló megjegyzés. A negatív listával kapcsolatos adatok lekérdezését nem lehet megtagadni! 4
5 Ügyfélvédelem Bármely referenciaadat-szolgáltatónál bárki jogosult tájékoztatást kérni arról, hogy milyen adatai szerepelnek a KHR-ben, és ezen adatait mely referencia-szolgáltató adta át. A KHRben nyilvántartott saját adatait, valamint az arról szóló információt, hogy ki, mikor és milyen jogcímen fért hozzá ezen adatokhoz, a nyilvántartott személy korlátozás nélkül megismerheti, ezért költségtérítés és egyéb díj nem számolható fel. Jogorvoslat 1. A KHR-ben szereplő ügyfél kifogással élhet referenciaadatainak a KHR-be történő továbbítása, azoknak a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás által történő kezelése ellen, valamint kérheti adatainak helyesbítését, illetve törlését. 2. Az adatokkal vagy adatkezeléssel kapcsolatos kifogást, az adatot átadó Hitelintézethez vagy közvetlenül a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozáshoz kell írásban benyújtani. 3. Amennyiben a kifogást, a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás részére küldi meg az ügyfél, a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás megküldi azt, az adatot átadó Hitelintézet számára. A KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás vizsgálja ki a kifogást akkor, ha a Hitelintézet jogutód nélkül megszűnt és az adatszolgáltatás tárgyát képező szerződésből eredő követelés átruházása nem történt meg, vagy a referenciaadat-szolgáltató személye nem állapítható meg. 4. A Hitelintézet és a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás köteles a kifogást annak kézhezvételét követő öt munkanapon belül kivizsgálni, és a vizsgálat eredményéről a nyilvántartott személyt, írásban a vizsgálat lezárását követő két munkanapon belül tájékoztatni. 5. Abban az esetben, ha a Hitelintézet a kifogásnak helyt ad, haladéktalanul köteles a helyesbített vagy törlendő referenciaadatot a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás részére öt munkanapon belül - átadni, amely a változást haladéktalanul, de legkésőbb két munkanapon belül köteles átvezetni. 6. A KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás a helyesbítésről vagy törlésről legkésőbb két munkanapon belül köteles értesíteni valamennyi olyan referenciaadat-szolgáltatót, amely részére a nyilvántartott személyről a helyesbítést vagy törlést megelőzően, referenciaadatot továbbított. 7. A KHR-ben szereplő ügyfél referenciaadatainak jogellenes átadása és kezelése miatt, illetőleg azok helyesbítése vagy törlése céljából a Hitelintézet és a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás ellen keresetet indíthat. A keresetlevelet, a 4. pontban meghatározott tájékoztató kézhezvételét követő harminc napon belül, a nyilvántartott személy lakóhelye szerint illetékes helyi bírósághoz kell benyújtani vagy ajánlott küldeményként postára adni. E határidő elmulasztása miatt igazolásnak van helye. 8. A nyilvántartott személyt a keresetindítási jog akkor is megilleti, ha a Hitelintézet illetve a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás a évi CXXII. törvényben meghatározott tájékoztatási kötelezettségének nem tett eleget. A keresetlevél benyújtására nyitva álló 5
6 határidőt ez esetben a tájékoztatási kötelezettségre megállapított határidő leteltétől kell számítani. 9. Az esetleges perre, a polgári perrendtartásról szóló évi III. törvény rendelkezéseit, az e törvényben foglalt eltéréssel kell alkalmazni. 10. A bíróság a keresetlevelet legkésőbb a bírósághoz érkezésétől számított három munkanapon belül megvizsgálja és intézkedik a tárgyalási határnap kitűzéséről. A tárgyalást úgy kell kitűzni, hogy az első tárgyalás legkésőbb az iratoknak a bírósághoz való érkezését követő nyolc munkanapon belül megtartható legyen. Ha a keresetlevél csak a bíróság intézkedése alapján válik alkalmassá a tárgyalás kitűzésére (Pp ) a tárgyalás kitűzésére előírt határidő kezdő időpontját ettől az időponttól kell számítani. A tárgyalás elhalasztása esetén a folytatólagos tárgyalást nyolc napon belül kell megtartani. 11. A KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás a per megindítására vonatkozó adatot, az eljárás jogerős befejezéséig, a vitatott referencia adattal együtt tartja nyilván. 12. A bíróság már a tárgyalás előkészítése során - ideiglenes intézkedésként - elrendelheti a referenciaadatok zárolását. Amennyiben ezt a bíróság elrendeli, az erről szóló határozat kézhezvételét követő két munkanapon belül a referenciaadatokat zárolni kell. Ebben az esetben referencia adat, referenciaadat szolgáltató részére nem továbbítható, kizárólag a bírósági eljárás lefolytatása céljából kezelheti a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozás. 13. A perben a keresetet más keresettel összekapcsolni vagy a pert más perrel egyesíteni nem lehet, továbbá a perben viszontkeresetnek nincs helye. A perben az eljárás szünetelésének csak a Pp (1) bekezdésének c) és d) pontja esetében van helye. 14. A Hitelintézetnek illetve a KHR-t kezelő pénzügyi vállalkozásnak kell bizonyítania, hogy a referencia adatátadásnak, adat kezelésnek a évi CXXII. törvényben meghatározott feltételei fennálltak. 15. Ha az első fokú ítélet a referencia adat törlését rendelte el, az ítélet jogerőre emelkedéséig a referencia adatokat zárolni kell. 16. A referenciaadat zárolását, a zárolás megszüntetését, illetve a referenciaadat helyesbítését, törlését a bíróság erre vonatkozó jogerős határozatának kézhezvételét követően legkésőbb két munkanapon belül végre kell hajtani. A bíróság a referenciaadat módosítására vagy törlésére vonatkozó jogerős határozatát a Felügyeletnek is megküldi. Közzététel: január 9. 6

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


Honlap fordítás - A világ a Pro-Tran nyelvét beszéli
Az oldal témája: Honlap fordítás
Kérjük, vegye figyelembe Általános üzleti feltételeinket is.
§ 1 Hatályossági kör
Ezek az Általános üzleti feltételek a teljes üzleti forgalomra és minden szolgáltatásokról szóló szerzõdésre vonatkoznak.
az Pro-Tran, valamint az Pro-Tran által meghatalmazott képviselõk
megbízóik között.
A továbbiakban az Pro-Tran és az Pro-Tran által meghatalmazott képviselõk Pro-Trannéven szerepelnek.
A megbízó a megbízással egyidejûleg elfogadja ezeket az Általános üzleti feltételeket.
Ezen üzleti feltételekben és a megbízó üzleti feltételeiben bekövetkezõ változások csak akkor kötelezõ érvényûek a Pro-Tranra nézve, ha a Pro-Tran ezt egyértelmûen és írásban elfogadta.
A szóbeli kiegészítõ megállapodások érvénytelenek. A feltételekre vonatkozó változások csak írott formában érvényesek.
§ 2 A megbízás érvényessége
A szolgáltatásnyûjtás (weblapkészítés, weblapátdolgozás és fordítás) az elõírásszerû hivatásgyakorlás alapelvei szerint a lehetõ leggyorsabban és legalaposabban történik.
A megbízó megkapja a szolgáltatás szerzõdésben rögzített kivitelezését.
A szolgáltatáshoz szükséges információkat és iratokat idõben és felszólítás nélkül rendelkezésre kell bocsátani. Az abból adódó hibák, hogy ez nem történt vagy nem történik meg, nem róhatók fel a Pro-Trannak.
A megbízó meghatározott kivitelezési formáinak esetleges használatában (pld. egy bizonyos szakszókincs használatában) a megbízáskor egyértelmûen meg kell állapodni.
Ha a megbízó nem utasította másként a másik felet, a szakkifejezések az általában szokásos és mindenki által érthetõ módon kerülnek lefordításra. A szövegek stiláris átdolgozása nem része a szolgáltatásnak.
A Pro-Tran fenntartja magának a jogot, hogy tisztázatlanságok esetében visszakérdezzen a megbízónál. A Pro-Tran azonban ilyen esetben úgy is dönthet, hogy legjobb tudása szerint, az értelmezhetõ gondolati tartalom alapján elkészíti, vagy a teljesítésben segédkezõk bevonásával elkészítteti a szolgáltatást.
A Pro-Tran a megbízás kivitelezésében harmadik fél segítségét is igénybe veheti. Ebben az esetben a Pro-Tran csak az alapos kiválasztásért felel.
§ 3 Megbízás / részvételi kötelezettség
A szerzõdés a megbízó elektronikus vagy más formában történõ szolgáltatási megbízásával és a szerzõdés Pro-Tran által történõ haladéktalan megerõsítésével jön létre.
A lehetõ legzökkenõmentesebb együttmûködés érdekében telefonos és más úton történõ kötetlen formájú megbízást is elfogadunk. Az esetlegesen ebbõl adódó problémák a megbízót terhelik.
A megbízó közli a Pro-Trannal a megbízás terjedelmét, valamint a szöveg célnyelvét és adott esetben a szakszókincsre irányuló külön kérését. Célszerû továbbá, ha közli a fordítás felhasználási célját. Ez különösen akkor fontos, ha a fordított szöveget weblapokon akarja elhelyezni.
A nem világos, helytelen vagy nem teljes megbízásból adódó késedelmekért vagy kivitelezési hiányosságokért a Pro-Tran nem vállal felelõsséget.
§ 4 Árak ás ármegállapodás
Minden, az árlistákban, ajánlatokban, költségelõirányzatban és más dokumentumokban említett ár a törvényileg meghatározott általános forgalmi adóval együtt értendõ.
Az árak szavak vagy sorok alapján (egy szabványsor szóközökkel együtt 55 leütésbõl áll) vagy átalányárként határozhatóak meg. A szó- vagy sorár tartalmazhatja a javítás céljábó történõ átolvasást, de elszámolható az idõráfordítás alapján is.
Megkeresés esetén költségelõirányzatot készítünk. Miután megvizsgáltuk a megbízás terjedelmét, a szöveget és a megbízó esetleges külön kéréseit, elkészítjük a költségirányzatot. Ha nem ismerjük a megbízás teljes terjedelmét és nem kapjuk meg az összes adatot és szöveget, csupán becsült végösszeget tudunk megállapítani.
A számítás szempontjából egyedül a tényleges ráfordítás mérvadó.
A Pro-Tran az elkészített megbízásmennyiségnek megfelelõen elõleget vagy részletfizetést kérhet.
Sürgõs megbízásokat, amelyek teljesítéséhez túlórákra, éjszakai, ünepnapokon vagy vasárnapokon végzendõ munkára van szükség, megegyezés szerint teljesítünk. Adott esetben megfelelõ felárat számolunk föl. A kiegészítõ szolgáltatások (pld. grafikus átdolgozás) árában külön meg kell egyezni.
§ 5 Titoktartás
Minden szöveget és adatot bizalmasan kezelünk és ezeket nem adjuk tovább harmadik személynek. A Pro-Tran kötelezi magát arra, hogy titokban tartja azokat a tényeket, amelyek a megbízónak végzett tevékenysége során a tudtára jutnak.
A munkatársakkal és a megbízás teljesítésben segédkezõ személyekkel való együttmûködés, akikre ugyancsak vonatkozik a titoktartási kötelezettség, nem jelenti ezen kötelezettség megsértését.
Tekintettel a szövegek és adatok elektromos átvitelére, valamint esetleges más, elektromos úton történõ kommunikációra a Pro-Tran és esetleges más, a megbízás teljesítésében segédkezõ személyek között, a Pro-Tran nem biztosíthatja a vállalati és információs titkok és a további bizalmas adatok és információk teljes védelmét, mert nem zárható ki, hogy illetéktelen harmadik személy elektronikus úton hozzáfér az átvitt szövegekhez és adatokhoz.
Minden, a Pro-Tran és a megbízás teljesítésében segédkezõ személyek által a fordítások elkészítésénél és a weblapok átdolgozásánál és elkészítésénél használt program, rendszer és segédeszköz, valamint minden, a fordítástechnikai feldolgozásnál vagy utólagos átdolgozásnál használt saját fejlesztés a Pro-Tran tulajdonában marad. A megbízó az adott projekt keretein belül engedélyezetten használhatja ezeket, de nem adhatja tovább harmadik személynek.
§ 6 Szállítási idõpontok
A kötelezõen vagy nem kötelezõen megbeszélt szállítási idõpontok vagy határidõk csak írásos formában érvényesek. Ha a teljesítéshez szükséges a megbízó együttmûködése, vagy ezt korábban megbeszélték, akkor a szállítási idõ meghosszabbodik azzal az idõvel, amelyre a megbízónak szüksége van, hogy teljesítse kötelezettségét.
Ha amiatt következik be késedelem, mert a megbízó megváltoztatta követelményeit, a szállítási vagy teljesítési idõpont ennek megfelelõen változik.
A Pro-Tran nem vállal felelõsséget, ha a szerzõdésben foglalt megbízásokat bérharc, rajta kívül esõ vagy elháríthatatlan körülmények miatt nem tudja, vagy a teljesítési idõpontnak megfelelõen nem tudja teljesíteni.
Ha a Pro-Tran hátralékba kerülne, a megbízónak megfelelõ türelmi idõszakot kell megszabnia. A türelmi idõszak leteltével a megbízó visszaléphet az üzletkötéstõl, ha a másik fél nem tudja neki eddig az idõpontig jelezni, hogy a szolgáltatást teljesítette.
§ 7 Megbízás visszamondása / Szerzõdés felmondása
A megbízó a szerzõdést a szolgáltatás elkészítése elõtt csak fontos okból mondhatja föl.
Ha a megbízó visszamond egy megbízást, anélkül, hogy ehhez törvényileg vagy szerzõdésileg joga lenne, a másik fél az addig az idõpontig számára elkészített munkákat rendelkezésére bocsátja és felszámolja.
A munka törölt terjedelme a megbízás értékének 20%-ával kerül elszámolásra. A Pro-Tran fenntartja magának egy esetlegesen továbbmenõ kár érvényesítését.
§ 8 Hiányok / Hiánybejelentés
A megbízó a szolgáltatás elõírásszerû kivitelezését haladéktalanul, a Pro-Tran részérõl történõ szállítást követõ 5 napon belül ellenõrzi. A megbízó az elõírásszerû szolgáltatást az ellenõrzési idõn belül átveszi.
A szolgáltatásban mutatkozó hibákat a megbízó köteles ez alatt az öt nap alatt írásban bejelenteni, mégpedig a hiány pontos megnevezésével, máskülönben a szolgáltatást hiánytalannak fogadja el.
A szavatossági igény a hiányok utólagos átdolgozására szorítkozik.
Szavatossági igény nem áll fenn, ha a hiány csupán jelentéktelen, tehát nem hat ki jelentõsen a megbeszélt szolgáltatásra. A megbízó nem jogosult kártérítésre, kivíve, ha a Pro-Tran garanciák, szándékosság, vagy súlyos gondatlanság miatt felel.
§ 9 Felelõsség
A Pro-Tran felelõssége (a felelõsségi októl függetlenül) a szerzõdésre jellemzõ, elõrelátható kárra korlátozódik. A mértékét illetõen a felelõsség a megbízás értékére korlátozódik.
A Pro-Tran nem vállal felelõsséget azokért a hibákért, amelyeket a megbízó okoz azáltal, hogy helytelen vagy hiányos információkat vagy adatokat, vagy olvashatatlan szövegeket vagy adatokat bocsát rendelkezésre, vagy ezeket nem bocsátja idõben a másik fél rendelkezésére.
A Pro-Tran nem vállal felelõsséget a szállítás során bekövetkezõ károkért.
A megbízó köteles megfelelõ módon védekezni az adatveszteség ellen. Az adatveszteségért a másik fél csak a jellemzõ helyreállítási ráfordítás mértékében felel. Ezt azon kár alapján kell kiszámolni, amely az elvárható biztonsági intézkedések végrehajtásakor (mint pld. biztonsági másolatok készítése) lépett volna föl.
A Pro-Tran nem vállal felelõsséget a vírusok által okozott károkért.
§10 Adatvédelem és titoktartás
A Pro-Tran tárolja a megbízó azon adatait, amelyek a szerzõdés elõkészítése és lebonyolítása során szükségesek. Ha egy hálózatot az Internethez csatlakoztatnak, fennáll a veszélye annak, hogy az adatokat a megengedettõl eltérõen használják. Ezért a megbízónak különösen az érzékeny adatokat kell saját biztonsági intézkedések segítségével megóvnia az illetéktelen hozzáféréstõl.
§ 11 Szállítás / Kézbesítés
A megbízó a megbízáskor meghatározhatja, milyen médium segítségével és milyen szállítási úton kell eljuttatni hozzá a weblapokat, adatokat és fordításokat.
A szolgáltatás kézhezvételét a megbízónak rövid üzenetben kell jeleznie a Pro-Tran felé.
Az esetlegesen felmerülõ expressz- és futárküldemény-költségek a megbízót terhelik. A szállítással járó veszély azzal, hogy a másik fél a szolgáltatást átadja a postának vagy a futárnak, a megbízóra száll át.
Ha a megbízó részérõl nem érkezett egyértelmû írásbeli utasítás a Pro-Tranhoz, a Pro-Tran a weblapokat, adatokat és fordításokat elektronikus úton küldi meg (e-mail / FTP-szerveren kersztül).
A szállítást akkor teljesítette a másik fél, ha a weblapokat, adatokat és/vagy fordításokat bizonyíthatóan (feladóvevény) elküldte az ügyfélnek.
Ha a dokumentumokat e-mailen, FTP-szerveren vagy bármilyen más távolsági átviteli módon küldi a Pro-Tran, a megbízó köteles véglegesen megvizsgálni az átküldött dokumentumokat és szövegeket.
§ 12 Tulajdonjog fenntartása és szerzõi jog
Ha egy megbízás keretén belül egy meglévõ szerzõi jog (copyright) megsértése miatt igényt támasztanak a Pro-Trannal szemben vagy egy harmadik személy támaszt igényt a Pro-Trannal szemben, a megbízó köteles a Pro-Trant teljes mértékben felmenteni ez alól.
A Pro-Tran által elkészített szolgáltatás (weblapok, fordítások) valamennyi, akár a jövõben keletkezõ követelések maradéktalan kifizetéséig a Pro-Tran tulajdonát képezi. A megbízó csak a maradéktalan kifizetést követõen jogosult használni az elkészített szolgáltatást.
Amennyiben a szolgáltatás teljesítése során a szolgáltatást teljesítõ személyében szerzõi vagy más szabadalmi jogok keletkeznek, ezek kimondottan a Pro-Tran tulajdonában maradnak, amennyiben nem ruházta át õket a Pro-Tran szerzõdésileg a megbízóra.
§ 13 Fizetési feltételek
A számlaösszeg legkésõbb a szolgáltatás elkészítésével, illetve kiszállításával esedékes és a megbízónak legkésõbb 10 nappal a számla megérkezését követõen ki kell fizetnie azt.
Ha a megbízó nem utasítja egyértelmûen írásban a Pro-Trant, akkor a Pro-Tran a számlát elektronikus úton (e-mail) küldi meg a megbízónak.
Nagy megbízások esetén a Pro-Tran részletfizetést kérhet a megbízótól. A megbízónak a részleteket megbeszélt idõközönként, a már teljesített szolgáltatások igazolása után kell kifizetnie.
§ 14 Egyéb rendelkezések
Ha a fent felsorolt megbízási feltételek közül valamelyik semmis vagy érvénytelen, illetve azzá válik, ez nem érinti az Általános üzleti feltételek többi rendelkezésének hatékonyságát.
A kérdéses feltételeket ebben az esetben más olyan rendelkezésekkel kell helyettesíteni, amelyek gazdasági szándékukban a lehetõ legközelebb állnak a kifogásolt feltételekhez.
A megbízó és a Pro-Tran közti szerzõdéses viszony és a további üzleti kapcsolatok kizárólag a német jog hatálya alá esnek és kizárják a nemzetközi adásvételi jogot.
A teljesítés helye és az illetékesség mindkét fél számára, amennyiben ez jogilag lehetséges, az Pro-Tran mindenkori meghatalmazottjának üzleti székhelye.
Állás: 2003. január 01.
Gyors hozzáférés:
Az Általános üzleti feltételek letöltése PDF formátumban
Copyright © Pro-Tran - utolsó módosítás 24.05.2004 - látogatók: