text:
2014. február 27.(*)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 44/2001/EK rendelet – A 27. cikk (2) bekezdése – Perfüggőség – 24. cikk – Megállapodás a joghatóságról – Az elsőként eljáró bíróság joghatóságának vagy a felek kifogás nélkül perbebocsátkozása miatti, vagy jogerős határozat hozatala miatti megállapítása”
A C‑1/13. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour de cassation (Franciaország) a Bírósághoz 2013. január 2‑án érkezett, 2012. december 19‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Cartier parfums – lunettes SAS,
az Axa Corporate Solutions assurances SA
a Ziegler France SA,
a Montgomery Transports SARL,
az Inko Trade s.r.o.,
a Groupama Transport
– a Cartier parfums – lunettes SAS képviseletében A.‑F. Roger és A. Sevaux avocats,
– a francia kormány képviseletében D. Colas és B. Beaupère‑Manokha, meghatalmazotti minőségben,
– a svájci kormány képviseletében M. Jametti, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében S. Lejeune és A.‑M. Rouchaud‑Joët, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 2. o., magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o., helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o., HL 2011. L 124., 47. o.) 27. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet az egyrészről a Cartier parfums – lunettes SAS (a továbbiakban: Cartier) és az Axa Corporate Solutions assurances SA (a továbbiakban: Axa assurances), másrészről pedig a Ziegler France SA (a továbbiakban: Ziegler France), a Montgomery Transports SARL (a továbbiakban: Montgomery Transports), az Inko Trade s.r.o. (a továbbiakban: Inko Trade), Jaroslav Matěja és a Groupama Transport társaságok között a Cartier és az Axa assurances által áruk közúti árufuvarozás során történt eltulajdonítása következtében elszenvedett kár megtérítése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
3 A 44/2001 rendelet (2) preambulumbekezdése kimondja, hogy a „joghatóságra és a határozatok elismerésére vonatkozó nemzeti jogszabályok között fennálló egyes különbségek akadályozzák a belső piac megfelelő működését. A polgári és kereskedelmi ügyekben az e rendelet hatálya alá tartozó tagállamok határozatainak gyors és egyszerű elismerése és végrehajtása céljából elengedhetetlenül szükségesek a joghatósági összeütközésre vonatkozó szabályok egységesítésére és az alaki követelmények egyszerűsítésére irányuló rendelkezések”.
4 E rendelet (15) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„A harmonikus jogalkalmazás érdekében a párhuzamos eljárások lehetőségét el kell kerülni, és biztosítani kell, hogy ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatot két tagállamban. Világosan és hatékonyan kell szabályozni a perfüggősség és az összefüggő eljárások megoldását, valamint a felfüggesztés alapjául szolgáló időtartam meghatározásának tekintetében fennálló nemzeti eltérésekből adódó problémák elhárítását. E rendelet alkalmazásában az említett időtartamot önállóan kell meghatározni”.
5 Az említett rendelet joghatóságra vonatkozó szabályokat tartalmazó II. fejezetének „Megállapodás a joghatóságról” című 7. szakaszában található 24. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„E rendelet egyéb rendelkezései alapján fennálló joghatóságtól eltekintve, valamely tagállamnak az a bírósága rendelkezik joghatósággal, amely előtt az alperes perbe bocsátkozik. E szabály nem alkalmazható, amennyiben az alperes a bíróság joghatósága hiányának kifogásolása céljából jelent meg a bíróságon, vagy amennyiben a 22. cikk alapján más bíróság kizárólagos joghatósággal rendelkezik”.
6 Az ugyanezen rendelet II. fejezetben található, „A joghatóság és az elfogadhatóság vizsgálata” címet viselő 8. szakaszában szereplő 25. cikkének szövege a következő:
„Valamely tagállam bírósága hivatalból megállapítja joghatóságának hiányát, amennyiben e bíróságához olyan keresettel fordulnak, amelynek fő tárgyára a 22. cikk alapján más tagállam bírósága rendelkezik kizárólagos joghatósággal”.
7 A 44/2001 rendelet II. fejezetének „Perfüggőség és összefüggő eljárások” címet viselő 9. szakaszában szereplő 27. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Amennyiben azonos igényből származó, azonos felek között folyamatban lévő eljárásokat különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később felhívott bíróság az elsőként felhívott bíróság [helyesen: a később eljáró bíróság az elsőként eljáró bíróság] joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
(2) Amennyiben az elsőként felhívott bíróság joghatóságát állapítják meg, a később felhívott bíróság [helyesen: az elsőként eljáró bíróság joghatóságát állapítják meg, a később eljáró bíróság] ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát”.
A brüsszeli egyezmény
8 A 44/2001 rendelet a tagállamok egymás közötti viszonyában az új tagállamok csatlakozásáról szóló egyezményekkel módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i Brüsszeli Egyezmény (HL L 1972. 299., 32. o.; a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) helyébe lépett. Az említett egyezmény „Megállapodás a joghatóságról” című 6. szakaszában található 18. cikke értelmében:
„Az ezen egyezmény egyéb rendelkezései alapján fennálló joghatóságtól eltekintve, valamely szerződő államnak az a bírósága rendelkezik joghatósággal, amely előtt az alperes perbe bocsátkozik. E szabály nem alkalmazható, amennyiben az alperes a bíróság joghatósága hiányának kifogásolása céljából jelent meg a bíróságon, vagy amennyiben a 16. cikk alapján más bíróság kizárólagos joghatósággal rendelkezik.” [nem hivatalos fordítás]
9 A Brüsszeli Egyezmény „Perfüggőség és összefüggő eljárások” című 8. szakaszában található 21. cikkének eredeti szövege az alábbiak szerint rendelkezett:
„,Amennyiben azonos igényből származó, azonos felek között folyamatban lévő eljárásokat különböző szerződő államok bíróságai előtt indítottak, a később eljáró bíróság köteles hivatalból megállapítani joghatóságának hiányát az elsőként eljáró bíróság javára.
Az a bíróság, amelynek meg kellene állapítania joghatóságának hiányát, eljárását felfüggesztheti, ha a másik bíróság joghatóságát vitatják.” [nem hivatalos fordítás]
10 A Cartier szerződést kötött a Ziegler France‑szal kozmetikai termékek Genas (Franciaország) és Wickford (Egyesült Királyság) közötti közúti fuvarozására. A Ziegler France ezen áruk fuvarozását alvállalkozásba adta a Montgomery Transports részére, mely utóbbi szintén alvállalkozásba adta e szolgáltatást az Inko Trade részére, amely a maga helyettesítésére Jaroslav Matějával kötött alvállalkozási szerződést.
11 Jaroslav Matěja a Saflog társaság Genas‑ban található raktáraiban vette át az árukat 2007. szeptember 25‑én. 2007. szeptember 26‑ról 27‑re virradó éjszaka 00:30 perckor, a járművezetési időre vonatkozó hatályos szabályozásnak megfelelően a gépjárművezető megállt pihenni egy Egyesült Királyságban található parkolóhelyen. Másnap reggel észlelte, hogy az áru egy részét eltulajdonították. A kárt a Cartier biztosítótársasága, az Axa assurances 145 176,08 euróra becsülte. Az Axa assurances 144 176,08 euró összegben térítette meg a Cartier kárát.
12 2008. szeptember 24‑én a Cartier és az Axa Assurances a tribunal de commerce de Roubaix‑Tourcoing (Roubaix‑Tourcoing‑i kereskedelmi bíróság) (Franciaország) előtt egyetemleges felelősség megállapítása iránti keresetet indított a Ziegler France, a Montgomery Transports, az Inko Trade és Jaroslav Matěja ellen, az utóbbiak 145 176,08 euró összeg megfizetésére való kötelezése érdekében.
13 Később a fuvarozók ugyanezen bíróság előtt egymáshoz kapcsolódó különböző szavatossági kérelmek tárgyában indítottak eljárásokat, amelyekbe biztosítóik is beavatkoztak.
14 A tribunal de commerce de Roubaix‑Tourcoing elrendelte valamennyi eljárás egyesítését.
15 A 2010. október 28‑i tárgyaláson a Ziegler France perfüggőségi kifogásra hivatkozott a 44/2001 rendelet 27. cikke alapján azzal az indokkal, hogy korábban az Egyesült Királyságban a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (London Mercantile Court) előtt 2008. szeptember 16‑i keresetével eljárást indított. Ahogyan a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, a Ziegler France az Egyesült Királyság bírósága előtt „claim formot” terjesztett elő, amelyet a Cartier, a Saflog társaság, a Wright Kerr Tyson LTD, angol jog alapján létrejött társaság ellen nyilvántartásba vettek, és amely a felmerülő felelősség értékelésére és a Cartier által a szóban forgó lopás következtében esetlegesen elszenvedett kár összegének megállapítására irányult.
16 A Cartier és az Axa assurances az említett kifogás elfogadhatatlanságára hivatkozott azzal az indokkal, hogy azt nem az eljárás kezdetén hozták fel. A Ziegler France ugyanis a tribunal de commerce de Roubaix‑Tourcoing előtt megtartott tárgyalást megelőzően az ügy érdemére irányuló írásbeli indítványokat terjesztett elő, jóllehet a francia polgári eljárási törvénykönyv 74. cikke alapján az eljárásjogi kifogásokat – elfogadhatatlanság terhe mellett – az érdemi védekezést megelőzően kell felhozni.
17 A Cartier és az Axa assurances arra is hivatkozott, hogy a perfüggőségi kifogás azon túl, hogy elfogadhatatlan, megalapozatlan is annyiban, amennyiben az elsőként eljáró High Court of Justice, Queen’s Bench Division joghatóságát nem állapították meg a 44/2001 rendelet 27. cikke értelmében, és a két eljárásnak sem a tárgya, sem pedig a felei nem azonosak.
18 2011. január 6‑i ítéletével a tribunal de commerce de Roubaix‑Tourcoing megalapozottnak találta a Ziegler France által felhozott perfüggőségi kifogást, többek között azzal az indokkal, hogy a francia polgári eljárási törvénykönyv 871. cikke lehetővé teszi az eljárásjogi kifogások szóban történő előterjesztését.
19 E tekintetben az említett kereskedelmi bíróság megállapította, hogy a High Court of Justice előtt indult először eljárás, és joghatóságát nem vitatták. Következésképpen az egyrészről a Cartier és az Axa assurances, másrészről a Ziegler France közötti eljárás vonatkozásában az említett kereskedelmi bíróság a 44/2001 rendelet 27. cikkének (2) bekezdése alapján megállapította joghatóságának hiányát az egyesült királysági bíróság javára. A további felek vonatkozásában a High Court of Justice határozatának meghozataláig az eljárás felfüggesztéséről határozott.
20 A cour d’appel de Douai (douai‑i fellebbviteli bíróság) (Franciaország) 2011. április 14‑i ítéletében helyben hagyta a tribunal de commerce de Roubaix‑Tourcoing ítéletét többek között annak megállapításával, hogy az egyrészről a Cartier és az Axa assurances, másrészről a Ziegler France társaság közötti eljárásban teljesültek a perfüggőség feltételei, és a kereskedelmi bíróság jogszerűen állapította meg joghatóságának hiányát a High Court of Justice javára. A cour d’appel de Douai ugyanis kimondta, hogy az egyesült királysági bíróság előtti eljárást megindító, a franciaországi keresetindítást megelőzően benyújtott iratból minden kétséget kizáróan kiderül, hogy a Saflog társaság raktáraiból kiinduló, a Cartier számára teljesített ugyanazon szállítmányról volt szó, és még ha csak részben is azonosak a két függőben lévő ügy felei, vitathatatlan, hogy a Ziegler France felelősségének a High Court of Justice előtt megvitatott kérdése következményekkel jár a Montgomery Transports, az Inko Trade, Jaroslav Matěja és a Groupama Transport vonatkozásában.
21 A Cartier és az Axa assurances fellebbezést nyújtott be az említett ítélettel szemben a kérdést előterjesztő bíróság előtt. E felek különösen arra hivatkoztak, hogy a cour d’appel de Douai tévesen állapította meg a 44/2001 rendelet 27. cikkének értelmét és hatályát annak kimondásával, hogy a High Court of Justice joghatóságát az említett cikknek megfelelően „megállapították”, mivelhogy e joghatóságot nem vitatták. E társaságok szerint ugyanis az elsőként eljáró bíróság joghatósága csak e bíróság olyan határozatával állapítható meg, amely kifejezetten elutasítja joghatóságának hiányát, vagy a joghatóságát megállapító határozatával szembeni jogorvoslati lehetőségek kimerülésével.
22 Ahogyan a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő ügy irataiból következik, a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem vitatott, hogy elsőként az Egyesült Királyság bíróságát keresték meg, és hogy a felek azonosságával és a jogviták tárgyával kapcsolatos feltételek a jelen ügyben teljesülnek. Mindazonáltal tekintettel az eltérő franciaországi jogirodalmi véleményekre a kérdést előterjesztő bíróság kétségeket táplál a 44/2001 rendelet 27. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „az elsőként felhívott [helyesen: eljáró] bíróság joghatóságát állapítják meg” kifejezés hatályát illetően.
23 E körülmények között a Cour de cassation felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a […] [44/2001] […] rendelet 27. cikkének (2) bekezdését, hogy az elsőként eljáró bíróság joghatóságát kell megállapítani, amennyiben egyik fél sem hivatkozott a joghatóság hiányára, vagy ha a bíróság bármilyen okból, például a jogorvoslati lehetőségek kimerítése folytán meg nem támadható határozattal fenntartotta joghatóságát?”
24 Előzetesen pontosítani kell, hogy függetlenül azon körülménytől, miszerint az alapeljárásban az ügy érdemében és a fellebbezés tárgyában eljáró bíróság előtt megvitatták‑e a 44/2001 rendelet 27. cikkének (2) bekezdése értelmében vett perfüggőség esete fennállásának kérdését, a kérdést előterjesztő bíróság csak az említett rendelet 27. cikke (2) bekezdésének hatályáról kérdezi a bíróságot.
25 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egyedül az ügyben eljáró és a bírósági döntésért felelősséggel tartozó nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira figyelemmel megítélje mind az előzetes döntéshozatal szükségességét ítéletének meghozatala szempontjából, mind pedig a Bíróság elé terjesztendő kérdések relevanciáját (lásd a C‑184/12. sz. Unamar‑ügyben 2013. október 17‑én hozott ítélet 28. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
26 Egyébiránt meg kell említeni, hogy a Bíróság elé terjesztett iratok egyike sem utal arra, hogy az alapeljárás a 44/2001 rendelet 22. cikkében szabályozott kizárólagos joghatóság körébe tartozna. Következésképpen a Bíróságnak nem kell határoznia azon feltételezett helyzetről, amikor a később eljáró bíróság ilyen joghatósággal rendelkezik (lásd ebben az értelemben a C‑351/89. sz., Overseas Union Insurance és társai ügyben 1991. június 27‑én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑3317. o.] 20. pontját).
27 Meg kell tehát állapítani, hogy kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra kíván választ kapni, hogy a 44/2001 rendelet 27. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az elsőként eljáró bíróság joghatóságának e cikk értelmében való megállapításához elegendő, ha egyik fél sem hivatkozott joghatóságának hiányára, vagy szükséges, hogy az említett bíróság jogerős határozattal hallgatólagosan vagy kifejezetten elismerje a joghatóságát.
28 E tekintetben a Bíróság részére szolgáltatott adatokból kitűnik, hogy az alapügyben az elsőként eljáró bíróság nem állapította meg hivatalból joghatóságának hiányát, és hogy a Cartier az említett bíróság előtt való perbebocsátkozása alkalmával vitatta a Ziegler France‑nak az ügy érdemére vonatkozó állításait anélkül, hogy hivatkozott volna e bíróság joghatóságának hiányára.
29 E kérdés megválaszolása érdekében először is emlékeztetni kell arra, hogy a 44/2001 rendelet 27. cikkének (1) bekezdése szerint a különböző tagállamok bíróságai előtti perfüggőség esetén a később eljáró bíróság az elsőként eljáró bíróság joghatósága megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.
30 Egyébiránt e cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy amennyiben az elsőként eljáró bíróság joghatóságát állapítják meg, a később eljáró bíróság ennek javára megállapítja saját joghatóságának hiányát.
31 Ezt követően meg kell jegyezni, hogy ahogyan azt a francia kormány és az Európai Bizottság jogosan felvetette, a 44/2001 rendelet nem pontosítja, milyen körülmények között kell az elsőként eljáró bíróság joghatóságát az említett rendelet 27. cikke értelmében véve „megállapítottnak” tekinteni.
32 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az említett rendelet rendelkezéseit önálló módon kell értelmezni, annak rendszerére és célkitűzéseire figyelemmel (lásd a C‑456/11. sz., Gothaer Allgemeine Versicherung és társai ügyben 2012. november 15‑én hozott ítélet 25. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
33 Az előterjesztett kérdés megválaszolása érdekében tehát figyelembe kell venni a 44/2001 rendelet általános rendszerét és célkitűzéseit.
34 Elsőként a 44/2001 rendelet általános rendszerét illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet 24. cikkének első mondata az alperes perbebocsátkozásán alapuló joghatósági szabályt ír elő minden olyan jogvita esetében, ahol az eljáró bíróság joghatósága nem következik e rendelet egyéb rendelkezéseiből. E rendelkezést abban az esetben is alkalmazni kell, ha a bíróság előtt az említett rendelet rendelkezéseit megsértve indítottak eljárást, és azt jelenti, hogy az alperes perbebocsátkozása az eljáró bíróság joghatósága hallgatólagos elismerésének, és ezért a joghatósága kiterjesztésének tekinthető (a C‑111/09. sz. ČPP Vienna Insurance Group ügyben 2010. május 20‑án hozott ítélet [EBHT 2010., I‑4545. o.] 21. pontja).
35 A 44/2001 rendelet 24. cikkének második mondata kivételeket fogalmaz meg ezen általános szabály alól. Úgy rendelkezik, hogy nem terjeszthető ki hallgatólagosan az eljáró bíróság joghatósága, ha az alperes a joghatóság hiányára vonatkozó kifogást terjeszt elő, kifejezve ezzel azt a szándékát, hogy nem fogadja el ennek a bíróságnak a joghatóságát, vagy ha olyan jogvitáról van szó, amelyre az említett rendelet 22. cikke kizárólagos joghatósági szabályt ír elő (a fent hivatkozott ČPP Vienna Insurance Group ügyben hozott ítélet 22. pontja).
36 A Bíróság korábban már kimondta, hogy a Brüsszeli Egyezmény 18. cikkének, a 44/2001 rendelet 24. cikkével lényegében azonos rendelkezésnek a céljából következik, hogy ha a joghatóság vitatása nem előzi meg az érdemi védekezést, az semmi esetre sem történhet olyan indítványok előterjesztését követően, amelyek a nemzeti eljárásjog értelmében az eljáró bíróság előtt elhangzó első védekezésnek tekintendők (a 150/80. sz. Elefanten Schuh ügyben 1981. június 24‑én hozott ítélet [EBHT 1981., 1671. o.] 16. pontja és a C‑144/12. sz. Goldbet Sportwetten ügyben 2013. június 13‑án hozott ítélet 37. pontja).
37 Ezenkívül úgy határozott, hogy a Brüsszeli Egyezmény 18. cikke abban az esetben is alkalmazandó, ha az alperes mind az eljáró bíróság joghatóságát, mind pedig az ügy érdemét illetően nyilatkozik. Mindazonáltal a joghatóság vitatása csak akkor járhat az említett 18. cikkben neki tulajdonított joghatással, ha a felperest és az eljáró bíróságot olyan helyzetbe hozza, hogy az alperes első védekezésétől kezdve megértse, hogy az alperes a joghatóságot kívánja vitatni (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Elefanten Schuh ügyben hozott ítélet 14. és 15. pontját).
38 A fentiekből következik, hogy a 44/2001 rendelet által létrehozott rendszert – ahogyan az annak 24. és 27. pontjából kitűnik – annak elkerülése érdekében hozták létre, hogy a később eljáró bíróság eljárása felfüggesztésének időtartama elhúzódjon abban az esetben, ha az elsőként eljáró bíróság joghatósága valójában – ahogyan az a jelen ítélet 36. pontjában is szerepel – már nem vitatható.
39 Márpedig e kockázat nem áll fenn, amennyiben – ahogyan az alapügyben is – az elsőként eljáró bíróság nem állapította meg hivatalból a joghatóságának hiányát, és azt egyik fél sem vitatta korábban, vagy azon álláspont előterjesztésének időpontjáig, amely a nemzeti eljárásjoga értelmében első védekezésnek tekintendő.
40 Másodszor magát a 44/2001 rendelet célkitűzéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet egyik célja, ahogyan az a (15) preambulumbekezdéséből kitűnik, a párhuzamos eljárások lehetőségének maximális csökkentése, és annak elkerülése, hogy egymással összeegyeztethetetlen határozatot hozzanak abban az esetben, ha ugyanazon ügyben több bíróság rendelkezik joghatósággal. Az uniós jogalkotó ennek érdekében kívánt a perfüggőség eseteinek megoldása céljából egy egyértelmű és hatékony mechanizmust létrehozni. Ebből következik, hogy e célok elérése érdekében a 44/2001 rendelet 27. cikkét tágan kell értelmezni (a fent hivatkozott Overseas Union Insurance és társai ügyben hozott ítélet 16. pontja).
41 Márpedig meg kell állapítani, hogy az említett rendelet 27. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint az elsőként eljáró bíróság joghatóságának e rendelkezés értelmében való megállapításához az lenne szükséges, hogy az említett bíróság – a párhuzamos eljárások kockázatát növelve – jogerős határozattal hallgatólagosan vagy kifejezetten elismerje a joghatóságát, az említett rendelet által a perfüggőségi helyzetek megoldása érdekében meghatározott szabályokat teljes mértékben megfosztaná a hatékonyságuktól.
42 Egyébiránt ahogyan a P. Jenard által a Brüsszeli Egyezmény tárgyában készített jelentésből (HL 1979. C 59., 1. o.) és a Bíróságnak az említett egyezmény 21. cikkével – a 44/2001 rendelet 27. cikkének megfelelő rendelkezéssel – kapcsolatos ítélkezési gyakorlatából következik, a perfüggőségi szabálynak az is célja, hogy elkerülje a negatív bírósági összeütközéseket. E szabályt ugyanis annak érdekében vezették be, hogy a felek ne legyenek kötelesek új eljárást indítani, ha például az elsőként eljáró bíróság megállapította joghatóságának hiányát (lásd a fent hivatkozott Overseas Union Insurance és társai ügyben hozott ítélet 22. pontját).
43 Márpedig amennyiben az elsőként eljáró bíróság nem állapította meg hivatalból joghatóságának hiányát, és nem hoztak fel előtte joghatóság hiányára alapított kifogást, a később eljáró bíróság joghatósága hiányának megállapítása nem járhat negatív joghatósági összeütközéssel, mivel az elsőként eljáró bíróság joghatósága többé nem kérdőjelezhető meg.
44 Következésképpen meg kell állapítani, hogy mind a 44/2001 rendelet általános rendszeréből, mind pedig annak célkitűzéseiből következik, hogy amennyiben a később eljáró bíróság az említett rendelet alapján nem rendelkezik kizárólagos joghatósággal, az elsőként eljáró bíróság joghatóságának e rendelet 27. cikkének (2) bekezdése értelmében való megállapításához elegendő, ha az elsőként eljáró bíróság nem állapította meg hivatalból a joghatóságának hiányát, és azt korábban vagy azon álláspont előterjesztésének időpontjáig, amely a nemzeti eljárásjoga értelmében első védekezésnek tekintendő, egyik fél sem vitatta.
45 A fenti megállapítások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 44/2001 rendelet 27. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy – azt az esetet kivéve, amikor a később eljáró bíróság az említett rendelet alapján kizárólagos joghatósággal rendelkezik – az elsőként eljáró bíróság joghatóságát az említett rendelkezés értelmében megállapítottnak kell tekinteni, amennyiben e bíróság nem állapította meg hivatalból joghatóságának hiányát, és a joghatóságot egyik fél sem vitatta korábban, vagy azon álláspont előterjesztésének időpontjáig, amely a nemzeti eljárásjog értelmében az említett bíróság előtt előadott első érdemi védekezésnek tekintendő.
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet 27. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy – azt az esetet kivéve, amikor a később eljáró bíróság az említett rendelet alapján kizárólagos joghatósággal rendelkezik – az elsőként eljáró bíróság joghatóságát az említett rendelkezés értelmében megállapítottnak kell tekinteni, amennyiben e bíróság nem állapította meg hivatalból joghatóságának hiányát, és a joghatóságot egyik fél sem vitatta korábban, vagy azon álláspont előterjesztésének időpontjáig, amely a nemzeti eljárásjog értelmében az említett bíróság előtt előadott első érdemi védekezésnek tekintendő.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Köszöntő | Győri Ítélőtábla
Megjelenés ideje: 2013. szeptember 11., 20:21
Az ítélőtábla elnökeként köszöntöm Önt abból az alkalomból, hogy felkereste honlapunkat. Kérem, olvassa el a működésünk megkezdése alkalmával tartott ünnepélyes összbírói értekezleten elhangzott beszédeket. Ebből megismerheti e bíróság bíráinak és vezetőinek „ars poeticáját.” Ezen kívül hasznos információkat szerezhet a bíróság szervezeti felépítéséről, az elérhetőségről továbbá az itt folyó ítélkezés szakmai műhelyeibe - a kollégiumok munkájába - is bepillantást nyerhet, elolvashatja meghozott döntéseinket.
Sajtószobánk ajtaján benyitva láthatja, hogy a független magyar bírói szervezet nagy súlyt helyez az ítélkezésnek a társadalom előtti nyilvánosságára.
Kérem, tartson velünk! Elsőként ismerje meg a Győri Ítélőtábla működésének megkezdése alkalmával 2005. január 14-én megtartott ünnepélyes összbírói értekezleten elhangzott beszédeket:
Dr. Havasiné dr. Orbán Mária, az ítélőtábla elnökének megnyitó köszöntője
Tisztelt Ünneplő közönség! Elnök Úr, kedves vendégek, bírótársaim!
„Kevesebb külső fénnyel, de annál nagyobb belső örömmel” tartjuk meg a mai, ünnepélyes összbírói értekezletünket.
A belső öröm oka a születés, amely önmagában mindig kellő ok az örömre.
Valami új kezdődik az életünkben, amelynek legnagyobb erejét abban vélem, hogy választott hivatásunkat egy új fórumon végezhetjük. A szolgálatot, amelyet eddig végeztünk, most nagyobb illetékességi területre kiterjedően és még nagyobb felelősséggel gyakorolhatjuk.
Hivatásrendünk alapja a folytonos megmérettetés, amelyhez már hozzászoktunk. Most kihívás lesz számunkra az, hogy az új bírói fórum arcát milyenné formáljuk. „A múltad ne határozza meg a jövődet, de legyen jelen annak formálásában” hangzik a jó tanács. Fogadjuk meg ezt a tanácsot! Őrizzük meg és gyarapítsuk mindazt a tudást, amelyet a több évtizedes bírói múlt alatt megszereztünk. Ítélkezési munkánkkal törekedjünk megalapozott, a jogvitákat megnyugtató módon lezáró, bölcs döntéshozatalra és az időszerű ítélkezésre.
Vélekedhetünk mi magunkról bárhogyan, illethet minket akár dicséret vagy kritika, vezetőink vagy más bíróságok vezetői, bírái részéről, mi azonban egy percig se feledjük, hogy az általunk formált arc elé azok a polgárok tartanak tükröt, akiknek a szolgálata a mi feladatunk. Az a kép pedig, amelyet ebben a tükörben látunk akkor és csak akkor lesz olyan, amilyennek mi is látni szeretnénk, ha Deák Ferenc szavaival elmondhatjuk majd, hogy „nálunk a bíró nem vak eszköze a törvény szavainak, hanem érezve és gondolkodva ítélő teljesítője azoknak.”
Ítélkezzünk tehát „szilárd alapon, mesterkézből” - ezt kívánom és ezennel a Győri Ítélőtáblát megalakultnak kijelentem.
Dr. Lomnici Zoltán, a Legfelsőbb Bíróság és az Országos Igazságszolgáltatási Tanács elnökének beszéde
Tisztelt Összbírói értekezlet, Tisztelt vendégeink!
A Győri Királyi Ítélőtábla 1925. december 20.-án a ma is álló törvényszéki épület esküdtszéki termében tartotta meg az állandósított magyar felsőbírósági rendszer kétszáz éves jubileuma alkalmából egybehívott ünnepélyes teljes ülését. A jubiláris évforduló alkalmából az összes igazságügyi hivatalok kitűzték a nemzeti lobogót.
Az ünnepi szónok, Sólyom Andor, a győri királyi ítélőtábla nagy tekintélyű elnöke így fogalmazott: "Hála az isteni gondviselésnek, az évszázadokon át felépített bírósági szervezet ma is sziklaszilárdan megállja a helyét, a magyar bíró ma is független. A nemzet alkotmányos jogérzete eleve lehetetlenné teszi, hogy ezt az intézményt bármely oldalról komoly és sikeres támadás érje, mert a bírói hatalmat ideig-óráig talán összetörheti az erőszak, de a bírói hatalom bírói függetlenség nélkül a fundamentumot zúzná össze."
Akkor még senki sem sejthette, hogy 1948-ban egy jogász vándorgyűlésen elhangzik az elhíresült mondat: "a bírót ki kell emelni az eddigi elefántcsont-tornyából, mivel a függetlenség nem a bíró, hanem a társadalom garanciája." Megkezdődött az ítélőtáblák elsorvasztása, s amint ez ismeretes, 1950-ben az Országgyűlés az állami költségvetési törvény vitájának keretében megszüntette az ítélőtáblákat. Ezt követően négy év alatt a bírák közel 40 %-át eltávolították az állásából. A diktatúra térnyerésével a magyar társadalom a saját kárán tanulhatta meg, hogy a harmadik hatalmi ág meggyengítése az egyént kiszolgáltatottá teszi a hatalommal szemben, hiszen a szabadságjogok valódi védelmezője a bíróság.
A táblabíróságok visszaállítására 53 évet kellett várni.
Az 1997-es igazságügyi reform eredményeként 2003-ban a Fővárosban, Szegeden és Pécsett létesült táblabíróság és 2005. január l-jén Győrben és Debrecenben is megkezdte működését az ítélőtábla. Örömmel mondhatom tehát, hogy Magyarországon befejeződött a négyszintű bírósági rendszer kiépítése.
A bírósági ügyforgalomra, az ügyek elbírálásának időszerűségére vonatkozó adatok egyértelműen azt igazolják, hogy a négyszintű bírósági rendszer visszaállítása helyes döntést volt.
A fellebbviteli fórumként működő három ítélőtábla munkájának eredményeként a nagy ügyekben érezhetően felgyorsult az ítélkezés. Fennállásuk óta több, mint húszezer ügyet zártak le és döntően hozzájárultak ahhoz is, hogy a Legfelsőbb Bíróságnak a fellebbezések elbírálásához kapcsolódó munkaterhe jelentősen csökkenjen. Ma már a vidéki bíróságokon az ügyek 90 %-a 3-6 hónap alatt befejeződik és minden jel szerint a két új ítélőtábla belépésével ebben az évben a Legfelsőbb Bíróság és a táblabíróságok naprakészek lesznek.
A mai napon – ahogy ezt Orbán Mária elnökasszony a meghívóban írta – "kevesebb külső fénnyel, de belső örömmel" ünnepeljük a Győri Ítélőtábla működésének megkezdését.
Ahhoz, hogy az Ítélőtábla a törvényben írt napon készen álljon hivatásának betöltésére, sokan és nagy sokat tettek. Ki kell emelnem dr. Havasiné dr. Orbán Mária elnökasszony érdemeit és ezúton szeretnék köszönetet mondani valamennyi vezetőnek, bírónak, tisztviselőnek, fizikai dolgozónak is.
Tisztelt Összbírói értekezlet!
A megyei bíróság esküdtszéki terme elnevezésben is méltán őrzi Sólyom Andor táblaelnök emlékét.
Meggyőződésem, hogy a Győri Ítélőtábla tagjai hivatásuk gyakorlása során is követni fogják tiszteletre méltó elődeik példáját.
Útravalónak ismét Sólyom Andor táblaelnöknek a bírói függetlenségről, pártatlanságról elmondott, ma is időszerű szavait idézném:
"Van valami, ami minden tételes szabálynál erősebb biztosítéka a bírói pártatlanságnak, s ez a bírói lelkiismeret. Ez a lelkiismeret fejleszti ki a bíróban azt a mindent legyőző akaratot, hogy csak az igazságot keresse, s ez erősíti meg gerincét ahhoz, hogy tántoríthatatlanul megállja helyét minden olyan befolyással szemben is, amely akár divatos jelszavak vagy hangulatkeltő áramlatok, akár megfélemlítő gyanúsítások alapjában jelentkezik. Tévedésektől a legjobb bírót sem mentesítheti a lelkiismeret, de a kötelességszegéstől minden igaz bírót vissza fog tartani."
Ezeknek a gondolatoknak a jegyében kívánok a Győri Ítélőtábla minden vezetőjének, bírájának és munkatársának eredményes munkát.
Dr. Horváth György, a Veszprém Megyei Bíróság elnökének beszéde
A rend!
Régi latin mondás szerint "ordo est anima rerum", azaz "rend a lelke mindennek". Miért kezdem ezzel a gondolattal az újra felállított Győri Ítélőtábla ünnepségén - az egyik érintett megyei bíróság elnökeként - köszöntésemet? Azért, mert ebben a törvényhozói aktusban valóban jelen van - az éppen száz éve született József Attila szavaival - "szép képességünk, a rend". Azért, mert a táblák újraindításával ismét helyreállt az egyfajta, a jogkereső közönséget jól kiszolgáló, hagyományos szervezeti rend. Az az évszázados, amely a XIX. század második felében, majd annak fordulóján létrehozott önálló magyar bírósági rendszert – európai színvonalon – működtette. Rendben!
Mindaddig, amíg a magyar jogi hagyományokat nem ismerő, vagy azokat éppen, hogy ismerő, de tudatosan megsemmisíteni akaró bolsevik diktatúra fel nem számolta azt.
Miért tartom a "rend" visszaállításának a táblabíróságok újbóli működtetését? Döntően azért, mert javítja a magyar igazságszolgáltatás színvonalát.
Helyére kerül a jogbiztonság. Gyorsítja a bírósági eljárásokat, s visszatér a feladatnak megfelelően működő szervezeti rend, pl. a Legfelsőbb Bíróság - remélem rövidesen Kúria - azt a munkát végezheti, amiért van: biztosítja az ítélkezés országos egységét. Átláthatóvá teszi az igazságszolgáltatás működését. Közelebb viszi azt az állampolgárokhoz, szervezeteikhez és intézményekhez, hiszen a végső döntést most már nem az egyetlen - korábbi személyi összetételében, minőségében és működési rendjében kiismerhetetlen - budapesti székhelyű Legfelsőbb Bíróság, hanem az ország különböző földrajzi elhelyezkedésű táblabíróságai hozzák meg nagyobb társadalmi, és az alsóbb bíróságok fokozott szakmai ellenőrzése mellett. Gondoljunk csak az ítélőtáblai kollégiumok összetételére, arra, hogy megyei bírók is tagjai lehetnek a magasabb szintű bíróság szakmai tanácskozó testületének. Javítja a minőséget, hiszen a csak másodfokon ítélkező táblákon kizárólag belső igazgatási munka folyik, tehát a bírók és bírósági vezetők minden szellemi és erkölcsi energiájukat az ítélkezés színvonalának biztosítására fordíthatják.
És hogy ennek, a táblabíróságok intézményét visszaállító törvényhozói akaratnak igaza volt, annak tapasztalati, összehasonlító jogi érvei is vannak.
Ezekből hadd emeljek ki egyet! Azt, amit az "gazságszolgáltatás megközelítése lehetőségének" szoktak nevezni a jogszociológusok. Ez a fogalom több mindent rejt magában: Jelenti azt, hogy a szervezet az állampolgár számára áttekinthető, mert rend van benne! A polgárok vagy azok szerveződései tudják, hogy jogi igényükkel melyik bírósághoz kell fordulniuk, hogy ügyfélként egyáltalában hol vannak.
Jelenti azt is, hogy – ha jóhiszeműek és nem elfogultak – milyen döntésre számíthatnak. Jelenti, hogy az állampolgár és a bíróságok közötti kommunikáció világos és tiszta. Nem utolsó sorban pedig jelenti a bíróság - fizikai értelemben vett - tehát földrajzi megközelítésének lehetőségét.
Tudjuk, hogy az európai kontinens országaiban – úgyszólván mindenütt – alkalmazkodva lakosai számához, a lakosság területi eloszlásához és az ország méreteihez, nyolcszázezer-kétmillió főre a jogviták végső rendezése céljából különböző "felsőbíróságokat" szerveztek, hívják azokat Oberlandesgerichtnek, vagy Court D’Appelnek, vagy mint a finneknél Court of Appealnek). Ez az a mérték ugyanis, amely az állampolgári igényeket és az igazságszolgáltatás lehetőségeit megfelelő összhangba, harmóniába tudja hozni. Mérték és minőség! Azaz rend! Ezért volt szükséges nálunk újra megalapítani a táblabíróságok rendszerét, visszatérve ezzel korábbi jogi hagyományainkhoz. Mondom ezt azért, hogy az összehasonlító jogi megközelítésnek ne csak a jelenlegi európai, horizontális, hanem a magyar történeti, tehát időbeli aspektusát is megemlítsem.
A mostani magyar döntés tehát bölcs volt!
A részletek kidolgozása azonban ránk vár, elsősorban a törvényhozásra, az Országos Igazságszolgáltatási Tanácsra, továbbá a táblabírósági bírákra és vezetőikre.
Ismerve az Országos Igazságszolgáltatási Tanács Elnökét és a Tanács összetételét, a Győri Táblabíróság bíráit és a bíróság szellemiségét, ez a munka sikeres lesz. A sikerre pedig szükség van, mert a hatásköri szabályok átrendezésére, a működtetés feltételeinek javítására, a különböző bíróságok szellemi kapacitásának és intellektuális teljesítményének összekapcsolására, kifinomultabb, cizelláltabb szabályokra, és főként a jó gyakorlatra - a köz érdekében - szükség van.
"Jót, s jól. Ebben áll a nagy titok." - mondta Kazinczy. Ezt érdemes megjegyezni, hiszen a feladat nagy és fontos.
Ebben a helyzetben és az emelkedettebb hangulatban hadd idézzem Sophoklész Antigonéjából a "Kar” gyönyörű szavait:
De az embernél nincs semmi csodálatosabb…
…ő az, aki a beszédet,
És a széllel versenyző gondolatot,
Meg a törvényt tanulja,
A városrendezőt…"
A törvényt tehát tanulnunk kell még és helyesen alkalmaznunk is kell.
De ha elhisszük, hogy „az embernél nincs semmi csodálatosabb”, akkor képesek is vagyunk erre. Ezen gondolatok jegyében kívánok a Győr Táblabíróság valamennyi dolgozója számára boldog új esztendőt, s az új esztendőben a táblabírósági munkához sok sikert.
Dr. Nagy Zoltán büntető kollégiumvezető köszöntője
Tisztelt Elnök Úr! Bírótársaim!
Az ítélőtáblák működésének 1950. december 31-ével történt megszűntetése után kerek 54 év elteltével, 2005. január 1-jével megkezdte működését az újonnan felállított Győri Ítélőtábla.
A Győri Ítélőtábla és a vele egy időben létrehozott Debreceni Ítélőtábla működésének megkezdésével befejeződött hazánkban a négyszintű bírósági szervezet kiépítése, megteremtődött az igazságügyi reform egyik alapvető pillére, a reform továbbfolytatásának fontos feltétele.
A négyszintű bírósági szervezetben lehetővé válik a Legfelsőbb Bíróság jogegység érdekében végzendő alkotmányos feladatainak teljesítése, a jogorvoslati rendszer kétszintűvé való átalakítása egyaránt.
Az igazságügyi reform ezirányú továbbvitele egyszerre jelenti az uniós csatlakozással összefüggő követelmények teljesítését és a leghaladóbb magyar jogi hagyományokhoz való visszatérést.
Az igazságügyi reform folyamatnak tehát fordulópontjához érkeztünk. Ez olyan jelentős esemény a magyar igazságszolgáltatás történetében, mely méltán nyer megünneplést.
Az ítélőtáblák felállítása alkotmányos viták kereszttűzében, törvényhozói, Alkotmánybírósági akarat megnyilvánulása alapján és az igazságszolgáltatás ügyéért, az igazságügyi reform véghezviteléért elkötelezett bírák, bírósági vezetők áldozatos munkájával vált lehetővé. Köszönet illeti őket munkájukért.
Mára az új bírósági szervezetek létrehozása, működési feltételeinek biztosítása befejeződött, az ítélkező munka megkezdésének nincs akadálya.
A mai napon, amikor az ítélőtábla működésének megkezdését ünnepeljük, meg kell emlékeznünk céljainkról, feladatainkról. Az ítélőtábla büntető kollégiumára, büntető bíráira nem csekély feladat hárul. Öt megye: Győr-Moson-Sopron megye, Komárom-Esztergom megye, Vas-, Veszprém- és Zala megye megyei bíróságai által első fokon elbírált ügyekben másodfokú bíróságként kell eljárnia. Ezek az ügyek közismerten többségükben nehéz ténybeli és súlyos büntetőjogi megítélés alá esnek.
A büntetőjog, melyet a jogrendszer zárókövének is szoktak nevezni, a jog által védett érdekek végső védelmezője.
Alkalmazása nem csak széleskörű jogi ismereteket, de gazdag, sokrétű emberi tapasztalatokat és az idő által kérlelt bölcsességet is igényel. Csak ilyen feltételek mellett biztosítja a büntetőjog célját, értelmét, a társadalom hatékony védelmét.
Avatatlan kezekben a büntetőjog goromba ütleggé, kötéllé, avagy éppenséggel a büntetés céltalan látszatává válik. Így is úgy is súlyos károkat okozva a társadalomnak.
A büntetőjog értő, céljának megfelelő alkalmazása tehát az első, amit teljesítenünk kell.
A másik - és semmiképpen nem második, hanem az előzővel egyenrangú - feladatunk az ítélkezés időszerűségének biztosítása. Az ügyek ésszerű időn belül való elintézésének igénye a bűnügyek tekintetében kiemelten fontos, a kétszer ad, aki gyorsan ad igazsága a büntetőjog területén is érvényesül.
A büntetőjog alkalmazása együtt jár az ítélet előtti kényszerintézkedésekkel, melyek jogállamban a lehető legrövidebb ideig állhatnak fenn. Ez további indok amellett, hogy büntető ügyekben az eljárások tartamát - és velük együtt a kényszerintézkedések tartamát - a lehető legrövidebbre kell szorítanunk.
Az ítélőtábla büntető kollégiumának a bírák napi ítélkezési munkája mellett a törvény által megszabott feladatai vannak az egységes ítélkezési gyakorlat kialakításában, a jogegységi eljárások kezdeményezésében.
E feladatai teljesítése érdekében illetékességi területén elemeznie kell az ítélkezési gyakorlatot. Ezt a feladatát az ítélőtábla büntető kollégiuma a hozzá tartozó megyei bíróságok büntető kollégiumaival együtt, munkájukra támaszkodva képes hatékonyan elvégezni. Szoros együttműködés kialakítása szükséges tehát az ítélkezési gyakorlat megismerése, tartalmának elemzése érdekében a megyei és az ítélőtáblai kollégiumok között. Az együttműködés biztosítására szolgál a törvényi rendelkezés, miszerint a megyei kollégiumvezetők tagjai az ítélőtábla kollégiumának. Számunkra a jó együttműködés további és pótolhatatlan záloga az a személyes kapcsolatokra is épülő szakmai együttműködés, ami a régió megyei kollégiumai között már régen kialakult és működött.
Az ítélkezési gyakorlat elemzése alapján tárhatók fel a jogalkalmazásnak azok az anomáliái, amelyek kiküszöbölése érdekében a Legfelsőbb Bíróságnál jogegységi eljárás kezdeményezése szükséges.
A büntető ítélkezés, - mint olyan – rendkívül bonyolult eleven folyamat, amelyben változó törvények, változó viszonyok és változó ítélkező személyek szerepelnek.
Az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása ennél fogva igen összetett, sokrétű, folyamatos tevékenységgel szolgálható. Minden nap tenni kell érte valamit.
Napi ítélkező tevékenységünk során hozott döntéseink az adott ügyre vonatkoznak, az ítélkezési gyakorlat alakítására kötelező erővel nem bírnak. Az Alkotmány csak a Legfelsőbb Bíróság jogegységi határozatának biztosít a bíróságokra nézve kötelező erőt. Az ítélkezési gyakorlat egysége érdekében azonban a jogegységi határozatokon kívüli eszközökre is szükség van.
(Nem születhet minden vitás kérdésben jogegységi határozat.)
Az ítéleteinkben megjelenő meggyőző erő lehet az az eszköz, amely a jogegység megteremtését szolgálja. A határozatainkban kifejtett elvi tartalom – meggyőző erejénél fogva – elfogadásra és követésre vezethet, ezáltal hozzájárulhat az egységes ítélkezési gyakorlat kialakításához.
A Győri Ítélőtáblán büntető ügyszakban január 1-ével - velem együtt - öt bíró kezdte meg ítélkező munkáját:
Dr. Laczó Gáborné tanácselnök
Dr. Takácsné dr. Helyes Klára,
Dr. Miklós Mária – táblabírák.
Bírótársaimat, eddigi bírói pályafutásukat, ítélkező tevékenységüket jól ismerem.
Személyükben nagytapasztalatú, széles körben elismert jó szakemberek kerültek a táblabírói székekbe, akik méltó utódai a Győri Ítélőtábla hajdan volt neves, tekintélyes bíráinak.
Az ítélőtábla működésének megkezdését ünneplő összbírói értekezlet alkalmával - megköszönve mindazok munkáját, akik az ítélőtábla felállításában munkálkodtak, - mindenek felett bírótársaimat köszöntöm és kívánok nekik nemes hivatásuk gyakorlásához – őket soha el nem hagyó józan bölcsességet, kitartást és jó egészséget.
Dr. Zámbó Tamás polgári kollégiumvezető beszéde
Tisztelt Összbírói Testület,
Tisztelt Elnök Úr, Kedves Vendégeink!
Miként a poéta verset ír, a tanár tanít, az orvos gyógyít… - s még sorolhatnám -…., a bíró ítélkezik. Tesszük valahányan a dolgunkat, amit munkánk napi rutinja megkíván.
S tesszük mégoly megbízható szakmai tudás birtokában is, olykor talán – szerencsés pillanatokban – "mesterien", s kivételesen – néha néhányan – a „művészet” színvonalán, bizony ritkán kerülünk olyan helyzetbe, ami arra késztetne, hogy hitvallás jelleggel összesűrítsük mindazt, amit választott hivatásunk lényegéről, az emberi közösségben betöltött szerepéről, mesterségünk s a világ viszonyáról, benne pedig a saját magunknak szánt „feladatról” vallunk. S persze szubjektíven és emelkedettséggel, mert az „ars poetica” ilyen műfaj. Ha nem így volna, elegendő lenne idézni most az Alkotmány és a bírósági szervezeti törvény idevágó rendelkezéseit, amelyek a jogszabály absztraktságával, tárgyszerűségével, … és hűvösségével határozzák meg a bíróság és a benne bíró feladatát.
Mikor neki kezdtem annak, hogy megfogalmazzam a testület hivatásbeli ars poeticáját, eleget téve a megtisztelő kötelezettségnek, amelyet a mai ünnepi megnyitó programja reám hárított, közel sem gondoltam, hogy az ítéletírás érzelemmentes visszafogottságához csiszolódott – vagy kopott? – gondolkodásomat oly nehézségek elé fogja állítani, miként ez bekövetkezett. S mégis: a mai nap egyszerisége inspirációul szolgált egyfajta hitvallás megfogalmazására… természetesen szubjektíven s csak részben az alkalomra – az ítélőtábla megnyitására – koncentrálva.
Minden bíró a megsértett jogrend orvosa. Előbb diagnosztizál: megállapítja a döntéséhez szükséges tényeket, aztán ha szükségesnek látja előírja a gyógymódot: parancsot ad az injúria mikénti orvosolására.
A juriszdikció, miképp a gyógyítás is, nehéz hivatás. Már a tényállás megállapításában gyakran akadályok gördülnek a gyógyító szándék el: az érintettek ugyanazt másként érzik, látják, élik meg, avagy egyszerűen csak érdekeiktől vezérelve, annak alárendelve igyekszenek előadni és elhallgatni, vagy éppen értelmezni a történteket. Nem ritkán önmagában annak az alapkérdésnek a megválaszolása is nehezíti a kórisme felállítását célzó vizsgálatunkat, hogy az érvényesítendő jogszabályok írott betűje, még inkább szelleme szerint alkalmasint mely állapot tér el a normálistól s kíván ennél fogva orvosló beavatkozást.
A követendően egészségesnek tekinthető jog tartalmának fölfejtése gyakran csak fáradságos s igen magas elméleti felkészültséget igénylő munkával lehetséges, nem is beszélve arról, hogy a jog a társadalmi-történelmi közegben sajátosan változó, eleven entitás. Ezért a bíró által érvényesítendő tartalmát – időnként változatlan normaszöveg mellett is – újra és újra kell gondolnunk. Ez utóbbira csak az a bíró képes, aki nem önmagában szemléli a jogot, hanem az érintett személyi-társadalmi-gazdasági viszonyokkal meglévő bonyolult összefüggésében, s aki a folyamatos változásokat a szilárd tradíciót jelentő judikatúránk magabiztos ismeretében, egy letisztult morális értékrend és kiegyensúlyozott személyiség szűrőjén átszűrve bölcs megfontolással engedi hatni magára s ekként a jog tartalmára… vigyázó szemeit immár az érvényesítendő európai jogrendre is vetve.
A megsértett jog orvoslási módjának meghatározása is gyakran nehézségekkel teli: a terápia a kényszer elemét hordozza, s mint ilyen szinte elkerülhetetlenül valakinek –esetenként valamennyi érintettnek – fájdalmas. Az alkalmazható metódusok végesek, a rendelt hatóanyag patikamérlegen nem, csakis a bíró belső, szubjektív mérlegén egyediesíthető, gyakran az igazságosság és méltányosság ellensúlyaival korrigálva a receptúrák szerinti dózis.
Hát "ez a mi dolgunk" – s a költővel szólva – "nem is kevés".
Tisztelt Vendégeink és Kollégáim!
Mivel a fentiek megfogalmazására mégiscsak egy konkrét eseménnyel kapcsolatban kerül sor, szükségesnek látom, hogy – az eddigi emelkedettségből a gondolatok az ívét a mindennapi konkrét feladatokhoz közelítve – tézisszerűen és majdan számonkérhetően is megfogalmazzam vezérlő elveinket:
A kifejtett értelemben értett jogrend orvoslását, s a par excellence jogorvoslati feladatunkat magas szakmai színvonalon, tudásunkat folytonosan megújítva kívánjuk ellátni, arra törekedve, hogy a munkánkat figyelemmel kísérő társadalmi és szakmai közvéleménytől olykor még a „mesteri” jelzőt is kiérdemeljük.
Az oszthatatlan bírói méltóság által megkövetelt és a más munkája iránt érzett tisztelettel fogunk megismerni, értékelni és felülbírálni minden elénk kerülő ügyet. S ha esetleg eltérő is lesz az álláspontunk az abban kifejtettől, annak is ilyen szempontok alapján fogunk hangot adni. Döntéseinkbe s azok indokolásába szükség szerint beépítjük a tudomány és a bírói gyakorlat eredményeit, de soha nem öncélúan, s nem a magamutogatás szándékával.
Tudjuk: a döntések felülbírálatára persze jogkörünk van, ennek azonban az adott ügy miként eldöntésén túlmutató, a joggyakorlatot befolyásoló hatása csak annyi lesz, amennyi meggyőző erőt tudunk kifejteni álláspontunk megalapozásaként.
A stabil kiszámítható jogalkalmazás olyan követelmény, aminek érvényesítése megköveteli, hogy folyamatosan figyelemmel kísérjük a bírói gyakorlatot, s benne kiemelten elődünk: a Legfelsőbb Bíróság, s az előttünk járó Ítélőtáblák elvi jelentőségű határozatait. Figyelve nemcsak a döntések önmagában értékelhető tartalmára, hanem az abból kiolvasható előre mutató irányokra is. Ha azonban úgy látjuk, hogy az eleven jog fejlődni akar, s új tartalmat kíván, bölcs megfontolással, a pro és contra évek sokszoros szembesítése után, bátrak leszünk az ilyen döntések meghozatalában is.
A jogegység fejlesztését elsősorban a gyorsan és időszerűen végzett ítélkezési tevékenységünkön keresztül tudjuk és kívánjuk elősegíteni, de mindig komoly energiákat mozgósítunk arra is, hogy belső kollégiumi, szakmai tanácskozásaink, kollégiumi véleményeink, valamint a Legfelsőbb Bírósággal, az Ítélőtáblákkal, s különösen pedig az ítélőtáblai kerület kollégiumaival kialakított szakmai együttgondolkozás szőtte sűrű hálóval e cél elérése szempontjából gazdag és hasznosítható szellemi zsákmányt tudjunk birtokba venni.

matches: bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
A Kúria Tőry Gusztáv Jogi Szakkönyvtára muzeális értékű gyűjteménye
Címlap > A Kúria Tőry Gusztáv Jogi Szakkönyvtára > Ritkaságok, kincsek a Könyvtárban
Könyvtárunk muzeális értékű gyűjteménye az 1882-ben Mailáth György országbíró által alapított Magyar Királyi Curia Könyvtára állományából maradt fenn. A szorosan vett muzeális gyűjtemény, vagyis az 1800 előtt megjelent művek feltehetőleg leginkább a Curia bíráinak adományaiként kerültek a könyvtárba. A régi könyvek tára 170 kötetből áll. A legrégebbi könyvünk Umberto Locati dominikánus szerzetes 1568-ban, Rómában megjelent műve az inkvizíció bíróságáról. Gyönyörű kötéstáblája és tartalma miatt is kincsnek számít egy 1586-ban, Lyonban nyomtatott Corpus iuris civilis. A gyűjtemény nagyrészt latin nyelvű jogi irodalom, de van benne magyar német, francia és angol nyelvű jogi vonatkozású munka is. A Werbőczy-féle Tripartitum több kiadásban is megvan, a legkorábbi 1643-ban jelent meg. A latin nyelvűek közül kiemelhető a Curia ítélkezési gyakorlatát évszázadokra visszamenőleg tartalmazó 1769-es döntvénytár, a Planum tabulare. Vitrinünkben őrizzük Szegedy János, 18. századi jeles jogtudósunk a magyar törvénycikkek címfeliratait római jogi minta alapján rendszerező és magyarázó művét a Rubricae sive synopses titulorum, capitum et articulorum universi juris Ungarici-t (I-III. Tyrnaviae, 1734.). A gyűjtemény része egy 1788-as, magyar nyelvű büntetőtörvénykönyv, a II. József által kiadott “Közönséges törvény a vétkekről, és azoknak büntetésekről.” Elsőrangú források a magyar és az erdélyi országgyűlések latin és magyar nyelvű jegyzőkönyvei. Történeti értéke miatt említhető meg az 1790-ben, Pozsonyban megjelenő “Második Leopold Magyar Király, eleuterinek, egy magyar profétanak látása szerént.”
Jogtörténeti jelentőségük, egyediségük miatt különösen értékesnek tekinthetőek a Magyar Királyi Curia Könyvtára által megőrzött, 1800-1945 között született művek is, ez az állományrész 11.000 kötetet jelent. Itt megtalálhatóak a korszak több kiváló jogtudorának munkái, a teljesség igényei nélkül felsorolva: Csemegi Károly, Grosschmid Béni, Meszlény Artur, Sárffy Andor, Kovács Marcell, Vámbéry Rusztem, Szladits Károly, Fabinyi Tihamér, Márkus Dezső, Angyal Pál, Edvi Illés Károly művei. A Curia történetére nézve egyedülálló forrásnak tekinthető az a teljes ülési jegyzőkönyveket tartalmazó nyolc kéziratos kötet, amely az 1877-1939 közötti ülésekről maradt fenn. A Planum tabulare 1817-es kiadásának az adja meg a különlegességét, hogy tükrös szerkezetben tartalmazza latin és magyar nyelven a döntvényeket. Ugyancsak kutathatóak könyvtárunkban a Királyi Curia 1870-1906 között a Jogtudományi Közlönyben publikált döntvényei, ez az ún. “Döntvénytár”, amely több folyamban jelent meg (Régi folyam; Új folyam; Harmadik folyam; Negyedik folyam). A huszadik század elején az egységes döntvénytár a jogágak (büntető; magánjogi; perjogi; közigazgatási) szerint széttagolódik, de ez is kereshető, egészen 1949-ig, a Magyar Kúria megszűnéséig tartalmazza a bírósági döntéseket.
2016-től a könyvtár hivatalos neve: Kúria Tőry Gusztáv Jogi Szakkönyvtára. 2016. január 18-án Gerencsér Judit, a könyvtár vezetője vette át az erről szóló hivatalos okiratot a Könyvtár szakmai munkájának elismeréseként a Kúria teljes ülésén. Tőry Gusztáv egykori kúriai elnök özvegye közel 1000 kötetes hagyatékot ajánlott fel a könyvtár számára és ezzel nagymértékben hozzájárult a könyvtár állományának gyarapításához.
A Jogi Szakkönyvtár muzeális ritkaságairól a Magyar Jog 2017. évi 11. számában jelent meg egy cikk Dr. Földi András professzor úr (ELTE ÁJK Római Jogi és Összehasonlító Jogtörténeti Tanszék tanszékvezetője, egyetemi tanár, MTA doktor (D.Sc) által:
Földi András: Könyvritkaságok a Kúria Jogi Szakkönyvtárában. - In: Magyar jog, ISSN 0025-0147, 2017. (64. évf.), 11. sz., p. 707-710.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
DR. LÉHMANN-A KÚRIA JOGEGYSÉGI DÖNTÉSE ALKOTMÁNY ÉS TÖRVÉNYSÉRTŐ! - Nemzeti Civil KontrollNemzeti Civil Kontroll
Dr. Léhmann György ügyvéd úr szerint
a Kúria a 6/2013. Jogegységi határozatát 39 fős tanácsban úgy, ahogy a bírósági szervezetekről szóló törvény alábbi rendelkezése nem teszi lehetővé:
34. § 4) A jogegységi tanács a Kúria teljes kollégiuma, ha a jogegységi eljárás célja
Azaz a törvény nem teszi lehetővé azt, hogy a jogegységi tanácsban az egyes Ítélőtáblai Polgári Kollégiumvezetők, nem kúriai kollégiumi tagok részt vegyenek.
Tekintettel arra, hogy a törvényi rendelkezés ellenére Kúriai Kollégiumhoz nem tartozó személyek is részt vettek a jogegységi döntés létrehozásában, megállapítható az, hogy ez a jogegységi döntés alkotmány és törvénysértő.
Hogy éppen azok a jogalkalmazók (Kúria) sértik meg a törvényeket, akiknek leginkább tisztában kellene azokkal lennie több mint furcsa.
Az pedig, hogy a jogalkotók (Magyarország Kormánya) egy szót sem szól ez miatt, több mint gyanús.
Mostanában unalomig elemzett, mellékletben olvasható december 16-i Kúriai jogegységi határozatra mint jól tudjuk azt követően került sor, hogy november 19-én Navracsics miniszter úr az által összehívott kerekasztal tárgyalás eredményeként többek között a következőket mondta:
…a Kúriának iránymutatást kellene adnia a devizahiteles szerződések érvényességével, az egyoldalú kamatváltozással és az árfolyamréssel kapcsolatban – mondta a miniszter.
Mint amikor büntető ügyben a tanúmeghallgatások után azt mondja a bíró a védőnek, hogy további bizonyítékot kellene előterjeszteni. Mert ugye gondolhatja azt a védő, hogy már vádlott ártatlansága bizonyítva lett, de jobb ha a „kellene” szót határozott parancsnak fogja fel akkor, ha nem akar nagy bajt a védencének.
Így járt a Kúria is ezzel a Navracsics féle „kellene” szóval jelzett paranccsal. Hiába tudta azt, hogy akár a kamatváltozással, akár az árfolyamréssel kapcsolatban is elegendő jogalkalmazással kapcsolatos tájékoztatást adott már ahhoz a Kúria, hogy a Kormánynak módja legyen törvényesen rendbe tenni a devizában nyilvántartott forinthitelezési problémát akkor, ha akarja. Ha egyszer az Országgyűlés határozza meg azt a pénzösszeget, ami az év végi költségvetés alapján a bíróságoknak jár, akkor jól tudta a Kúria Elnöke, hogy akár kelletlenül is a parancsot végre kellett hajtani.
Méghozzá úgy kellett végrehajtani, ahogy Matolcsy úr az Európai Központi Bank óhajának eleget téve a november 18-i bankvezéri reggeliztetés után Patai Mihály bankszövetségi elnök által virágnyelven szintén a Kúriának üzent.
Azt pedig természetesen nem tudom, hogy Navracsics miniszter úr a november 19-i tájékoztatása szerinti
konzultáción a Kúria Elnökének mit mondott újabb „kellene” szavak használata mellett…
Ilyen előzmények után hozta meg tehát a Kúria a 6/2013. Jogegységi határozatát 39 fős tanácsban úgy, ahogy a bírósági szervezetekről szóló törvény alábbi rendelkezése nem teszi lehetővé:
Tekintettel arra, hogy a törvényi rendelkezés ellenére Kúriai Kollégiumhoz nem tartozó személyek is részt vettek a jogegységi döntés létrehozásában, megállapítható az, hogy ez a jogegységi döntés alkotmány és törvénysértő
Nagyon kedves levelezőm értesített arról, hogy november 19-e után a fenti Kúriai törvénysértő jogegységi döntés meghozataláig a Fővárosi Ítélőtábla is foglalkozott azzal a témával, amivel a Navracsics félek kerekasztal tárgyalás, december 9-én a mellékletben látható címen
„A Fővárosi Ítélőtábla Polgári Kollégiumának álláspontja
a deviza alapú fogyasztási kölcsönszerződések érvényességével kapcsolatos elvi kérdésekben
(a 2013. december 9-én megtartott szakmai tanácskozáson elfogadott álláspont):”
fejtette ki álláspontját az alábbi cimekre adott válaszában:
Erre a kérdésre adott válaszadás során mint jól látható előbb a Fővárosi Ítélőtábla kifejti azt, hogy a közgazdasági háttér az adós kötelezettsége szempontjából ennél a kérdésnél közömbös, és a szerződésnek Ptk. 523. §-ban meghatározott tartalma irányadó.
Kifejti a Fővárosi Ítélőtábla álláspontja azt is, hogy a vitatott kölcsönnek lényege nem a kirovó és lerovó pénznem közötti különbözősége, hanem az, hogy az igényelt forintnak esetleges értékcsökkenése miatt volt szükség irányadó devizanem meghatározásra.
Majd következett a válaszadásnak legfontosabb, alábbi része:
Világos, pontos, olyan érvelés, amelyre bírósági eljárásban az ellenérdekű fél jóhiszemű eljárása esetén elhallgat. Ezek után az Ítélőtáblai álláspont válaszadása a feltett kérdésre a következő:
Összegezve: azt látjuk helyesnek, ha az ügylet jellegadó tartalma szempontjából – a fogyasztó számára kedvezőbb értelmezési szabályra is figyelemmel – nem a teljesítés módjának (kirovó-lerovó pénznem, értékállandósági kikötés) tulajdonítunk jelentőséget, hanem a felek által a szerződés szerint teljesítendő szolgáltatásnak. A szolgáltatás pedig (rendelkezésre bocsátás és visszafizetés) mindig forintban történik. Minderre tekintettel a deviza alapú kölcsönt forintkölcsönnek tekintjük
Kérdésre adott válasz legfontosabb része nyomban az első bekezdésben olvasható:
„A deviza alapú kölcsönszerződések önmagában azon okból, hogy az árfolyamkockázatot az adósra telepítik, nem érvénytelen szerződések különös figyelemmel arra, hogy az érvénytelenségnek a szerződés megkötésekor kell fennállnia. Általános jelleggel azonban annak kimondását, hogy a deviza alapú kölcsönszerződésekben foglalt konstrukció nem érvénytelen, nem tartjuk szerencsésnek, mivel az ilyen szerződéses konstrukciónak számos olyan egyéb eleme is van, ami az adott esetben és körülmények között vagy a szerződés, vagy valamely szerződéses kikötés érvénytelenségét eredményezheti. „
Azért ez a legfontosabb, mert kizárja az adósoknak azokat a felvetéseit, hogy a szerződés megkötése utáni banki törvénytelen magatartása folytán lehessen a kölcsönszerződéseket akár uzsorásnak, akár jóerkölcsbe ütközőnek, akár színleltnek, vagy akarathibában szenvedettnek tekinteni. Természetesen ez az Ítélőtáblai álláspont a törvényes és helyes, míg az olyan felvetéseknek, hogy önmagában azért uzsorás a szerződés mert felvettem hatmillió forintot, visszafizettem öt millió forintos és most tartozom a bank szerint tizenegymillió forinttal, semmi köze sincs a szerződéseknek uzsorás jellegéhez, vagy a fentiek szerinti többi felvetésnek.
Valamint azért legfontosabb, mert ezzel együtt azt is kimondja, hogy „az ilyen szerződéses konstrukciónak számos olyan egyéb eleme is van, ami az adott esetben és körülmények között vagy a szerződés, vagy valamely szerződéses kikötés érvénytelenségét eredményezheti” és ezáltal azt is kizárja egységesen érvényesnek mondja ki bárki azt, hogy a vizsgált szerződések érvényesek.
Korrekt, tisztességes, törvényes állásfoglalás, és a válasz végén a következők olvashatók:
Kérdésre szerintem elegendő a válasznak utolsó bekezdését felidézni. Természetesen helyes, pontos a válasz, de a kérdésnek és így a válasznak sincs sok köze a szerződés érvénytelenséghez:
„A pénzügyi intézménynek a Hpt. 203. § (1) bekezdés c) pontja alapján tájékoztatási kötelezettsége volt és van a kamatokat, a szolgáltatási díjakat, az ügyfelet terhelő egyéb költségeket, késedelmi kamatokat, valamint a kamatszámítás módszerét illetően is. Álláspontunk szerint a bank e kötelezettségének nem tesz eleget oly módon, hogy a szerződésben olyan képletet vagy általános jellegű előírást rögzít, amelyet a fogyasztó szakember közreműködése nélkül nem tud értelmezni. Ezzel kapcsolatos többlettényállás esetén felmerülhet a tévedés, megtévesztés miatti érvénytelenségi ok”.
A 4. kérdés szintén álkérdés a Navracsics féle kerekasztal tárgyalás felvetései alapján, ezért erre ne térjünk ki.
kérdésre adott válaszok valódi és olyan problémákra adnak választ, amelyeknél korábban nekem is kétségeim merültek fel. Ugyanis a szolgáltatott dolog természeténél fogva álláspontom az volt, hogy eredeti állapot helyreállítása nem lehetséges, és ezt az álláspontot az Ítélőtáblai álláspont is ismerteti az alábbiak szerint:
„A probléma lényege abban áll, hogy egyes felfogások szerint a kölcsönszerződés irreverzibilis használati kötelem, amely esetében a hitelező meghatározott összegű pénz használatát biztosítja a másik fél számára, továbbá egyéb szolgáltatást is nyújt (a törlesztés figyelemmel kísérése, nyilvántartása, a szerződés előkészítése és kockázatvállalás), míg az adós köteles a pénz használatáért járó ellenszolgáltatást (kamatot) megfizetni. E felfogás szerint az irreverzibilitás nem teszi lehetővé az eredeti állapot helyreállítását.”
Ellenben az álláspontom megdöntését tartalmazó válasza az Ítélőtáblának megnyugtató és minden tekintetben helyt álló:
A bank kockázatvállalása nem a fogyasztó felé irányuló szolgáltatás, ezért annak figyelembevétele az érvénytelenség jogkövetkezményeinek levonása során szükségtelen. Az ügylet alakulásának figyelemmel kísérése, ellenőrzése a bank érdekében áll, nem minősül szolgáltatásnak. A kölcsön nyilvántartása és a törlesztéssel kapcsolatos banki tevékenység egyébként is az adósnak az adott pénzintézet által vezetett lakossági folyószámlája kezelése útján valósul meg, amelyért a bank – külön szerződés alapján – kezelési költséget számít fel. A szerződés előkészítésével összefüggésben végzett tevékenység pedig az ügylet létre nem jötte esetén is felmerül. Mindezekre tekintettel kölcsön esetében a rendelkezésre bocsátott pénz tulajdonjogának átruházása a domináns elem, melyre figyelemmel az eredeti állapot helyreállítható.
Azért is nagyon fontos ez a megállapítása az Ítélőtáblai álláspontnak, mert meghatározza a bank által felszámított „kezelési költség” ellenszolgáltatásának tartalmát. Ami tehát nem más, mint a lakossági folyószámla kezelés a bank részéről.
Csakhogy ebből a tényből eljuthatunk a bankkal való elszámolás során oda, hogy a szerződésben meghatározott százalékos mértékű kezelési költség helyett törvényesen mindösszesen olyan mértékű kezelési költség számítható fel a bank részéről, amennyit a bank önmagában – tehát kölcsönszerződéstől függetlenül – egy folyószámla kezelésére számíthat fel.
És következzen ennek a kérdésnek, de lehet, hogy az egész munkaanyagnak legfontosabb érvelése:
Az Európai Unió Bíróságának gyakorlatára tekintettel nem lehet szem elől téveszteni azt sem, hogy a fogyasztói szerződés érvénytelenségére csak a fogyasztó érdekében lehet hivatkozni. Ez pedig felveti annak szükségességét, hogy a fogyasztó érdekének megfelelő, a fogyasztó fokozottabb védelmét biztosító jogkövetkezményt alkalmazzuk. (lásd: C-397/11. sz. ügy 47. pontja, C-453/10. sz. ügy 35. pontja).
Ami nem mást jelent mint azt, hogy az Ítélőtábla álláspontja szerint is az Európai Uniós joggyakorlatra tekintettel nem tehet mást a hazai bírósági jogalkalmazás sem mint azt, hogy a törvényesség határain belül a fogyasztók érdekét szem előtt tartva döntsenek akkor is, amikor az érvénytelenség kérdésében döntenek, és akkor is, amikor a jogkövetkezményt határozzák meg.
Ellenben ugyanennek a pontnak Ítélőtáblai megválaszolása során kaphatunk választ arra is, hogy miért ellenzem általában a szerződés egésze semmisségének megállapítását:
A hatályossá nyilvánítás az adós problémáit általában nem képes orvosolni, hiszen ez esetben kötelezettségeire az ítélethozatalig terjedő időben a szerződés előírásai lennének irányadók, s a jövőre nézve megszűnő szerződés elszámolásánál emiatt hátrányos helyzetbe kerülne. Ezt azonban mindig az adott tényállás mellett kell vizsgálni.
Az érvénytelenség jogkövetkezményeinek levonása az egész szerződés érvénytelensége esetén leginkább a szerződés érvényessé nyilvánításával tűnik megoldhatónak; ha pedig valamely szerződési kikötés tisztességtelensége állapítható meg, akkor az adott feltétel minden módosítás nélkül kimarad (uniós jogi következmény, lásd 13/93. EGK Irányelv 6. Cikke).
Ugyanis ebből a törvényes és helyes Ítélőtáblai megállapításból következik azt, hogy azért lehet kára az adósnak, ha a szerződése semmis, mert a törvényt a bíróságnak be kell tartani, és azáltal úgy kell ilyen esetben a szerződést felszámolni a felek között, hogy az ítélet hozataláig a semmis szerződést érvényesnek kell tekinteni.
Feleslegesnek találtam mindig azt, hogy ezen bárki vitatkozzon, mert előbb tanulmányozni kell ehhez a Ptk.237. § 2. bek. rendelkezéseit.
Ezért ragaszkodtam mindenkor ahhoz a megoldáshoz, hogy az idézetből is jól láthatóan bekövetkező, általam tisztességtelenség okából megsemmisített szerződési feltételek kihagyása után a fogyasztók érdekét szem előtt tartva nyilvánítsa érvényessé a bíróság úgy a szerződést, hogy határozza meg az adós teljesítésének körülményeit, a törlesztő részletek nagyságát.
Úgy, ahogy az Ítélőtáblai válasz meghatározza:
„Ha viszont először a tisztességtelen kikötés uniós jogkövetkezményét alkalmazva a semmis szerződési feltételt elhagyjuk, úgy lehet, hogy az egész szerződés érvénytelenségének jogkövetkezményeit másképpen kell végül levonni, mint a feltételek kihagyása hiányában (például nem kell kiküszöbölni azt az alaki hibás rendelkezést, amely tisztességtelen volta miatt elhagyásra kerül a szerződésből). Itt tehát felmerülhet a megszokottól eltérő sorrend az érvénytelenségi okok vizsgálata körében.”
kérdésekre adott válasz ténylegesen folytatása az előző pontban megkezdett, általam javasolt megoldásra adott válasznak:
„A tisztességtelen kikötés kihagyása a 93/13. EGK Irányelv 6. Cikkében rögzített jogkövetkezmény. Ezzel kapcsolatban az Európai Unió Bíróságának az az általunk is figyelembe veendő gyakorlata alakult ki, miszerint a nemzeti bíróságok csak arra kötelesek, hogy a tisztességtelen feltétel alkalmazásától eltekintsenek, de nem jogosultak arra, hogy a feltétel tartalmát módosítsák. A szerződésnek ugyanis főszabály szerint úgy kell fennmaradnia, hogy csak a tisztességtelen feltételek elhagyása jelentsen módosulást, ha a belső jogszabályok értelmében a szerződés jogilag ilyen módon fennmaradhat (C-618/10. számú ügy 65. pont). A bíróságnak tehát ilyen esetben azt kell vizsgálnia, hogy a tisztességtelen feltétel mellőzése objektíve teljesíthetetlenné teszi-e a szerződést. Ha a szerződés a tisztességtelen feltétel kihagyásával nem teljesíthető, akkor a nemzeti jog szabályai lépnek be, azaz az érvénytelenség oka kiküszöbölhetővé válik (Ptk. 237. § (2) bekezdés)”.
majd következik a hogyanra az alapeszméje az Ítélőtáblai álláspontnak:
A konklúzió tehát az, hogy mindig a fogyasztó fokozottabb védelmét biztosító jogkövetkezményt kell alkalmazni
Kérdésre adott válasznál ha megkérdeztek volna, lett volna különvéleményem a Fővárosi Ítélőtáblai álláspontnak kevésbé fontos részével kapcsolatosan. Örömmel veszem tudomásul azt, hogy az egész munkaanyaggal kapcsolatosan mindösszesen itt nem értek egyet jelentéktelen körülménnyel kapcsolatosan.
A lényeg pedig az alábbi Ítélőtáblai válaszadásban van:
A fenti műről megállapítható azt, hogy ismét egy olyan európai színvonalú jogi munkát végzett egyik felsőbb szintű bíróságunk – legutóbb a Kúriának 2/2012 (XII.10.) PK Véleménye is ilyen volt – mellyel kapcsolatosan nem kell a Luxemburgi Bírósághoz tanácsért rohannunk.
Arra a kérdésre pedig ne én adjam meg a szerintem mindenki által tudott, nyilvánvaló választ, hogy miként történhetett meg az, hogy a fenti mű közzé teléhez képest pontosan egy hét múlva a Kúriának 39 fővel nem sikerült még csak a közelébe sem jutni a fentiekben vizsgált álláspont színvonalának.
Szerintem a Kúria a Fővárosi Ítélőtáblai állásponttal értett minden tekintetben egyet december 16-án is, de mivel megkövetelték azt tőle, hogy akár törvénytelen módon és eszközökkel, de mindenképpen a bankoknak kedvező, egyébként pedig időhúzó módon írjon valamit, létrejött a 6/2013. PJE-nek mondott összegzés.
Boldog Újévet anélkül kívánok, hogy tudnám azt mitől lesz boldog.
Siófokon 2013. december 29. napján
Folyamatosan zárnak be a bankok - csak az állami maradhat Oroszországban? Az új moszkvai jegybankelnök alatt felgyorsult a magánbankok bezárása...
Szörnyű képet posztolt az egykori műsorvezető. "Tudom, hogy ez sokakat fel fog zaklatni... de akkor is.. az élet, az idei...

matches:
KÚRIA
Kúria
§ 4
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
§ 2
bíróság
Kúria