text:
Polgári Jog 2017/5. Tanulmány - Bartkó Viktor: A felhőalapú szolgáltatások szerzői jogi megítélése - Magáncélú többszörözés a felhő tárhelyekben I. - Hatályos Jogszabályok Gyűjteménye
Polgári Jog 2017/5.
Bartkó Viktor: A felhőalapú szolgáltatások szerzői jogi megítélése - Magáncélú többszörözés a felhő tárhelyekben I. *
Hivatkozott jogszabályhelyek: Szjt. 35. §
Címkék: cloud computing, felhőalapú tárhely, telepítési modell, szolgáltatási modell, többszörözés, digitális adathordozó, feltöltés, magáncélú többszörözés, üreshordozó-díj, esetleges kár, átalánydíj
[2] A XXI. század technológiai újításai napjainkban is kihívást jelentenek a jogalkotó számára. A felhőalapú szolgáltatások, mint elektronikus kereskedelmi szolgáltatások megjelenése a szerzői jog azon funkcióját veszélyeztetheti, amely egyensúlyt teremt és tart fenn a szerzők és más jogosultak, valamint a felhasználók és a széles közönség érdekei között. * Ez az érdekegyensúly - ahogy azt később látni fogjuk - a szerzőt megillető, a mű szellemi szükséglet kielégítésre alkalmas voltának anyagi értékei, * és a széles közönség olyan igényei között áll fenn, mint az oktatás, a művelődés, a tudományos kutatás és a szabad információhoz jutás. * A szerzői oldalt a gyakorlatban az védi, hogy a törvény a szerzőt megillető vagyoni jogok révén a mű hasznosításából és felhasználásából mindenki mást kizár, azok engedélyezésére kizárólagos jogot biztosít a szerzőnek. Ezzel szemben a felhasználók érdekeit elsősorban a szabad felhasználások eseteivel méltányolja, amelyek a felhasználás engedélyhez kötöttségén lazítanak, de ide tartoznak a munkaviszonyban alkotott művekre vonatkozóan a munkáltató számára kedvezőbb szabályok, illetve a felhasználási szerződés egyes rendelkezései, valamint a védelmi idő rögzített volta is. A téma szempontjából releváns szerzői vagyoni jog a többszörözés joga, míg a szabad felhasználás esetei közül a magáncélú többszörözést emeljük ki. Látszólag a mérleg két oldala nincs egyensúlyban, ezért is terjedt el a világ számos országában a XX. század 70-es évei óta a magáncélú többszörözést ellentételező méltányos díjazás, amelyet a későbbiekben kifejtettek szerint a mű és más védett teljesítmény tárolására alkalmas eszközre vetnek ki.
[4] A felhőalapú tárhelyek megjelenése annyiban sérelmes a szerzők érdekeire, amennyiben azok után a magáncélú többszörözésre tekintettel nem írnak elő díjfizetést. Az efféle tárhelyek problémája - azon kívül, hogy jelenleg nem terheli a díjfizetési kötelezettség - az, hogy nehezen határozható meg az az adatok tárolására alkalmas eszköz, amelyre a díjat kivethetnénk.
[5] A dolgozatban először a felhőalapú szolgáltatások ismertetése keretében szemügyre vesszük ismérveit, fogalmát (ha megfogalmazható ilyen), valamint azok számítástechnikai felépítését. Ezt követően a magyar szerzői jog rendszerén keresztül röviden áttekintésre kerül az a szabályozás, amely szerzői és felhasználói igények között egyensúlyt teremt. Végül pedig az Európai Unió Bíróságának gyakorlatából kiindulva megvizsgáljuk, hogy a felhő magáncélú többszörözésre alkalmas-e, valamint indokolt díjfizetési kötelezettség esetén hogyan vethető ki a magáncélú másolatok utáni díj.
2. Mi is az a felhő?
[6] Napjainkban egyre többet hallani a cloud computing, cloud computation - számítási felhő vagy egyszerűen csak felhő kifejezéseket. A felhőalapú szolgáltatások életünk szerves részét képezik, szinte mindannyian használjuk ezeket, néha nem is tudva róla. Ha saját dokumentumainkat, fényképeinket, videóinkat vagy leveleinket nem a számítógépünken tároljuk, hanem azokhoz valamilyen interneten elérhető szolgáltatást veszünk igénybe, már felhőről beszélünk. A Hotmail, Yahoo! avagy Google Mail szolgáltatásai tipikusan ilyenek, a postafiókunk tartalma nem számítógépünkön található, hanem egy a felhasználó számára ismeretlen, láthatatlan és közvetlenül hozzáférhetetlen szerveren. Ugyanez igaz az olyan szoftverekre is, amelyeket internetes böngészők segítségével használhatunk, mint például a Google Docs. Szintén az egyik legnépszerűbb ilyen szolgáltatás a felhőalapú tárhely, mint amilyen az Apple iCloud-ja, a Google Drive-ja, illetve a Microsoft OneDrive-ja. A felhasználók számára ezen szolgáltatások előnye, hogy annak tartalmát, köztük fájljaikat bárhonnan könnyen elérhetik, ehhez csupán internet-hozzáférésre van szükségük. A tartalom folyamatosan szinkronizált, így a felhőn keresztül azonnal elérhető munkahelyünkről az otthon elkészített dokumentum. Maga a felhő szó egyébként a rendszer meglehetősen primitív vizuális ábrázolását takarja, a felhasználók eszközei ezen a felhőn keresztül kapcsolódnak a szolgáltatáshoz, amelynek igénybevétele ezért sem a helytől, sem az eszköztől nem függ. Akár számítógépről, akár telefonról, tabletről is elérhető ugyanaz a szolgáltatás, sőt a személyazonosság azonosítása után (rendszerint felhasználónév - jelszó páros) akár más eszközeinken keresztül is igénybe vehető.
[7] Habár a fent említett példák és jellemzők alapján mindenkinek lehet fogalma arról, mit is jelent a cloud computing, a téma szempontjából nem kerülhetők el az ezzel foglalkozó szakma megállapításai. A számítástechnikában a „felhő” az internet megjelenése óta jelen van, azonban maga az elnevezés az utóbbi 10 év terméke, amikor ez a nagy nyilvánosság számára is elérhetővé és hozzáférhetővé vált. Szakmai körökben egységes definíciót nem találunk, ahány szakember, annyi megfogalmazás létezik. Az amerikai Nemzeti Szabványügyi és Technológiai Intézet (NIST) tanulmányában említett fogalom talán a legszélesebb körben elfogadott meghatározás. Eszerint „a felhőalapú számítástechnika egy olyan modell, amelynek segítségével bárhonnan, kényelmesen, és igény szerint hozzáférhetünk a testreszabott informatikai erőforrások megosztott halmazához (pl. hálózatokhoz, szerverekhez, tárhelyekhez, alkalmazásokhoz, szolgáltatásokhoz), miközben a rendelkezésre bocsátás minimális adminisztrációs tevékenységet és szolgáltatói beavatkozást igényel.” * Emellett a tanulmány kiemel öt lényeges tulajdonságot, három szolgáltatási modellt és négy telepítési modellt, melyek ismertetése a cloud computing további, jogi vizsgálata szempontjából szükséges, ám számítástechnikai megértéséhez nem elégséges. Az öt lényeges tulajdonság a következő: a) igény szerinti önkiszolgálás, b) széles hálózati hozzáférés, c) erőforrások összevonása, d) teljes rugalmasság, e) mért szolgáltatás. *
[8] Igény szerinti önkiszolgálás: A fogyasztó szükségletei szerint egyoldalúan igényelhet számítási kapacitásokat - mint például hálózati tárhelyek - amelyhez bármikor hozzáférhet a szolgáltatói oldal emberi beavatkozása nélkül. * Ez a gyakorlatban annyit tesz, hogy a fogyasztók egy tájékoztató vagy leírás alapján maguk hozzák létre előfizetésüket, a szolgáltató automatikusan szerződik.
[9] Széles hálózati hozzáférés: A kapacitások hálózaton keresztül elérhetők és szabványos eszközökkel hozzáférhetők, amellyel így elősegítik a különböző kliensfelületeken - például webböngészők - és fogyasztói eszközökön való használatot, legyen az telefon, tablet vagy laptop. * Ez a jellemző lényegében a bármivel, bármikor, bárhonnan lehetőségét takarja.
[10] Erőforrások összevonása: A szolgáltató számítástechnikai erőforrásait összevonja, hogy több ügyfélnek biztosítsa szolgáltatását, amelyet a fogyasztó kérésére kiad, illetve visszavesz (és újra kiadja más fogyasztónak). Az erőforráskészletek elhelyezkedése a fogyasztó számára ismeretlen, de tágabb helyszíni meghatározására lehetőség van (ország vagy adatközpont). * Lényegében ezt hivatott szimbolizálni a felhő elnevezés.
[11] Teljes rugalmasság: A kapacitásokat rugalmasan lehet tartalékolni és forgalomba hozni, a szolgálatás gyorsan skálázható a fogyasztói igényeknek megfelelően. Mindezek miatt a fogyasztó számára a kapacitások gyakran korlátlannak és bármilyen mennyiségben, bármikor rendelkezésre állónak tűnnek. *
[12] Mért szolgáltatás: A felhőalapú rendszerek automatikusan kontrollálják és optimalizálják az erőforrás-felhasználást a szolgáltatás típusának megfelelően, mint például a tárolást, feldolgozást, a sávszélességet és az aktív felhasználói fiókokat. Az erőforrás-felhasználás megfigyelhető, ellenőrizhető és pontosan mérhető, biztosítva ez által mind a szolgáltató, mind a fogyasztó számára az átláthatóságot. *
[13] Az NIST tanulmány megkülönböztet 4 féle telepítési modellt aszerint, hogy a felhőhöz ki férhet hozzá. Ezek alapján beszélhetünk privát, közösségi, nyilvános és hibrid felhőről.
[14] Privát felhő (Private Cloud): A felhő infrastruktúra egyetlen, konkrét felhasználó (általában egy szervezet) igényeit elégíti ki. Az erőforráskészletek állhatnak akár a fogyasztó, akár más személy rendelkezése alatt. * Jellemzően egy szervezet ezzel operál, amelyet a munkavállalók használnak szervezeti adatok tárolására vagy munkahelyi kommunikációra.
[15] Közösségi felhő (Community Cloud): A felhő több felhasználó (több szervezet vagy személy) közösségi igényeit szolgálja ki, közös érdekeltség alapján. Az infrastruktúrát egy vagy több szervezet üzemelteti, esetleg harmadik személytől bérelhetik. *
[16] Nyilvános felhő (Public Cloud): A felhő a fogyasztók széles rétege elött nyitva áll, bárki által hozzáférhető. Az erőforráskészlet rendszerint egy vállalat kezében van, aki ezt, mint piaci szolgáltatást nyújtja. * Tipikus példája az iCloud vagy a Google Drive, ahol a nyilvános felhőn belül egyes fogyasztóknak dedikált hozzáférést biztosítanak, amellyel csak az általuk használt tárhelyhez férnek hozzá.
[17] Hibrid felhő (Hybrid Cloud): A hibrid felhő infrastruktúrája az előbbi telepítési modellek kombinációja, a különböző részek standardizált vagy egyedi technológia útján kapcsolódnak össze, amely lehetővé teszi a tartalmak és az alkalmazások hordozhatóságát. *
[18] A piaci alapon működő felhőalapú szolgáltatásokat a tanulmány értelmében három szolgáltatási modellbe sorolhatjuk aszerint, hogy a szoftver, a platform vagy az infrastruktúra a szolgáltatás.
[19] Szoftver, mint szolgáltatás (SaaS): A kapacitást arra szolgáltatják, hogy a fogyasztó a szolgáltató alkalmazását, szoftverét a felhőn keresztül futtassa. Az alkalmazások változatos fogyasztói eszközökről, illetve kliensi felületekről elérhetők. A fogyasztónak csak korlátozott konfigurációs beállítási lehetősége van, a hálózatot, szervereket, operációs rendszereket nem tudja kontrollálni. * Ilyen szolgáltatás a Microsoft Office 365, a Hotmail vagy a OneDrive.
[20] Platform, mint szolgáltatás (Paas): A kapacitás arra szolgál, hogy a felhő infrastruktúrában a fogyasztó saját szoftvereket fejlesszen a szolgáltató által támogatott programnyelv, illetve eszköztár segítségével. A fogyasztó ilyenkor kontrollálja a telepített szolgáltatásokat és az azok fogadására szolgáló környezet konfigurációját, de az infrastruktúra menedzselése továbbra is a szolgáltató kezében marad. * Ezek közé sorolhatjuk az olyan szolgáltatásokat, mint például a Windows Azure és a Microsoft.NET Framework.
[21] Infrastruktúra, mint szolgáltatás (IaaS): A kapacitást arra szolgáltatják, hogy a felhasználó rendelkezzen a feldolgozó, tároló, hálózati és egyéb alapvető erőforrásokkal, amelyeken tetszőleges szoftvereket fejleszthet és futtathat, ide értve az operációs rendszereket is. A felhasználó nem képes menedzselni vagy ellenőrizni a mögöttes felhő infrastruktúrát, de kontrollálni tudja az operációs rendszereket, tárhelyeket, telepített alkalmazásokat, és esetleg korlátozott ráhatása lehet a hálózati elemek kiválasztására, mint például a tűzfal. * Ezen szolgáltatások példája a Microsoft SystemCenter vagy a Windows Server.
[22] A számítástechnikai áttekintéshez minimálisan, de ki kell térnünk a szolgáltatást nyújtó hardveres infrastruktúrájára. A szolgáltató nagy kapacitású számítógépeit, amelyeken az adatokat tárolják, nevezzük kiszolgálónak vagy szervernek. A tárolókapacitást a szerver merevlemezei biztosítják. Ahhoz, hogy a szolgáltató széles közönséget ki tudjon szolgálni, nagy teljesítményű szervereket kell létrehozni. Erre alkalmas a szerverfarm, vagyis az a technikai megoldás, amikor a kiszolgáló oldalán minden egyes szervergép hozzáfér a közös háttéradatbázishoz. * A szerverek felé érkező kéréseket különféle számítástechnikai megoldásokkal szétterítik az egyes szervergépek között, ezek ismertetése azonban a téma szempontjából nem releváns.
3. A többszörözési jog a szerzői jog rendszerében
[23] Jelen fejezetben a szerzői jog rendszere, valamint azon belül a szerzőt megillető többszörözés joga kerül bemutatásra a magyar szabályozáson keresztül. A szerzői jogok közül elsősorban azért a többszörözési jog emelendő ki, mert a felhőalapú szolgáltatások megítélésére az átlagember felhasználása alapján teszünk kísérletet, aki leggyakrabban a tárhelyszolgáltatásokat veszi igénybe. Mivel a felhőalapú tárhelyek a digitális formában tárolt adatok tárolására szolgálnak, szükséges lesz megvizsgálnunk, hogy az a cselekmény - a feltöltés - amellyel az adatok a felhőben elhelyezésre kerülnek, többszörözésnek minősül-e.
[24] A szerzői jogi védelem tárgya bármilyen irodalmi, tudományos és művészeti alkotás. * Ahhoz, hogy a védelem valamely alkotást megillesse, két pozitív feltétel együttes fennállása szükséges. Az egyik, hogy az alkotás a fent említett kulturális területek legalább egyikére essen, míg a másik feltétel szerint az alkotásnak tükröznie kell valamilyen egyéni, eredeti jelleget. *
[25] A védelem tárgyai emellett ún. kapcsolódó jogi teljesítmények is lehetnek. E teljesítmények a szerzői művek közönséghez juttatását segítik elő. A teljesítmények, a szerzői alkotásokhoz hasonlóan olyan értéket képviselnek, amelyek létrejöttét a védelem elismerésével támogatni kell. *
[26] A szerzői jogot két jogosultságcsoportra oszthatjuk fel: a személyhez fűződő jogokra és a vagyoni jogokra. Ezek a jogok a szerzőt a mű létrejöttétől kezdve illetik meg. * Személyhez fűződő jogok alatt értjük a nyilvánosságra hozatalra, visszavonásra, szerzőség elismerésére, a mű egységére vonatkozó jogokat. Jellemzőjük, hogy azokat a szerző nem ruházhatja át, azok másként sem szállhatnak át és a szerző nem mondhat le róluk, ezen jogok elidegeníthetetlenek. * Ezzel szemben a vagyoni jogok természete eltérő. Habár a törvény a személyhez fűződő jogokhoz hasonlóan főszabály szerint ezeknek az elidegenítését is kizárja, * azokat a törvényben meghatározott esetekben és feltételekkel át lehet ruházni. * E jogok csak felhasználási engedélyek alapján gyakorolhatók, amelyek törvény eltérő rendelkezése hiányában a szerzővel kötött felhasználási szerződéssel szerezhetők. A szerzőnek ugyanis kizárólagos joga van a mű egészének vagy valamely azonosítható részének anyagi formában és nem anyagi formában történő bármilyen felhasználására és minden egyes felhasználás engedélyezésére. * A törvény a hét leggyakoribb felhasználási módot, illetve az ezekhez fűződő jogokat nevesíti.
[27] A mű felhasználásának minősül különösen: a többszörözés, a terjesztés, a nyilvános előadás, a nyilvánossághoz közvetítés sugárzással vagy másként, a sugárzott műnek az eredetihez képest más szervezet közbeiktatásával a nyilvánossághoz történő továbbközvetítése, az átdolgozás és a kiállítás. * A téma szempontjából a legalapvetőbb vagyoni jogot kell kiemelnünk, a többszörözési jogot. Könnyen belátható a többszörözési jog vagyoni jelentősége. Az eredeti mű rendkívül szűk közönség számára biztosítja a mű élvezetét, míg a másolt példányok útján a műélvezet szélesebb személyi kör számára is nyitva áll. A többszörözés így a mű hasznosítását befolyásolja, amelynél fogva a szerző kizárólagos engedélyezési joga indokolt. * Többszörözés alatt a mű anyagi hordozón való - közvetlen vagy közvetett - rögzítését értjük, készüljön az bármilyen módon, akár véglegesen, akár időlegesen, valamint a rögzítésről való egy vagy több másolat készítése is ide tartozik. * Első ránézésre akadályt vethet fel a definíció „anyagi hordozón való” eleme. Ez azt jelenti, hogy az alkotás olyan formában kerüljön rögzítésre, amely a közönség számára dologi műpéldányon keresztül ismételten érzékelhetővé teszi a művet. *
[28] A felhőalapú tárhelyek esetében a többszörözési cselekmény alatt a feltöltést és a felhőből a szolgáltatást igénybe vevő eszközére történő letöltést is értjük, ha az adott szolgáltatásnak ez is a része. Számítógépünkön az adatokat (kép, hang, szöveg) információtárolási egységekben, az ún. fájlokban tároljuk. A fájlok tekintetében lehetőségünk van engedélyek kiadására vagy szabályozhatjuk, hogy például az azonos számítógépet használó különböző felhasználók milyen jogosultságokkal rendelkezzenek afelett. Egy ilyen jogosultság többek között írás, olvasás vagy mindkettő egyszerre. Amikor egy fájlt feltöltünk, a program, amivel azt kiválasztottuk, bitekre konvertálva elküldi a szervernek. A szerveroldalnak ilyenkor arra van jogosultsága, hogy egy bizonyos helyre, egy bizonyos fájlt írjon, ezzel létrehozva a számítógépünkön tárolt fájlt a szerveren. Felhőalapú tárhelyek esetében a jogosultságok eltérők, ugyanis ahhoz, hogy a felhasználó számítógépén lévő adatok és a felhőben tárolt adatok szinkronizáltak legyenek a szervernek írás mellett olvasáshoz is jogosultsággal kell rendelkeznie. Ezek alapján kit tekinthetünk a többszörözési cselekmény végzőjének? A kérdés azért lesz a fontos a későbbiek tekintetében, mert az nem minősül szabad felhasználásnak - függetlenül attól, hogy magáncélra történik-e -, ha a műről más személlyel készíttetnek másolatot számítógépen, illetve elektronikus adathordozóra. * Mivel a felhasználó határozza meg az egyes jogosultságokat, a szolgáltató a feltöltési cselekménybe aktívan nem tud beavatkozni, a feltöltés során a többszörözés automatikusan végbemegy, ezért nem tekinthetjük a szolgáltatót, mint más személyt a többszörözési cselekményt elvégzőnek.
[29] A törvény felsorolja, mi minősül többszörözésnek, így köztük a mű tárolása digitális formában elektronikus eszközön, valamint a számítógépes hálózaton átvitt művek anyagi formában való előállítása is többszörözés. * A felsorolás azonban csak példálózó jellegű, a többszörözés bármilyen módon megtörténhet, lehet az kézi vagy gépi, esetleg a törvény alkotásakor még nem ismert módszer. * E példák tovább pontosíthatók, így az elektronikus eszközön, digitális formában való tárolás jelentheti egy fájl kimásolását CD-re, pendrive-ra, vagy akár azok szervereken keresztüli le- illetve feltöltését. Ezen esetek összefoglalt nevesítése eloszlatja azt a kételyt, miszerint bármilyen elektronikus tárolóban - mint a merevlemez - az anyagrészek sajátosan rendezett mágneses, elektronikus, optikai állapotában megnyilvánuló műrögzítés nem eredményezne dologi műpéldányt. *
Mindezek alapján kétség sem férhet hozzá, hogy a felhőalapú tárhelyekbe való feltöltés - valamint más digitális adathordozókra való másolás - többszörözési cselekményt valósít meg. A következő fejezetben a szabad felhasználás funkcióján keresztül az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: Bíróság vagy EUB) esetjogát vizsgáljuk meg, hogy az imént részletezett felhőben való többszörözés minősülhet-e magáncélú többszörözésnek.
4. Szabad felhasználás: magáncélú többszörözés
[30] Az előző fejezetben ismertetett többszörözési jog a szerzők és a társadalom érdekének mérlegén a szerzői oldalt erősítette. Ennek ellensúlyozására - a szabad információhoz jutás igénye, illetve a magánszféra védelme igényének kielégítése végett - szolgál a szerzői mű szabad felhasználása. Mivel a fejezetben tárgyalt jogintézmény és a felhőalapú szolgáltatások kapcsolata még gyerekcipőben jár, szükségünk lesz az Európai Unió szabályait szemügyre vennünk, különösképp az Európai Unió Bírósága által hozott ítéletek interpretációit.
[31] A szabad felhasználások a szerzőt megillető abszolút és átfogó vagyoni jogok kivételeként értelmezhetők, tehát ilyen esetben a szerző engedélye nem szükséges és bizonyos esetekben díj fizetésére sem kerül sor.
[32] A téma szempontjából az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló Európai Parlament és a Tanács 2001/29/EK irányelv releváns (a továbbiakban: INFOSOC irányelv vagy irányelv). Az irányelv az eltérő tagállami szabályozásból adódó belső piaci verseny torzulásának elkerülése végett harmonizálja a kizárólagos többszörözési jog alóli kivételek intézményét. A tagállamok számára kötelezően előírja a szerzők engedélyezési, illetve megtiltási tartalmú kizárólagos jogát műveik bármiféle többszörözésének tekintetében. * Ez alóli kivételek esetében azonban megengedő a szabályozás. A tagállamok számára lehetőséget biztosít, hogy bármely hordozóra természetes személy által magáncélra, kereskedelmi célt közvetlenül vagy közvetve sem szolgáló többszörözés tekintetében kivételt állapítson meg. * A magáncélú többszörözés, annak ellenére, hogy a tagállami jogrendbe való átültetése nem kötelező, szinte valamennyi európai uniós országban megtalálható. Az efféle szabad felhasználás megvalósulásának a fogalom alapján három feltétele van: természetes személy végezze, a többszörözés célja magáncél legyen és kereskedelmi célt, tehát jövedelemszerzés vagy jövedelemfokozás célját közvetve sem szolgálja. * Magáncél alatt olyan felhasználást értünk, ami a mű személyes vagy tágabb ismeretségi kör általi élvezetét szolgálja, így a műpéldány a magánszférán belül marad. * A felhasználás konkrét célja - függetlenül attól, hogy oktatást vagy szórakozást szolgál - figyelmen kívül hagyható.
[33] A technikai fejlődés révén, a digitális adathordozók elterjedésével a magáncélú többszörözés egyre nagyobb méreteket öltött a privát szférában, a másolás tömegessé és mindennapossá vált. Digitális többszörözéssel végtelen számú, azonos minőségű, elenyésző költségű példány hozható létre, amely lehetőséget teremtett arra, hogy a digitális formában tárolt műhöz az interneten keresztül bárki hozzáférjen. * Ennek következtében az eredeti példányszámok eladása olyannyira csökkent, hogy az már a szerzők jogos érdekeit sértheti. Ebben a technikai környezetben csak úgy tarható fent a szerzők és a felhasználók közti érdekegyensúly, ha az alapvetően ingyenes és engedélyhez nem kötött magáncélra történő másolás után is díjigénnyel élhetnek az alkotók. Az irányelv preambulumában is deklarálja, hogy a kivételek vagy korlátozások egyes eseteiben a jogosultaknak méltányos díjazás jár, hogy ezáltal a védelemben részesülő műveik és egyéb teljesítményeik felhasználása ellenében megfelelő ellentételezésben részesüljenek. * A magáncélú többszörözést külön nevesíti is az irányelv. Méltányos díjazás biztosítása fejében a hang-, kép- és audiovizuális anyagok magáncélú többszörözésének egyes fajtái tekintetében a többszörözés joga alól kivételt, illetve korlátozást állapíthatnak meg a tagállamok. *
[34] Magyarországon ezen szabályok tükröződnek az ún. üreshordozó-díj jogintézményben, amely alapján a szerzőt művének magáncélú másolására tekintettel megfelelő díjazás illeti meg. A törvény ezzel a felhasználásra a szerző helyett maga ad engedélyt, díjazást azonban biztosít számára. * A magánszférában keletkezett példányokat azonban lehetetlen ellenőrizni, azokat számon tartani nem lehet, ezért a magáncélú másolást végző felhasználók elérhetetlenek, technikailag megoldhatatlannak tűnik, hogy minden egyes magáncélú másolást a jogosult engedélyezzen. * A kereskedelemben a magáncélú többszörözés az üres hordozók forgalmaként realizálódik, a forgalom és a másolatok mértéke között az összefüggés egyenes arányú. * A díjat ezért átalánydíjként a magáncélú másolásra alkalmas üres adathordozókra kell kivetni, amelyet az üres kép- és hanghordozó gyártója, külföldi gyártás esetén pedig a jogszabály szerint vám fizetésére kötelezett személy, vagy - vámfizetési kötelezettség hiányában - egyetemlegesen a hordozót az országba behozó személy és az azt belföldön először forgalomba hozó személy köteles megfizetni. * Ezt a díjat az Artisjus Magyar Szerzői Jogvédő Iroda Egyesület, mint az irodalmi és a zenei művekkel kapcsolatos szerzői jogok közös kezelését végző szervezet állapítja meg a többi jogosult közös jogkezelő szervezeteivel egyetértésben. A díj megfizetését jelöli a közös jogkezelő által biztosított hologramos matrica, amelyet a hordozón kell feltüntetni. A díj - habár az üres kép- és hanghordozó gyártóját terheli - átalányjellege miatt könnyen beépíthető a piaci árba, így azt közvetve, az áthárítás miatt az a végfelhasználó fogja megfizetni, aki az adott üres adathordozót megvásárolta. Ez esetben előfordulhat olyan helyzet, amikor a felhasználó nem magáncélú többszörözés céljára vásárolja meg a hordozót, a díjat azonban mégis megfizeti. * A díjat emiatt gyakran kritika éri. „Az átalánydíj olyan, mintha vennének egy mozijegyet és utána mégsem mennének el megnézni a filmet.” * Kétségtelen, hogy a díj maga a lehetőség/jog „megvásárlása”, ez a gondolat azonban nem idegen a magánjogi logikától, gondoljuk csak a gépjármű-felelősségbiztosításra. * Az Alkotmánybíróság megállapításai is megerősítik, hogy a díj érdekkiegyensúlyozó, érdekösszeegyeztető funkciót tölt be a szerzők és a felhasználók között, továbbá elismerte, a díjazás - pontosan az átalányjellegéből adódóan - esetenként sérelmes lehet ugyan, érdekkiegyenlítő funkciója folytán azonban összességében észszerű és elfogadható megoldás. *
[35] Az Európai Unió Bírósága először a Padawan-ügyben * foglalkozott a magáncélú többszörözést és az arra tekintettel fizetett díjakat érintő kérdésekkel. Az ügyben hozott ítélet hatására egyre több magáncélú többszörözésre irányuló eset került a Bíróság elé, amelynek köszönhetően a témában egyre csiszoltabb okfejtések bontakoztak ki. * Mivel azonban a felhőalapú szolgáltatások a magáncélú másolat és méltányos díjazás tekintetében még nem kerültek minősítés alá, ezért a Padawan-ügy fundamentális megállapításaiból kell kiindulunk.
[36] Az alapügy a spanyolországi, szellemi tulajdonjogok közös jogkezelésével foglalkozó szervezet a Sociedad General de Autores y Editores de España (SGAE) és a CD-lemezeket, újraírható CD-lemezeket, DVD-lemezeket és MP3-lejátszókat forgalmazó Padawan SL közötti jogvita volt. Az SGAE felszólította a Padawant magáncélú másolatok utáni díj megfizetésére. A Padawan ezt megtagadta azzal az indokkal, hogy az említett díjnak ezen digitális adathordozókra különbségtétel nélkül és attól függetlenül történő alkalmazása, hogy azokat milyen használatra szánják (magáncélú használatra vagy szakmai, illetve üzleti célú használatra), ellentétes a 2001/29 irányelvvel. * A másodfokú eljárásban a spanyol nemzeti bíróság az EUB-hoz fordult előzetes döntéshozatali eljárás céljából. A spanyol bíróság előterjesztett kérdéseiben, többek közt arra volt kíváncsi, hogy „azokban az esetekben, amikor valamely tagállam olyan teher-, illetve díjrendszer mellett dönt, amely a digitális többszörözésre szolgáló berendezéseket, készülékeket és adathordozókat sújtja díjjal, e tehernek (a magáncélú többszörözés után járó méltányos díjazás) feltétlenül e készülékek és adathordozók vélelmezett - vagyis a magáncélú többszörözés kivételének kedvezményében részesülő másolatok készítésére irányuló - használatához kell-e kötődnie, összhangban a 2001/29/EK irányelv 5. cikke (2) bekezdésének b) pontjával, illetve e jogszabály kontextusával, ami azt eredményezi, hogy a díj alkalmazása indokolt olyan esetekben, amikor a digitális többszörözésre szolgáló berendezéseket, készülékeket és adathordozókat vélhetően magáncélú másolatok készítésére fogják használni, azonban nem indokolt az ezzel ellentétes esetekben?” *
[37] A Bíróság a fenti kérdésre adott válaszában a következőket fejtette ki. Mindenekelőtt megállapította, hogy azon rendszer, amely a magáncélú másolatok elkészítése után a szerzők irányában fennálló díjfizetési kötelezettséget ró ki, csak annyiban egyeztethető össze a szerzők és felhasználók közötti egyensúly követelményével, amennyiben a digitális másolatok tárolására szolgáló adathordozók magáncélú többszörözésre alkalmasak és ebből következően hátrányt okozhatnak a védelem alatt álló mű szerzőjének. * A bíróság továbbá kifejtette, hogy a hátrány okozása csak esetleges feltétel, mint ahogy az irányelv (35) preambulumbekezdése is a méltányos díjazás mértékének meghatározásánál alkalmazható szempontként nem egyszerűen magát a „kárt” említi, hanem az „esetleges kárt”. * Az esetleges kárból következően egyáltalán nem szükséges bizonyítani, hogy a felhasználók valójában magáncélú másolást végeztek és ténylegesen hátrányt okoztak a védelem alatt álló mű szerzőjének. * Végezetül a Bíróság megállapította, hogy az üres adathordozók másolatok készítésére való puszta alkalmassága elegendő a magáncélú másolat után fizetendő díj alkalmazásának igazolására. * A tényleges felhasználás nem releváns, az legfeljebb a díj mértéke szempontjából irányadó. *
[38] A Bíróság tehát az üreshordozó-díj feltételének az adathordozó magáncélú többszörözésre való alkalmasságát állapította meg. A felhőalapú tárhelyek - ahogy azt már korábban leírtuk - kétség kívül alkalmasak szerzői művek magáncélú többszörözésére. A tárhelyet igénybe vevők általában természetes személyek, céljuk a fájlok, adatok saját részükre történő tárolása, így az jövedelemszerzés célját nem szolgálja. Ennek ellenére a felhőalapú szolgáltatásokat nem terheli semmilyen formában díj magáncélú másolásra tekintettel. Ezen szolgáltatások körében már az is problémát okozhat, hogy pontosan mi az, vagyis inkább mi legyen az a berendezés, készülék, amelyet e díjjal terheljünk. * Véleményünk szerint három esetet vizsgálhatunk meg abból a szempontból, hogy díjfizetést mire is kéne alkalmazni. Üreshordozó-díjjal terheljük a szervereket felépítő belső merevlemezeket? A felhasználó számára nyitva álló felhő tárhelyet lehet egyáltalán díjjal terhelni? Vagy azokra a készülékekre kell kivetni díjat, amelyeken keresztül igénybe vehető felhőalapú szolgáltatás?
A tanulmány az ELTE ÁJK 2016. évi Kari Tudományos Diákköri Konferencián II. díjban részesült.
Szjt. preambulum
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 178. o.
Szjt. preambulum.
Peter Mell - Timothy Grance: The NIST Definiton of Cloud Computing [A felhőalapú számítástechnika NIST szerinti definíciója] NIST, Gaithersburg, 2011, 2. o.
Peter Mell - Timothy Grance: The NIST Definiton of Cloud Computing [A felhőalapú számítástechnika NIST szerinti definíciója] NIST, Gaithersburg, 2011, 3. o.
Peter Mell - Timothy Grance: The NIST Definiton of Cloud Computing. [A felhőalapú számítástechnika NIST szerinti definíciója] NIST, Gaithersburg, 2011, 3. o.
Andrew S. Tanenbaum - David J. Wetherall, Számítógép-hálózatok. Panem, Budapest, 2013, 765. o
Szjt. 1. § (1)-(2) bekezdés.
Szjt. 1. § (3) bekezdés.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 549. o.
Szjt. 9. § (1) bekezdés.
Szjt. 9. § (2) bekezdés.
Szjt. 9. § (3) bekezdés.
Szjt. 9. § (6) bekezdés.
Szjt. 16. § (1) bekezdés.
Szjt. 17. §.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 193. o.
Szjt. 18. § (1) bekezdés a)-b) pont.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 194. o.
Szjt. 35. § (3) bekezdés.
Szjt. 18. § (2) bekezdés.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 197. o.
2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikk.
2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikk.
Szjt. 35. § (1) bekezdés.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 313. o.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 302. o.
2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (35) preambulumbekezdés.
2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (38) preambulumbekezdés.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 203. o
124/B/2004. AB határozat.
Gyertyánfy Péter (szerk.): Nagykommentár a szerzői jogról szóló 1999. évi LXXVI. törvényhez. Wolters Kluwer, Budapest, 2014, 203. o.
Szjt. 20. § (2) bekezdés.
Hajdú Dóra: A magáncélú másolásra tekintettel fizetett díjak egyes értelmezési kérdései az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle, 2014/6. sz., Budapest, 2014, 65. o.
C-467/08. sz. ügy.
Hajdú Dóra: A magáncélú másolásra tekintettel fizetett díjak egyes értelmezési kérdései az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle, 2014/6. sz., Budapest, 2014, 45. o.
C-467/08. sz. ügy 17. pont.
C-467/08. sz. ügy 19. pont.
C-467/08. sz. ügy 52. pont.
C-467/08. sz. ügy 57. pont.
C-467/08. sz. ügy 54. pont.
C-467/08. sz. ügy 56. pont.
Hajdú Dóra: A magáncélú másolásra tekintettel fizetett díjak egyes értelmezési kérdései az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle, 2014/6. sz., Budapest, 2014, 66. o.
Hajdú Dóra: A magáncélú másolásra tekintettel fizetett díjak egyes értelmezési kérdései az Európai Unió Bíróságának gyakorlatában. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle, 2014/6. sz., Budapest, 2014, 62. o

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Kockázatos kinevezések | Munkajog Portál
A Munka Törvénykönyvének hatálya alá tartozó felek – szerződési szabadságuk körében – bármikor dönthetnek úgy, hogy a munkaviszonyt határozott időre hozzák létre. A közalkalmazotti kinevezésre ez a szabály már nem vonatkozik, mégis sok munkáltató választja helytelenül ezt a megoldást. Cikkünkben a törvényi szabályokat, és be nem tartásuk – igencsak súlyos – következményeit járjuk körül.
A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény („Kjt.”) 21.§ (1) bekezdése rögzíti, hogy a közalkalmazotti jogviszony határozatlan időre történő kinevezéssel és annak elfogadásával jön létre. A szövegből már látható, hogy határozott idejű kinevezésre csak kivételesen, a törvényben meghatározott esetekben kerülhet sor. Ezeket az eseteket a (2) bekezdés sorolja fel. Ha törvény eltérően nem rendelkezik, határozott idejű kinevezés létesíthető egyrészt
helyettesítés céljából, másrészt pedig
meghatározott munka elvégzésére vagy feladat ellátására (a korábbi szabályozás c) pontként az előadó-művészeti intézménynél kinevezett vezetőként foglalkoztatott közalkalmazottakat is külön nevesítette, azonban ezt a szabályt a 2009. évi CXXVI. törvény 2010. január 1-jével hatályon kívül helyezte).
Határozott idejű közalkalmazotti jogviszony létrejöhet más közalkalmazott helyettesítésére. Ezzel az eszközzel a munkáltatók gyakran élnek például a kisgyermeket nevelő alkalmazottak helyettesítése céljából. Fontos azonban, hogy ilyen megoldásra csak a munkáltatóval jogviszonyban álló meghatározott személy távolléte miatt kerülhet sor.
A BH 2003.34 számú, a közalkalmazotti jogviszonyból fakadó jogvitákban is irányadó bírósági határozat alapjául szolgáló esetben a laboráns munkakörben alkalmazott felperes munkaviszonyát összesen hét alkalommal hosszabbították meg, esetenként mindig hat-hat hónappal. Az alperes arra hivatkozott, hogy a jogviszonyt a felek helyettesítés céljából létesítették, és a per során bizonyítani tudta azt, hogy az irányadó időszakban a felperes ténylegesen két, gyermekvállalással összefüggő okok miatt távol lévő munkavállalót is helyettesített. Az alperes hivatkozott arra is, hogy a helyettesítésre való utalás a munkaszerződésnek nem kötelező tartalmi eleme, így nem szabálytalan, hogy az okirat ezt a körülményt nem tartalmazta. A Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítélettel szemben előterjesztett felperesi felülvizsgálati kérelemnek helyt adva azonban megállapította, hogy a felek között létrejött munkaviszonyt határozatlan időtartamúnak kell tekinteni. A Legfelsőbb Bíróság kimondta, hogy „nem tekinthető helyettesítésnek, ha a munkáltató arra alapítva alkalmaz határozott időre egy vagy több munkavállalót, hogy a jövőben egyes személyek esetleg valamely oknál fogva nem fognak munkát végezni, és ezáltal helyettesítésre lesz szükség”.
Megállapította továbbá a Legfelsőbb Bíróság, hogy tekintettel arra, hogy a munkaviszony laboráns munkakörre jött létre, az alperesnek az a hivatkozása, hogy a felperest helyettesként alkalmazta volna, megalapozatlan, erre a tényre, valamint a helyettesítés szükségességére a felek a munkaszerződésben nem utaltak. A döntésből levonható az a következtetés, hogy a megállapodás mindig csak egyes, név szerint ismert munkavállalók helyettesítésére jöhet létre, és a helyettesítés időtartamának is a távolléthez kell igazodnia.
Körültekintően kell eljárni a helyettesítés okának meghatározásakor is, mert amennyiben a megfogalmazás nem elég konkrét, azzal kapcsolatban is könnyen kialakulhat jogvita. Így például nem szerencsés az „X közalkalmazott betegsége idejére” szóló helyettesítés, mert ha a közalkalmazott betegsége rendszeresen kiújuló természetű, az időtartam lejárata kérdésessé válik.
Meghatározott munka vagy feladat
Határozott időtartamú jogviszony létrejöhet például egy könyvtári állomány digitalizálása, meghatározott intézményi pályázat lebonyolítására vagy új ügyviteli rendszer bevezetése céljából is. Általánosságban azt kell vizsgálni, hogy a feladatok a munkáltató állandó, fő tevékenységi körébe tartoznak, vagy kiegészítő jelleggel, időszakosan merülnek-e fel. A munkáltató elsődleges céljainak elérését szolgáló munkakörök általában nem tekinthetők olyannak, melyek esetében a meghatározott munkára való kinevezés indokolt lenne, a munkáltatónál fennálló gazdasági érdek-folyamatosság miatt. Vizsgálandó a munkáltató utasítási jogának terjedelme is; meghatározott munkára vagy feladatra létrejött jogviszonynál ugyanis az utasítási jog is szűkebb körben érvényesül, csak az adott feladat keretei közé korlátozódik, szemben a munkakörbe tartozó sokféle és sokrétű feladat esetében jelentkező komplex munkaszervezési igények kezelésével.
Mit tartalmazzon a kinevezési okirat?
A kinevezésben rögzíteni kell a határozott időtartamot, melyre a jogviszony létrejön. Az időtartamot naptárilag vagy más alkalmas módon kell meghatározni, utóbbi esetben a munkáltatónak tájékoztatnia kell a közalkalmazottat a közalkalmazotti jogviszony várható időtartamáról.
A Legfelsőbb Bíróság a határozott időre létesített jogviszonnyal foglalkozó egyik eseti döntésében (BH 2007.164) úgy foglalt állást, hogy a helyettesítendő munkakört, illetve a meghatározott munkát vagy feladatot nem kell tartalmaznia a kinevezésnek ahhoz, hogy az ilyen feltétellel létesített jogviszony indokoltsága megállapítható legyen, ez a körülmény a per során bizonyítható. Tény, hogy a Kjt. 21.§ (3) bekezdése szerint a kinevezési okmánynak a közalkalmazott munkakörét, a besorolásának alapjául szolgáló fizetési osztályt és fokozatot, az illetményét és a munkavégzési helyét kell kötelezően tartalmaznia, ez a felsorolás pedig nem említi a helyettesítendő munkakörre vagy a meghatározott munkára való utalást. Emellett a Legfelsőbb Bíróság ilyen tartalmú, a jogszabály szó szerinti értelmezésén alapuló döntése szolgálja leginkább a kiszámíthatóság és a jogbiztonság követelményét is. Előfordulhat viszont, hogy az eljáró bíróság ezt az álláspontot mégsem osztja, a fent idézett esetben például az alperes eredménytelenül hivatkozott a munkaszerződés tartalmi elemeit meghatározó jogszabályi előírások megtartására; igaz persze, hogy a felperesi keresetnek helyt adó döntést nyilván számos egyéb körülmény is befolyásolta.
A fentiektől eltérő elbírálás alá esik a munkaköri feladatok körének megállapítása. Meghatározott munkára vagy feladatra létesített jogviszonynál ugyanis a munkaköri feladatokat már a munkaköri leírásban úgy kell körülírni, hogy a határozott időtartam indokoltsága magából az okiratból kitűnjön. Ha ez hiányzik, a munkáltató nagyon nehéz helyzetben fogja találni magát a bíróság előtt, és a bizonyítás sikerének az esélyei – a számára kedvező ítéletével együtt – drasztikusan csökkenni fognak.
A rossz megoldás következményei
Sajnos a Kjt. hatálya alá tartozó munkáltatók gyakran automatikusan, a törvényi előírások figyelmen kívül hagyásával alkalmazzák a határozott időre szóló kinevezés intézményét. Ezt annál is inkább megteszik, hogy az Mt. által előírt ötéves korlát a közalkalmazotti jogviszonyra nem alkalmazható, így elvileg nincs akadálya a vég nélküli, félévente, évente lejáró meghosszabbításoknak. A szabályozási koncepció ugyanis abból indul ki, hogy határozott idejű jogviszony létesítésére csak objektív okok alapján, szűk körben van lehetőség, ezért nem szükséges a közalkalmazott érdekeit még időkorláttal is védeni. A sokszor körülményes fenntartói döntéshozatal és az átszervezés, létszámleépítés megvalósításának nehézkessége miatt pedig a közszféra sajátosságainak meg is felel az a megoldás, hogy azoknak a közalkalmazottaknak az esetében, akiknek a munkájára már nem tartanak igényt, felmentés helyett csak megvárják, hogy a kinevezés időtartama lejárjon. Pedig ha a közalkalmazott az indokolatlanul megállapított időtartam miatt bírósághoz fordul, a munkáltatónak van veszíteni valója.
Amennyiben az időtartamot a munkáltató nem alkalmas módon határozza meg, vagy a kinevezés nem helyettesítés, illetve meghatározott munka vagy feladat ellátására jön létre, a részleges érvénytelenség szabályát (Mt. 9.§) kell alkalmazni. Ezt a szabályt a Kjt. 21.§ (5) még külön meg is erősíti, amikor előírja, hogy a közalkalmazotti kinevezést határozatlan idejűnek kell tekinteni, ha a határozott idejű kinevezés nem felel meg a (2) bekezdésben foglaltaknak.
Természetesen a közalkalmazott a részleges érvénytelenség megállapítása iránt bírósághoz fordulhat. Ez különösen súlyos kockázatokat hordoz a munkáltatóra nézve abban az esetben, ha a határozott idő lejártára tekintettel időközben a közalkalmazotti jogviszony meg is szűnt. Az EBH 2006.1543 számú esetben például a munkáltató üres álláshelyre alkalmazta a felperes kertészeti szakmunkást, majd a felperes kinevezését négy alkalommal meghosszabbította, mielőtt tájékoztatta volna arról, hogy a jogviszonya a határozott idő lejártára tekintettel megszűnik. A felperes keresetében a közalkalmazotti jogviszonya határozatlan időre szóló létrejöttének megállapítását, az eredeti munkakörében történő továbbfoglalkoztatását, valamint ügyeleti díj és tizenharmadik havi juttatás megfizetését kérte. Az eljárt bíróságok a jogviszony vizsgálata alapján a perben megállapították, hogy a munkakör a felperesnek folyamatos foglakoztatást biztosított, nem volt kényszerítő körülmény a határozott idő kikötésére, sőt a Legfelsőbb Bíróság a jogviszony többszöri meghosszabbítását is olyan körülménynek tekintette, mint ami bizonyította, hogy a munkáltatónak folyamatosan szüksége volt a felperes munkájára. Tekintettel arra, hogy a jogviszony a munkáltatónak a határozott idő lejártára történő hivatkozása folytán szűnt meg, az eljárt bíróságok az adott esetben nem csak azt állapították meg, hogy a kinevezés határozott időre vonatkozó rendelkezései nem feleltek meg a Kjt. idézett szabályainak és a jogviszony így határozatlan időtartamra jött létre, hanem hogy ennek folytán a közalkalmazotti jogviszony fentiek szerinti megszüntetése is jogellenes volt. A jogerős ítélet a jogellenesség jogkövetkezményeként a felperes eredeti munkakörben történő továbbfoglalkoztatását elrendelte.
Azért is érdemes a munkáltatónak rendkívül körültekintően eljárnia határozott idejű jogviszony létesítése során, mert tipikusnak éppen a fenti eset tekinthető, amikor a közalkalmazott a határozott időtartam lejártát követően, a jogviszony meg nem hosszabbítására tekintettel indítja meg a pert. Ilyenkor pedig a kinevezés kifogásolt rendelkezésének hatályon kívül helyezése – erre irányuló kereseti kérelmet feltételezve – már automatikusan fogja a jogviszony megszüntetésének jogellenességét is jelenteni. A Kjt.-nek a jogellenes jogviszony-megszüntetés következményeit szabályozó 34.§-a pedig semmivel nem ír elő enyhébb szankciókat, mint a Munka Törvénykönyve. Így a perben a közalkalmazott kérheti az eredeti munkakörében történő továbbfoglalkoztatását vagy annak megállapítását, hogy közalkalmazotti jogviszonya az ítélet jogerőre emelkedésének napján szűnik meg. Mindkét esetben jogosult az elmaradt illetményére és kárainak megtérítésére, azzal, hogy átalány-kártérítésként nem kettőtől tizenkettő, hanem kettőtől harminchat havi átlagkeresetnek megfelelő összeg állapítható meg. A perbeli esetben a kertész munkakörben foglalkoztatott közalkalmazott továbbfoglalkoztatása és elmaradt illetményének kifizetése vélhetően nem rótt különösebb terhet a munkáltatóra, azonban egy olyan per, ahol a magasabb illetményre jogosult, esetleg vezetői megbízással is rendelkező közalkalmazottak egy nagyobb csoportja dönt a perindítás mellett, a munkáltatóra nézve kifejezetten súlyos következményekkel járhat.
Dr. Ballantyne Linda

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
2011. november 25.(*)
„Az eljárási szabályzat 104. cikke 3. §‑ának első bekezdése – Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – Kiegészítő oltalmi tanúsítvány – 469/2009/EK rendelet – 3. cikk – A tanúsítvány megszerzésének feltételei – A »hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék« fogalma – Szempontok – Az egynél több hatóanyagot tartalmazó gyógyszer vagy több betegség ellen kifejlesztett védőoltás (»Multi‑disease vaccine« vagy »vaccin multivalent«) esetén fennálló további vagy más szempontok”
A C‑630/10. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2010. december 24‑én érkezett, 2010. december 14‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a University of Queensland,
a CSL Ltd
a Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks
tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, A. Prechal, L. Bay Larsen, C. Toader (előadó), és E. Jarašiūnas bírák,
mivel eljárási szabályzata 104. cikke 3. §‑ának első bekezdése alapján a Bíróság indokolt végzéssel kíván határozni,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6‑i 469/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 152., 1. o.) 3. cikkének értelmezésére irányul.
2 E kérelmet egyrészt a University of Queensland és a CSL Ltd (a továbbiakban: University of Queensland), másrészt a Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks (a továbbiakban: Patent Office) között folyó azon peres eljárásban terjesztették elő, amelynek tárgya a University of Queensland által benyújtott kiegészítő oltalmi tanúsítvány (a továbbiakban: KOT) iránti kérelmeknek a Patent Office általi elutasítása volt.
3 A 469/2009 rendelet (1), valamint (4)–(10) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18‑i 1768/92/EGK tanácsi rendeletet [HL L 182., 1. o.] több alkalommal jelentősen módosították […]. Az áttekinthetőség és érthetőség érdekében ezt a rendeletet kodifikálni kell.
(4) Jelenleg az új gyógyszerre vonatkozó szabadalmi bejelentés benyújtása és a gyógyszer forgalomba hozatalának engedélyezése közötti időszak hosszúsága miatt a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem elegendő a kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez.
(5) Ez a helyzet az oltalom elégtelenségéhez vezet, ami hátrányosan érinti a gyógyszerészeti kutatást.
(6) Fennáll a veszélye annak, hogy a tagállamokban működő kutatóközpontok az erősebb védelmet nyújtó országokba települnek át.
(7) Közösségi szinten egységes megoldásról kell gondoskodni, amely megelőzi a nemzeti jogok további olyan különbségekhez vezető eltérő fejlődését, amelyek feltehetőleg akadályoznák a gyógyszerek Közösségen belüli szabad mozgását, és ezáltal közvetlenül befolyásolnák a belső piac működését.
(8) Ezért [KOT] előírására van szükség, amelyet a tagállamok mindegyike ugyanolyan feltételekkel ad meg olyan gyógyszerre vonatkozó nemzeti vagy európai szabadalom jogosultjának kérelmére, amelynek forgalomba hozatalát engedélyezték. Ehhez a rendelet a legmegfelelőbb jogi eszköz.
(9) A tanúsítvány által biztosított oltalom időtartamát úgy kell megállapítani, hogy az megfelelő és hatékony védelmet nyújtson. Erre figyelemmel annak, aki egyaránt jogosultja a szabadalomnak és a tanúsítványnak, összesen legfeljebb tizenöt év kizárólagosságot kell biztosítani attól az időponttól számítva, amikor először engedélyezték az adott gyógyszer forgalomba hozatalát a Közösségben.
(10) Egy olyan összetett és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, mindazonáltal figyelembe kell venni valamennyi szóban forgó érdeket, beleértve a közegészségügyi érdekeket is. Erre tekintettel a tanúsítvány nem adható öt évet meghaladó időtartamra. Továbbá a megadott oltalomnak szigorúan arra a termékre kell korlátozódnia, amelynek gyógyszerként történő forgalomba hozatalát engedélyezték.”
4 Az említett rendelet „Meghatározások” című 1. cikke kimondja:
a) »gyógyszer«: minden olyan anyag vagy anyagok olyan kombinációja, amelyet emberek […] betegségeinek kezelésére vagy megelőzésére szolgáló anyagként vagy kombinációként jelölnek meg […];
c) »alapszabadalom«: olyan szabadalom, amely magát a terméket, a termék előállítására szolgáló eljárást vagy a termék alkalmazását oltalmazza, és amelyet jogosultja a tanúsítvány megszerzésére irányuló eljárás céljaira megjelöl;
d) »tanúsítvány«: a kiegészítő oltalmi tanúsítvány;
5 Ugyanezen rendelet „Hatály” című 2. cikke előírja:
„Az e rendeletben meghatározott esetekben és feltételekkel tanúsítvány adható minden olyan termékre, amely szabadalmi oltalom alatt áll valamely tagállam területén, és amelynek gyógyszerként történő forgalomba hozatalát az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6‑i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 67. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.) vagy az állatgyógyászati készítmények közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6‑i 2001/82/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 3. o.) szerint lefolytatott hatósági engedélyezési eljárás előzte meg.”
6 A 469/2009 rendeletnek „A tanúsítvány megszerzésének feltételei” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A termékre tanúsítványt kell adni, ha abban a tagállamban, amelyben a 7. cikk szerinti bejelentést benyújtották, a bejelentés napján
b) a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalát – az esettől függően – a 2001/83/EK irányelv vagy a 2001/82/EK irányelv szerint engedélyezték;
7 Az említett rendeletnek „Az oltalom tárgya” című 4. cikke kimondja:
„Az alapszabadalom által biztosított oltalom keretein belül a tanúsítvány által biztosított oltalom csak az adott gyógyszerre vonatkozó forgalombahozatali engedély hatálya alá tartozó termékre, illetve a termék gyógyszerként történő olyan alkalmazásaira terjed ki, amelyeket a tanúsítvány lejárta előtt engedélyeztek.”
8 A 469/2011 rendeletnek „[a] tanúsítvány joghatásai”‑ra vonatkozó 5. cikke előírja, hogy „[a] tanúsítvány – a 4. cikk rendelkezéseit figyelembe véve – az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít, azonos korlátokkal és kötelezettségekkel”.
9 Az európai szabadalmak megadásáról szóló, 1973. október 5‑én aláírt egyezménynek (a továbbiakban: Európai Szabadalmi Egyezmény) „A szabadalmi oltalom terjedelme” című 69. cikkének az alapeljárás tényállásának időpontjában alkalmazandó módosított szövege a következőképpen rendelkezik:
„(1) Az európai szabadalom, illetve az európai szabadalmi bejelentés alapján fennálló oltalom terjedelmét az igénypontok határozzák meg. Az igénypontokat mindazonáltal a leírás és a rajzok alapján kell értelmezni.
(2) Az európai szabadalom megadásáig terjedő időszakban az európai szabadalmi bejelentés alapján fennálló oltalom terjedelmét a közzétett bejelentés igénypontjai határozzák meg. Az európai szabadalmi bejelentéssel létrejövő oltalom terjedelmét mindazonáltal a megadott európai szabadalom szövege, illetve annak a felszólalási, korlátozási vagy megsemmisítési eljárásban módosított szövege visszaható hatállyal határozza meg, feltéve hogy ezáltal nem bővül az oltalom terjedelme.”
10 Az Európai Szabadalmi Egyezmény 69. cikkének értelmezéséről szóló jegyzőkönyv, amely 164. cikkének (1) bekezdése értelmében az egyezmény szerves részét képezi, 1. cikkében kimondja:
„A 69. cikk nem értelmezhető oly módon, hogy az európai szabadalom alapján fennálló oltalom terjedelmét az igénypontokban használt szavak pontos, szó szerinti jelentése alapján kell érteni, és hogy a leírás és a rajzok kizárólag az igénypontokban található ellentmondások feloldására szolgálnak. Nem értelmezhető oly módon sem, hogy az igénypontok csupán iránymutatást adnának, és hogy a tényleges oltalmi kör kiterjedhet arra, ami a szakember számára a leírás és a rajzok vizsgálata után a szabadalmas igényeként megjelenik. Ezzel ellentétben az értelmezésnek e két magyarázat között oly módon kell állást foglalnia, hogy egyaránt biztosítsa a szabadalom jogosultjának megfelelő védelmét, valamint a jogbiztonságot harmadik személyek számára.”
11 Az Egyesült Királyság szabadalmakról szóló 1977. évi törvényének (UK Patents Act 1977) „[a] szabadalombitorlás tartalma” című 60. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A jelen cikk rendelkezései alapján kizárólag akkor valósul meg a találmány tekintetében a szabadalombitorlás, ha a szabadalom hatályának fennállása alatt a bitorló a szabadalom jogosultjának engedélye nélkül a találmány vonatkozásában a következő magatartások valamelyikét tanúsítja az Egyesült Királyságban:
a) amennyiben a találmány termék, a terméket előállítja, azzal rendelkezik, az azzal való rendelkezést felkínálja, azt használja, importálja, vagy rendelkezés céljából vagy más célból tartja;
12 A UK Patents Act 1977‑nek „[a] találmány terjedelme” című 125. cikke előírja:
„(1) A törvény alkalmazásában a szabadalommal védett találmányt […] – ha a körülmények mást nem tesznek szükségessé – akként kell érteni, ahogy az a szabadalom […] igénypontjában meghatározásra került, a leírás és a rajzok szerint értelmezve, és a szabadalom […] által nyújtott oltalom terjedelmét ennek megfelelően kell megállapítani.
(3) Az Európai Szabadalmi Egyezmény 69. cikkének (amely a fenti (1) bekezdésnek megfelelő rendelkezést tartalmaz) értelmezésére vonatkozó Jegyzőkönyvet hatályának fennállása alatt alkalmazni kell a fenti (1) bekezdésben foglaltakra, mivel az a nevezett cikkre alkalmazandó.”
13 A University of Queensland 1992. július 20‑án „Papillomavírus elleni védőoltás” című, EP 0595935 B1 számú európai szabadalmi bejelentést tett az Európai Szabadalmi Hivatalnál (ESZH). E szabadalmi bejelentés 6‑os (HPV‑6) és 11‑es (HPV‑11) típusú humán papillomavírus (a továbbiakban: HPV) vírusszerű részecskéi előállításának eljárására, magukra a vírusszerű részecskékre, valamint a vírusszerű részecskékből készített vagy azokat tartalmazó védőoltásokra vonatkozik. E főszabadalmat 2003. március 19‑én adták meg, és 2012. július 19‑én jár le. A HPV‑nek számos genotípusa létezik, amelyeket DNS‑szekvenciáik hasonlósága alapján csoportosítanak.
14 Az 1., 16. és 17. szabadalmi igénypontokat az alábbiak szerint fogalmazták meg:
„1. A 11‑es típusú HPV vagy a 6‑os típusú HPV papillomavírus vírusszerű részecskéi (VLP‑k) előállítására szolgáló eljárás, beleértve:
i. egy olyan rekombináns DNS molekula megalkotását, amely kikódolja a 11‑es típusú HPV vagy a 6‑os típusú HPV papillomavírus L1 proteint; vagy egy vagy több rekombináns DNS molekula megalkotását, amely(ek) kikódoljá(k) a 11‑es típusú HPV papillomavírus L1 protein és a 11‑es típusú HPV papillomavírus L2 protein kombinációját, vagy amely kikódolja a 6‑os típusú HPV papillomavírus L1 protein és a 6‑os típusú HPV papillomavírus L2 protein kombinációját;
ii. egy gazdasejt transzfektálását a szóban forgó rekombináns DNS molekulával vagy molekulákkal, oly módon, hogy 11‑es típusú vagy 6‑os típusú HPV vírusszerű részecskék (VLP‑k) keletkeznek a sejtben az L1 protein vagy az L1 és L2 protein kombinációjának megjelenése után; és
iii. a 11‑es típusú HPV vagy a 6‑os típusú HPV vírusszerű részecskéinek (VLP‑inek) kinyerését a gazdasejtekből.
16. A 11‑es típusú HPV vagy a 6‑os típusú HPV vírusszerű részecskéi (VLP‑i) kinyerhetők a fenti pontok bármelyikében megjelölt eljárások alkalmazásával.
17. A 11‑es típusú HPV vagy a 6‑os típusú HPV papillomavírus vírusszerű részecskéiből (VLP‑iből) készített védőoltás előállítható az 1–15. pontban megjelölt bármelyik eljárásnak megfelelően.”
15 Az említett szabadalom, valamint az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) által a Sanofi Pasteur MSD SNC részére a Gardasil gyógyszer vonatkozásában 2006. szeptember 20-án adott forgalombahozatali engedély alapján, amely gyógyszer élesztőgomba sejtjeiből (Saccharomyces cerevisiae) előállított HPV‑6, HPV‑11, HPV‑16 és HPV‑18 tisztított fehérjéit tartalmazza, a University of Queensland 2007. február 21‑én KOT iránti kérelmeket terjesztett elő, amelyek a HPV‑6, a HPV‑11, a HPV‑16, és a HPV‑18 papillomavírus vírusszerű részecskéinek kombinációjára (SPC/GB07/014), önmagában a HPV‑11 papillomavírus vírusszerű részecskéire (SPC/GB07/015), valamint önmagában a HPV‑6 papillomavírus vírusszerű részecskéire vonatkoztak (SPC/GB07/016).
16 A University of Queensland jogosultja az EP 1359156 B1 számú, „Humán papillomavírus (18‑as típus) elleni védőoltás” című európai szabadalomnak is, amely megosztott szabadalmi bejelentés tárgyát képezte, amely szabadalmat 2006. március 7‑én adtak meg, és amelynek érvényessége ugyanakkor jár le, mint a főszabadalomé, azaz 2012. július 19‑én.
17 Az említett szabadalom, valamint a Gardasil gyógyszer vonatkozásában adott forgalombahozatali engedély alapján a University of Queensland a Patent Office‑tól 2007. március 8‑án a HPV‑18 papillomavírus vírusszerű részecskéire vonatkozó KOT kiadását kérte (SPC/GB07/021). Továbbá ugyanezen szabadalom, de az EMA által a GlaxoSmithKline Biologicals SA részére a Cervarix gyógyszer vonatkozásában 2007. szeptember 20‑án adott forgalombahozatali engedély alapján, amely gyógyszer rovarsejtekből (Trichoplusia ni) előállított HPV‑16 és HPV‑18 tisztított fehérjéit tartalmazza, a University of Queensland 2007. december 14‑én két másik KOT iránti kérelmet terjesztett elő, amelyek a HPV‑18 papillomavírus vírusszerű részecskéire (SPC/GB07/082), valamint a HPV‑16 és a HPV‑18 vírusszerű részecskéinek kombinációjára (SPC/GB07/084) vonatkoztak.
18 Végül a University of Queensland jogosultja egy harmadik, az EP 1298211 B1 számú, „16‑os típusú HPV genom polinukleotid szegmense” című európai szabadalomnak is. E szabadalmat, amely szintén megosztott bejelentés tárgyát képezte, 2006. július 12‑én adták meg, és szintén 2012. július 19‑én jár le.
19 E szabadalom, valamint a Gardasil vonatkozásában adott forgalombahozatali engedély alapján a University of Queensland 2007. február 21‑én önmagában a HPV‑16 vírusszerű részecskéire vonatkozó KOT iránti kérelmet (SPC/GB07/017) terjesztett elő. Továbbá ugyanezen szabadalom, de a Cervarix vonatkozásában adott forgalombahozatali engedély alapján a University of Queensland 2007. december 14‑én a HPV‑16 vírusszerű részecskéire vonatkozó KOT iránti kérelmet (SPC/GB07/081) terjesztett elő.
20 A Patent Office 2010. szeptember 24‑i határozatával valamennyi elé terjesztett kérelmet elutasította, vagy azért, mert a szóban forgó hatóanyagok kombinációját mint olyant az érintett szabadalmak nem írták elő (SPC/GB07/014 és SPC/GB07/084), vagy azért, mert a kérelmek olyan egyedi hatóanyagokra vonatkoztak, amelyeket mint olyanokat az érintett szabadalmak önmagukban írtak elő, miközben a KOT iránti kérelmek alátámasztására benyújtott forgalombahozatali engedélyek más hatóanyagokat tartalmazó olyan gyógyszerekre vonatkoztak, amely hatóanyagokat mint olyanokat egyik említett szabadalom sem írt elő (SPC/GB07/015, SPC/GB07/016, SPC/GB07/017, SPC/GB07/021, SPC/GB07/081 és SPC/GB07/082).
21 A University of Queensland 2010. október 20–i keresetlevelével a Patent Office említett határozatával szemben keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
22 E körülmények között a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1) A 469/2009 rendelet […] a preambulumbekezdésekben szereplő egyéb célok között elismeri, hogy szükség van olyan KOT‑ra, amelyet a Közösség tagállamainak mindegyike ugyanolyan feltételekkel ad meg a nemzeti vagy európai szabadalom jogosultjának, ahogy az [e rendelet] (7) és (8) preambulumbekezdés[é]ben is szerepel. A szabadalmi jog közösségi harmonizációjának hiányában mit kell érteni a[z említett] rendelet 3. cikke a) pontjában azon, hogy »a termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll«, és milyen szempontok alapján dönthető el ez?
2) A jelen ügyhöz hasonló esetekben, ahol olyan gyógyszerről van szó, amely egynél több hatóanyagból tevődik össze, vannak‑e további vagy más szempontok annak eldöntésére, hogy a [469/2009] rendelet 3. cikke a) pontjának megfelelően »a termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, és amennyiben igen, melyek ezek a további vagy más szempontok?
3) E további vagy más szempontok valamelyikének minősül‑e azon kérdés, hogy a hatóanyagok össze vannak‑e vegyítve, vagy különálló készítményekben, de egy időben alkalmazzák őket?
4) A[z említett rendelet] 3. cikk[e] a) pontjának alkalmazásában azon, több betegség ellen kifejlesztett védőoltás, amely több antigénből tevődik össze, »alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, ha a védőoltás egyik antigénje »hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll«?
5) A jelen ügyhöz hasonló esetben, ahol olyan gyógyszerről van szó, amely egynél több hatóanyagból tevődik össze, annak vizsgálatánál, hogy a [469/2009] rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében véve »a termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, vagy sem, releváns‑e, hogy az alapszabadalom a szabadalomra vonatkozó ugyanazon eredeti szabadalmi bejelentésen alapuló szabadalomcsalád tagja, amely család magában foglal egy fő‑ és két alszabadalmat, amelyek oltalma a gyógyszer minden hatóanyagára kiterjed?
6) A jelen ügyhöz hasonló esetben, ahol a [469/2009 rendelet] 1. cikk[ének] c) pontja szerinti »termék előállítására szolgáló eljárásra« vonatkozó igénypontokat tartalmazó alapszabadalomról van szó, a [rendelet] 3. cikk[ének] a) pontja értelmében vett »terméket« közvetlenül ezen eljárással kell‑e nyerni?
7) A [469/2009] rendelet, és különösen a 3. cikkének b) pontja lehetővé teszi‑e KOT megadását egyetlen hatóanyag tekintetében, ha:
a) egy hatályos alapszabadalom a[z említett] rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében oltalmat biztosít a hatóanyag tekintetében; és
b) a hatóanyagot egy vagy több eltérő hatóanyaggal együttesen tartalmazó gyógyszer forgalomba hozatalát a 2001/83/EK irányelv vagy a 2001/82/EK irányelv szerint hatályosan engedélyezték, és ez az engedély a hatóanyag forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély?
8) A hetedik kérdésre adandó válasz különböző‑e attól függően, hogy az engedély egy vagy több eltérő hatóanyaggal összevegyített, vagy különálló készítményekben, de egy időben alkalmazott egyetlen hatóanyagra terjed ki?”
23 A Bíróság eljárási szabályzata 104. cikke 3. §‑ának első bekedése szerint a Bíróság – a főtanácsnok meghallgatását követően – bármikor határozhat indokolt végzéssel, amennyiben a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés azonos egy olyan kérdéssel, amelyről a Bíróság már határozatot hozott, vagy az ilyen kérdésre a válasz az ítélkezési gyakorlatból egyértelműen levezethető. A Bíróság úgy véli, hogy a jelen ügyben ez a helyzet áll fenn.
24 A jelen ügyben feltett kérdések ugyanis lényegében hasonlóak a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) által a C‑322/10. sz. Medeva‑ügyben 2011. november 24‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé), valamint a kérdést előterjesztő bíróság által a C‑422/10. sz., Georgetown University és társai ügyben 2011. november 24‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) alapjául szolgáló ügyekben előterjesztett kérdésekhez.
25 Következésképpen a Bíróság által az említett ítéletekben adott válaszok és megállapítások a kérdést előterjesztő bíróság által a jelen ügyben feltett kérdéseket illetően is érvényesek.
Az első öt kérdésről
26 Az együttesen vizsgálandó első öt kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy valamely tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága KOT‑ot adjon akkor, ha a kérelemben említett hatóanyagok között olyan hatóanyagok találhatók, amelyek nem szerepelnek az ilyen kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.
27 Az uniós jog jelenlegi állása szerint a szabadalmakra vonatkozó rendelkezések uniós szintű harmonizációjára vagy a jogszabályok közelítésére még nem került sor (lásd a C‑392/97. sz. Farmitalia‑ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑5553. o.] 26. pontját, valamint a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 22. pontját).
28 Következésképpen a szabadalmi jog uniós szintű harmonizációja hiányában a szabadalmi oltalom terjedelme csak a szabadalmakra vonatkozó, uniós jogon kívüli szabályok alapján határozható meg (lásd a fent hivatkozott Farmitalia ügyben hozott ítélet 27. pontját, valamint a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 23. pontját).
29 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 469/2009 rendelet uniós szinten egységes megoldást alakít ki olyan KOT bevezetésével, amelyet a tagállamok mindegyike ugyanolyan feltételekkel adhat meg a nemzeti vagy európai szabadalom jogosultjának. A rendelet célja ezenkívül a nemzeti jogok további olyan különbségekhez vezető eltérő fejlődésének megelőzése, amelyek feltehetőleg akadályoznák a gyógyszerek Unión belüli szabad mozgását, és ezáltal közvetlenül befolyásolnák a belső piac létrehozását és működését (lásd a C‑350/92. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1995. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1985. o.] 34. és 35. pontját; a C‑127/00. sz. Hässle‑ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14781. o.] 37 pontját; a C‑482/07. sz. AHP Manufacturing ügyben 2009. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7295. o.] 35. pontját, valamint a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 24. pontját).
30 Egyebekben meg kell jegyezni, hogy a 469/2009 rendelet 5. cikke értelmében minden KOT az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít, azonos korlátokkal és kötelezettségekkel. Ebből az következik, hogy ugyanezen rendelet 3. cikkének a) pontjával ellentétes az olyan hatóanyagokra vonatkozó KOT megadása, amelyek nem szerepelnek az említett alapszabadalom igénypontjainak szövegében (a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 25. pontja).
31 Következésképpen az első öt kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága olyan hatóanyagokra vonatkozó KOT‑ot adjon, amelyek nincsenek megemlítve az ilyen kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.
A hetedik és a nyolcadik kérdésről
32 Az együttesen vizsgálandó hetedik és nyolcadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját lehet‑e úgy értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az, ha egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága a hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében szereplő hatóanyagra vonatkozó KOT‑ot ad, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a KOT iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e hatóanyagot tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is.
33 E tekintetben a 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontjával elvileg nem ellentétes az, ha valamely tagállam illetékes hatósága a hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében szereplő hatóanyagra vonatkozó KOT‑ot ad, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a KOT iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e hatóanyagot tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is (lásd a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 42. pontját, valamint a fent hivatkozott Georgetown University és társai ügyben hozott ítélet 35. pontját).
34 A 469/2009 rendelet 5. cikke szerint egy ilyen termékkel kapcsolatban megadott KOT a szabadalom lejártakor az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít e termék tekintetében, az alapszabadalom által biztosított oltalomnak az említett rendelet 4. cikkében előírt keretein belül. Következésképpen, ha a szabadalom jogosultja a szabadalom érvényességének időtartama alatt szabadalma alapján felléphet termékének – ilyen termékből álló vagy azt tartalmazó – gyógyszer formájában történő minden alkalmazásával vagy bizonyos alkalmazásaival szemben, az említett termék tekintetében megadott KOT a termék gyógyszerként történő alkalmazásaira vonatkozóan ugyanazokat a jogokat biztosítja, amelyeket a tanúsítvány lejárta előtt engedélyeztek (a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 39. pontja, valamint a fent hivatkozott Georgetown University és társai ügyben hozott ítélet 32. pontja).
35 Továbbá, amikor egy termék több hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll, e szabadalmak közül bármelyiket meg lehet jelölni egy ilyen tanúsítvány megszerzése érdekében, azonban egy alapszabadalomra csak egy tanúsítvány adható ki (lásd a C‑181/95. sz. Biogen‑ügyben 1997. január 23‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑357. o.] 28. pontját, a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 41. pontját, valamint a fent hivatkozott Georgetown University és társai ügyben hozott ítélet 34. pontját).
36 A fentiekre tekintettel a hetedik és a nyolcadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni – feltéve, hogy az e cikkben előírt többi feltétel is teljesül –, hogy az említett cikkel nem ellentétes az, ha valamely tagállam illetékes hatósága a hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében szereplő hatóanyagra vonatkozó KOT‑ot ad, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a KOT iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e hatóanyagot tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is.
37 Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy egy termék előállítására szolgáló eljárásra vonatkozó alapszabadalom esetén a KOT megadása szempontjából, különösen a 469/2009 rendelet 1. cikkének c) pontjára tekintettel, szükséges‑e az, hogy ezen eljárás lehetővé tegye a „termék” közvetlenül ezen eljárással történő előállítását.
38 E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy a 469/2009 rendelet értelmében vett „termék” előállítására szolgáló eljárást oltalmazó szabadalomra is adható a rendelet 2. cikkének megfelelően olyan KOT, amely ebben az esetben az említett rendelet 5. cikkével összhangban, az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít a termék előállítására szolgáló ezen eljárás tekintetében (lásd a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 32. pontját).
39 Amennyiben az e szabadalomra alkalmazandó jog azt előírja, egy ilyen szabadalom alapján adott KOT biztosítja a termék előállítására szolgáló eljárás oltalmának az ezzel az eljárással előállított termékre történő kiterjesztését is (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 32. pontját).
40 Mindazonáltal ugyanúgy, ahogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontjával ellentétes az olyan hatóanyagokra vonatkozó KOT megadása, amelyek nem szerepelnek az alapszabadalom igénypontjainak szövegében (a fent hivatkozott Medeva‑ügyben hozott ítélet 25. pontja), e rendelkezéssel ellentétes az, hogy amikor egy KOT iránti kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom egy termék előállítására szolgáló eljárásra vonatkozik, KOT‑ot adjanak egy – az e szabadalom igénypontjainak szövegében szereplő, a szóban forgó eljárással előállított terméktől eltérő – termékre. Az, hogy egy termék előállítására szolgáló eljárás, amely eljárás egy szabadalom tárgyát képezte, lehetővé teszi‑e a termék közvetlen előállítását, nem feltétele a KOT megadásának.
41 A hatodik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy egy termék előállítására szolgáló eljárásra vonatkozó szabadalom esetén a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontjával ellentétes az, hogy KOT‑ot adjanak egy, az e szabadalom igénypontjainak szövegében szereplő, a szóban forgó eljárással előállítottól eltérő termékre. Az, hogy ezen eljárás lehetővé teszi‑e a termék közvetlen előállítását, e tekintetben nem bír jelentőséggel.
1) A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6‑i 469/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága olyan hatóanyagokra vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítványt adjon, amelyek nincsenek megemlítve az ilyen kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.
2) A 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni – feltéve, hogy az e cikkben előírt többi feltétel is teljesül –, hogy az említett cikkel nem ellentétes az, ha valamely tagállam illetékes hatósága a hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében szereplő hatóanyagra vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítványt ad, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a kiegészítő oltalmi tanúsítvány iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e hatóanyagot tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is.
3) Egy termék előállítására szolgáló eljárásra vonatkozó szabadalom esetén a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontjával ellentétes az, hogy kiegészítő oltalmi tanúsítványt adjanak egy – az e szabadalom igénypontjainak szövegében szereplő, a szóban forgó eljárással előállított terméktől eltérő – termékre. Az, hogy ezen eljárás lehetővé teszi‑e a termék közvetlen előállítását, e tekintetben nem bír jelentőséggel.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság