text:
III/00844/2012
. III/00844/2012
Jelen ügyhöz egyesítve lett(ek) a következő ügy(ek): III/00845/2012,
Első irat érkezett: 09/03/2007
Az ügy tárgya: az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. számú törvény 35. § (2) bekezdés f) pontja alaptörvény-ellenességének vizsgálatára irányuló bírói indítvány
Az indítványozó bíró 2007. szeptember 3-án érkezett indítványában - a bírósági eljárás 9. K. 30.175/2007/4-1. számú végzésével történő felfüggesztése mellett - az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 35. § (2) bekezdésének f) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
A felperes, felszámolással megszűnt Bt. volt beltagja indított közigazgatási pert az adóhatóság adótartozásban mögöttes felelősség alapján marasztaló határozata ellen. Az adóhatóság ugyanis oly módon marasztalta a felszámolás alatt lévő Bt.-t, hogy kizárólag a felszámoló tudta volna vitatni a követelést, a mögöttes felelőséggel terhelt természetes személynek, a felperesnek sem eljárási legitimációja, sem módja nem volt az adótartozás vitatására.
Az indítványozó bíró - eleget téve a III/844-1/2012 AB végzésben foglalt felhívásnak - indítvány-kiegészítésében azt állítja, hogy az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontja sérti az Alaptörvény jogorvoslati jogról rendelkező XXVIII. cikk (7) bekezdését, mivel - az eredeti indítványában foglalt érveléshez hasonlóan - a konkrét eljárásban az adófizetésre kötelezett nem vitathatja az adó összegszerűségét..
az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35. § (2) bekezdés f) pont
XXVII. cikk (7) bekezdés
A határozat száma: 9/2013. (III. 6.) AB határozat
ABH oldalszáma: 2013/340
Az ABH 2013 tárgymutatója: adózó jogai; emberi méltósághoz való jog mint általános cselekvési szabadság; érdemi döntés; felszámolási eljárás; ítélt dolog (res iudicata); jogbiztonság; jogorvoslathoz való jog; közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata; mögöttes felelősség; mögöttes felelősség gazdasági társaság esetén; tulajdonhoz való jog
A határozat kelte: Budapest, 03/05/2013
2013.03.04 13:00:00 Teljes ülés
Az Alkotmánybíróság teljes ülése folyamatban lévő ügyben alkalmazandó jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói kezdeményezések tárgyában meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja: az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 6. § (2) bekezdése második mondatának, 35. § (2) bekezdése f) pontjának, 100. § (3) bekezdésének, 136. § (1) bekezdése második mondatának, valamint 143. § (1) bekezdésének alkalmazása során az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből, valamint XXVIII. cikk (7) bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy az adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személy a gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárásban gyakorolhassa az adózót megillető azon jogokat, amelyek lehetővé teszik, hogy a helytállási kötelezettségét érintő adótartozás jogalapját és összegszerűségét vitathassa.
2. Az 1. pontban meghatározott alkotmányos követelményt a Debreceni Törvényszék előtt 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/2007. számon folyamatban levő ügyekben is alkalmazni kell.
3. Az Alkotmánybíróság az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35. § (2) bekezdése f) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére, illetve a Debreceni Törvényszék előtt 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/2007. számon folyamatban levő ügyekben történő alkalmazhatóságának kizárására irányuló indítványokat elutasítja.
[1]	1. A Debreceni Törvényszék (az indítvány benyújtásakor: Hajdú-Bihar Megyei Bíróság) bírája az előtte 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/2007. számon folyamatban levő ügyekben az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 38. § (1) bekezdése alapján az eljárás felfüggesztése mellett egyedi normakontroll eljárást kezdeményezett az Alkotmánybíróságnál. Az indítványozó az Alkotmánybírósághoz 2007. szeptember 3-án érkezett indítványaiban az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 35. § (2) bekezdésének f) pontja alkotmányellenességének megállapítását, valamint azt kérte, hogy ez a rendelkezés az indítványozó bíróság előtt 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/2007. szám alatt folyamatban levő ügyekben ne legyen alkalmazható.
[2]	2. A bírói kezdeményezés alapjául szolgáló egyik perben (a 9.K.30.175/2007. számú ügyben) irányadó tényállás szerint a felperest az elsőfokú adóhatóság által hozott – majd a fellebbezés folytán eljárt másodfokú adóhatóság által helybenhagyott – határozat 4 059 000 Ft adótartozás megfizetésére kötelezte. A felperes magánszemély kötelezésére azért került sor, mert 1990. december 20-tól 2001. október 31-ig egy olyan betéti társaság beltagja volt, amellyel szemben – a felszámolási eljárás időszaka alatt lefolytatott, az 1998-tól 2003-ig tartó időszakot érintő –adóellenőrzés eredményeként megállapított adótartozás behajthatatlan volt. Az adóhatóság megállapította, hogy a betéti társaságnak, amelynek felszámolását a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 2003. január 2-án rendelte el, a megszüntetés és a cégjegyzékből történő törlés időpontjában, 2004. szeptember 27-én felosztható vagyona nem volt, a fenti összegű adótartozás pedig a felperes tagsági jogviszonyának fennállása alatt keletkezett. A felszámolási eljárás idején végzett adóellenőrzés során – az Art. akkor hatályos 14. § (3) bekezdése, jelenleg a 14. § (4) bekezdése alapján – a betéti társaságot a felszámoló képviselte, a felperest, mint volt beltagot az ügyfél státuszból eredő jogok nem illették meg. Az első- és másodfokú adóhatóság határozatának indokolása szerint, mivel a betéti társaság tartozása végrehajtható okiraton (határozaton) alapult és az a felszámolási eljárás alatt nem térült meg, a felperes tagsági jogviszonya alatt keletkezett tartozásért – az Art. 35. § (2) bekezdése f) pontjába foglalt mögöttes felelősségi szabály alapján – köteles helyt állni. A közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatára iránt indított perben eljáró elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaposnak találta, és az alperes (a másodfokú adóhatóság) határozatát az első fokon eljárt adóhatóság határozatára is kiterjedően hatályon kívül helyezte, továbbá az elsőfokú hatóságot új eljárásra kötelezte. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint “méltánytalan és jogellenes helyzetet teremtene az, ha a felperes soha, semmilyen fórum előtt nem vitathatná az egyébként jogalapjában valóban őt terhelő kötelezettség összegszerűségét, az erre vonatkozó hatósági megállapításokat semmikor sem tehetné vitássá.” Ítéletében megállapította, hogy a betéti társaság volt beltagja az eljárás során úgy gyakorolhatja az adózót az Art. szerint megillető jogokat, hogy a konkrét esetben a betéti társaság terhére általános forgalmi adónemben megállapított adókülönbözetet, annak összegszerűségét vitathatja. Az alperesi felülvizsgálati kérelem alapján meghozott kúriai végzés – új eljárásra és új határozat meghozatalára kötelezéssel – hatályon kívül helyezte az elsőfokú bíróság ítéletét. A kúriai jogértelmezés szerint az ügyre vonatkozó anyagi és eljárási szabályok nem biztosítják az Art. 6. § (2) bekezdése alapján adózónak nem minősülő, az adó megfizetésére kötelezett személynek azt a jogot, hogy az adózó ellen indult eljárásokban félként eljárjon, vagy az adózóval szemben hozott jogerős határozatot utóbb vitássá tegye. A mögöttes felelőst is megilletik az adózó számára biztosított egyes jogok [hivatkozhat az Art. 35. § (2) bekezdése szerinti feltételek hiányára: az elévülésre, a követelés behajthatatlanságára, a mögöttes felelősség hiányára, vitathatja annak tartalmát, terjedelmét], de ezek nem terjednek ki az adótartozás jogcímének és összegszerűségének a megkérdőjelezésére.
[3]	Az új eljárás során – felperesi indítvány alapján – előterjesztett egyedi normakontroll kérelmében az indítványozó a Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény (a továbbiakban: Alkotmány) 57. § (5) bekezdésébe foglalt jogorvoslathoz való jog sérelmére hivatkozott. Álláspontja szerint az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontja akkor lenne összeegyeztethető az Alkotmány hivatkozott rendelkezésével, ha az lehetővé tenné, hogy az adó megfizetésére kötelezett személy a vele szembeni eljárás során vitathassa az adótartozás összegszerűségét. Rámutatott arra is, hogy a felszámolás kezdő időpontjától a gazdasági társaságot képviselő felszámolónak nem fűződik jogi érdeke ahhoz, hogy az adóellenőrzés megállapításait cáfolja.
[4]	3. A bírói kezdeményezés alapjául szolgáló másik perben (a 9.K.30.216/2007. számú ügyben) irányadó tényállás szerint a felperest az elsőfokú adóhatóság által hozott – majd a fellebbezés folytán eljárt másodfokú adóhatóság által helybenhagyott – határozat 16 933 531 Ft adótartozás megfizetésére kötelezte. A felperes magánszemély kötelezésére ebben az esetben is azért került sor, mert (1999. január 27-től 2002. október 29-ig) egy olyan, szintén a felszámolási eljárást követően a cégbíróság által a cégjegyzékből törölt – betéti társaság beltagja volt, amellyel szemben – ugyancsak a felszámolási eljárás időszaka alatt lefolytatott – adóellenőrzés eredményeként megállapított adótartozás behajthatatlan volt. A felperes ebben az ügyben is a tagsági jogviszonya alatt keletkezett tartozásért – az Art. 35. § (2) bekezdése f) pontjába foglalt mögöttes felelősségi szabály alapján – köteles helyt állni.
[5]	Az indítványozó – hivatkozva a fent ismertetett kúriai értelmezési gyakorlatra – a másik ügyben előterjesztett egyedi normakontroll kérelmében foglaltakkal megegyezően az Alkotmány 57. § (5) bekezdésébe foglalt jogorvoslathoz való jog sérelmére hivatkozott. Ebben az ügyben is az az álláspontja, hogy az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontja akkor lenne összeegyeztethető az Alkotmány hivatkozott rendelkezésével, ha az lehetővé tenné, hogy az adó megfizetésére kötelezett személy a vele szembeni eljárás során vitathassa az adótartozás összegszerűségét.
[6]	4. Az indítványozó indítványaiban az Alkotmány rendelkezésére hivatkozott, azonban az 2011. december 31-én hatályát vesztette, és helyébe 2012. január 1-jei hatállyal Magyarország Alaptörvénye (a továbbiakban: Alaptörvény) lépett. Az Alkotmánybíróság az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25. §-ára és 52. § (1) bekezdés d) pontjára tekintettel felhívta az indítványozót, hogy egészítse ki indítványait azzal, hogy a bírói kezdeményezésekkel érintett jogszabály az Alaptörvény mely rendelkezéseit sérti és miért.
[7]	5. Az indítvány-kiegészítési felhívásokra adott azonos tartalmú válaszaiban az eljárás kezdeményezője kifejtette, hogy – az eredeti indítványában kifejtett indokok miatt – az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontja ellentétes Magyarország Alaptörvénye XXVIII. cikk (7) bekezdésével, amely szerint “[m]indenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti”.
[8]	6. Az indítványozó bíró az Art. támadott rendelkezésével összefüggésben az alkalmazási tilalom kimondását nem kezdeményezte, de az Alkotmánybíróság korábbi gyakorlatának megfelelően úgy értelmezte, hogy a bírói kezdeményezés magában foglalja az alkalmazási tilalom kimondása iránti kérelmet is {21/2005. (VI. 2.) AB határozat, ABH 2005, 239, 242.; 36/2006. (IX. 7.) AB határozat, ABH 2006, 473.; 3301/2012. (XI. 12.) AB határozat, Indokolás [7]}.
[9]	7. A tartalmilag (és szinte teljes egészében szövegszerűen is) egymással megegyező bírói kezdeményezéseket – azok tárgyi összefüggése folytán – az Alkotmánybíróság az Abtv. 58. § (2) bekezdése, valamint az Alkotmánybíróság Ügyrendjének 32. § (1) bekezdése alapján egyesítette, és egy eljárásban bírálta el.
[10]	Az Alkotmánybíróság az eljárása során a következő jogszabályi rendelkezéseket vette figyelembe:
[12]	2. Az Art. vonatkozó szabályai:
“6. § (2) Nem minősül adózónak a kizárólag az adó megfizetésére kötelezett személy [35. § (2) bek.]. A kizárólag az adó megfizetésére kötelezett személy is gyakorolhatja a törvény szerint az adózót megillető jogokat.”
“35. § (2) Ha az adózó az esedékes adót nem fizette meg és azt tőle nem lehet behajtani, az adó megfizetésére határozattal kötelezhető:
f) a gazdasági társaság, a közös név alatt működő polgári jogi társaság adótartozásáért a rájuk vonatkozó szabályok szerint a helytállni köteles tag, vezető tisztségviselő, illetve szervezet, a jogi személy felelősségvállalásával működő vállalkozó esetében a felelősségvállaló, továbbá az a személy, amely (aki) a vállalkozás kötelezettségeiért törvény alapján felel,”
“100. § (3) Az adózónak joga van az ellenőrzés során keletkezett iratokba betekinteni, a megállapításokkal kapcsolatban felvilágosítást kérni, azokra észrevételt tenni, bizonyítási indítványokat előterjeszteni, a jegyzőkönyvet megismerni, és a jegyzőkönyv átadását, kézbesítését követő 15 napon belül észrevételt tenni.”
“136. § (1) Az adózó az ügy érdemében hozott első fokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezés joga megilleti azt is, akire a határozat rendelkezést tartalmaz.”
“143. § (1) Az adóhatóság másodfokú jogerős határozatát – a fizetési könnyítés engedélyezése tárgyában hozott, illetőleg az elsőfokú határozat megsemmisítését elrendelő határozat kivételével – a bíróság az adózó kérelmére jogszabálysértés esetén megváltoztatja vagy hatályon kívül helyezi, és ha szükséges, az adóhatóságot új eljárás lefolytatására utasítja. Az adóhatóság másodfokú végzésével szemben nincs helye bírósági felülvizsgálatnak.”
[13]	Az indítványok az alábbiak szerint nem megalapozottak.
[14]	1. Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy a bírói kezdeményezések nem “ítélt dologra” irányulnak-e. Az Abtv. 31. § (1) bekezdése értelmében, ha alkotmányjogi panasz vagy bírói kezdeményezés alapján az alkalmazott jogszabály vagy jogszabályi rendelkezés Alaptörvénnyel való összhangjáról az Alkotmánybíróság már döntött, ugyanazon jogszabályra, illetve jogszabályi rendelkezésre és ugyanazon Alaptörvényben biztosított jogra, valamint azonos alkotmányjogi összefüggésre hivatkozással – ha a körülmények alapvetően nem változtak meg – nincs helye az alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló alkotmányjogi panasznak, valamint bírói kezdeményezés alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló vizsgálatának.
[15]	Az Alkotmánybíróság a 2/2013. (I. 23.) AB határozatában (a továbbiakban: Abh.) már vizsgálta az örökösök mögöttes felelősségi kötelezettségéről szóló, az Art. 35. § (2) bekezdése a) pontjába foglalt szabály és a jogállamiság-klauzulából eredő követelmények, továbbá a jogorvoslathoz való jog viszonyát. Bár a bírói kezdeményezések ugyancsak az Art.-be foglalt, az adó megfizetésére vonatkozó egyik rendelkezésnek a jogorvoslathoz való jog szempontjából történő felülvizsgálatát kérik, de az indítványok a mögöttes felelősségi konstrukció egy másik elemére, a gazdasági társaságok adótartozásáért helyt állni köteles tag felelősségét szabályozó normára vonatkoznak. Ebből következően az Alkotmánybíróság az ügyben nem állapított meg “ítélt dolgot”, ugyanakkor irányadónak tekintette az Abh.-ba foglalt megállapításokat.
[16]	2. Az Abh. rendelkező részének 1. pontja előírta, hogy “[a]z adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 35. § (2) bekezdésének, valamint a 131. § (1) és (3) bekezdéseinek, továbbá a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 157. §-ának és 251. § (1) bekezdésének alkalmazása során az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdéséből, valamint XXVIII. cikk (7) bekezdéséből fakadó alkotmányos követelmény, hogy az adó megfizetésére örökösként kötelezett személy a vele szemben indult eljárásban hozott külön határozat ellen jogorvoslattal élhessen, és ennek keretében vitathassa az Art. 35. § (2) bekezdésében meghatározott feltételek fennállását is”.
[17]	Az adótartozásért fennálló mögöttes örökösi felelősség vizsgálata körében az Abh. foglalkozott a jogorvoslathoz való jog – jelen ügyben is releváns – terjedelmével (korlátozottságával). Az Abh.-ban elbírált alkotmányjogi panasz benyújtói is – többek között – azt sérelmezték, hogy az alapkötelezettség jogalapját és összegszerűségét nem tudják vitatni az adóhatósági és azt követő bírósági eljárásban (csak az örökösi mivoltukat és a fizetési kötelezettségük arányát vitathatják).
[18]	A kúriai jogértelmezési gyakorlatot magába foglaló vizsgálat alapján arra a következtetésre jutott a testület, hogy az Art. 35. §-ára alapozott eljárásokban a vonatkozó szabályok szerint valóban csak egy korlátozott terjedelmű jogorvoslati lehetőség nyílik meg, mert ez a szabály feltételezi, hogy az eredeti kötelezettel szemben lefolytattak egy olyan közigazgatási vagy közigazgatási és bírósági eljárást, amelyben az eljárás során mindvégig vitatható volt a kötelezettség jogcíme és összegszerűsége is. Az Alkotmánybíróság szerint az Art. mögöttes felelősségi konstrukciója két feltétel együttes teljesülése esetén áll összhangban az Alaptörvénybe foglalt jogorvoslathoz való joggal. Egyrészt a szabályozás olyan megfizetésre kötelezést tehet lehetővé, amely eredetileg nem a megfizetésre kötelezettekkel szemben keletkezett, de a kapcsolatuk jellegéből adódóan megfizetésre kötelezésüknek ésszerű indoka van, másrészt a kötelezés előfeltétele jogerős közigazgatási vagy bírói döntés, amely olyan eljárásban keletkezett, ahol az eredetileg kötelezett személy élt, vagy élhetett volna jogorvoslati jogával (Indokolás [42]).
[19]	Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy az Abh. tárgyául szolgáló alkotmányjogi panaszra okot adó eljárásban ilyen, az eredetileg kötelezett személy alapkötelezettségét megállapító hatósági határozat vagy bírói döntés nem született, ezért az Art. 35. § (2) bekezdése nem lett volna alkalmazható. Ezért – figyelemmel arra is, hogy a kúriai gyakorlat alapján az indítványozók jogsérelme nem következne be, mivel az Art. 35. § (2) bekezdése alkalmazhatóságának egyértelmű és elengedhetetlen feltétele egy, az ezt megelőző közigazgatási vagy peres eljárás eredményeként keletkezett jogerős és végrehajtható hatósági vagy bírói döntés – nem látta megalapozottnak a támadott normák, köztük az Art. 35. § (2) bekezdésének megsemmisítésére és a konkrét ügyben alkalmazásuk tilalmának kimondására vonatkozó kérelmet. Rámutatott arra is a testület, hogy a jogalkalmazó szerv számára létezik azonban erre a helyzetre egy törvényes és az Alaptörvénynek is megfelelő megoldás. “Az Art. 131. § (1) és (3) bekezdései éppen az ilyen tényállások megoldását teszik lehetővé oly módon, hogy azok az örökösök, akik olyan hagyatékot örökölnek, amelynek része olyan adótartozás is, amelyet jogerősen nem lehetett megállapítani az adózó halála miatt, vagyis az adózó örökhagyó adófizetési kötelezettsége és ennek terjedelme érdemben nem lett elbírálva, ne gazdagodjanak indokolatlanul emiatt. Az adózó halála esetén, tehát ha az adókötelezettség az adózó halála miatt szűnik meg, az adóhatóság az örököst soron kívüli eljárásban, külön határozattal kötelezi a tartozás megfizetésére. A határozattal szemben az örökösök teljes körű és valódi jogorvoslattal élhetnek az eljárás közigazgatási szakaszában és a másodfokon hozott közigazgatási döntést keresettel támadhatják a bíróság előtt.” {Indokolás [50]}.
[20]	3. A fent kifejtettek alapján a bírói kezdeményezések annak vizsgálat teszik szükségessé, hogy az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontjába foglalt mögöttes felelősségi szabály alapján történő marasztalás előfeltétele-e jogerős közigazgatási vagy bírói döntés, amely olyan eljárásban keletkezett, ahol az eredetileg kötelezett személy élt vagy élhetett volna az adótartozás jogalapjának és összegszerűségének vitatására is kiterjedő jogorvoslati jogával. Az alkotmányossági kérdés megválaszolásakor az Alkotmánybíróság először az Art. 35. § (2) bekezdésének f) pontjába foglalt, a gazdasági társaság adótartozásért helyt állni köteles tag mögöttes felelősségi konstrukcióját megalapozó jogszabályokat, majd a támadott norma rendesbírósági értelmezési gyakorlatát tekintette át (III. 4–5. pontok). Ezt követően azt vizsgálta meg az Alkotmánybíróság, hogy a jogorvoslathoz való jog gyakorlása szempontjából eredetileg kötelezett személynek minősül-e az adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személy a gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárásban (III. 6–9. pontok).
[21]	4. A mögöttes felelősség egy másik személy valamely vagyoni kötelezettségének a teljesítéséért való másodlagos, közvetett helytállási kötelezettség. A mögöttes felelősség mindig feltételez egy elsődlegesen felelős személyt (az Abh. terminológiájában: eredetileg kötelezett személyt) is. Ilyen esetben két különböző jogállású kötelezettről: a főkötelezettről és a járulékos kötelezettről van szó. Létrejöttét tekintve a mögöttes felelősség alapulhat szerződésen, vagyis a helytállási kötelezettség elvállalásán (például szerződéses sortartó kezesség) és alapulhat törvény rendelkezésén is. Amikor a jogalkotó mögöttes felelősséget kíván megállapítani, ezt nem csak a kezesség jogintézményének az alkalmazásával teheti, hanem sui generis módon is. Erre példa a jogosulatlan autópálya használatért fizetendő pótdíjfizetési kötelezettség (lásd például a 617/B/2005. AB határozatot, ABH 2008, 2277, 2284.) vagy a társasági jogban a közkereseti és betéti társaság tagjainak mögöttes felelőssége. Ez – a jelen ügyben releváns – mögöttes felelősségi konstrukció a gazdasági társaság vagyona által nem fedezett tartozásokért való felelősséget jelenti, amelyet a jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaságoknál, vagyis a közkereseti társaság és a betéti társaság esetében a gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény 68. § (2) bekezdése, 88. § (1) bekezdése, 97. § (1) bekezdése, illetve 108. § (1) bekezdése szabályoz. Ezzel megegyező rendelkezéseket tartalmazott a bírói kezdeményezések alapjául szolgáló pereket megelőző adóhatósági eljárásban hozott, adómegfizetésre kötelező határozatok alapjául szolgáló, a gazdasági társaságokról szóló 1997. évi CXLIV. törvény 56. § (1) bekezdése, 81. § (1) bekezdése, 90. § (1) bekezdése és 101. § (1) bekezdése. Tipikus és a bírói kezdeményezések alapjául szolgáló perekben is irányadó esetekben a gazdasági társaság mögöttes felelősként helytállni köteles tagja vagyonával azokért a tagsági jogviszonya alatt keletkezett tartozásokért felel, amelyeket a gazdasági társaság vagyona nem fedez, és amelyeket a felszámolási eljárásban szabályszerűen bejelentettek, de igazolhatóan nem térültek meg.
[22]	5. A támadott norma kúriai értelmezési gyakorlatának vizsgálata alapján a következő állapítható meg. A támadott norma rendesbírósági értelmezése kielégíti az Abh. azon követelményét, miszerint az Art. 35. § (2) bekezdése alkalmazhatóságának egyértelmű és elengedhetetlen feltétele egy, az ezt megelőző közigazgatási vagy peres eljárás eredményeként keletkezett, jogerős és végrehajtható hatósági vagy bírói döntés (Abh., Indokolás [39]). Ez az Art. 35. § (2) bekezdése f) pontjának alkalmazásában az adózó gazdasági társaság vonatkozásában behajthatatlan adótartozást megállapító jogerős döntést feltételez.
[23]	Egységes az értelmezési gyakorlat abban, hogy a pénzügyi jogviszonyra és ebből eredő jogviták elbírálására vonatkozó anyagi és eljárási szabályok nem adnak lehetőséget arra, hogy az adó megfizetésére kötelezett személy az adózó ellen indult eljárásokban félként eljárjon, vagy az adózóval szemben hozott jogerős határozatot utóbb vitássá tehesse. Az adófizetésre kötelezettel szemben az adófizetésre kötelező határozat meghozatala nem vezethet arra, hogy újra megnyíljanak azok a jogvédelmi eszközök, amelyeket az adózó a közte és az adóhatóság közötti jogvitában korábban már érvényesített, vagy amelyekkel bármely okból nem élt.
[24]	Az Art. adózót meghatározó 6. §-ában a (2) bekezdés kifejezetten visszautal a 35. § (2) bekezdésére, amikor akként rendelkezik, hogy nem minősül adózónak a kizárólag adó megfizetésére kötelezett személy; azonban gyakorolhatja a törvény szerint az adózót megillető jogokat. Az adó megfizetésére kötelezett igénybe veheti a jogorvoslati eszközöket, és ennek keretében vitathatja a kötelezését is, de a vele szemben hozott határozat ellen irányuló fellebbezés, felügyeleti intézkedés iránti kérelem vagy kereset benyújtása során már nem vitathatja az adóhatóság által az adózó terhére jogerősen előírt tartozás jogcímét, a végrehajtható okirat szerinti összegszerűségét. (vö. EBH 2007. 1655, KGD 2011. 151., BH 2011. 236.).
[25]	Az adó megfizetéséért helytállási kötelezettséggel rendelkező gazdasági társasági tag az őt megillető jogorvoslati eljárás keretében tehát nem vitathatja az adózó gazdasági társaság terhére jogerősen előírt adókülönbözet jogszerűségét (jogalapját és összegszerűségét), mint ahogy nem gyakorolhatja az adózót megillető önellenőrzési, beszámítási jogot sem. A kizárólag az Art.-n alapuló bírói magyarázat alapján e jogokkal, továbbá az Art. 100. § (3) bekezdésében szabályozott, az adózót megillető jogosultságokkal (iratbetekintés, felvilágosítás-kérés, észrevétel és bizonyítási indítvány tétele) azért nem élhet az adó megfizetésére kötelezett személy, mint az adózó, mivel vonatkozásában az adóigazgatási eljárás első szakaszának minősülő ellenőrzési eljárás hiányzik. A mögöttes felelős csak az Art. 35. § (2) bekezdése szerinti feltételek hiányára hivatkozhat: az elévülésre, a követelés behajthatatlanságára, a mögöttes felelősség hiányára, továbbá vitathatja annak tartalmát, terjedelmét.
[26]	6. A 22/2012. (V. 11.) AB határozat szerint: “[a]z előző Alkotmányon alapuló alkotmánybírósági döntésekben kifejtett elvi jelentőségű megállapítások értelemszerűen irányadók az Alaptörvényt értelmező alkotmánybírósági döntésekben is. Ez azonban nem jelenti az előző Alkotmányon alapuló határozatokban kifejtettek vizsgálódás nélküli, mechanikus átvételét, hanem az előző Alkotmány és az Alaptörvény megfelelő szabályainak összevetését és gondos mérlegelést kíván. Ha az összevetésnek az az eredménye, hogy az alkotmányjogi szabályozás változatlan vagy jelentős mértékben hasonló, az átvételnek nincs akadálya. Másrészt az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni.” {22/2012. (V. 11.) AB határozat, Indokolás [41]}. Mivel az Alkotmány 57. § (5) bekezdése tartalmilag megegyezik az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésével, ezért az Alkotmánybíróság – a támadott szabálynak az Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatakor – a jelen határozat alapjaként elfogadta a korábbi gyakorlatában tett megállapításokat. Ennek megfelelően a jelen ügyben is irányadó az Alaptörvény indítványozó által felhívott rendelkezésének autonóm értelmezési követelménye, amely szerint az Alkotmánybíróságot valamely alaptörvényi fogalom értelmezése során nem kötik a jogági fogalom-meghatározások vagy az adott fogalomhoz tapadó, azt értelmező rendesbírósági gyakorlat sem.
[27]	7. Az Alkotmányhoz hasonlóan az Alaptörvény is valamely személy jogát, jogos érdekét érintő bírósági, hatósági és más közigazgatási döntések ellen teszi lehetővé a jogorvoslatot. Az Alkotmánybíróság értelmezésében a jogorvoslathoz való jog nem terjed ki a nem állami, például a munkáltatói (1129/B/1992. AB határozat, ABH 1993, 604, 605.) vagy a tulajdonosi (1534/B/1990. AB határozat, ABH 1991, 602, 603.) döntésekre, és nem terjed ki az állami, de nem hatósági, így a katonai elöljárói [485/D/1992. AB határozat, ABH 1992, 611, 613.; 578/B/1992. AB határozat, ABH 1993, 590, 591.; 57/1993. (X. 25.) AB határozat, ABH 1993, 349, 351.] döntésekre sem. Azt, hogy valamely állami vagy nem állami szerv döntése hatóságinak minősül-e a jogorvoslathoz való jog szempontjából, csak a konkrét szabályozási környezetre tekintettel lehet eldönteni [37/2005. (X. 5.) AB határozat, ABH 2005, 413, 424.].
[28]	A jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma a jogalkotótól azt követeli meg, hogy a hatóságok érdemi, ügydöntő határozatai tekintetében tegye lehetővé a valamely más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetőségét [5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; 22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH 1995, 108, 109.]. Az Alkotmánybíróság szerint a jogorvoslat biztosításának követelménye az érdemi határozatokra vonatkozik. Annak vizsgálata során, hogy mely döntés minősül ilyennek, a döntés tárgya és a személyre gyakorolt hatása a meghatározó, vagyis az, hogy az érintett helyzetét, jogait a döntés lényegesen befolyásolta-e [részletesen például 1636/D/ 1991. AB határozat, ABH 1992, 515, 516.; 5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; 4/1993. (II. 12.) AB határozat, ABH 1993, 48, 74.; 46/2003. (X. 16.) AB határozat, ABH 2003, 488, 502.]. Azaz az alkotmánybírósági eljárásban a jogorvoslathoz való alapvető jog szempontjából valamely döntés érdemi, ügydöntő volta a tételes jogok által ilyennek tartott döntésekhez képest viszonylagos: a vizsgált döntés tárgya és személyekre gyakorolt hatása által meghatározott [22/1995. (III. 31.) AB határozat, ABH 1995, 108, 109.]. Így alkotmányjogi értelemben, a jogorvoslathoz való jog alapjog gyakorlásakor érdemi határozatnak minősülhetnek kivételesen nem ügydöntő határozatok is [legutóbb összefoglalóan a 114/2010 (VI. 30.) AB határozatban, ABH 2010, 579, 585–586.]. Abban is egyértelmű a gyakorlat, hogy a jogorvoslathoz való jogból mint alapjogból az adott hatósági, illetve bírósági döntés ellen biztosított rendes jogorvoslati eszközök igénybevétele következik (1319/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 690, 691.).
[29]	8. A fentiek alapján arra a kérdésre kellett válaszolni, hogy a gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárásban, az adózó gazdasági társaság adótartozása tárgyában hozott döntés lehet-e olyan, az adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személy jogát vagy jogos érdekét érintő érdemi határozat, amely ellen a jogorvoslathoz való jogot biztosítani kell.
[30]	Szemben az Abh.-val elbírált esettel a támadott norma szerinti ügyekben az eredetileg kötelezett személye már az alapkötelezettség (adótartozás) keletkezésekor is kettős, mivel annak teljesítéséért (megfizetéséért) a gazdasági társaság mögöttes felelősként helytállni köteles tagja vagyonával mindazokért a tagsági jogviszonya alatt keletkezett tartozásokért felel, amelyeket a gazdasági társaság vagyona nem fedez. További lényeges különbség, hogy az Art. 14. § (4) bekezdése alapján a felszámolás során végzett adóellenőrzések esetében már a felszámolás kezdő időpontjától az eredeti kötelezettnek nem minősülő felszámoló gyakorolja az adózót (az érintett gazdasági társaságot) megillető jogokat. Ennek keretében kell értékelni azt is, hogy eltérően az Abh.-ban elbírált esettől, amikor az örökhagyó az alapeljárásban az Alaptörvény II. cikkébe foglalt emberi méltósághoz való jog részét képező önrendelkezési jog, valamint a jogorvoslathoz való jog alapján eldönthette, vitatja-e, és ha igen, milyen mértékben az őt érintő kötelezettséget, addig a felszámoló a felszámolási eljárás során a mögöttes helytállásra kötelezett személlyel szemben gyakran ellenérdekű pozíciót foglal el. Különösen így van ez azokban a gyakori esetekben, amikor a felszámoló úgy ítéli meg, hogy az adós gazdasági társaság vagyona még a felszámolási költségek fedezetére sem lesz elegendő, ezért a csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX. törvény 63/B. §-a szerinti egyszerűsített felszámolási eljárást kezdeményez.
[31]	Bár a felszámoló jogosult az adótartozás megállapításáról szóló közigazgatási határozat ellen fellebbezni, illetve annak bírósági felülvizsgálatát kérni, ha azonban úgy véli, hogy a követelések behajthatatlanok és saját díjkövetelésének a megtérülése sem biztosított, az ilyen eljárások indítása és lefolytatása nem áll érdekében – szemben a mögöttes kötelezettel. A felszámoló feladata a hitelezők, köztük az adóhatóság jogos követeléseinek minél nagyobb arányú kielégítése. A hitelezői igények forrása a gazdasági társaság vagyona, illetve a gazdasági társaság tartozásaiért korlátlanul felelős tag vagyona. A felszámoló szempontjából gyakorlatilag mindegy, hogy a követelések milyen forrásból térülnek meg: a bírói kezdeményezések alapjául szolgáló pereket megelőző adóhatósági eljárásokban a gazdasági társaságokat adótartozás megfizetésére kötelező határozatok – fellebbezés hiányában – már első fokon jogerőre emelkedtek, és annak a körülménynek, hogy a felszámoló milyen okból nem élt a jogorvoslati eszközökkel, a fent ismertetett kúriai gyakorlat szerint sincs jelentősége.
[32]	Ezekben az esetekben a mögöttes felelősséget az váltja ki (az azáltal válik érvényesíthetővé), a gazdasági társaság helytállni köteles tagja pedig azáltal válik eredetileg kötelezetté, hogy a gazdasági társaság felszámolása alatt végzett adóellenőrzés eredményeként hozott, utólagos adómegállapítás tárgyában kiadott jogerős hatósági vagy bírósági határozat olyan adótartozást állapít meg, amely a gazdasági társaság helytállni köteles tagja tagsági jogviszonya alatt jött létre és behajthatatlan a gazdasági társaság vagyonából. Mivel a mögöttes felelősség beállta a gazdasági társaság helytállni köteles tagjának vagyoni viszonyaira jelentős hatással van, az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésének oltalma alatt álló tulajdonhoz való jogát nagymértékben érinti, ezért rá nézve a gazdasági társaság felszámolása alatt indult adóellenőrzési eljárásban hozott határozat olyan alkotmányjogi értelemben vett érdemi döntésnek minősülhet, amely ellen számára biztosítani kell az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jogot. Ezekben az eljárásokban a mögöttes felelős is az Art. 6. § (2) bekezdése második mondata szerinti adózónak minősül, így gyakorolhatja azokat a jogokat, amelyek lehetővé teszik az adótartozás jogalapjának és összegszerűségének vitatását.
[33]	9. Az Alkotmánybíróság eljárása során észlelte, hogy a törvényhozó az egyes adó- és járuléktörvények módosításáról szóló 2008. évi LXXXI. törvény 120. §-ával új rendelkezést iktatott az Art. felügyeleti intézkedésről szóló rendelkezései közé. Az Art. 141/A. § (1) bekezdése alapján a “felszámolási eljárás időtartama alatt hozott, utólagos adómegállapítás tárgyában kiadott első- illetőleg másodfokú határozattal szemben felügyeleti intézkedés iránti kérelmet terjeszthet elő az a személy is, akit [amelyet] az adóhatóság a felszámolással megszűnt adózó adótartozásának megfizetésére kötelezett.” Mivel a felügyeleti intézkedés iránti kérelem benyújtásának értelemszerű előfeltétele a felszámolással megszűnt gazdasági társaság adótartozásának megállapításáról szóló határozatról való tudomásszerzés, ezért az Art. 141/A § (4) bekezdése az adóhatóság számára előírja, hogy – a 35. § (2) bekezdése alapján meghozott határozat közlésével egyidejűleg – az adó megfizetésére kötelezettel közölje a felszámolási eljárás időtartama alatt hozott, utólagos adómegállapítás tárgyában kiadott első- illetőleg másodfokú határozatot, valamint az utólagos adóellenőrzés megállapításairól felvett jegyzőkönyvet.
[34]	Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésébe foglalt jogorvoslathoz való jog érvényesülése szempontjából az Art. 141/A. §-a szerinti felügyeleti intézkedés csak feltételes és korlátozott jogvédelmi eszköz az adó megfizetésére kötelezett mögöttes felelős személy számára. A jogorvoslathoz való jog alanyi jogi karakteréből következően az alapjog jogosultjának elhatározásán múlik, hogy az Alaptörvényből következő jogorvoslati eszközt igénybe veszi-e, és ha igen, milyen mértékben. Ezzel szemben az Art. egyes esetekben kizárja, illetve a felügyeleti intézkedésre jogosult mérlegelésére bízza az eljárás lefolytatását. Az Art. 141. § (5) bekezdése alapján a felügyeleti intézkedés jogosultja a felügyeleti intézkedés iránti kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasítja, ha az ügyben eljárt adóhatóság döntését a bíróság már felülvizsgálta, illetve a felügyeleti intézkedés iránti kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasíthatja, ha a bírósági felülvizsgálatot az adózó kezdeményezte. Mivel ezekben a hatósági, illetve bírósági eljárásokban nem járhat el ügyfélként, illetve félként a mögöttes felelős személy, így ezekben az esetekben a helytállási kötelezettségét kiváltó határozatokkal szemben semmilyen jogvédelmi eszközt nem vehet igénybe. Ezen túlmenően a felügyeleti intézkedés nem az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti rendes, hanem olyan rendkívüli jogorvoslati eszköz, amellyel szemben a bírósági felülvizsgálat lehetőségét nem biztosította a törvényhozó.
[35]	10. Az Alkotmánybíróság már a 38/1993. (VI. 11.) AB határozatában megállapította, hogy “[h]a a vizsgált jogszabálynak van [egy vagy több] olyan értelmezése, amely az alkotmányos követelményeknek megfelel, az Alkotmánybíróságnak nem feltétlenül kell megállapítania a jogszabály alkotmányellenességét. A normát nem kell minden esetben megsemmisíteni csupán azért, mert az alkotmányos követelményeknek nem megfelelő értelmezése is lehetséges, vagy előfordul. [...] Az Alkotmánybíróság elkerüli a jogszabály illetőleg jogszabályi rendelkezés megsemmisítését, vagy a törvényhozó felhívását arra, hogy az Alkotmánybíróság által meghatározott határidőn belül alkosson jogot, ha a jogrend alkotmányosságát és a jogbiztonságot e nélkül is biztosítani lehet. Ilyenkor az Alkotmánybíróság azoknak az értelmezéseknek a körét határozza meg általában az alkotmányos követelményekkel, amelyek esetében a jogszabály az Alkotmánnyal összhangban van.” (ABH 1993, 267.).
[36]	Tekintettel arra, hogy a bírói kezdeményezésekkel támadott normából nem következik minden más következtetést kizáró módon a jogorvoslathoz való alapjog kizárása, ezért az Alkotmánybíróság az Art. 35. § (2) bekezdése f) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére, illetve Debreceni Törvényszék előtt 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/2007. számon folyamatban levő ügyekben történő alkalmazhatóságának kizárására irányuló indítványt elutasította. A norma megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezések elutasítása mellett az Alkotmánybíróság, a jogorvoslathoz való jog és a jogállamiság részét képező jogbiztonság maradéktalan érvényesülését biztosító egységes adóhatósági és rendesbírósági gyakorlat kialakítása érdekében, élve az Abtv. 46. § (3) bekezdésébe foglalt felhatalmazással, alkotmányos követelményként határozta meg, hogy milyen feltételekkel marad az Alaptörvény keretein belül az adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személy mögöttes felelősségét adott esetben kiváltó, a gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárás. Ennek megfelelően az adó megfizetésére gazdasági társaság helytállni köteles tagjaként kötelezett személynek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a gazdasági társaság felszámolása során indult adóhatósági ellenőrzési eljárásban gyakorolhassa az adózót megillető azon, az Art. 6. § (2) bekezdése második mondata, 100. § (3) bekezdése, 136. § (1) bekezdése második mondata, valamint 143. § (1) bekezdése szerinti azon jogokat, amelyek lehetővé teszik, hogy a helytállási kötelezettségét érintő adótartozás jogalapját és összegszerűségét vitathassa.
[37]	Az Abtv. 39. § (3) bekezdése szerint “[a]z Alkotmánybíróság az alkalmazott jogkövetkezményeket az Alaptörvény és e törvény keretei között maga állapítja meg.” Az Abtv.-be foglalt felhatalmazás alapján az Alkotmánybíróság elrendelte, hogy jelen határozata rendelkező részének 1. pontjában megállapított alkotmányos követelményt a Debreceni Törvényszék előtt 9.K.30.175/2007. és 9.K.30.216/ 2007. számon folyamatban levő ügyekben is alkalmazni kell.
[38]	A határozat Magyar Közlönyben való közzététele az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második mondatán alapul.
. 09/03/2007
. 9/2013. (III. 6.)

matches:
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
sui generis
bíróság


text:
 Törvénysértőnek találta a Kúria a Pesti Központi Kerületi Bíróság végzését - Hír TV
Törvénysértőnek találta a Kúria a Pesti Központi Kerületi Bíróság végzését
2019. szeptember 10., kedd 18:43
Törvénysértőnek tartja a Kúria, az Európai Unió bíróságát kérdezni a bírói függetlenségről - ismertette döntését a legfőbb bírói fórum a Pesti Központi Kerületi Bíróság végzésével kapcsolatban. Polt Péter legfőbb ügyész azért nyújtott be indítványt a Kúriához, mert Vasvári Csaba bíró előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezett az EU bíróságánál, egy svéd állampolgár lőszerrel való visszaélés büntető-ügyének kapcsán.
Évekkel ezelőtt indult büntetőeljárás a Pesti Központi Kerületi Bíróságon egy feltehetően török származású svéd állampolgár ellen, lőszerrel való visszaélés miatt. Az ügyet felfüggesztették, mert Vasvári Csaba bíró előzetes döntéshozatali indítvánnyal, 3 pontban fordult az Európai Unió bíróságához. Elsőként azért, mert szerinte a vádlott anyanyelv-használati joga nem volt megfelelően biztosított. A második és a harmadik kérdés azonban már a magyar bírósági rendszer problémáiról szólt. Ezekben a hazai bírói függetlenség megállapítására kérték az uniós testületet, a bírói és ügyészi fizetésekkel, valamint kinevezésekkel összefüggésben.
Polt Péter legfőbb ügyész a Kúriánál támadta meg a svéd vádlott ügyének felfüggesztését, szerinte ugyanis a bíróságnak nem lett volna joga a luxemburgi testülethez fordulni.
A svéd férfi jogi képviselője azzal védekezett, hogy a Kúriának nincs hatásköre megmondani, hogy egy magyar bíró mit kérdezhet és mit nem.
A Kúria elnökhelyettese törvénysértőnek ítélte a PKKB végzését. Kónya István úgy vélte, Vasvári csupán ürügyként használta fel egy vádlott idegennyelvűségét.
Kónya István szerint a törvénysértő végzések kapcsán felmerülhet az eljárások elhúzása is, ami miatt sérülhet a tisztességes eljárás követelménye.
KúriaPesti Központi Kerületi Bíróság

matches: Kúria Bíróság Kúria Bíróság Bíróság Kúria


text:
Devizahitelek: vissza a feladónak! - Az adósoknak nem adtak semmit az uniós bírák, vagy mégis? - Az én pénzem
Az adósoknak nem adtak semmit az uniós bírák, vagy mégis?
Devizahitelek: vissza a feladónak!
Végül minden a magyar Kúriánál köt ki?
2018. június 1. Az Európai Unió Bírósága (EUB) frissen kimondott ítéletében „elvben” megfelelőnek találta a magyar adósmentő törvényeket. Az viszont cseppet sem mellékes, hogy hozzátették: akkor gondolják ezt, ha a fogyasztó korábbi helyzete helyreállítható így. Adtak is tehát valamit a devizahiteleseknek, meg nem is. Még egy döntés viszont hátravan.
A Fővárosi Törvényszék egyik bírája az Erste ellen indított perben 2017 elején fordult az uniós szervekhez. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések nem feszegettek kevesebbet, mint azt, hogy az „adósmentő” törvények vajon jogszerűek-e. Több tárgyalást – bár nem mindegyiket – fel is függesztettek az Európai Unió Bírósága (EUB) előtt folyamatban levő eljárásra hivatkozva, de a Kúria a felülvizsgálati kérelmekben sem kapkodta el a döntést.
Korábban Nils Wahl főtanácsnok indítványa gyakorlatilag teljes egészében a magyar kormánynak adott igazat. Vagyis lényegében tisztára mosta az adósmentő törvényeket. Ennek tükrében kijelenthetjük, hogy a frissen született ítéletben (ez magyar nyelven teljes egészében itt olvasható) határozottan akad meglepő fejlemény.
A papírforma tulajdonképpen csak részben győzött
Az ítélet szerint az uniós elvekkel elvileg összhangban vannak az adósmentő törvények, ami persze lényegében a papírforma (nem gyakran tér el a döntés attól, amit a tanácsnoki indítvány tartalmaz). Cseppet sem mellékes viszont, hogy a bíróság hozzátette: „feltéve hogy az ilyen szerződésben foglalt feltételek tisztességtelen jellegének megállapítása lehetővé teszi azon jogi és ténybeli helyzet helyreállítását, amelyben a fogyasztó e tisztességtelen feltételek hiányában lett volna”. Márpedig az árfolyamkockázat teljes fogyasztóra hárítása (ami a magyar törvények alapján akkor is megtörtént, ha egyébként az adós bizonyítani tudta, hogy átverték) ennek a pluszban hozzátett mondatnak biztosan nem felel meg.
A részletek alapján kiderül: az EUB szerint a magyar bíróságok saját hatáskörben is sokat tudnának tenni azért, hogy az ügyekben az adósmentő törvények által kikényszerítettől eltérő ítéletek születhessenek. Mint ugyanis leírták: „kizárólag az alkalmazandó eljárási szabályokról közvetlen ismeretekkel rendelkező nemzeti bíróság feladata megvizsgálni, hogy az érintett keresetek tárgyukat, indokaikat és lényeges elemeiket tekintve hasonlóak‑e”.
A legfontosabb ügy még hátravan
Fogalmazhatnánk tehát úgy is, hogy a kérdést az EUB részben visszaadta a feladónak. Sajnos azonban ez, bár elsőre igen bíztatónak tűnik, végső soron aligha vezet az adósok számára kedvező ítéletekhez. Gyanítható ugyanis, hogy amennyiben akad olyan bátor bíró, aki az adósmentő törvények ellenében dönt, az ítélet Kúria előtt (mert senkinek sem lehet kétsége, hogy az ilyen ügyeket egészen odáig elviszi az érintett bank) aligha marad meg.
A mostani döntést is egészen más megvilágításba helyezheti viszont, ha egy másik, kifejezetten az árfolyamkockázat áthárításáról szóló ügyben az uniós bíróság maradéktalanul elfogadja a főtanácsnoki indítványt. Jevgenyíj Tancsev szerint vizsgálhatja nemzeti bíróság a devizahitelek árfolyamkockázatát a kölcsönt felvevőre terhelő, jogszabályban rögzített feltétel tisztességtelenségét, ha a szerződésben nem fogalmaztak világosan és érthetően. Ha pedig a feltétel emiatt tisztességtelen, akkor nem kötelezi a fogyasztót.
A devizahiteleseknek reményt adó főtanácsnoki véleményről itt olvashat
Címkék: Kúria, devizahitel, adósmentő törvények, árfolyamkockázat, Európai Unió Bírósága, főtanácsnok, bankok
2019.02.01 - Azt hiszi, van életbiztosítása? Lehet, hogy téved
2018.10.11 - A Kúria szerint minden rendben a devizás perekben
2018.09.20 - Hoppá! Az árfolyamkockázatot nem feltétlenül kell az adósnak viselnie
2018.08.27 - Szabadon adhatják el a bedőlt adósok hiteleit
2018.07.12 - Devizahitelek: bezzeg a horvátok!
2018.05.23 - Már kezdenek emelkedni a törlesztők
2018.05.17 - Felpörögtek a lakásárverések
2018.02.12 - Kampánytémává váltak a devizahitelek
2018.01.17 - Itt a végső csapás a devizaperekre?
2017.11.07 - Több száz adósra biztosan vár tavasszal a kilakoltatás
2017.06.13 - Fordulat várható a devizaperekben?
2020. május 26. Ha valaki most szeretné hosszabb időre fixálni lakáskölcsöne kamatát, de saját bankjánál ez valamilyen nehézségbe ütközik, akkor szóba jöhet még a hitelkiváltás. Ebben az esetben azonban később esetleg hiába szorulna rá, a moratórium lehetősége már elvész.
2020. május 25. Több pénzintézet is önként döntött úgy, hogy a mostani válságos időszakban nem vizsgálja, beérkezik-e ügyfele számlájára az elvárt jövedelem. A járvány tombolása sem tartotta vissza azonban a bankokat attól, hogy tovább drágítsák a bankszámlákat.
2020. május 26. Ma bejelentették, hogy a Budapest Bank (BB) is csatlakozik a Takarék és az MKB együttműködéséhez. A meglepő az lett volna, ha nem így alakul a történet.
2020. május 26. Nő a kereslet a fogyókúrás szerek iránt, de nem árt a biztonságra is törekedni. Az esetenként halálos mellékhatások miatt piacról kivont hatóanyagok jelenleg is megtalálhatóak az illegális internetes forgalmazásban – figyelmeztet a Magyarországi Étrend-kiegészítő Gyártók és Forgalmazók Egyesületének (MÉKISZ) elnöke.
2020. május 26. Tavaly közel ugyanannyi időt töltöttek többnapos belföldi utakon a magyarok, mint külföldin. Idén a járványhelyzet miatt várhatóan még többen dönthetnek úgy, hogy inkább itthon nyaralnak. A biztosítók szerint a belföldi utazásokra is érdemes utasbiztosítást kötni.
Most is az állam adja a legtöbbet a pénzünkre
Már nem menekítik ki pénzüket a gazdagok
Borból sem a legdrágább lehet a legjobb
Számítógépekre is veszélyes lehet a koronavírus
Több banki fennakadásra is számítani kell
Jókorát drágulhatnak idén a gyümölcsök
Ezek az adósok kerülhetnek nagy bajba
Szigorítanak a pénzintézetek

matches: Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria


3/A. §4 (1) A 3. § szerinti támogatás csak akkor folyósítható a pártlistát állító pártnak, ha a pártlistát állító párt – legkésőbb a pártlista nyilvántartásba vételének jogerőre emelkedését követő napon – nyilatkozik arról, hogy ha a 8/C. § (7) bekezdésében foglaltak szerinti visszafizetési kötelezettségét határidőben nem teljesíti, és az tőle nem hajtható be, a párt vezető tisztségviselői állnak helyt egyetemlegesen a támogatás visszafizetéséért. A nyilatkozatnak tartalmaznia kell a párt vezető tisztségviselőinek nevét, és a vezető tisztségviselői jogviszony kezdő időpontját.
8. §5 (1) A jelöltnek – ha a 2. § szerint a kincstárral megállapodást köt – az országgyűlési képviselők választása egyéni választókerületi eredményének jogerőre emelkedését követő 15 napon belül elszámolást kell benyújtania a kincstárhoz, amelyhez csatolnia kell az összes kifizetést igazoló bizonylat másolatát az 1. § szerinti támogatás összegének felhasználásáról.
8/A. §6 (1) A pártlistát állító pártnak az országgyűlési képviselők választása listás választókerületi eredményének jogerőre emelkedését követő 15 napon belül minden általa felhasználható, a 2/A. § szerint folyósított 1. § szerinti támogatásról egy összesített elszámolást kell benyújtania a kincstárhoz, amelyhez csatolnia kell az összes kifizetést igazoló bizonylat másolatát.
8/B. §7 (1) Az 1. § szerinti támogatás felhasználását az Állami Számvevőszék a választást követő egy éven belül, az országgyűlési képviselethez jutott jelöltek tekintetében kötelezően, hivatalból ellenőrzi a kincstárnál, szükség esetén a jelöltnél vagy a 2/A. § szerinti esetben a jelöltet jelölő pártnál. Az Állami Számvevőszék ellenőrzési megállapításait közli a kincstárral. Ha az Állami Számvevőszék a számvevőszéki ellenőrzés során az 1. §-ban, a 2. §-ban, illetve a 2/A. §-ban szabályozottól eltérő felhasználást állapít meg, akkor a jelölt vagy a 2/A. § szerinti esetben a jelöltet jelölő párt a kincstár által megállapított – az 1. § szerinti támogatásra vonatkozó valamely feltétel nemteljesítésével összefüggő jogsértésekkel arányban álló – összeget, de legfeljebb az 1. § szerinti támogatás kétszeresét köteles befizetni a kincstár részére.
8/C. §8 (1) A pártlistát állító párt köteles a kincstárnak visszafizetni a 3. § szerinti támogatás azon részét, amelyet olyan jelölt után vett igénybe, aki az országgyűlési képviselők általános választásán a választási eljárásról szóló törvény alapján kiesett, kivéve, ha a jelölt a szavazás előtt elhunyt.
(2)9 A pártlistát állító párt köteles a kincstárnak visszafizetni a 3. § szerinti támogatást, ha a pártlista
(2a)10 Az Állami Számvevőszék az országgyűlési képviselők általános választását követő egy éven belül hivatalból ellenőrzi a támogatás felhasználását azoknál a pártlistát állító pártoknál, amelyek pártlistája a pártlistákra leadott összes érvényes szavazat legalább 1%-át megszerezte.
(7)11 Ha a pártlistát állító párt a befizetési kötelezettségét a (6) bekezdésben foglalt határidőben nem teljesíti, a tartozást a kincstár megkeresésére a Nemzeti Adó- és Vámhivatal hajtja be.
(8)12 Ha a pártlistát állító párttól a visszafizetési kötelezettség nem hajtható be, annak megfizetésére határozattal kötelezhetők a pártlistát állító párt 3/A. §-ban meghatározott vezető tisztségviselői. Ha a vezető tisztségviselő a visszafizetési kötelezettségét határidőben nem teljesíti, a kincstár megkeresésére a Nemzeti Adó- és Vámhivatal intézkedik a vezető tisztségviselővel szemben a tartozás behajtása iránt.
9. §13 (1) Minden jelöltnek és jelölő szervezetnek az országgyűlési választást követő 60 napon belül a Magyar Közlönyben nyilvánosságra kell hoznia a választásra fordított állami és más pénzeszközök, anyagi támogatások összegét, forrását és felhasználásának módját.
10. §14 Felhatalmazást kap az államháztartásért felelős miniszter, hogy rendeletben15 állapítsa meg
13–14. §16
2. melléklet a 2013. évi LXXXVII. törvényhez18
5 A 8. § a 2013: CCIII. törvény 32. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
6 A 8/A. §-t a 2013: CCIII. törvény 32. § (4) bekezdése iktatta be.
7 A 8/B. §-t a 2013: CCIII. törvény 32. § (4) bekezdése iktatta be.
8 A 8/C. §-t a 2013: CCIII. törvény 32. § (4) bekezdése iktatta be.
9 A 8/C. § (2) bekezdése a 2017: CLX. törvény 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
10 A 8/C. § (2a) bekezdését a 2017: CLX. törvény 2. § (2) bekezdése iktatta be.
11 A 8/C. § (7) bekezdése a 2017: CLX. törvény 2. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
12 A 8/C. § (8) bekezdését a 2017: CLX. törvény 2. § (4) bekezdése iktatta be.
13 A 9. § a 2013: CCIII. törvény 32. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
14 A 10. § a 2013: CCIII. törvény 32. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
15 Lásd a 69/2013. (XII. 29.) NGM rendeletet.
16 A 13–14. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
17 A 15. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
18 A 2. melléklet a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.


text:
Gyülekezési jog a gyakorlatban II. rész - Szakma - Jogászvilág
Rendszerünk új funkciókkal bővült, amelyet ezen az idegenevezetésen keresztül szeretnénk bemutatni Önnek!Az újdonságok kiemelten szerepelnek ebben a nézetben és ha az egyes elemek fölé viszi az egeret, további információt kaphat azokkal kapcsolatban. Gyülekezési jog a gyakorlatban II. rész
2017. 05. 11. 9:00
gyülekezési jog, gyülekezési törvény, gyülekezési joggal visszaélés, Kúria, joggyakorlat elemzés, joggyakorlat-elemző csoport Tweet
A Kúria joggyakorlat-elemző csoportot hozott létre a gyülekezési jog ítélkezési gyakorlatának áttekintésére. Előző cikkünkben az engedélyezési és megtiltási okokat tekintettük át, jelen cikkünk pedig a feloszlatási okokat, az eljárási kérdéseket és a joggyakorlat-elemző csoport megállapításait foglalja össze. A rendezvény feloszlatásának okaiA Gytv. szerint a rendőrség akkor korlátozhatja a gyülekezési jogot annak feloszlatásával, ha a gyülekezési jog gyakorlása bűncselekményt; vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást valósít meg,; valamint mások jogainak és szabadságának sérelmével jár; a rendezvényen a résztvevők fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve jelennek meg, továbbá ha bejelentéshez kötött rendezvényt tiltó határozat ellenére tartanak.
Az Alkotmánybíróság a 75/2008. (V. 29.) AB határozatában „a bejelentéshez kötött rendezvényt bejelentés nélkül tartják meg”, valamint „a bejelentéstől eltérően tartanak meg” fordulatokat a gyülekezési jog gyakorlása előtti szükségtelen és aránytalan korlátozása miatt alkotmányellenesnek minősítette és megsemmisítette.Az Alkotmánybíróság szerint azok a békés rendezvények, amelyek esetében a bejelentésre időben nincs lehetőség („gyors gyülekezések”, flashmobok, „spontán” rendezvények), illetve azok a közterületen tartandó, bejelentéshez kötött, szervezett és békés rendezvények, amelyek esetében a bejelentés elmarad vagy a rendezvény megtartására nem a bejelentésben foglaltaknak megfelelően kerül sor, a bejelentéshez és az abban foglaltakhoz kötöttség miatt nem oszlathatóak fel. Ezekben az esetekben a közrend fenntartása és a jogsérelmek megelőzése úgy lehetséges, hogy a rendőrség a Bmr.-ben foglaltaknak megfelelő egyeztetés érdekében felveszi a kapcsolatot a szervezőkkel.A Gytv. szerint a rendezvény békés jellegének megőrzése, annak elvesztése a rendezvény lebonyolításának folyamatában nem feloszlatási ok.A békés és békétlen rendezvények elhatárolásaA kúriai ítéletek között vannak olyanok, amelyek a békétlenséget a rendezvény összbenyomásában erőszakossá válását és a Gytv. 14. § (1) bekezdése szerinti valamely ok együtteseként azonosítják. Létezik olyan álláspont is, amely a rendezvény békétlenné válásához elegendőnek ítélte a közbiztonság megőrizhetőségét fenyegető, de kifejezett erőszakos elemet nem tartalmazó helyzetet. A Legfelsőbb Bíróság megállapította a békétlenséget abban az esetben is, amikor az erőszakos elem kimerült a kordon rángatásában, és abban, hogy a résztvevők szembeszegültek a rendőri felszólításnak. Megfigyelhető, hogy az ítéletek gyakrabban jelölik meg a feloszlatás törvényességének jogalapját a békétlenségben akkor is, ha egyebekben a garázdaság büntetőjogi tényállásának megvalósulása egyértelmű az eset körülményeiből.A békétlenség fogalmát az ombudsman és az EJEB gyakorlata úgy értelmezi, hogy „[a] békésség követelménye a rendezvény teljes lefolyására vonatkozik, és annak mások, illetve anyagi javak elleni erőszaktól, és zendülő magatartásoktól mentességét jelenti. Nem tekinthető békésnek az a rendezvény, amely számottevő – személyek, vagy anyagi javak elleni – erőszakhoz vezet, vagy éppen maga a rendezvény vesz erőszakos irányt. A német gyakorlat szerint a tényleges erőszak kifejtésén kívül a békés jelleg elvesztéséhez elegendő, ha az erőszak, vagy rendbontás elkerülhetetlenül várható”.Az EBESZ Irányelvek szerint „egy rendezvény békésnek minősül, ha a szervezők békés szándékról tesznek tanúbizonyságot, és a békésség melletti vélelemnek kell érvényesülnie mindaddig, amíg meggyőző, és igazolható bizonyítékok nem merülnek fel arra nézve, hogy a szervezők vagy a résztvevők közvetlenül bekövetkező erőszakot kívánnak alkalmazni, az ilyen erőszakot propagálják, vagy arra uszítanak”.A kifejtettek értelmében a békés és a békétlen gyűléseket a személy és a tárgyi világ elleni erőszak megnyilvánulásai választják el egymástól. A békétlen rendezvény esetében az erőszakos jelleg nem szórványosan, hanem összbenyomásában az egész gyűlést jellemzi. Nem lehet továbbá békés az a rendezvény sem, amely meghatározott csoportot úgy félemlít meg, zaklat, hogy a csoport tagjai számára nincs lehetőség a kitérésre.Ingyenes Jogtár felhasználói képzésSzeretné gyorsabban, hatékonyabban használni Jogtárát?Jöjjön el hozzánk és mi 4 óra alatt, gyakorlati oktatás keretében, térítésmentes tanfolyamainkon megmutatjuk a „mesterfogásokat”! Időpontok, jelentkezés >>A békétlenség és a Gytv. szerinti feloszlatási okok viszonyaEgy adott rendezvény esetében a feloszlatás akkor válik indokolttá, ha a résztvevők számottevő része megvalósítja a feloszlatási okot; kimutatható a résztvevők számottevő többségének szolidaritása a feloszlatási okot megvalósítókkal, vagy a szervező részt vesz a feloszlatási okot jelentő magatartások megvalósításában, illetve nem lép fel a feloszlatási okot jelentő magatartást tanúsítókkal szemben.A tiltó határozat ellenére megtartott rendezvény és a békés/békétlen jelleg között értelemszerűen nincs direkt összefüggés. Ezzel szemben a fegyveresen vagy felfegyverkezve való megjelenés esetében nyilvánvalóan éppen az a megfontolás húzódik a kötelező feloszlatás előírása mögött, hogy az ilyen módon való megjelenés az erőszak szándékát támasztja alá.Hatalmas felelősséget ró a rendőrségre az a feladat, amely arra kötelezi, hogy a rendezvény folyamatában állapítsa meg bűncselekmény törvényi tényállásának megvalósulását. Megjegyzendő, hogy nem minden, a gyülekezési jog gyakorlása során megvalósított bűncselekmény jár együtt békétlenséggel, erőszakkal, de szükségessé válhat a rendezvény feloszlatása a jellegadóvá váló garázda-jellegű magatartások esetén és akkor, ha uszító jellegű bűncselekmények gyanúja áll fenn.Ilyenek a gyűlöletbeszédet tartalmazó, faji megkülönböztetést propagáló demonstrációk, amelyek jogsértő hatása különösen erősen érvényesül akkor, amikor a gyűlöletkeltő beszédek a támadott csoport tagjainak lakóhelyén hangzanak el.Vizsgálandó, hogy van-e olyan eset, amely a Gytv. tételes rendelkezései alapján nem kezelhető, azonban felveti a rendezvény feloszlatásának szükségességét.A joggakorlat-elemző csoport szerint, ha a tömeg olyan magatartást tanúsít, amely magában hordja a kitörni készülő erőszak kellően közeli és konkrét lehetőségét, de nem meríti ki a garázda jellegű büntetőjogi tényállás szintjét. Erre utalhat a tömegnek az az egységessé, azaz jellegadóvá váló, kordont rángató magatartása, és az abbahagyásra irányuló rendőri felszólítások figyelmen kívül hagyása. Azonban nem lehet békétlennek minősíteni például egy ülősztrájkot, amelynek résztvevői rendőri felszólítás ellenére sem mozdulnak el, mivel az erőszakos elem hiányzik.JavaslatokA joggyakorlat-elemző csoport megfontolásra ajánlja a bírói gyakorlat számára, hogy a békétlenség – nem lévén a Gytv.-ben megjelölt feloszlatási ok – csupán kiegészítő jelleggel alkalmazható.A törvényalkotás számára is megfontolandó szempont lehet az, hogy önmagában a rendezvény békétlenné válása is lehet olyan ok, amely alappal veti fel a feloszlatás lehetőségét. Ebben az esetben meg kell határozni a „békétlenség” törvényi fogalmát.A törvényi szabály megalkotása hozzájárul a „prescribed by law” tétel érvényesüléséhez amely, erősíti a jogbiztonság követelményét.Eljárási kérdésekEljárásjogi szempontból a legtöbb problémát a bejelentés és az arra vonatkozó Gytv.-beli szabályok hatósági, bírósági alkalmazása, értelmezése veti fel.A Gytv. előírja, hogy közterületen tartandó rendezvény szervezését a rendezvény helye szerint illetékes rendőrkapitányságnak, legalább három nappal a rendezvény megtartásának tervezett időpontját megelőzően kell bejelenteni. A bejelentési kötelezettség a rendezvény szervezőjét terheli”.A Gytv. rendezi a saját és a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályainak viszonyát is, amikor kimondja, hogy „[a] rendőrség eljárására a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályai az irányadók”.A Ket. mint háttér jogszabályA közigazgatási bírói gyakorlat úgy értelmezi, hogy a rendőrségnek a bejelentést a Ket. szabályainak megfelelő alkalmazásával kell elbírálnia. A gyakorlat tehát azt a követelményt támasztja a rendőrséggel szemben, hogy eljárásában folyamatosan vesse össze a Gytv., a Bmr. és a Ket. szabályait és speciális eljárási rendelkezések hiányában a Ket. előírásait a gyülekezés különleges természetére figyelemmel értelmezze.Az Alkotmánybíróság 3/2013. (II. 14.) AB határozatában egyértelművé tette azt, hogy a Ket. alkalmazása nélkül olyan eljárási alapjogok maradnának rendezetlenül, mint az iratbetekintés, a jogi képviselet, vagy az anyanyelv használata, stb. Ugyanakkor a Ket. következetes alkalmazása számos, a közigazgatási bírói gyakorlat által megoldott, illetve megoldásra váró problémát vetett és vet fel a jelenben is.Polgári Jog: havonta megjelenő online folyóiratAz új folyóirat célja, hogy tudományos igénnyel, de a gyakorlat számára is hasznosítható módon, a gyakorlatban felmerülő problémákra fókuszálva mutassa be a Polgári Törvénykönyvet.Főszerkesztő: dr. Vékás LajosTovábbi részletek, megjelenés >>SzakvéleményekA bejelentés elbírálására a Bmr.-ben foglaltak tartalmaznak részletes szabályokat. Eszerint a rendőri szerv a bejelentést szakvélemények beszerzését követően bírálja el. Ilyen szakvéleményt ad például a TEK, a BKK, de adott esetben szakvéleményt adhat a nemzetbiztonsági szolgálatok valamelyike is. A megkeresett szervek nem minősülnek a Ket. szerinti szakhatóságnak, így az általuk adott szakvélemény nem szakhatósági állásfoglalás. A rendőrség és a TEK viszonyáról a gyülekezési jog gyakorlásával összefüggésben pedig sem az Rtv., sem pedig a terrorizmust elhárító szerv kijelöléséről és feladatai ellátásának részletes szabályairól szóló 295/2010. (XII. 22.) Korm. rendelet nem szól.Érvényesülést kell engedni ezért a Ket. tényállás megállapítási kötelezettséget, a szabad bizonyítást és a bizonyítékok szabad mérlegelését tartalmazó rendelkezéseinek. Következésképpen az eljáró rendőri szerv indokolt határozatában felülmérlegelheti a társszolgálatok és a BKK szakvéleményét is.A tudomásul vett rendezvény utólagos megváltoztatásaA közigazgatási bírói gyakorlat a Gytv. szerinti 48 órás elbírálási kötelezettséget nem a Ket. értelmében vett ügyintézési határidőnek, hanem a döntés időtartamának minősítette. Annak eltelte ezért „jogvesztő” abban az értelemben, hogy a hatóság ezt követően a bejelentés szerinti időben és helyszínen megtartandó rendezvénnyel összefüggésben a Ket-en alapuló módosító avagy visszavonó tartalmú döntést már nem hozhat. Az ezzel ellentétes álláspont önkényes hatósági döntésre, a tudomásul vétel visszavonására vezethetne, amely lényegében az utólagos, szabályozás hiányában kiszámíthatatlan megtiltásra adna lehetőséget a rendőrségnek.A joggyakorlat-elemző csoport álláspontja szerint jogszabályi rendezést igényel a körülményekben utóbb bekövetkező alapvető változás, a nemzetközi szerződéses jogból ismert clausula rébus sic stantibus helyzete. Törvényi tilalom és rendezés hiányában előfordul, hogy a bejelentés a tervezett rendezvény időpontját lényegesen megelőzően érkezik a rendőrségi szervhez, amelynek a tudomásul vétel és a tilalmazás kérdésében 48 órán belül döntenie kell. A bejelentés tudomásul vétele és a rendezvény megtartásának időpontja közötti hosszú időtartam alatt a körülményekben esetlegesen lényeges változás állhat elő, amelyet azonban a rendőrség ex officio észlelése esetén sem tud megfelelően „kezelni”.Kérdéses, hogy az észlelt „lényeges körülmény” alapot adhat-e utóbb - és ha igen, milyen körben a tudomásul vett rendezvény megtiltásának, a gyülekezési jog gyakorlásának utólagos korlátozására.A tudomásul vett rendezvény körülményeiben bekövetkező változásokra tekintettel tett további bejelentés nem eredményezheti az egész rendezvényhez kapcsolódóan az eredeti bejelentés alapján hozott határozat felülmérlegelését, az ismételt eljárást és döntéshozatalt. Ilyen esetben csak a „bejelentés kiegészítése” vizsgálható csupán. Ezen főszabály mellett azonban a joggyakorlás tartalmában bekövetkező lényeges változás bejelentése (például a vonulásos demonstráció útvonalának teljes módosítása) indokolja a módosítás új bejelentésként történő értékelését.A bejelentés formai követelményeiA bejelentés hiányosságai a Bmr. és a Ket. szabályai értelmében pótolhatóak. Ugyanakkor a hiánypótlási felhívásban foglaltak teljesítésének elmaradása eltérő jogkövetkezményeket von maga után a Ket. és a Bmr. szerint, amely a Bmr. módosításának szükségességét mutatja.A Ket. és a Bmr. értelmében elektronikusan – e-mailen keresztül – nem nyújtható be rendezvény tartása iránti szándékról szóló bejelentés, mivel ebben az esetben nem azonosítható a szervező személye. Bár a rendőrségi gyakorlat érdemben elbírálja az ilyen bejelentést is, annak hiányzik a jogszabályi alapja.A kézbesítés és a képviselet szabályaiA Gytv. a Bmr. és a Ket. is tartalmaz rendelkezést a rendőrségi határozat kézbesítésére. A kézbesítés jelenleg írásban és saját kézbesítővel történik meg. A közigazgatási bírói gyakorlat a Ket. rendelkezéseinek alkalmazását tartja kielégítőnek azzal, hogy az e-mail nem tekinthető írásbelinek minősülő elektronikus útnak.A közigazgatási bírói gyakorlat szerint a Gytv. nem kötelezi a szervezőt személyes eljárásra annak ellenére, hogy az Alkotmánybíróság 55/2001. (XI. 29.) AB határozatában a gyülekezési jog gyakorlásának alanyaként a természetes személyt jelölte meg.A tévesen kézbesített tiltó határozat nem vált ki joghatást, így a rendezvény megtartásának ebben az esetben nincs jogi akadálya. A közigazgatási bírói gyakorlat értelmében amennyiben a bejelentő/szervező a Ket-ben rögzített jóhiszemű joggyakorlásra vonatkozó kötelezettséggel ellentétesen nem veszi át a határidőben meghozott és a részére jogszerűen kézbesíteni megkísérelt tiltó határozatot (a rendőrségi tapasztalatok szerint gyakori a „bújócska” a tiltó határozatok kézbesítésekor), azt az együttműködés hiányában is kézbesítettnek kell tekinteni.Az általános közigazgatási rendtartás - jogszabálytükör A jogszabálytükör párhuzamos szerkesztésben mutatja az új és a régi törvény tartalmilag szinkronizált rendelkezéseit. Ezzel a szerkesztéssel egyértelművé, jól láthatóvá válik a két törvény közötti különbség és azonosság isMegrendelés >>Az Alkotmánybíróság 3/2013. (II. 14.) AB határozataAz Alkotmánybíróság 3/2013. (II. 14.) AB határozata (a továbbiakban: Abh.) rögzítette azt, hogy „(…) az Alaptörvényből fakadó alkotmányos követelmény, hogy a Gytv. szerinti bírói felülvizsgálatnak van helye a rendőrségnek a rendezvény bejelentéséről hozott, hatáskör hiányát megállapító határozatával szemben. A Ket. 30. §-ának rendelkezései céljuk szerint hatósági eljárást gátló okok és mint ilyenek arra szolgálnak, hogy a kérelem alapján ne indulhasson eljárás és azon belül ne kerüljön sor bizonyításra, ezért az ilyen közigazgatási végzésekkel szemben a Ket. jogorvoslati rendjébe építette be a törvényalkotó a fellebbezési lehetőséget.Ezt az elvet törte át az Abh., amikor alkotmányos követelményben előírta, hogy a bíróság a nem érdemi végzés jogszerűségét is érdemi határozatként köteles felülvizsgálni.A hatályos szabályozás értelmében az ily módon meghozott közigazgatási végzés – érdemi – vizsgálatára a Gytv. és a Knptv. alapján kerül sor, vagyis a bíróság a feleket meghallgatja. A meghallgatáson kívül egyéb bizonyítási eszköz nem áll a bíróság rendelkezésre a nemperes eljárásban.A Gytv. szerint „[h]a [a bíróság] a kérelemnek helyt ad, hatályon kívül helyezi a rendőrség határozatát, ellenkező esetben a kérelmet elutasítja”. Néhány vizsgált bírói határozat a rendőrséget új eljárásra is kötelezte, azonban arra a Gytv. megfogalmazása miatt nem volt törvényes lehetőség. A Knptv. ugyanis csak abban az esetben engedi a Pp. alkalmazását, ha törvény eltérően nem rendelkezik. A Gytv. azonban eltér a Pp. szabályaitól.Az Abh. egyebekben „alapjog-barát” alkotmányossági követelménye akkor tudná egységesen és a törvénynek alárendelt bírói jogértelmezésben is kifejteni a várt hatást, ha azt a törvényalkotás is követné: ha a Gytv. sui generis eljárási szabályai részben felülírnák a Ket-ben foglaltakat, részben pedig a Pp-hez képest lehetőséget teremtenének arra, hogy a bíróság a Ket. 30. §-án alapuló hatósági határozatok felülvizsgálata kapcsán a végzés hatályon kívül helyezése mellett, szükség esetén új eljárásra kötelezhesse a rendőrhatóságot, avagy megfelelő eljárási környezetben a hatóság helyébe lépve dönthessen a bejelentés tudomásulvételéről, adott esetben a gyülekezés megtiltásáról.A „megfelelő eljárási környezet” megoldása nem tűnik ki az Abh.-ból. A hatályos szabályozás értelmében a bíróság három napon belül köteles a gyülekezési ügyben döntést hozni. Az eljárás időtartama, a közigazgatási nemperes eljárások sajátosságai és hatásköri szabályok miatt a közigazgatási bíró nem értékelheti a közterület-használati megállapodás létrejöttének jogszerűségét, indokoltságát.Akkor tekinthető „megfelelőnek az eljárási környezet”, ha a törvényi szabályok a peres eljárásban megadják a tényállás megállapításának, a bizonyítási eljárás lefolytatásának reális lehetőségét, annak kereteit, rendezik a bizonyítási teher kérdését, stb.A hatályos szabályozás ebből a szempontból rendezetlen, mivel a bírósági eljárást a szoros határidők, a bizonyítási eszközök hiánya, és a nemperes eljárás korlátozott lehetőségei jellemzik.Javaslatok1. Szükséges a Gyvt., a Bmr. és a Ket. hatályos eljárási szabályainak összehangolása; avagy a gyülekezési jog gyakorlásának sajátosságaira szabott, a jelenleginél részletesebb eljárási rend kialakítása.2. Kifejezetten szükséges a bejelentések időbeliségének törvényi szintű szabályozása.3. A Gytv. eljárási szabályainak módosításával szükséges rendezni az Alkotmánybírság 3/2013. (II. 14.) AB határozatának rendelkező részében megfogalmazott alkotmányos követelmény révén előállt helyzetet.4. A jogalkotás szintjén célszerű vizsgálni azt, hogy a nem gyülekezési célú közterület-használat, valamint a személy és létesítménybiztosítási intézkedések megalapozottsága miként értékelhető a rendőrségi eljárásban.5. A törvényalkotás szintjén szükséges egyértelművé tenni, hogy a Gytv. szerinti 48 órás elbírálási kötelezettség anyagi jogi természetű időtartam, ezért annak eltelte „jogvesztő”, ennek következtében a hatóság ezt követően a bejelentésben megjelölt rendezvénnyel összefüggésben a döntését Ket-re hivatkozással nem módosíthatja és nem vonhatja vissza.6. Törvényi szinten szükséges rendezni továbbá azt az eljárási kérdést is, hogy a gyülekezés tudomásul vételét követően, a gyülekezés megtartását érdemben befolyásoló körülmények megváltozása esetén a rendőrségnek hivatalból vagy kérelemre új határozatot kell hoznia.7. Megfontolandó annak előírása, hogy a rendőrség adjon tájékoztatást a tudomásul vett rendezvényről a nyilvánosság számára.8. A konkuráló Gytv. hatálya alá tartozó és egyéb rendezvények esetében felmerülhet a „megelőzés elvének” érvényesítése. Tweet
Országos Bírósági Hivatal Új Jogtár OBH Fővárosi Törvényszék Európai Unió Európai Unió Bírósága jogeset Kúria a hét jogesete adatvédelem Jogszabályfigyelő Emberi Jogok Európai Bírósága új Ptk. Fővárosi Ítélőtábla Falus Tamás Alkotmánybíróság Handó Tünde új Ptk új Mt. Olvasta már?
A védjegybitorlás objektív felelősségen alapul »

matches:
Kúria
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
sui generis
bíróság
bíróság
Kúria