text:
HVG Orac Lap- és Könyvkiadó Kft. 2011. V. szám - 2011. május
I. A részesség járulékos jellegéből következik: több tettes által elkövetett több alapcselekmény esetén a részesi elkövető (pl. felbujtó) személyének azonossága az ő vonatkozásában akkor sem eredményez folytatólagosságot, ha egyébként az alapcselekmények rövid időközökben elkövetettek, a részesi (pl. felbujtói) akaratelhatározás egységes és a sértett személye is azonos; a részes bűncselekményeinek rendbelisége és minősítése a tettesi alapcselekményekhez igazodik
II. Amennyiben a felülvizsgálati indítvány kizárólag a másodfokú ítéletben alkalmazott jogi minősítést támadja, nem érintve – sőt, helyeselve – az elsőfokú bíróság ítéletének ettől eltérő jogi minősítését, a Legfelsőbb Bíróság nincs elzárva attól a lehetőségtől, hogy a másodfokú bíróság ítéletének jogi minősítését megváltoztatva eltérjen az elsőfokú bíróság jogi minősítésétől is, és a felülvizsgálati indítvány iránya által lehetővé tett körben a törvényes minősítés tekintetbevételével döntsön a kiszabott büntetés törvényes voltáról
124 Segítségnyújtás elmulasztásával kapcsolatos büntetőjogi felelősség alól nem mentesíti a veszélyhelyzetet előidéző, a megállási és meggyőződési kötelezettségét elmulasztó terheltet a bűncselekmény befejezettségét követő segítőkész magatartása
125 Amennyiben a hivatalos személy által elkövetett közokirat-hamisítás szükségszerű eszközcselekménye valamely másik hivatali kötelesség jogtalan előnyszerzési célzatú megszegése, az előbbi bűncselekmény megállapítása mellett a hivatali visszaélés (anyagi) bűnhalmazatban megállapítása kizárt
I. Hamis pénz kiadása vétségét valósítja meg, aki a valódi gyanánt jogszerűen megszerzett hamis pénzt, annak hamis vagy hamisított voltát utóbb felismerve forgalomba hozza; ellenben pénzhamisítás bűntette valósul meg, amennyiben az utóbb már a hamisság vagy hamisítottság ismeretében forgalomba hozott pénznek a valódi gyanánt való megszerzése – akár eladói, akár vásárlói oldalon – jogszerűtlen volt
II. A hamis pénz kiadásának vétségére irányuló előkészületi cselekmény – szemben a pénzhamisítás előkészületével – a törvény szerint nem büntetendő
127 Csalást valósít meg a terhelt, aki a sértettet tévedésbe ejtve, fizetési szándék nélkül vesz igénybe szállodai szolgáltatást, amelynek meg nem fizetése vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésnek (kárnak) és nem elmaradt vagyoni előnynek tekintendő
128 Jogtalan elsajátítás vétségét valósítja meg, aki a bankszámlájára tévedésből átutalt összeget a jogosult felszólítása ellenére nem hajlandó visszafizetni, hanem azt korábban nem jelzett és a jogosult által el nem ismert követelése beszámítására kívánja fordítani
129 Az előzetes letartóztatás indokoltságának felülvizsgálata akkor szükséges, ha az előzetes letartóztatásban töltött idő (folyamatos vagy összeszámított) tartama a törvényben megszabott határt meghaladja és a vádlott ténylegesen előzetes letartóztatásban van
I. A nem jogerősen hosszabb tartamú végrehajtandó szabadságvesztésre ítélt vádlottal szemben – a foganatosított, ám rendszeresen félbeszakított házi őrizet helyett – lakhelyelhagyási tilalom rendelhető el, ha a személyi szabadság korlátozása szükséges, de a vádlott rendszeres gyógyellátása az enyhébb intézkedést indokolja
II. A házi őrizetben töltött időnek kiszabott szabadságvesztésbe való beszámítása törvényi kötelezettség, s a vádlottat megillető „előnynek” nem tekinthető, s ezért sem a kényszerintézkedés fenntartásánál, sem megszüntetésénél – ekként – figyelembe nem vehető
131 A cselekmény elkövetésekor beszámítási képességgel rendelkező, ám ezt követően elmebeteggé váló vádlottal szemben – mindaddig, amíg e beszámítási képességet kizáró kóros elmeállapot fennáll – büntetőeljárás nem folytatható, azt (felgyógyulásáig, illetve a büntethetőség elévüléséig) fel kell függeszteni
132A gyülekezési jog gyakorlása nem minősül birtokháborításnak, ha az nem jár mások alapvető jogának szükségtelen zavarásával és egyben megfelel a szükségesség és az arányosság követelményének
133 Nem állapítható meg, hogy a szerződés harmadik személy kielégítési alapját vonta el, ha nem bizonyított, hogy a szerződés megkötésekor a követelés már fennállt
134 A biztosítási szerződésnek a díj nem fizetése miatti megszűnése nem állapítható meg, ha a biztosító a késedelmes díjfizetés, és a biztosítási eseményről történt tudomásszerzése ellenére a szerződéses jogviszonyt fenntartotta, a károsultnak kifizetést teljesített
135 A gyermektartásdíj alapjaként a kötelezett külföldi jövedelme is figyelembe vehető, ha az azonos időszakra belföldön megállapított munkabér és egyéb juttatás a gyermek indokolt szükségleteit nem fedezi
136 Feléled a házastársi tartásra való jogosultság, ha a jogosult a házastársi közös vagyon megosztása során neki jutott vagyonrészt az indokolt szükségletei körében felélte és a tartásra – jövedelemszerző tevékenységre irányuló erőfeszítéseinek eredménytelensége miatt – ismét rászorul
137 A kizárási ügyet elbíráló másodfokú bíróság határozatának meghozatala után az eljárás elhúzódása miatt a fél által előterjesztett kifogás érdemben már nem vizsgálható, mert a kifogás elbírálására és az esetleg szükséges intézkedések elrendelésére kizárólag az eljárás befejeződéséig van lehetőség
138 Ha a hitelező villamos energia továbbadására irányuló szerződésből eredő követelésének meg nem fizetésére alapítja az adós fizetőképtelenségét, de a szerződés létrejötte nem bizonyított, a bíróság az eljárást megszünteti
139 Érvénytelen szerződés esetén a szerződés megkötésével okozott károk megtérítése iránti igény érvényesíthető. Az érvénytelen szerződés teljesítésének elmaradásából eredő kár megtérítése azonban jogszerűen nem kérhető
I. A felszámolás kezdő időpontja után az adós képviseletében eljáró beltag által a hitelezői igény kielégítése az adós vagyonából jogellenes. Az átutalt összeget a jogalap nélkül gazdagodó hitelezőnek vissza kell fizetnie az adós vagyonába
II. A részleges vagyonfelosztási javaslatot jóváhagyó jogerős végzéshez anyagi jogerő fűződik. Nem fűződik viszont anyagi jogerő a közbenső mérleget és az ahhoz kapcsolt szöveges jelentést jóváhagyó bírósági végzéshez
I. A főkövetelés elévülése a jelzálogjogot megszünteti. A főkövetelés fennállása és érvényesíthetőségének ideje alatt a jelzálogjog – amennyiben más okból nem szűnik meg – fennmarad és az abból származó igény bírósági úton érvényesíthető mind a személyes kötelezettel szemben, ha a dologi biztosítékot maga nyújtja, mind pedig a harmadik személlyel a dologi zálogkötelezettel szemben
II. A Legfelsőbb Bíróság 1/2007. PJE jogegységi határozatában a mögöttes felelősség kérdésében kifejtett jogelvek a dologi jelzálogkötelezett felelősségére nem alkalmazhatók 0
142 Az illetékhiánnyal beadott cégbejegyzési kérelmet a cégbíróság – hiánypótlási eljárás lefolytatása nélkül – elutasítja. Ha a kérelmet – az illeték lerovása mellett – ismét benyújtják, és a bíróság a cég bejegyzését elrendeli, a korábbi elutasító végzést hatályon kívül helyezi. E hatályon kívül helyezett végzéssel – mint nem létező határozattal – szemben fellebbezésnek nincs helye
143 A megbízási szerződés alapján előadóművészként tevékenykedő személynek járulékot kell fizetnie a társadalombiztosítási jogviszonya fennállásához
144 A kérelem előterjesztésére meghatározott törvényi határidő elmulasztásának jogkövetkezménye annak érdemi vizsgálat nélküli elutasítása, illetve a kérelem tárgyában indult eljárás megszüntetése. A kifogás benyújtására nyitva álló határidő elmulasztását a kérelem érdemi elbírálása körében kell értékelni; mulasztás esetén a kérelem elutasításáról kell dönteni
145 Amennyiben a megszüntetett intézményből átvett közalkalmazottak foglalkoztatása közalkalmazotti jogviszony keretében folytatódik, nem valósul meg a jogviszonyváltás. A jogviszonyváltás nem minősül munkáltatói jogutódlásként
146 A munkaviszony közös megegyezéssel megvalósult megszüntetésével összefüggésben a munkavállaló által tett olyan nyilatkozat, amely szerint nincs követelése a munkáltatóval szemben, a munkáltatót – a nyilatkozat határidőben történt megtámadása következtében – nem mentesíti az esetleges túlmunkával kapcsolatos elszámolási kötelezettsége alól
147 Az illeték alapját képező forgalmi értéket az Itv. 70. § (1)–(3) bekezdései alapján kell megállapítani, nem törvényes az az alperesi eljárás, ha a szerződésben foglalt nettó vételárhoz hozzászámítja az általános forgalmi adót, de az Itv. 70. §-a szerinti bizonyítási eljárást nem folytatja le
148 A jövedéki termék származása más hitelt érdemlő módon is igazolható. Jövedéki nyilvántartás hiányossága esetén a bizonyításnak zárt láncolatot kell alkotnia az eredet igazolásához
149 A fogyasztóvédelmi hatóság csak az Fgytv. személyi hatálya alá tartozó forgalmazóval szemben járhat el, hozhat intézkedést
150 A műsorszolgáltatási jogosultság gyakorlása felfüggesztésének helye van, ha a műsorszolgáltató akár egyetlen alkalommal is gyűlölet keltésére alkalmas műsorrészt sugároz
151 A telekhatár-rendezésre elvi engedély sem adható, ha – a már kialakult, beépített telkek esetén – csak az egyik telek méretei felelnek meg az építésügyi előírásoknak, míg a másik telek méretei nem tesznek azoknak eleget
152 Ha a vagyonszerző a lakóház építésére alkalmas telektulajdonon 4 éven belül lakóházat épített és a nevére kiadott használatba vételi engedély a teljes lakóházra vonatkozik, a vagyonszerzése akkor is illetékmentes, ha mint építtető-tulajdonos időközben a társasházból lakásokat értékesített
153 Terület belterületbe vonásához a szabályozási tervről szóló rendelet módosítása szükséges. Belterület a helyi építési szabályzatban és szabályozási terven ekként jelölt terület. A tervezett terület belterületté válásához önkormányzati testületi döntés és kötelező engedélyezési és egyeztetési eljárások lefolytatása szükséges
154 Az Alkotmánybíróságnak – az alkotmányossági probléma eldöntése alapjául szolgáló – jogszabály-értelmezése a jogalkalmazó szervekre nézve kötelező. Ha az Alkotmánybíróság mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést állapít meg amiatt, hogy a törvény nem tartalmaz határidőt a bányatelek megnyitása utáni kitermelés megkezdésére, a bányászati hatóság nem alapozhatja döntését arra, hogy a törvény ilyen határidőt mégis tartalmaz
Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13-i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 4. cikke 6. pontját és 5. cikke 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben az érintett végrehajtó tagállam átültette belső jogrendjébe e kerethatározat 5. cikkének 1. és 3. pontját, az érintett személy távollétében kiszabott büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása az említett 5. cikk 1. pontja értelmében azon feltételhez köthető, hogy az érintett személyt, aki a végrehajtó tagállam állampolgára vagy lakosa, szállítsák vissza ez utóbbi tagállamba, hogy adott esetben ott töltse le a kibocsátó tagállamban a jelenlétében tartott újbóli tárgyaláson vele szemben kiszabott szabadságvesztés-büntetést.

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
IV/01133/2019
. IV/01133/2019
Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - a Kúria Kfv.VI.37.446/2019/2. számú végzése és a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 13.K.27.272/2018/32. számú ítélete megsemmisítését kérte.
A perbeli alperesi érdekelt tíz lakásos épület építésére nyújtott be engedélykérelmet, amelyet az elsőfokú hatóság elutasított. A fellebbezés folytán eljárt perbeli alperes az elsőfokú döntést megváltoztatta és az építési engedélyt megadta. Az indítványozó - perbeli felperes - a határozattal szemben keresettel élt, amelyet az elsőfokú bíróság elutasított. Az indítványozó felülvizsgálati kérelmét a Kúria visszautasította.
Az indítványozó szerint a támadott döntések sértik a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogát, mivel a felülvizsgálati kérelmet a Kúria nem bírálta el, holott a beadvány megfelelt a jogszabályban előírt feltételeknek, és mivel a másodfokú hatóság a jogszabályban előírt határidőket nem tartotta meg, amely hatósági jogszabálysértést a bíróság nem vizsgált meg..
Kúria Kfv.VI.37.446/2019/2. számú végzése
Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 13.K.27.272/2018/32. számú ítélete
IV_1133_2_2019_indkieg_anonimizált.pdf IV_1133_0_2019_indítvány_anonimizált.pdf
A határozat száma: 3112/2020. (V. 8.) AB végzés
3112_2020 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Kfv.VI.37.446/2019/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó jogi képviselője (dr. Czink János ügyvéd) útján az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. § (1) bekezdése alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, amelyben a Kúria Kfv.VI.37.446/2019/2. számú végzése, valamint a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 13.K.27.272/2018/32. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
[2]	2. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügy lényege szerint egy építési vállalkozás – a bírósági eljárás I. rendű alperesi érdekeltje – tízlakásos lakóépület építésére nyújtott be engedélykérelmet, melyet az első fokon eljáró építési hatóság elutasított. Az indokolásban hivatkozott településképi vélemény szerint az épület megépítése esetén nem lenne biztosított a már meglévő épületek vonatkozásában a rálátás, illetve a kilátás a Balatonra, továbbá az épület nem illeszkedne a kialakult beépítéshez. Az I. rendű alperesi érdekelt a döntés ellen fellebbezést nyújtott be, amely alapján a másodfokú hatóság az elsőfokú döntést megváltoztatva az építési engedélyt megadta.
[3]	Az építési területtel szomszédos ingatlan az indítványozó tulajdonát képezi, így az indítványozó közigazgatási cselekménnyel okozott jogsérelemre hivatkozással építési ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt peres eljárást kezdeményezett a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt. Az indítványozó a peres eljárás során sérelmezte, hogy a megvalósítandó építmény szintszáma, a rendeltetések száma és az építménymagasság is jelentősen meghaladja a tömbre kialakult állapotot, melyben jellemzően a 8 méter építménymagasság miatt a földszint, emelet, tetőtér beépítésű házak a jellemzőek. A tervezett épület 4 szintes, a legnagyobb szintmagassága 11,75 méter, ami messze túllépi a területre jellemző karaktert. Álláspontja szerint a másodfokú építési hatóság a határozatában nem indokolta meg, hogy döntésekor miért mellőzte az önkormányzati főépítész szakmai álláspontját. Kiemelte, hogy a másodfokú határozat alapjául szolgáló tervtanácsi vélemény nem csak eljárási okokból, de tartalmilag is sérelmes, mivel egyáltalán nem tért ki a településképi véleményt meghatározó körülményekre, főként a szintmagasságra, illetve arra, hogy a tervezett épület a már kialakult környezethez nem illeszkedik. Utalt arra, hogy az I. rendű alperesi érdekelti tervdokumentáció nem tartalmaz utcaképet, valamint a szomszédos meglévő épületek esetében a Balatonra történő rálátás és kilátás, azaz a látványvédelem igazolására irányuló munkarészt. Dokumentáció hiányában pedig megalapozatlan a határozat alapjául szolgáló tervtanácsi vélemény azon megállapítása, hogy az épület kialakítása megfelel a rálátás és látványvédelem követelményének.
[4]	2.1. A Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság ítéletével az indítványozó keresetét elutasította.
[5]	Indokolásában kiemelte, hogy a tervtanács – a településtervezésben vagy az építészeti műszaki tervezésben kiemelkedő magas szintű elméleti és gyakorlati ismeretekkel rendelkező – természetes személyekből álló szakmai tanácsadó, véleményező testület. A tervtanács feladata, hogy véleményezze – az építésügyi és építésfelügyeleti hatósági eljárásokról és ellenőrzésekről, valamint az építésügyi hatósági szolgáltatásról szóló kormányrendeletben meghatározott esetekben – a másodfokú építésügyi hatóság megkeresésére az elsőfokú eljárásban a döntés alapjául szolgáló, az önkormányzat polgármestere által – a helyi építészeti-műszaki tervtanács szakmai álláspontjára alapozott – véleményezett építészeti-műszaki dokumentációt. A tervtanács vagy ajánló vagy nem ajánló véleményt alakíthat ki, ha pedig határidőn belül nem nyilatkozik, akkor a tervtanácsi véleményt megadottnak kell tekinteni. A bíróság eljárása során megállapította, hogy a tervtanácsi eljárási renddel összefüggő – esetleges, feltételezett – sérelem nem volt megállapítható. A bíróság rögzítette azt is, hogy az indítványozó kérelmére kirendelt igazságügyi szakértő a tervtanácsi véleményben írtakkal több helyütt egyetértett, kiváltképp az építészeti minőség, szakmai igényesség körében a telepítés, településkép kapcsán. Az igazságügyi szakértő megállapította, hogy a vizsgált építészeti övezetben döntően családi házak épültek, de néhány telken kiugró nagyságú épületek vannak, amelyeket tételezett a véleményben. A tervezett épület nem lóg ki ebből a heterogén övezetből. A tervezők a többlakásos épületek meglévő településképét nem másolják, a kornak megfelelő megjelenési, építészeti formát tervezték a foghíjtelekre. A településképi és településszerkezeti hatások, rálátás és látványvédelem tekintetében is elfogadta a szakértő a tervtanácsi véleményt. Hozzáfűzte, hogy a tervezett többlakásos lakóépület nem károsítja a szomszédos meglévő épületek benapozottságát, és a szomszédos telkeken esetlegesen meglévő mezőgazdasági kultúra számára nem vet árnyékot.
[6]	A bíróság eljárása során megállapította, hogy sem anyagi jogi, sem eljárásjogi szempontból sem állapítható meg jogsérelem, a tervezett épület elhelyezkedése, felépítése, paraméterei a jelzett jogszabályi körülményekkel, kívánalmakkal nem ellentétesek, amelyet alátámaszt mind a tervtanácsi, mind pedig az igazságügyi szakértői vélemény.
[7]	2.2. Az indítványozó a bíróság ítéletével szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő, amelynek a befogadását a Kúria a Kfv.VI.37.446/2019/2. számú végzésével megtagadta. A Kúria döntését azzal indokolta, hogy az indítványozó felülvizsgálati kérelmében a felülvizsgálat megindításának alapjául nem jelölte meg a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 118. § (1) bekezdésében foglalt befogadási okok egyikét sem, sem konkrét jogszabályhelyre hivatkozással, sem pedig szövegszerűen. A Kp. 115. § (2) bekezdése szerint a felülvizsgálatra a fellebbezésre vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni. A Kp. 100. § (2) bekezdése előírja, hogy a fellebbezésnek tartalmaznia kell a fellebbezést megalapozó jogszabálysértést, a jogszabályhely pontos megjelölésével. A Kp. 3. § (3) bekezdése szerint pedig a jogvita elbírálásához szükséges tények feltárása, az alátámasztásukra szolgáló adatok és bizonyítékok rendelkezésre bocsátása – ha törvény eltérően nem rendelkezik – a feleket terheli. Mindezekre tekintettel a Kúria jogértelmezése szerint a felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél kötelessége, hogy egyrészt megjelölje azon okot vagy okokat, melyek alapján a jogorvoslati kérelem befogadható, másrészt azon körülmények feltárása is, melyek az általa megjelölt befogadási ok alátámasztására szolgálnak. A Kúria a jogerős ítélettel kapcsolatosan kifejtett jogszabálysértéseket kizárólag a megjelölt befogadási okkal összefüggésben vizsgálhatja.
[8]	3. Az indítványozó ezt követően alkotmányjogi panaszeljárást kezdeményezett az Alkotmánybíróság előtt. Indítványában – melyet egy ízben kiegészített – a Kúria végzését, valamint a bíróság ítéletét is támadta.
[9]	Az indítványozó álláspontja szerint a Kúria döntése sérti az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes hatósági eljáráshoz való, a XXVIII. cikk (7) bekezdésében elismert jogorvoslathoz való jogot, valamint a 25. cikk (1) bekezdésében foglaltakat, továbbá a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság is megsértette eljárása során az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében foglaltakat.
[10]	3.1. Az indítványban foglaltak szerint a Kúria döntése azért ellentétes az Alaptörvény rendelkezéseivel, mert olyan követelmény teljesülését írja elő, melyre való kötelezést a Kp. nem tartalmaz. A Kp. szövegszerűen nem rendelkezik arról, hogy a felülvizsgálati kérelem kötelező eleme lenne a Kp. 118. § (1) bekezdésében foglalt befogadási okokra való hivatkozás, továbbá a Kp. 100. § (2) bekezdése, valamint a Kp. 115. § (1) bekezdése tartalmi követelményként csak a „jogszabálysértésre hivatkozás”-t írja elő, melyet az indítványozó a felülvizsgálati kérelmében meg is tett.
[11]	Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésének az indítványozó általi értelmezése alapján a hatóság fogalmába tágabb értelemben minden jogalkalmazó szerv beletartozik, így a közigazgatási szervek mellett a bíróságok is, értelemszerűen maga a Kúria is. A tisztességes eljárás magába foglalja mindenkinek a jogát arra, hogy az őt hátrányosan érintő egyedi intézkedések meghozatala előtt meghallgassák, az iratokat megismerje és az igazgatási szervek a döntésüket indokolják. Ez az alapelv sérült akkor, amikor a Kúria olyan hivatkozással utasította el a felülvizsgálati kérelmét, melyre a Kp. nem tesz utalást, azt nem teszi kötelezővé, illetőleg erre való hivatkozást sem jogszabály, sem pedig az eljáró Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság nem tett döntésében.
[12]	Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslati jog részben korlátozott a közigazgatási rendtartás jelenlegi rendszerében, hiszen a közigazgatási bíróságok közigazgatási hatósági ügyben hozott döntése ellen rendes jogorvoslati eljárás nincsen, csupán rendkívüli, mely igénybevétele esetén a Kúriához kell felülvizsgálati kérelmet benyújtani, ezen döntés ellen pedig nincs lehetőség további jogorvoslatra. A felülvizsgálati kérelem visszautasítása egy elő nem írt kötelezettség elmulasztása miatt alkotmányos aggályokat ébreszt a Kúria működésében. A Kúria alkotmányos jogorvoslati lehetőséget von el úgy, hogy arra jogszabályi felhatalmazása nincsen. A Kp. felülvizsgálatra vonatkozó szabályozásaiból az indítványozó számára az következik, hogy a Kúriának érdemben kell megvizsgálnia a felterjesztett dokumentumot, és majd ezt követően dönthet a meghatározott tanács indokolva arról, hogy milyen okból nem fogadja be, de ennek a Kp. 118. § (1) bekezdésében felsorolt okok hiányára való hivatkozásnak kell lennie, nem pedig egy nem létező előírásé. Azzal, hogy a Kúria olyan plusz feltételeket írt elő végzésében és alapozta arra visszautasítását, melyeket jogszabály nem ír elő, gátolta a jogorvoslati jogának érvényesítését.
[13]	Az indítványozó utalt arra is, hogy az Alaptörvény 25. cikk (1) bekezdése alapján kétséges számára a Kúria hatásköre és illetékessége a közigazgatási jogvitákban.
[14]	3.2. Az indítványozó a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság ítéletét az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésével azért tartotta ellentétesnek, mivel a bíróság döntésében nem tért ki az észrevételeire, illetve a közigazgatási hatóság jogszabálysértéseire. A döntés sérti a tisztességes hatósági eljáráshoz való alapjogát, mert a bíróság figyelmen kívül hagyta azt is, hogy a hatósági eljárás során az indítványozó jogai korlátozottak voltak, csupán érdekelti félként vehetett részt, az ügy összes iratát részére a hatóság nem küldte meg, az eljárási cselekményeken nem vehetett részt, és nem is kapott erre tájékoztatást, így észrevételezési joga több esetben csorbult. Ezen alapjoga – a bíróság eljárása során történt – sérelmét csupán rendes jogorvoslaton kívül, a Kúria felülvizsgálati eljárásának kertén belül lehetne orvosolni, azonban ennek lehetőségét a Kúria alaptörvény-ellenes döntésével megakadályozta.
[15]	4. Az Alkotmánybíróságnak az Abtv. 56. §-a alapján mindenekelőtt azt kellett megvizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panasz a befogadhatóság törvényi feltételeinek eleget tesz-e.
[16]	4.1. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az alkotmányjogi panasz határidőben érkezett, és a rendes jogorvoslattal már nem támadható kúriai végzés az eljárást lezáró egyéb döntésnek minősül, így az alkotmányjogi panasszal támadható. Az indítványozó rendelkezik jogosultsággal az Abtv. 27. §-a szerinti alkotmányjogi panasz benyújtására, érintettsége fennáll, mivel a peres eljárásban felperes volt.
[17]	Az Abtv. 27. § a) pontja alapján az alkotmányjogi panasz benyújtásának további törvényi feltétele, hogy az indítványozó az Alaptörvényben számára biztosított jog sérelmére hivatkozzon. Az indítvány e feltételnek csak részben tesz eleget, ugyanis az Alaptörvény 25. cikkében foglaltak az indítványozó számára közvetlen, az Alaptörvényből származó jogosultságot nem biztosítanak. Az Alaptörvény 25. cikkére alkotmányjogi panaszt alapítani az indítványozónak nincs lehetősége, így az indítvány erre vonatkozó eleme nem felel meg az Abtv. 27. § a) pontjában foglalt feltételnek.
[18]	4.2. Az Abtv. 52. § (1b) bekezdése alapján az alkotmányjogi panasznak határozott kérelmet kell tartalmaznia. Az indítvány tartalmazza azt a törvényi rendelkezést, amely megállapítja az Alkotmánybíróság hatáskörét az indítvány elbírálására, megjelöli az Alkotmánybíróság által vizsgálandó bírósági döntéseket, az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit és indokolást arra nézve, hogy a sérelmezett bírósági döntések az indítványozó álláspontja szerint miért ellentétesek az Alaptörvény rendelkezéseivel, és kifejezett kérelmet az Alkotmánybíróság döntésének tartalmára nézve.
[19]	Az indítványozó az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes hatósági eljáráshoz való alapjoga állított sérelmével kapcsolatos indítványelemekkel összefüggésben azonban az Alkotmánybíróság az alábbiakat állapította meg.
[20]	Az Alkotmánybíróság már számos döntésében kifejtette, és hangsúlyozza most is, hogy „az Alaptörvény XXIV. cikke a közigazgatási hatósági eljárás és nem a bírósági felülvizsgálat vonatkozásában fogalmazza meg a tisztességes eljárás követelményét {3081/2016. (IV. 18.) AB végzés, Indokolás [8]; 3010/2015. (I. 12.) AB végzés, Indokolás [13]}, így a bírósági eljárás tisztességével összefüggésben a XXIV. cikkre nem alapítható alkotmányjogi panasz” {3383/2019. (XII. 19.) AB végzés, Indokolás [15]}.
[21]	Erre tekintettel az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésének sérelmére alapozott indítványelemek nem felelnek meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pontjában foglaltaknak.
[22]	4.3. Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság tartalmi feltételeként határozza meg azt is, hogy az egyéb törvényi feltételeknek megfelelő alkotmányjogi panasz alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel vagy a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességre utaljon. A feltételek meglétének a vizsgálata az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörébe tartozik.
[23]	Az indítványozó álláspontja szerint a Kúria végzése ellentétes az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglaltakkal, mert a Kúria a felülvizsgálati kérelem befogadásának feltételéül olyan plusz követelményeket szab, melyeket jogszabály nem ír elő, ezzel az indítványozót megakadályozta a jogorvoslati jogának érvényesítésében.
[24]	Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlatában „[a]z Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jog olyan alkotmányos alapjog, amely tárgyát tekintve a bírói, illetőleg a hatósági (más közigazgatási) döntésekre terjed ki, tartalmát tekintve pedig azt kívánja meg, hogy valamennyi, az érintett jogát vagy jogos érdekét (helyzetét) érdemben befolyásoló érdemi határozat felülvizsgálata érdekében legyen lehetőség más szervhez, vagy azonos szerv magasabb fórumához fordulni” {3064/2014. (III. 26.) AB határozat, Indokolás [15]}.
[25]	Az egyes eljárási törvényekben biztosított rendkívüli jogorvoslatok, mint amilyen a felülvizsgálati kérelem is, azonban kívül esnek az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésének védelmi körén {lásd: 3124/2015. (VII. 9.) AB határozat, Indokolás [42]; 3120/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [22]; 3239/2014. (IX. 22.) AB végzés, Indokolás [13]; 3045/2015. (II. 20.) AB végzés, Indokolás [11]; 3067/2015. (IV. 10.) AB végzés, Indokolás [20]}. A jogorvoslathoz való alkotmányos követelmény kizárólag a rendes jogorvoslatra terjed ki, ebből következően a felülvizsgálat az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog tartalmával nem áll alkotmányjogi összefüggésben {lásd: 3242/2015. (XII. 8.) AB végzés, Indokolás [24]}.
[26]	Mindezek alapján az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy jelen ügyben sem alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés, sem a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességnek a kételye nem merült fel.
[27]	5. A fentiekre tekintettel az alkotmányjogi panasz nem felel meg az Abtv. 27. § a) pontjában, a 29. §-ában, valamit az 52. § (1b) bekezdés e) pontjában foglalt feltételeknek, így azt az Alkotmánybíróság az Abv. 56. §-ában foglaltak szerint, az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) és h) pontjai alapján visszautasította.
. Constitutional complaint against the ruling No. Kfv.VI.37.446/2019/2 of the Curia (construction case)
. 3112/2020. (V. 8.)

matches: Kúria Bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Az Európai Unió tagállamainak állampolgárai esetében nem tekinthető a terhelt felkutatására tett intézkedés teljes körűnek abban az esetben, ha a büntetőeljárásban kizárólag hazai elfogatóparancs kibocsátására kerül sor | K Ú R I A
Tájékoztató a Kúria Bfv.II.254/2018. számú jelentős ügyben hozott határozatáról. Az elsőfokú bíróság a tárgyaláson meghozott ítéletével a terheltet bűnösnek mondta ki lopás bűntettében [Btk. 370. § (1) bekezdés, (2) bekezdés b) pont bc) alpont, (3) bekezdés b) pont ba) alpont]. Ezért őt – mint többszörös visszaesőt – 1 év 10 hónap – börtönben végrehajtandó – szabadságvesztésre és 2 év közügyektől eltiltásra ítélte. Kimondta, hogy a szabadságvesztés büntetés háromnegyed részének kitöltését követő napon bocsátható feltételes szabadságra.
Az ítélet ellen a védő által bejelentett fellebbezés folytán eljárt törvényszék mint másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet helybenhagyta.
A bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen a terhelt nyújtott be felülvizsgálati indítványt az első- és másodfokú ítélet hatályon kívül helyezése és az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítása érdekében.
A felülvizsgálati indítvány szerint az alapügyben eljárt bíróságok a távollétében hoztak jogerős ügydöntő határozatot, jóllehet 2014. január 15. napjától Ausztriában 4 év 6 hónap szabadságvesztés büntetését töltötte. Erről a tényről a magyar hatóságoknak tudomása volt, tekintettel arra, hogy egy másik büntetőügyében a kiadását kérte Magyarország.
Az alapügyben eljárt bíróságok által megtartott tárgyalásokra idézést nem kapott és vele szemben európai elfogatóparancs kibocsátására sem került sor.
A Legfőbb Ügyészség a felülvizsgálati indítványt törvényben kizártnak tartotta és azt indítványozta, hogy a Kúria a felülvizsgálati indítványt tanácsülésen utasítsa el.
A Kúria azt állapította meg, hogy a terhelt felülvizsgálati indítványa – az alábbiak szerint – alapos.
A bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen a Be. 649. § (1) bekezdés d) pontja alapján felülvizsgálati indítvány terjeszthető elő, ha a bíróság a határozatát a 608. § (1) bekezdésében meghatározott eljárási szabálysértéssel hozta meg.
A Be. 608. § (1) bekezdés d) pontja szerint a másodfokú bíróság nem ügydöntő végzésével hatályon kívül helyezi az elsőfokú bíróság ítéletét, és az elsőfokú bíróságot új eljárásra utasítja, ha a tárgyalást olyan személy távollétében tartották meg, akinek a jelenléte a törvény értelmében kötelező.
A korábbi Be. 529. §-a az ismeretlen helyen tartózkodó vádlottal szemben lefolytatható eljárás feltételeként fogalmazta meg a terhelt önhibáját, azaz, hogy megalapozottan feltehető, hogy a terhelt megszökött vagy elrejtőzött és ezzel tudatosan kivonta magát a büntetőeljárás hatálya alól. Erre a tényre a bíróság csak abban az esetben vonhat helytálló következtetést, ha a terhelt felkutatása érdekében valamennyi, a jogszabályban biztosított intézkedést megtette és az eredménytelen maradt. A korábbi Be. 529. § (2) bekezdésének értelmében ezen eszközrendszer részét képezi az elfogatóparancs is.
Az európai unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 20. cikk (1) bekezdése szerint uniós polgár mindenki, aki valamely tagállam állampolgára. E cikk (2) bekezdés a) pontja értelmében az uniós polgárokat megilleti többek között, hogy jogosultak a tagállamok területén szabadon mozogni és tartózkodni.
Az Európai Parlament és a Tanács 2016. március 9-i (EU) 2016/343. számú Irányelve (a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről) lehetővé teszi, hogy a tagállamok a terhelt távollétében lefolytassák a büntetőeljárást. Az irányelv szabályozása a tárgyaláson való jelenlét jogának biztosítását tekinti elsődlegesnek. A 8. cikk (1) bekezdése kimondja: a tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak joguk van a tárgyalásukon jelen lenni. Ugyanakkor a 8. cikk (2) bekezdése szerint a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy:
a) a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről; vagy
b) a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.
A (3) bekezdés értelmében a (2) bekezdéssel összhangban meghozott határozat az érintett személlyel szemben végrehajtható.
Az Irányelv 8. cikk (4) bekezdése pedig akként rendelkezik, hogy amennyiben a tagállamok lehetővé teszik a tárgyalásnak a gyanúsított vagy a vádlott távollétében történő megtartását, azonban az e cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételeknek való megfelelés nem lehetséges, mivel a gyanúsított vagy a vádlott ésszerű erőfeszítések megtétele ellenére sem volt fellelhető, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a határozat ennek ellenére meghozható és végrehajtható. Ebben az esetben a tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottat vagy a vádlottat a határozatról való tájékoztatáskor, különösen elfogásukkor, tájékoztassák a határozat megtámadásának lehetőségéről és az új tárgyaláshoz való jogról is, vagy valamely más jogorvoslatról, a 9. cikknek megfelelően.
Ez a szabályozás tehát az ott írt feltételekkel az európai jog részévé teszi az ismeretlen helyen tartózkodó terhelt távollétében való eljárás lefolytatásának a lehetőségét.
Az Európai Unió tagállamaival folytatott bűnügyi együttműködésről szóló 2012. évi CLXXX. törvény (továbbiakban: Eutv.) 25. § (1) és (2) bekezdése szerint, ha a terhelttel szemben büntetőeljárást kell lefolytatni, az Európai Unió valamely tagállamában történő elfogása és átadása érdekében a bíróság – feltéve, hogy a bűncselekmény tárgyi súlya ezt indokolja – haladéktalanul európai elfogatóparancsot bocsát ki. Az európai elfogatóparancs olyan cselekmények esetén bocsátható ki, amelyeknél a Btk. szerint a büntetési tétel felső határa legalább egyévi szabadságvesztés vagy szabadságelvonással járó intézkedés (az alapügy első- és másodfokú eljárása időszakában hatályos normaszöveg).
Mindezekre tekintettel az Európai Unió tagállamainak állampolgárai esetében nem tekinthető a terhelt felkutatására tett intézkedés teljes körűnek abban az esetben, ha a büntetőeljárásban kizárólag hazai elfogatóparancs kibocsátására kerül sor.
A korábbi Be. 529. § (1) bekezdése kizárólag az „elfogatóparancs” kibocsátást írja elő. Ez az unió tagállamainak állampolgárai esetében – más uniós tagállamban feltételezhető lakóhely ismerete nélkül is – magában foglalja az európai elfogatóparancs kibocsátását, mert kizárólag ezzel teljesül az ismeretlen helyen tartózkodó vádlottal szembeni eljárás törvényi feltételrendszere.
Következetes a bírói gyakorlatban abban, hogy amennyiben a terhelt büntetésvégrehajtási- intézetben tartózkodik, akkor a lakó- vagy tartózkodási helyére kiadott, illetve a hirdetményi idézés önmagában nem szabályszerű, mert a terhelt – a fogvatartása folytán és a tárgyalásra szóló előállítása hiányában – nem volt abban a helyzetben, hogy a bíróság tárgyalásáról tudomást szerezzen, és azon megjelenjen (BH 2015.217.).
Mindezek alapján az elsőfokú bíróság a korábbi Be. 529. §-ában megfogalmazott törvényi előfeltételek hiányában folytatta le az ismeretlen helyen tartózkodó vádlottal szembeni külön eljárást. Ennél fogva a terhelt hirdetményi idézésére nem volt törvényes lehetőség. A terhelt tárgyalásra történt idézése nem volt szabályszerű, és ezért a bíróság olyan személy távollétében tartotta meg a tárgyalást, akinek a jelenléte kötelező volt, ami a Be. 608. § (1) bekezdés d) pontja szerint feltétlenül hatályon kívül helyezést eredményező ún. abszolút eljárási szabálysértés.
Erre tekintettel a másodfokon eljárt törvényszéknek az elsőfokú ítéletet hatályon kívül kellett volna helyeznie és az elsőfokú bíróságot új eljárásra kellett volna utasítania.
A Be. 755. § (1) bekezdésének a) és b) pontja értelmében a külföldön ismert helyen tartózkodó terhelt távollétében az eljárás lefolytatásának akkor van helye, ha európai vagy nemzetközi elfogatóparancs kibocsátásának nincs helye, vagy arra azért nem kerül sor, mert a vádiratban az ügyészség végrehajtandó szabadságvesztés büntetés kiszabására vagy javítóintézeti nevelés alkalmazására nem tesz indítványt, és a terhelt külföldön fogva van.
A Be. 756. § (2) bekezdése szerint ha a vádemelést követően állapítható meg, hogy a távollévő terhelt külföldön tartózkodik, és a jogszabályi feltételek [Be. 755. § (1) bekezdés] fennállnak, a bíróság az ügyészség felhívása nélkül folytatja az eljárást, azonban a Be. 756. § (3) bekezdése szerint, ha a terhelt külföldön fogva van, a külföldön tartózkodó terhelttel szembeni eljárás lefolytatásának a vádemelést követően csak a terhelt hozzájárulásával van helye. Ha a terhelt az eljárás folytatásához nem járul hozzá, a bíróság az eljárást felfüggeszti.
A Be. 754. §-a szerint a külföldön tartózkodó terhelt távollétében történő eljárás esetén a CI. Fejezet (eljárás távollévő terhelttel szemben) rendelkezéseit az e Fejezetben (értsd CII. Fejezet) foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
A Be. 752. § (1) bekezdése szerint, ha a vádlott felkutatására tett intézkedések a másodfokú bírósági eljárásban vezettek eredményre, a másodfokú bíróság tárgyalást tűz ki, és azon a vádlottat kihallgatja, ismerteti a vádlott távollétében tartott tárgyalás anyagának lényegét, valamint – ha szükséges – a vádlott által indítványozott további bizonyítást vesz fel.
Mindezek alapján – az időközben hatályba lépett új büntetőeljárási törvény új szabályozására is figyelemmel – a Kúria csupán a felülvizsgálati indítvánnyal megtámadott másodfokú határozatot helyezte hatályon kívül és a másodfokon törvényszéket utasította új másodfokú eljárás lefolytatására.
A kifejtettekre tekintettel a Kúria – a Be. 660. § (1) bekezdés főszabálya alapján tanácsülésen, a Be. 656. § (1) bekezdés főszabálya szerinti összetételben eljárva – a felülvizsgálati indítvánnyal megtámadott másodfokú határozatot – a Be. 663. § (2) bekezdése alapján – hatályon kívül helyezte, és a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező törvényszéket új másodfokú eljárásra utasította.
A Kúria a Be. 663. § (3) bekezdése alapján az új másodfokú eljárás lefolytatására vonatkozóan előírta, hogy a törvényszék, mint másodfokú bíróság a Be. 754. § (1) bekezdésére tekintettel a Be. 752. § (1) bekezdésében megfogalmazott szabály maradéktalan biztosításával köteles az eljárást lefolytatni azzal, hogy a Be. 753. § (2) bekezdése értelmében, amennyiben a terhelt a megismételt eljárás során ismételten ismeretlen helyre távozik, a bíróságnak a távollévő vádlottal szembeni eljárás alapján hozott határozata érdemi vizsgálat nélkül hatályában marad. Erre a bíróság a terheltet figyelmeztetni köteles.

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság


text:
Az Urantia könyv, 53. írás. A Lucifer-féle lázadás
Az Urantia könyv - 53. írás. A Lucifer-féle lázadás
53. írás. A Lucifer-féle lázadás
§ 1. A lázadás vezetői
§ 2. A lázadás okai
§ 3. A luciferi kiáltvány
§ 4. A lázadás kitörése
§ 5. Az összeütközés természete
§ 6. Egy állhatatos szeráfparancsnok
§ 7. A lázadás története
§ 8. Az Ember Fia az Urantián
§ 9. A lázadás jelenlegi állása
53:0.1 (601.1) LUCIFER a Nebadonból származó, kiváló elsőrendű Lanonandek Fiú volt. Számos csillagrendszerben szerzett tapasztalatokat a szolgálatban, csoportjának főtanácsosa volt, és bölcsessége, éleslátása és hatékonysága kiemelte a többiek közül. Lucifert a 37-es számon tartották nyilván a rendjében, és amikor a melkizedekektől a megbízatását megkapta, akkor a fajtájának hétezer egyede közül a legrátermettebb és a legkiválóbb száz személyiség közé tartozott. Egy ilyen nagyszerű kezdetet követően gonoszságok és vétkek során át elmerült a bűnben és ma azon három Csillagrendszer Fejedelem közé tartozik a Nebadonban, akik engedtek az önös késztetésnek és megadták magukat a helytelenül értelmezett személyi szabadság álokoskodásának — a világegyetemi engedelmesség elutasításának és a testvéri kötelességek semmibevételének, a mindenségrendi kapcsolatok iránti vakságnak.
53:0.2 (601.2) A Nebadon világegyetemben, Krisztus Mihály működési területén a lakott világoknak tízezer csillagrendszere létezik. A Lanonandek Fiak teljes történelmében ezen ezer csillagrendszerben és a világegyetemi központokban végzett összes működésük során mindössze három Csillagrendszer Fejedelem szegült ellen a Teremtő Fiú kormányzásának.
53:1.1 (601.3) Lucifer nem felemelkedő lény volt; ő a helyi világegyetem teremtett Fia volt, és azt mondták róla, hogy: „Feddhetetlen voltál útjaidban attól a naptól fogva, melyen teremtettél, míg gonoszság nem találtatott benned.” Sokszor tanácskozott az edentiai Fenségesekkel. És Lucifer az „Isten szent hegyén”, a Jerusem igazgatási hegyén uralkodott, mert ő volt az elsőszámú vezetője egy 607 lakott világból álló nagy csillagrendszernek.
53:1.2 (601.4) Lucifer csodálatos lény volt, kiváló személyiség; a világegyetemi hatásköri rangsorban közvetlenül a csillagvilági Fenséges Atyák után állt. Lucifer törvényszegése ellenére a neki alárendelt személyiségek tartózkodtak attól, hogy tiszteletlenséget és megvetést mutassanak vele szemben azt megelőzően, hogy Mihály az Urantián megtestesült volna. Még Mihály főangyala sem „vádolta őt” Mózes feltámadása idején, „hanem egyszerűen csak annyit mondott, hogy ‚feddjen meg téged az Ítélő’”. Az ilyen ügyekben ítélkezni ugyanis a felsőbb-világegyetemi vezetők, a Nappalok Elődei jogosultak.
53:1.3 (601.5) Lucifer ma már a Satania bukott és címétől megfosztott Fejedelme. A tetszelgés a leginkább végzetes dolgok közé tartozik, még a mennyei világ magas személyiségei esetében is. Luciferről mondták: „Szíved felfuvalkodott szépséged miatt; megrontottad bölcsességedet fényességedben.” A régi látnokotok írta, látván az ő szomorú állapotát: „Miként estél alá az égről, ó Lucifer, hajnal fia! Levágattál a földre, aki a világokat összezavarni merészeltél!”
53:1.4 (602.1) Luciferről igen keveset hallottak az Urantián ama tény miatt, hogy főhadnagyát, Sátánt bízta meg az ügyeinek igazgatásával a bolygótokon. Sátán a lanonandekek ugyanazon elsőrendű csoportjába tartozott, azonban sohasem működött Csillagrendszer Fejedelemként; teljes lényével csatlakozott a luciferi felkeléshez. Az „ördög” nem más, mint Kaligasztia, az Urantia Bolygóhercegének tisztségéből eltávolított, a lanonandekek második rendjébe tartozó Fiú. Amikor Mihály húsvér testben az Urantián tartózkodott, akkor Lucifer, Sátán és Kaligasztia szövetkezve igyekezett azon, hogy az alászállási küldetése kudarcot valljon. De ők vallottak teljes kudarcot.
53:1.5 (602.2) Abaddon volt Kaligasztia kíséretének vezetője. Követte urát a lázadásban és végig az urantiai lázadók elsőszámú vezetője maradt. Belzebub a hűtlen köztes teremtmények vezetője volt, aki szövetséget kötött a hitszegő Kaligasztia erőivel.
53:1.6 (602.3) A sárkány pedig mindezen rossz személyek jelképi ábrázolása lett. Mihály győzelmét követően „Gábriel lejött a Szalvingtonról és hosszú időre megkötötte a sárkányt (az összes lázadó vezért)”. A jerusemi szeráf-lázadókról írták: „És az angyalokat, akik nem tartották meg első állapotukat, hanem elhagyták lakóhelyüket, a nagy nap ítéletére a sötétség erős bilincseire vetette.”
53:2.1 (602.4) Lucifer és első helyettese, Sátán, több mint ötszázezer évig uralkodott a Jerusemen, amikor szívükben kezdtek szembefordulni az Egyetemes Atyával és az ő akkori kormányzó Fiával, Mihállyal.
53:2.2 (602.5) A Satania csillagrendszerben nem uralkodtak olyan furcsa vagy különleges viszonyok, melyek lázadást vetítettek volna előre vagy annak kedveztek volna. Úgy hisszük, hogy az ötlet Lucifer elméjében bukkant fel és ott öltött alakot, és hogy bárhol lett volna is, akkor is ilyen lázadást szított volna. Lucifer először Sátánnal közölte a terveit, de több hónapra volt szüksége ahhoz, hogy a rátermett és ragyogó társának elméjét mindezzel megfertőzze. Mihelyt azonban a lázadó elveket elfogadta, a „saját jogok és a szabadság” feltétlen és őszinte híve lett.
53:2.3 (602.6) Soha senki nem sugallta Lucifernek a lázadást. A Mihály akaratával és az Egyetemes Atya terveivel való szembenállás részét képező saját jogok eszméje, mely szembenállásra az adott okot, ahogyan Mihály e terveket képviselte, Lucifer saját elméjében jelent meg. Viszonya a Teremtő Fiúval bensőséges és mindig szívélyes volt. Saját elméjének felmagasztalását megelőzően Lucifer sohasem adott hangot a világegyetemi igazgatással való elégedetlenségének. Hallgatása ellenére a szalvingtoni Nappalok Szövetsége több mint száz szabványéven keresztül jelezte az Uverszának, hogy Lucifer elméjében nincs béke. Erről tájékoztatták a Teremtő Fiút és a Norlatiadek Csillagvilági Atyáit is.
53:2.4 (602.7) Ebben az időszakban Lucifer egyre bírálóbban viszonyult a világegyetemi igazgatás egész tervéhez, de mindig őszinte hűséget mutatott a Legfőbb Urak irányában. Az első nyílt hitszegésére Gábriel jerusemi látogatásakor került sor, s ez néhány nappal a Lucifer-féle Szabadság-nyilatkozat kihirdetése előtt történt. Gábriel olyannyira bizonyos volt a lázadás küszöbön álló kitörésében, hogy egyenesen az Edentiára ment abból a célból, hogy tanácskozzon a Csillagvilági Atyákkal a nyílt lázadás esetén foganatosítandó intézkedésekről.
53:2.5 (603.1) Nagyon nehéz meghatározni a pontos okát vagy okait annak, amely végül a luciferi lázadáshoz vezetett. Mindössze egyetlen dologban vagyunk biztosak, s ez a következő: Bármi is volt az előzmény, az Lucifer elméjében bukkant fel. Lennie kellett egyfajta öntelt büszkeségnek, mely önmagát táplálva önáltatásig fajult, melynek eredményeként Lucifer egy időre tényleg meggyőzte magát arról, hogy a lázadás kitervelése ténylegesen a csillagrendszer, sőt a világegyetem javát szolgálja. Amikor a tervei odáig fejlődtek, hogy ez irányban minden hiú reménye szertefoszlott, már kétségkívül túl messzire jutott, semhogy az eredeti és bajkeverő büszkesége megálljt parancsolhatott volna neki. E tapasztalásban egyszer csak kétszínűvé vált, s a benne lévő rossz szándékos és akaratlagos bűnné változott. Hogy ez valóban így történt, azt tanúsítja e kiváló vezető későbbi viselkedése. Már régen felajánlották neki, hogy tanúsítson megbánást, de csak néhány beosztottja fogadta el a felajánlott kegyelmet. Az edentiai Nappalok Hűséges Követője a Csillagvilági Atyák felkérésére személyesen ismertette neki Mihály tervét e hírhedt lázadók megmentésére, azonban a Teremtő Fiú irgalmát mindig elutasította, mégpedig minden alkalommal egyre növekvő lenézéssel és megvetéssel.
53:3.1 (603.2) Bármi volt is a bajok igazi forrása Lucifer és Sátán szívében, a lázadás végső kitörésére a Lucifer-féle Szabadság-nyilatkozat formájában került sor. A lázadók ügye három alapon nyugodott:
53:3.2 (603.3) 1. Az Egyetemes Atya valósága. Lucifer azt állította, hogy az Egyetemes Atya valójában nem is létezik, és hogy a fizikai gravitáció és a térenergia eredendően jelen van a világegyetemben, továbbá, hogy az Atya hitregéjét a paradicsomi Fiak találták ki azért, hogy az Atya nevében uralhassák a világegyetemeket. Tagadta, hogy a személyiség az Egyetemes Atya ajándéka. Még azt is állította, hogy a végleges rendű lények összejátszottak a paradicsomi Fiakkal az egész teremtés megtévesztése érdekében, ugyanis sohasem tértek vissza az Atya tényleges személyiségéről alkotott olyan egyértelmű fogalommal, amely úgy mutatná be őt, ahogyan a Paradicsomon érzékelhető. A tiszteletet és a tudatlanságot gátlástalanul kihasználta. A vád megdöbbentő, szörnyű és gyalázatos volt. A véglegesrendűek elleni eme burkolt támadás volt az, mely kétségkívül arra késztette később a felemelkedő létpolgárokat a Jerusemen, hogy kitartsanak és ellenálljanak a lázadók minden ajánlatának.
53:3.3 (603.4) 2. A Teremtő Fiú — Mihály — világegyetemi kormányzása. Lucifer amellett érvelt, hogy a helyi csillagrendszerek kapjanak önállóságot. Vitatta a Teremtő Fiú, Mihály jogát a Nebadon feletti fennhatóságra, melyet holmi feltételezett paradicsomi Atya nevében gyakorol, továbbá vitatta annak jogosságát is, hogy Mihály minden személyiségtől e nem látható Atya számára hűséget követel. Azt állította, hogy a teljes istenimádati terv nem más, mint ügyes húzás a paradicsomi Fiak felmagasztalására. Hajlott arra, hogy Mihályt mint Teremtő-atyját elismerje, viszont nem fogadta el úgy, mint Istenét és igaz urát.
53:3.4 (603.5) A legelszántabb támadást a Nappalok Elődeinek — az „idegen hatalmasságoknak” — azon joga ellen indította, hogy beleavatkozhatnak a helyi csillagrendszerek és világegyetemek ügyeibe. E vezetőket zsarnokoknak és bitorlóknak bélyegezte. Arra ösztönözte követőit, hogy higgyenek abban, hogy e vezetők egyike sem avatkozhat bele a hazai ügyek vitelébe, ha az emberek és az angyalok bátran kiállnak magukért és elszántan követelik a jogaikat.
53:3.5 (603.6) Azt vallotta, hogy a Nappalok Elődei ítéletvégrehajtóinak nem szabadna megengedni a helyi csillagrendszerekben való működést, már ha az ottani lakosok élni akarnak a függetlenségi jogukkal. Azt képviselte, hogy a halhatatlanság a csillagrendszerbeli személyiségek eredendő sajátsága, hogy a feltámadás természetes és önmagától végbemenő, és hogy minden lény örökké fog élni, kivéve, ha a Nappalok Elődeinek ítéletvégrehajtói önkényesen és igazságtalanul közbeavatkoznak.
53:3.6 (604.1) 3. Támadás a felemelkedő halandók képzésének egyetemes terve ellen. Lucifer azt képviselte, hogy túlságosan is sok időt és energiát fordítanak azon tervre, hogy alaposan felkészítsék a felemelkedő halandókat a világegyetemi igazgatási elvekre, azon elvekre, melyek állítása szerint erkölcstanilag kifogásolhatók és tévesek. Tiltakozott azon korszaknyi hosszúságú program ellen, melynek célja a tér halandóinak felkészítése valamiféle ismeretlen végzetre, és a véglegességet elért lények testületének jerusemi jelenlétét úgy minősítette, mint annak bizonyítékát, hogy e halandók korszaknyi időt töltöttek el egy tisztán kitalált végzetre való felkészülés érdekében. Levezetés útján rámutatott, hogy a véglegességet elért lények olyan, nem dicsőbb sorsot nyertek el, mint hogy visszatérjenek a származásuk helyéhez hasonló szerény szférákra. Azt állította, hogy a túl sok fegyelmezéssel és a hosszadalmas felkészítéssel elrontották őket, és hogy ők valójában elárulták halandó társaikat, mert közreműködnek abban a leigázási tervben, melyben a felemelkedő halandók valamiféle hitregén alapuló örök végzetének képzetét erőltetik rá a teremtésösszességre. Azt képviselte, hogy a felemelkedők az egyéni önmeghatározás szabadságát élvezhessék. Kifogásolta és elutasította a halandói felemelkedésre vonatkozó, az Isten paradicsomi Fiai által hitelesített és a Végtelen Szellem által támogatott egész tervet.
53:3.7 (604.2) És Lucifer ezzel a Szabadság-nyilatkozattal indította el a sötétség és a halál tobzódását.
53:4.1 (604.3) A luciferi kiáltvány kiadására a Satania éves nagytanácskozásán, az üvegtengeren került sor, az összegyűlt jerusemi seregek jelenlétében, az év utolsó napján, urantiai időben mérve mintegy kétszázezer évvel ezelőtt. Sátán kihirdette, hogy imádhatók a világegyetemi térerők — legyenek azok fizikaiak, értelmiek vagy szellemiek — azonban engedelmességet fogadni csakis a tényleges és jelenlévő uralkodónak, Lucifernek szabad, aki az „emberek és az angyalok barátja” és a „szabadság Istene”.
53:4.2 (604.4) A luciferi lázadás csatakiáltása a saját jogok volt. Egyik fő érvük az volt, hogy ha az önkormányzatiság jó és megfelelő a melkizedekek és egyéb csoportok számára, akkor az éppúgy jó mindenféle rendű értelem számára is. Merészen és következetesen kiállt az „elme egyenlősége” és „az értelem testvérisége” mellett. Azt képviselte, hogy minden kormányzatnak a helyi bolygóra kell szűkítenie a hatáskörét és mindezek önkéntes szövetségének hatásköre pedig a helyi csillagrendszerre legyen érvényes. Minden egyéb felügyeletet megengedhetetlennek tartott. Megígérte a Bolygóhercegeknek, hogy világukat legfőbb megbízottakként irányíthatják. Nem ismerte el a jogalkotó tevékenységek székhelyének a csillagvilági központot és érvénytelennek tekintette az igazságszolgáltatási eljárásoknak a világegyetemi fővárosban való lefolytatását. Amellett érvelt, hogy mindeme kormányzati feladatköröket a csillagrendszeri fővárosokba kell összpontosítani, továbbá fel kell állítani azok saját törvényhozói testületét, és meg kell szervezni azok saját bíróságait Sátán felügyelete alatt. Úgy rendelkezett, hogy a lázadó világok hercegei hasonlóképpen cselekedjenek.
53:4.3 (604.5) Lucifer egész igazgatási testülete egységesen átállt és nyilvánosan esküt tettek, mint a „felszabadított világok és rendszerek” új vezetője kormányának tagjai.
53:4.4 (605.1) Noha korábban két lázadás is volt a Nebadonban, azok távoli csillagvilágokban törtek ki. Lucifer szerint e felkelések azért voltak sikertelenek, mert az értelmek többsége nem követte a vezetőit. Amellett érvelt, hogy a „többség uralkodjon”, s hogy „az elme tévedhetetlen”. Nyilvánvalóan a világegyetemi vezetők által a neki adott szabadság éltette a gyalázatos mesterkedéseinek jelentős részét. Szembeszállt minden felettesével; ők látszólag mégsem vettek tudomást a dolgairól. Teljes cselekvési szabadságot kapott álnok tervének végrehajtásához, melynek útjába nem gördítettek akadályt és nem is hátráltatták azt.
53:4.5 (605.2) Az igazság eljövetelének irgalmas késlekedésében Lucifer annak bizonyítékát látta, hogy a paradicsomi Fiak kormánya képtelen a lázadás megfékezésére. Nyíltan szembeszállt Mihállyal, Immanuellel és a Nappalok Elődeivel, és pimasz, kihívó magatartást tanúsított velük szemben, majd pedig rámutatott arra tényre, hogy a válasz hiánya fényes bizonyítéka a világegyetemi és felsőbb-világegyetemi kormányok tehetetlenségének.
53:4.6 (605.3) Gábriel személyesen jelen volt mindezen pártos fejleményeknél és csak annyit felelt, hogy a kellő időben majd szólni fog Mihály nevében, és hogy minden lény szabadon és befolyástól mentesen dönthet; hogy „a Fiaknak az Atya nevében működő kormánya csakis az önkéntes, őszinte és az álokoskodásnak nem engedő hűségre és odaadásra tart igényt”.
53:4.7 (605.4) Lucifernek megengedték, hogy teljes egészében felépítse és alaposan megszervezze lázadó kormányzását, mielőtt Gábriel egyáltalán hozzálátott volna ahhoz, hogy szembeszálljon az elszakadás jogával vagy hogy ellenlépéseket tegyen a lázadó hírveréssel szemben. A Csillagvilági Atyák azonban e hűtlen személyiségek cselekvési hatáskörét azonnal a Satania csillagrendszerre korlátozták. Mindazonáltal e késedelmi időszak nagy próba és megmérettetés elé állította az egész Satania hűséges lényeit. Néhány évig általános volt a zavar, és nagy felfordulás uralkodott a lakóvilágokon is.
53:5.1 (605.5) A sataniai lázadás kitörését követően Mihály tanácskozott paradicsomi testvérével, Immanuellel. A meghatározó jelentőségű megbeszélést követően Mihály bejelentette, hogy ugyanazt a politikát fogja követni, melyet a hasonló felkelések esetében a múltban is alkalmazott, vagyis a be nem avatkozás politikáját.
53:5.2 (605.6) E lázadás idején, valamint a két korábbi alkalmával a Nebadon világegyetemben még nem volt abszolút és személyes fennhatósága senkinek sem. Mihály isteni jogon uralkodott, mint az Egyetemes Atyától kirendelt kormányzó, de nem úgy, mintha ezt a saját jogán tenné. Ekkor még előtte állt az alászállási létpálya teljesítése; ekkor még nem rendelkezett „minden hatalommal a mennyben és a földön”.
53:5.3 (605.7) A lázadás kitörésétől kezdve addig a napig, amikor a Nebadon teljhatalmú urának nyilvánították, Mihály sohasem szállt szembe Lucifer lázadó erőivel; urantiai időben mérve csaknem kétszázezer évig hagyta, hogy a maguk útját járják. Krisztus Mihály ma már bőven elegendő hatalommal és hatáskörrel rendelkezik ahhoz, hogy a hűtlenség effajta kitörését azonnal, sőt akár véglegesen is kezelni tudja, viszont abban kételkedünk, hogy e teljhatalom arra késztetné, hogy másként járjon el, ha egy ilyen felkelés esetleg kitörne.
53:5.4 (605.8) Lévén, hogy Mihály a döntése szerint tartózkodott a luciferi lázadás elleni tényleges harctól, ezért Gábriel összehívta az irányítása alá tartozó törzskart az Edentián, és a Fenségesekkel való tanácskozást követően átvette a Sataniához hű seregek feletti parancsnokságot. Mihály a Szalvingtonon maradt, míg Gábriel a Jerusemre ment, és az Atyának — ugyanazon Egyetemes Atyának, akinek személyét Lucifer és Sátán tagadta — ajánlott szférán új minőségében hivatalosan is megmutatkozott a hűséges személyiségek összegyűlt sokasága előtt, és felmutatta Mihály lobogóját, a teremtésösszesség Háromsági kormányzásának anyagi jelvényét, a fehér alapon három égszínkék egyközepű kört.
53:5.5 (606.1) Lucifer jelvénye egy fehér alapon vörös kört ábrázoló lobogó volt, mely vörös kör a belsejében egy fekete teli kört tartalmazott.
53:5.6 (606.2) „És lett a mennyben háborúskodás; Mihály parancsnoka és az ő angyalai harcoltak a sárkánnyal (Luciferrel, Sátánnal és a hitszegő hercegekkel); és a sárkány és a lázadó angyalok küzdöttek, de nem diadalmaskodtak.” E „mennyei háború” nem olyan fizikai csata volt, ahogyan az efféle harcot az Urantián elképzelik. A küzdelem első időszakában Lucifer folyamatosan szónokolt a bolygó fogadótermében. Gábriel a közelben létesített főhadiszállásról szüntelenül megválaszolta a lázadói álokoskodásokat. A szférán jelenlévő különféle személyiségek, akik még nem voltak biztosak a választásban, a vitában a két oldalról elhangzott érveket figyelve jutottak döntő elhatározásra.
53:5.7 (606.3) De e mennyei háború nagyon is szörnyű és igencsak valóságos volt. Ugyan nem jellemezték a test test elleni küzdelemnek az éretlen világokon szokványos embertelenségei, azonban a küzdelem jellege sokkal halálosabb volt; az anyagelvi harcban a testi élet forog veszélyben, de a mennyei háborúban az örök élet a tét.
53:6.1 (606.4) Számos személyiség sok nemes és lelkesítő példát mutatott az odaadásra és a hűségre azon időközben, mely az ellenségeskedés kitörése és az új rendszerúr és kíséretének megérkezése között eltelt. De az odaadásból eredő összes vitéz hőstett közül a legmegindítóbbnak a bátor Manotiának, a sataniai főparancsnokságon parancsnokhelyettesi beosztásban szolgáló szeráfnak a viselkedése számított.
53:6.2 (606.5) A lázadás jerusemi kitörésekor a szeráfi seregek vezetője Lucifer ügye mellé állt. Ez kétségkívül megmagyarázza, hogy a negyedik rendbe tartozók közül, a csillagrendszeri ügyintéző szeráfok közül miért tévedtek meg oly sokan. A szeráfvezetőt szellemileg elvakította Lucifer kiváló személyisége; viselkedése elbűvölte a mennyei lények alacsonyabb rendjeit. Egyszerűen nem voltak képesek felfogni, hogy egy ilyen káprázatos személyiség egyáltalán megtévedhetett.
53:6.3 (606.6) Nem is olyan régen, a luciferi lázadás kitörése során szerzett tapasztalatai ismertetésekor mondta Manotia: „De a legfelemelőbb pillanat a luciferi lázadással összefüggésben átélt azon borzongató kaland volt, amikor szeráfi parancsnokhelyettesként visszautasítottam, hogy a Mihály ellen tervezett támadásban részt vegyek; és az erős lázadók az összegyűjtött erőkkel az elpusztításomra törtek. Hatalmas felfordulás volt a Jerusemen, de egyetlen hű szeráf sem sérült meg.”
53:6.4 (606.7) „Közvetlen felettesem vétsége következtében rám hárult a feladat, hogy mint a csillagrendszer zavarossá vált szeráfi ügyeinek címzetes igazgatója a jerusemi angyali seregek vezetését átvegyem. Erkölcsi támogatást kaptam a melkizedekektől, hatékony segítséget az Anyagi Fiaktól, cserbenhagyott a saját rendem egy jelentős csoportja, viszont nagyszerű támogatást nyújtottak a jerusemi felemelkedő halandók.”
53:6.5 (606.8) „Mivel a luciferi elszakadás eredményeként elkerülhetetlenül mi is kiszakadtunk a csillagvilági körökből, ezért a küzdelmünk sikere azon hírszerző testületünk hűségén múlott, akik segélykérésünket a közeli Rantulia csillagrendszerről az Edentiára továbbították; és úgy találtuk, hogy a rend uralma, a hűség értelme és az igazság szelleme magától győzedelmeskedett a lázadás, a saját jogok és az úgynevezett személyes szabadság felett; képesek voltunk folytatni a küzdelmet az új Csillagrendszer Fejedelemnek, Lucifer méltó utódának az eljöveteléig. És rögtön ezt követően kijelöltek a Melkizedek-megbízottak urantiai testületébe, mely felügyeletet gyakorol a hűséges szeráfi rendek felett az áruló Kaligasztia világán, aki a szféráját azon ‚felszabadított világok és egyenjogúsított személyiségek’ újonnan kialakított rendszerének tagjává nyilvánította, melyeket a hírhedt Szabadság-nyilatkozatban Lucifer közreadott, amikor is felhívást intézett a ‚Satania rosszul vezetett és rosszul igazgatott világainak szabadságszerető, szabadgondolkodó és előretekintő értelmeihez’.”
53:6.6 (607.1) Ez az angyal még most is az Urantián szolgál, a szeráfok társvezetői beosztásában.
53:7.1 (607.2) A luciferi lázadás az egész csillagrendszerre kiterjedt. Harminchét szakadár Bolygóherceg állt át kormányának nagyobb részével a főlázadó oldalára. Egyedül a Panoptián nem sikerült a Bolygóhercegnek a maga oldalára állítania az embereit. E világon a melkizedekek irányításával az emberek Mihály támogatására gyülekeztek. Ellanora, e halandó terület egyik fiatal asszonya vezette az emberi népeket, és azon a viszály-sújtotta világon egyetlen lélek sem állt Lucifer zászlaja alá. És a hű panoptiaiak azóta is az Atya szférájának és az azt körülvevő hét elkülönítő-világnak a felügyelőiként és építőiként szolgálnak a hetedik jerusemi átmeneti világon. A panoptiaiak nemcsak e világok valóságos őreiként tevékenykednek, hanem egyúttal Mihály személyes utasításainak megfelelően gondoskodnak a szférák szebbé tételéről is valamely jövőbeli cél és ismeretlen rendeltetés okán. E feladatot az Edentiára való útjuk során teljesítik.
53:7.2 (607.3) Ebben az időszakban Kaligasztia az Urantián képviselte Lucifer ügyét. A melkizedekek ügyesen szembeszálltak a hitehagyott Bolygóherceggel, azonban a határtalan szabadságról szóló álokoskodások és a saját jogokra vonatkozó téveszmék mindig megtalálták a módját e fiatal és fejletlen világ kezdetleges népei félrevezetésének.
53:7.3 (607.4) Az egész elszakadási hírverést személyes közreműködés útján kellett kifejteni, mert a távközlési szolgáltatást és a bolygóközi közléscsere minden alapvető formáját a csillagrendszeri kör felügyelőinek határozata alapján felfüggesztették. A felkelés tényleges kitörésekor a teljes Satania csillagrendszert elszigetelték mind a csillagvilági, mind pedig a világegyetemi köröktől. Ez idő alatt az összes bejövő és kimenő üzenetet a szeráfi közvetítők és a Független Hírvivők továbbították. A bukott világokhoz vezető köröket szintén elvágták annak érdekében, hogy Lucifer ne használhassa e széles csatornát gyalázatos tervének kivitelezéséhez. És e köröket mindaddig nem állítják helyre, míg a lázadók vezetői a Satania határain belül élnek.
53:7.4 (607.5) Ez Lanonandek lázadás volt. A helyi világegyetemi fiak felsőbb rendjei nem csatlakoztak a Lucifer-féle elszakadási mozgalomhoz, bár a lázadó bolygókon tartózkodó élethordozók némelyikét bizonyos fokig befolyásolta a hűtlen hercegek szította lázadás. A Háromságot-elért Fiak egyike sem tért rossz útra. A melkizedekek, a főangyalok és a Ragyogó Estcsillagok mind hűek maradtak Mihályhoz, és Gábriellel együtt derekasan küzdöttek az Atya akaratának és a Fiú uralmának érvényesítése érdekében.
53:7.5 (608.1) Egyetlen paradicsomi származású lény sem vált hűtlenné. A Független Hírvivőkkel közösen főhadiszállást építettek ki a Szellem világán és végig az edentiai Nappalok Hűséges Követőjének vezetése alatt működtek. A békéltetők egyike sem vált hitehagyottá, és a Mennyei Adatrögzítők közül sem tért senki rossz útra. A Morontia Társak és a Lakóvilági Tanítók közül azonban sokan megtévedtek.
53:7.6 (608.2) A legfelsőbb szeráfi rendből egyetlen angyal sem veszett el, de a következő rendbe, a felsőbb rendbe tartozóknak egy jelentős csoportját a lázadók becsapták és megtévesztették. A harmadik vagy felügyelő angyali rend néhány tagját úgyszintén félrevezették. Azonban a legszörnyűbb csapás a negyedik csoportot, az intéző angyalokat, a rendszerint a csillagrendszeri központokon teljesítendő szolgálatra beosztott szeráfokat sújtotta. Manotia csaknem a kétharmadukat megmentette, de kevéssel több mint egyharmaduk követte a vezetőiket a lázadók soraiba. Az intéző angyalokhoz tartozó összes jerusemi kerub egyharmada a hűtlen szeráfjukkal együtt veszett el.
53:7.7 (608.3) A bolygók angyali segítői, vagyis azok közül, akiket az Anyagi Fiak mellé osztottak be, mintegy egyharmadot csaptak be a lázadók, és az átmenetben segédkezőknek csaknem a tíz százalékát tévesztették meg. János ezt jelképesen látta, amikor a nagy vörös sárkányról azt írta: „És a farka végigsepert a menny csillagainak harmadrészén, és a sötétségbe vetette azokat.”
53:7.8 (608.4) A veszteség az angyali sorokban volt a legnagyobb, de leginkább az alacsonyabb rendű értelmek csatlakoztak a pártütéshez. A 681.217 sataniai Anyagi Fiú közül kilencvenöt esett áldozatul a luciferi lázadásnak. A köztes teremtmények nagy számban vesztek oda azokon a bolygókon, ahol a Bolygóherceg Lucifer ügye mellé állt.
53:7.9 (608.5) Sok tekintetben e lázadás volt a Nebadonban a legkiterjedtebb és legszörnyűbb minden hasonló esemény közül. E felkelésben több személyiség vett részt, mint a másik kettőben együttesen. És a változhatatlan ellenszenv okán Lucifer és Sátán ügynökei még a gyermekek felkészítő tanodáit sem kímélték a véglegesrendűek oktatási bolygóján, sőt inkább arra törekedtek, hogy az evolúciós világokról irgalomból kimenekített eme fejlődő elméket is megrontsák.
53:7.10 (608.6) A felemelkedő halandók sérülékenyek voltak, de jobban ellenálltak a lázadók álokoskodásainak, mint az alacsonyabb rendű szellemek. Noha az alacsonyabb rendű lakóvilágokon sokan elbuktak azok közül, akik még nem érték el a teljes eggyé kapcsolódást az Igazítójukkal, mégis a felemelkedési terv bölcsességét dicséri, hogy a Jerusemen működő, sataniai felemelkedési létpolgársággal rendelkezők közül egy sem vett részt a luciferi lázadásban.
53:7.11 (608.7) Az egész Nebadonban a mennyei értelmek minden elképzelhető csoportjából óráról órára és napról napra nyugtalan figyelők tódultak a hírközlő állomásokra, s nagy figyelemmel kísérték a sataniai lázadásról szóló híreket és ujjongva fogadták a folyamatosan közreadott híreket a felemelkedő halandók töretlen hűségéről, akik a melkizedekek vezetése alatt sikeresen ellenálltak mindazon körmönfont, rossz erők együttes és a térnyerésre irányuló erőfeszítéseinek, mely erők oly gyorsan gyülekeztek az elszakadás és a bűn zászlói alatt.
53:7.12 (608.8) Csillagrendszer-időben mérve a „mennyei háború” kezdetétől számított több mint két évbe telt, míg Lucifer utóda elfoglalhatta a helyét. De végül eljött az új Fejedelem, aki kíséretével az üvegtavon szállt le. Én a Gábriel által mozgósított tartalékosok között voltam az Edentián, és jól emlékszem Lanaforge első üzenetére, melyet a Norlatiadek Csillagvilági Atyjának küldött. Az üzenet így szólt: „Egyetlen jerusemi polgár sem veszett oda. Minden felemelkedő halandó túlélte a viharos megpróbáltatást és a komoly megmérettetésből nyertesként és győzedelmesen emelkedett ki.” És a Szalvingtonra, az Uverszára és a Paradicsomra is eljutott a megnyugtató üzenet, miszerint a halandói felemelkedés túlélési tapasztalása adja a legnagyobb biztonságot a lázadás ellen és ez a legjobb védelem a bűnnel szemben is. A hűséges halandók e nemes, jerusemi csoportja 187.432.811 főből állt.
53:7.13 (609.1) Lanaforge megérkezésével a lázadók vezetőit megfosztották a címűktől és minden vezetői hatalmuktól, bár megengedték nekik, hogy szabadon közlekedhessenek a Jerusemen, a morontia szférákon és még az egyes bolygókon is. A lázadók vezetői folytatták ármánykodó és félrevezető üzelmeiket abból a célból, hogy az emberek és angyalok elméit összezavarják és félrevezessék. De ami a Jerusem igazgatási hegyén kifejtett tevékenységüket illeti, „ott helyük többé nem volt”.
53:7.14 (609.2) Jóllehet Lucifert megfosztották minden irányítási jogkörétől a Sataniában, akkoriban még nem létezett olyan helyi világegyetemi hatalom vagy bíróság, mely e gonosz lázadót elítélhette vagy elpusztíthatta volna; akkoriban Mihály még nem volt a legfelsőbb vezető. A Nappalok Elődei megtartották ugyan a Csillagvilági Atyákat a csillagrendszeri kormány élén, azonban eddig még soha egyetlen döntést sem hoztak azon számos, még elintézetlen megkeresés ügyében, melyek Lucifer, Sátán és társaik jelenlegi helyzetének megítélésével és jövőbeli sorsának eldöntésével hozhatók összefüggésbe.
53:7.15 (609.3) Tehát a lázadók e vezetőinek megengedték, hogy szabadon mozoghassanak a teljes csillagrendszerben, s tovább terjeszthessék elégedetlenkedő és a saját jogokra vonatkozó nézeteiket. De a csaknem kétszázezer urantiai év alatt nem tudtak újabb világot megtéveszteni. A Sataniában egyetlen további világ sem veszett el a harminchét világ bukása óta, még azon világok közül sem, melyek a lázadás kitörésének napja óta népesültek be.
53:8.1 (609.4) Mihály urantiai alászállási küldetésének teljesítéséig Lucifer és Sátán szabadon közlekedett a Satania csillagrendszerben. Végül együtt voltak jelen a világotokon akkor, amikor az Ember Fia elleni együttes támadást végrehajtották.
53:8.2 (609.5) Előzőleg, amikor a Bolygóhercegek, az „Istennek Fiai” rendszeresen összegyűltek, „eljött Sátán is”, azt állítva, hogy a bukott Bolygóhercegek elszigetelt világait képviseli. De Mihály végső alászállása óta ekkora szabadságot nem kapott a Jerusemen. Miután kísérletet tettek Mihály eltévelyítésére, amikor ő az alászállásbeli húsvér testben volt, a Lucifer és Sátán iránti minden rokonszenv végleg kihunyt az egész Sataniában, legalábbis a bűn által elszigetelt világokon kívül.
53:8.3 (609.6) Mihály alászállása véget vetett a luciferi lázadásnak az egész Sataniában, kivéve a hitehagyott Bolygóhercegek bolygóit. És ez volt Jézus személyes tapasztalásának jelentősége, közvetlenül a húsvér testben átélt halálát megelőzően, amikor egy nap közölte tanítványaival, hogy „és láttam Sátánt, mint a villámlást lehullani a mennyből”. Emez Luciferrel jött az Urantiára, a végső, mindent eldöntő küzdelem megvívása céljából.
53:8.4 (609.7) Az Ember Fia bízott a sikerben, és tudta, hogy a világotokon kivívott győzelme örökre megpecsételi a régi ellenségeinek sorsát, és nemcsak a Sataniában, hanem abban a két csillagrendszerben is, ahol a bűn felütötte a fejét. A halandók túlélését és az angyalok biztonságát jelentette, amikor a Mesteretek válaszul Lucifer ajánlatára nyugodtan és isteni rendíthetetlenséggel azt válaszolta, hogy „Távozz tőlem, Sátán”. Elvileg ez volt a luciferi lázadás tényleges vége. Igaz, hogy az uverszai bíróságok még nem hoztak végső döntést Gábriel kérelme ügyében, miszerint a lázadók elpusztítandók, de idővel a döntésük kétségkívül megszületik, mert a perbeli meghallgatás első menetére már sor került.
53:8.5 (610.1) Az Ember Fia Kaligasztiát az Urantia eljáró Hercegének ismerte el majdnem egészen a haláláig. Jézus azt mondta: „Most van e világ megítéltetése; most vettetik ki e világ hercege”. És akkor, közeledve az életművének beteljesítéséhez, bejelentette, hogy „e világnak hercege megítéltetett”. És ugyanez a királyszékétől megfosztott és letaszított Herceg volt az, aki egyszer az „Urantia Istenének” nevezte magát.
53:8.6 (610.2) Mihály utolsó cselekedete az Urantia elhagyása előtt az volt, hogy kegyelmet ajánlott Kaligasztiának és Daligasztiának, de ők e nagyvonalú ajánlatot gorombán visszautasították. Kaligasztia, a hitehagyott Bolygóhercegetek még mindig szabadon van az Urantián s gyalázatos terveinek kivitelezésén munkálkodhat, de már egyáltalán semennyi hatalma sincs ahhoz, hogy az emberek elméjét megszállja, és ahhoz sem, hogy a lelkükhöz férkőzve megkísértse vagy eltévelyítse őket, hacsak nem ők maguk ténylegesen is fel kívánják venni az ő gonosz jelenlétének átkát.
53:8.7 (610.3) Mihály megtestesülését megelőzően a sötétség ezen urai az Urantia feletti fennhatóságuk megtartására törekedtek, és szívósan ellenálltak az alacsonyabb rendű és alárendelt mennyei személyiségeknek. Azonban pünkösd napja óta ezen áruló Kaligasztia és a vele egyenlő mértékben hitvány társa, Daligasztia a paradicsomi Gondolatigazítók isteni fensége és az Igazság védő Szelleme, Mihály szelleme előtt tartatik fogságban, mely szellem minden húsvér testben élőre kiáradt.
53:8.8 (610.4) De egyetlen bukott szellem sem rendelkezett még így sem elég hatalommal ahhoz, hogy az Isten gyermekeinek elméjét megszállja vagy a lelküket meggyötörje. Sem Sátán, sem Kaligasztia nem érinthette meg vagy közelíthette meg az Isten hites fiait; a hit hatékony vértezet a bűn és a gonoszság ellen. Igaz az, hogy: „Aki Istentől született, megőrzi magát, és a gonosz nem illeti őt.”
53:8.9 (610.5) Általában, amikor valamely gyenge és romlott halandókról azt feltételezik, hogy ördögök és démonok befolyása alá kerültek, akkor pusztán arról van szó, hogy lényüket a saját eredendő és aljas hajlamaik uralják, a természetes hajlamaik vezetik őket rossz útra. Az ördögnek nagyon sokat rónak fel érdeméül olyan rosszért, mely ténylegesen nem is az ő érdeme. Krisztus kereszthalála óta Kaligasztia viszonylagos tétlenségben él.
53:9.1 (610.6) Mihály már a luciferi lázadás legelején mentességet ajánlott minden lázadónak. Ajánlatának lényege az volt, hogy miután elnyeri a teljes világegyetemi fennhatóságot megbocsát mindenkinek, aki őszinte megbánást mutat, és visszahelyezi őket a világegyetemi szolgálat valamilyen formájába. A vezetők egyike sem fogadta el e kegyes ajánlatot. Azonban angyalok és alacsonyabb rendű mennyei lények ezrei, beleértve az Anyagi Fiak és Leányok százait is, elfogadták a panoptiaiak által kihirdetett kegyelmet, és Jézus feltámadása idején, ezerkilencszáz évvel ezelőtt a jóvá igazolást megkapták. E lényeket azóta az Atya jerusemi világára szállították, ahol gyakorlatilag elkülönítve tartják őket mindaddig, amíg az uverszai bíróságok döntést nem hoznak Gábriel Lucifer elleni ügyében. Azonban senkinek sincs kétsége afelől, hogy amint a megsemmisítési határozat megszületik, e bűnbánó és megmentett személyekre a megsemmisítési határozat nem fog vonatkozni. E próbaidős lelkek most a panoptiaiakkal dolgoznak együtt az Atya világának gondozásában.
53:9.2 (611.1) A főbűnös nem járt az Urantián azóta, hogy megpróbálta Mihályt eltéríteni szándékától, vagyis attól, hogy teljesítse megtestesülési küldetését és magát végérvényesen és bizonyosan a Nebadon korlátlan urává tegye. Miután Mihály véglegesen a Nebadon világegyetem vezetője lett, Lucifert az uverszai Nappalok Elődeinek intézői őrizetbe vették és azóta is fogságban van az Atya átmeneti szféráinak jerusemi csoportjába tartozó egyes számú égitesten. És a többi világ és csillagrendszer vezetői itt megfigyelhetik a Satania hűtlen Fejedelmének végét. Pál ismerte e lázadó vezetők sorsának a Mihály megtestesülését követő állását, mert úgy jellemezte Kaligasztia vezéreit, mint „a gonoszság szellemi seregei a mennyei helyeken”.
53:9.3 (611.2) Miután Mihály megkapta a Nebadon feletti legfelsőbb hatalmat, kérelmezte a Nappalok Elődeinél, hogy a felsőbb-világegyetemi bíróságok előtt zajló per, Gábrielnek Lucifer elleni pere, melynek uverszai legfelsőbb bírósági bejegyzésére csaknem kétszázezer évvel ezelőtt került sor, ahogy ti az időt méritek, tehát e per időtartama alatt a luciferi lázadásban érintett minden személyiséget őrizet alá helyezhessen. A csillagrendszer-központi csoportot illetően a Nappalok Elődei egy kivétellel elfogadták Mihály kérelmét: Sátánnak meg kellett engednie, hogy rendszeres időközönként meglátogathassa a hitehagyott hercegeket a bukott világokon mindaddig, amíg ezek a pártos világok újabb Istenfit nem kapnak, illetőleg amíg az uverszai bíróságok meg nem kezdik Gábriel Lucifer elleni perében az ítélkezést.
53:9.4 (611.3) Sátán azért jöhetett el az Urantiára, mert nem volt hivatalban lévő Fiatok — sem Bolygóherceg, sem Anyagi Fiú személyében. Makiventa Melkizedeket azóta az Urantia Bolygóhercegének helyettesének nevezték ki, és Gábriel Lucifer elleni perének kezdete jelezte, hogy az összes elszigetelt világon felállt a bolygók átmeneti kormánya. Igaz, hogy Sátán rendszeresen meglátogatta Kaligasztiát és a többi bukott herceget egészen e kinyilatkoztatások megjelenésének időpontjáig, amikor is lezajlott Gábriel első meghallgatása a lázadók vezetőinek elpusztítása iránti kérvénye tárgyában. Sátán most teljes őrizetben van a jerusemi börtönvilágokon.
53:9.5 (611.4) Mihály utolsó alászállása óta az egész Sataniában senki sem akadt, aki arra vágyott volna, hogy a börtönvilágokon segédkezzen az őrizetben tartott lázadóknak. És a lázadók sem tudtak több lényt megnyerni az ügyüknek. Ezerkilencszáz éve a helyzet változatlan.
53:9.6 (611.5) Nem várhatjuk a Sataniában jelenleg érvényes megszorítások feloldását mindaddig, amíg a Nappalok Elődei végleg nem rendelkeznek a lázadók vezetőinek sorsáról. A csillagrendszeri köröket addig nem állítják helyre, amíg Lucifer él. Egyébként ő jelenleg teljesen cselekvésképtelen.
53:9.7 (611.6) A lázadás a Jerusemen véget ért. A bukott világokon akkor ér véget, amint az isteni Fiak megérkeznek. Úgy hisszük, hogy mindazok a lázadók, akik egyáltalán elfogadják a megbocsátást, már így is tettek. Várjuk azt a villanásszerű híradást, mely mindezen árulókat megfosztja a személyes létezéstől. Arra számítunk, hogy az uverszai ítéletet a végrehajtói híradásban jelentik be, mely ítélet ezen őrizetben tartott lázadók megsemmisítését foganatosítja. És akkor majd keresitek a helyüket, de nem fogjátok megtalálni. „És akik ismertek a világok közt, elborzadnak miattad; rémségessé lettél, s többé örökké nem leszel!” És így mindezen hitvány áruló „olyan lesz, mintha nem lett volna”. Mindegyikük az uverszai ítéletre vár.
53:9.8 (611.7) De a szellemi sötétség hét börtönvilága a Sataniában már hosszú ideje komoly figyelmeztetést jelent az egész Nebadon számára, ékesszólóan és hatékonyan hirdeti a nagy igazságot, „hogy a törvényszegőknek útja kemény”; „hogy minden bűnben ott rejtezik a pusztulásának magja”; hogy „a bűn fizetsége a halál”.
53:9.9 (612.1) [Közreadta Manovandet Melkizedek, aki egykor az urantiai megbízottaknál szolgált.]

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9


text:
Velvet - Celeb - Győzike apjára börtön várhat
2005.06.28. 09:22
Adócsalás miatt nem jogerősen kétéves börtönbüntetésre ítélte a bíróság idősebb Gáspár Győzőt. Az ügyész szerint ez kevés, a jól menő vállalkozó viszont teljes felmentésért fellebbezett. A megyei bíróság úgy döntött, megalapozatlanság miatt új eljárás keretében újratárgyalják az ügyet.
2003-ban adócsalás miatt kétéves börtönbüntetésre ítélte a salgótarjáni bíróság idősebb Gáspár Győzőt - tudta meg a Blikk. A büntetés letöltése előtt azonban a megyei bíróság új eljárást rendelt el, és áttette az ügyet a balassagyarmati bíróság hatáskörébe. A megyeszerte ismert, jól menő vállalkozón 116 milliót keres az APEH.
A Romantic frontemberének édesapját 2003. március 6-án ítélték el elsőfokon kétéves börtönbüntetésre és kétmillió forint megfizetésére. A vádirat szerint a Nógrád-szerte ismert vállalkozót ÁFA-, társasági adó- és személyi jövedelemadó, TB-, egészségügyi-, munkaadói és munkavállalói járulék csökkentése, valamint számviteli fegyelem megsértése miatt vonták felelősségre.
Teljes felmentést szeretne
Az öt évre felfüggesztett börtön és a pénzbírság ellen a felek egyaránt fellebbeztek: az ügyész súlyosbítást, Gáspárék pedig teljes felmentést szerettek volna elérni. A másodfokú tárgyaláson a Nógrád Megyei Bíróság hatályon kívül helyezte az elsőfokú ítéletet, és megalapozatlanságra hivatkozva úgy döntött, új eljárást ír ki, amelyet a balassagyarmati bíróság folytat majd le.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság