text:
EU ismeretek Dr. Medina, Viktor - PDF
Download "EU ismeretek Dr. Medina, Viktor"
1 EU ismeretek Dr. Medina, Viktor
2 EU ismeretek Dr. Medina, Viktor Publication date 2011 Szerzői jog 2011 Szent István Egyetem Copyright 2011, Szent István Egyetem. Minden jog fenntartva,
3 Tartalom Bevezetés... iv I. Történeti áttekintés Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái A Hatok Közössége és az első csatlakozások Az Európai Unió létrejötte és bővülése II. Az Európai Unió intézményei és azok működése Az Európai Unió intézményei és azok működése III. Az Európai Unió jogrendszere Az Európai Unió jogrendszere IV. Az Európai Unió pénzügyi rendszere Az Európai Unió pénzügyi rendszere V. Az Európai Közösség politikái Az Európai Közösség politikái VI. Az európai Unió működése napjainkban Az európai Unió működése napjainkban Fogalomtár... lxxi iii
4 Bevezetés Magyarország május1-i EU-csatlakozása óta mindannyian az Európai Unióban élünk, és az uniós intézményrendszer keretien belül tevékenykedünk. Ezek alapján megalapozottan lehet feltételezni, hogy a Hallgató számára igen fontos és értékes információkat jelentenek az európai uniós ismeretek. A tananyag keretein belül a Hallgató egy átfogó ismeretanyagot kap az Unió történelméről, működéséről, célkitűzéseiről és a világban betöltött szerepéről. A történeti áttekintés során megvilágításra kerül, hogy milyen körülmények váltották ki az Európai Közösség megszületését, és az hogy vezetett a jelenlegi Európai Unió kialakulásához. A múlt megismerése segít megérteni napjaink eseményeit, a jelenlegi körülményeinket. Ezáltal pedig sokkal könnyebben tudunk tájékozódni a bonyolultnak tűnő jelenlegi rendszerben. Az EU működését az intézményrendszer, a pénzügyi- és jogrendszer ismertetésén keresztül tudja megérteni a Hallgató. Az intézményrendszer rendkívüli komplexitását az Unió azon elve okozza, amely szerint igyekszik mindenki érdekeit képviselni. Az érdekérvényesítés nézőpontjából bemutatva pedig az intézményi struktúra már nem is fog olyan bonyolultnak tűnni. Az Európai Unió jogrendszere sajátos, eltér a nemzetközi jog gyakorlatától. A rendszer felépítésének és működésének megismerése tehát azért fontos, hogy a Hallgató szükség esetén tudja, hogy adott esetben milyen jogorvoslatot kaphat. A pénzügyi rendszer teszi lehetővé, hogy az Unió céljai megvalósuljanak. A költségvetés bevételi és kiadási oldalának megismerése képessé teszi a Hallgatót, hogy megértse milyen forrásokból, milyen területekre lehet uniós pénzeszközökhöz jutni. A Közösség politikáiban testesül meg az Unió célkitűzéseinek megvalósítása. A politikák megismerése segít megérteni, hogy az EU milyen közös célok mentén fejti ki a tevékenységét. Az Unió legfrissebb változásait mutatja be az utolsó fejezet, amelyből a Hallgató megismerheti, hogy milyen változások zajlanak napjainkban, és mi várható a közeljövőben. A tananyag elsajátítását követőn átfogóan, de részletesen be kell tudni mutatni az Unió történeti áttekintését, működését, célkitűzéseit és a világban betöltött szerepét. iv
5 I. rész - Történeti áttekintés Bevezető A történelem jelentősége abban rejlik, hogy segít megérteni a jelent. Az Európai Unió történeti áttekintése ezért hozzájárul ahhoz, hogy a Hallgató átlássa, a jelenlegi problémák honnan gyökereznek, továbbá megismerje, hogy milyen előzmények alapján formálódtak. Azt is világossá teszi, hogy miért volt szükség a Közösség létrehozására, az országok integrációjára. A történeti áttekintés során a Hallgató végig követheti, hogyan alakult ki a 27 tagú Európai Unió 6 ország kezdeményezéséből, milyen események indukálták a folyamatos bővítést. Bemutatásra kerül, hogy milyen újabb és újabb nehézségeket jelentett az új országok csatlakozása. Érthetővé válik, hogy a taglétszám bővülése miatt jelentkező egyre több probléma ellenére, miért volt mégis a legjobb megoldás az integráció további mélyítése. A három tanegységben választ kaphat a Hallgató arra a kérdésre is, hogy a szerződések hogyan lendítették előre az integrációs folyamatot, melyek voltak a főbb elemei, milyen módon változtatták meg az addigi elképzeléseket, és milyen nehézségek merültek fel az érvényesítésük kapcsán. A történeti áttekintés tudásanyagának elsajátítása után képessé kell válni az Európai Unió megszületésének és az integrációs folyamat alakulásának bemutatására, a főbb szerződések tartalmi ismertetésére, az újra és újra jelentkező problémák feltárására, illetve a különböző megoldási javaslatok értékelésére.
6 1. fejezet - Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái Bevezető Ebben a tanulási egységben a Hallgató megismerheti, hogy milyen tényezők játszottak szerepet az Európai Közösség megszületésében. Melyek voltak azok az előzmények, amelyek elkerülhetetlenné tették a nyugateurópai országok integrációját. A fejezet lehetőséget nyújt, és gyakorlati példával szolgál arra is, hogy egy megoldhatatlannak tűnő helyzetben is lehet olyan megoldást találni, amely nem konfrontáción, hanem együttműködésen és a konszenzus keresésen alapul. A fejezet célja, hogy a Hallgató megismerje az integráció formáit, és így az Európai Unió történeti áttekintése során felismerhesse azokat, és meglássa, hogyan fűződik egyre szorosabbra az együttműködés a tagországok között. Végül pedig megismerheti a Schuman-terv briliáns javaslatát, a Montánunió megalakulását, a Pleven-terv és az Európai Védelmi Közösség megvalósításának nehézségeit, valamint a Nyugat-Európai Unió megalakulásának hátterét. A fejezet elsajátítása után el kell tudni mondani az Európai Közösség megszületésének előzményeit, bemutatni a francia politika lényegét, érzékeltetetni a Schuman-terv előnyeit, valamint részletezni a Montánunió megalakulását, a Pleven-terv és az Európai Védelmi Közösség megvalósításának nehézségeit, és végül a Nyugat-Európai Unió megalakulását. Előzmények Az első és a második világháború is rámutatott arra, hogy a világ békéje nagyban függ az európai nemzetek együttélésének harmóniájától. A nemzetek közötti ellentétek leggyakrabban az eltérő gazdasági érdekekre vezethetők vissza. Ha például egy ország több természeti kinccsel, vagy bármilyen erőforrás többlettel rendelkezik, mint a szomszédja, akkor az, több szempontból is konfliktus forrásként jelentkezhet. A konfliktusok megoldásának gyakori módja a háború. A másik, sokkal szimpatikusabb lehetőség az integráció, amely különböző formákban, a közös célok mentén segíthet az eltérő érdekekből származó ellentéteket csökkenteni vagy megszűntetni. Ennek szellemében az első világháború után Aristide Briand (1. ábra) francia külügyminiszter már egy Egyesült Európáról álmodott. Az álom akkor nem valósult meg, helyette 1929-ben megszületett a Kellogg-Briand-paktum, amely értelmében a szerződéshez csatlakozó országok lemondanak a háborúról, mint a nemzetközi konfliktusok megoldásának eszközéről. A javaslatot Frank B. Kellogg (2. ábra) amerikai külügyminiszter fogalmazta meg április 13-án, válaszul Briand kérésére, hogy az USA garantálja Franciaország határainak sérthetetlenségét. A paktumhoz 1929 végéig összesen 54 ország csatlakozott. 2
7 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái 1. ábra: Aristide Briand. Forrás: 2. ábra: Frank B. Kellogg. Forrás: Briand eredeti javaslata egy francia-német együttműködésen alapuló európai szövetség létrehozása volt, amelyből a kontinens országai közül egyedül a Szovjetuniót rekesztette volna ki. Az elképzelés azonban megbukott, mert a tényleges célja az volt, hogy a britek bevonásával egy francia hegemóniát teremtsen meg Európában, ami nem tetszett Nagy-Britanniának. Az 1930-as években több hasonló elképzelés is született, de egyik sem tudott megvalósulni az európai nagyhatalmak érdekellentétei és az érintettek ellenállása miatt. Az osztrák-német vámunió, a közép-európai térség rendezését megcélzó Benes-javaslat (dekrétum), az angol Vansittart-Sargent-féle dunai államok vámuniója, valamint az 1932-es Tardieu-terv is megbukott. A második világháború után ismét felmerült, hogy a konfliktusok megoldását inkább a gazdasági és politikai határok lebontásával kellene megoldani. A brit Winston Churchill (3. ábra) hasonló elképzeléseket vázolt fel, mint egykor Briand. Az álmodozás mellett azonban konkrét terv is született ben Robert Schuman (4. ábra) francia külügyminiszter és munkatársa Jean Monnet (5. ábra) egy briliáns megoldást talált ki a második világháború után kialakult helyzet kezelésére, amely Franciaország számára kedvező és sok más ország számára is elfogadható volt. 3
8 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái 3. ábra: Winston Churchill. Forrás: 4. ábra: Robert Schuman. Forrás: 4
9 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái 5. ábra: Jean Monnet. Forrás: Európa a második világháború után A háború utáni Európát elsősorban az jellemezte, hogy elvesztette vezető világpolitikai szerepét. Egy új nemzetközi rend alakult ki, amelyben a vezető hatalmi szerepet az USA és a Szovjetunió kapta. A döntések tehát az európai nemzetek feje felett születtek. A háború a legnagyobb kárt Európában tette, tehát itt volt a legnagyobb méretű újjáépítésre szükség. Az ipari termelés újraélesztéséhez pedig nagymennyiségű nyersanyag kellett. A nyersanyagtermelés és a késztermékek előállítása gyakran más-más országokban történt, ami megkövetelte a különböző országok közötti kereskedelmet. Az országhatárok azonban jelentősen megnehezítették a termékek szabad és gyors áramlását, lassítva ezzel az újjáépítés folyamatát. A világháború tanulságaként belátható volt, hogy a különböző európai országokban működő és az országok között koordináló szerepet ellátó intézményi rendszer felülvizsgálatra szorul. Egy jól átgondolt, újra strukturált intézményrendszerrel megelőzhető, illetve előre jelezhető lehetett volna az országok közötti konfliktusok elmélyülése. Franciaország problémái A második világháborúban elszenvedett katonai vereség miatt Franciaország hatalmi státusa megrendült. A háború lezárását követő döntésekben ezért sorra figyelmen kívül hagyták a francia álláspontot. Részben ennek is köszönhető, hogy a francia ellenállást vezető, és később a francia politikát irányító Charles de Gaulle (6. ábra) tábornok Németországgal kapcsolatos elképzelései nem valósultak meg. De Gaulle úgy gondolta, hogy Németországról le fogják választani a Ruhr-vidéket, a Rajna-vidék katonai megszállás alatt marad, a szénben gazdag Saar-vidék pedig gazdasági unióra lép Franciaországgal. Ezzel szemben az angolszász politika diadalmaskodott, ezért a franciáknak el kellett fogadni Nyugat-Németország (a későbbi NSZK - Német Szövetségi Köztársaság) létrehozását, valamint a Marshall-tervet a német ipar helyreállítására. 5
10 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái 6. ábra: Charles de Gaulle. Forrás: Az integráció, mint megoldás Az első világháborút követő időszakhoz hasonlóan a második világháború után is felmerült az integráció gondolata, mint konfliktus megoldási és megelőzési lehetőség. Több elképzelés is született. A britek elsősorban katonai szövetségben gondolkodtak, a belga Paul Henri Spaak (7. ábra) inkább a gazdasági együttműködést szorgalmazta, és javasolta a Benelux vámuniót. Az amerikaiak a háború kirobbanásának okát elsősorban a szűk nemzeti piacok miatti ellentétekben látták, ezért támogattak és felkaroltak minden olyan politikai erőt, amelyik az integrációért küzdött. Ennek az elképzelésnek volt az egyik eszköze a Marshall-terv, amelynek egyik feltétele az érintett országok közös elképzelésen alapuló előterjesztése volt. Úgy gondolták, hogy a közös célok mentén, a tőkeinjekcióval beinduló gazdaságok megfékezik a kommunizmus terjedését és segítik a gazdasági, politikai és katonai integrációk kialakulását. 7. ábra: Paul Henri Spaak. Forrás: Néhány konkrét lépés is történt az integráció irányába: március 17.: Az Egyesült Királyság, Franciaország és a Benelux államok aláírták a brüsszeli szerződést, amely a katonai védelem mellett gazdasági, szociális és kulturális együttműködést is szorgalmazott. 6
11 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái április 4.: Washingtonban 12 ország képviselői aláírták az Észak-atlanti Szerződést (NATO), amely az amerikai haderő európai jelenlétével biztosította Nyugat-Európa védelmét az estleges szovjet terjeszkedéssel szemben május 5.: A Benelux államok, Dánia, az Egyesült Királyság, Franciaország, Írország, Izland, Olaszország, Törökország, Norvégia és Svédország részvételével megalakult az Európa Tanács, amely története során hasznosnak bizonyult a jogállamiság garanciáinak erősítésében. A szervezet ma is működik, központja Strasbourgban van. A nemzetközi integráció formái Az integrációnak nemzetközi szinten számos formája lehet. A világ számos országánál megfigyelhetők a különböző szinten és mélységben kialakult szerveződések. Az integrációs formákat jellemzőik alapján 6 szintre lehet osztani (1. táblázat). Ezek a szintek megfigyelhetők az Európai Unió kialakulásának történeti áttekintésében is. 1. táblázat: Az integrációs formák jellemzői. Forrás: Katonáné Popovics, Az integráció első lépése a szabadkereskedelmi társulás. A társulásban résztvevő országok között már liberalizált a külkereskedelem, tehát egymás között az árukra és a szolgáltatásokra nincsenek vámok, de a kívülállókkal szemben minden ország külön nemzeti vámpolitikát folytat. Az integráció következő lépése a vámunió. Ebben az esetben is vámmentes az áruk és szolgáltatások tagok közötti kereskedelme, de itt már közös külső vámokat alkalmaznak, és közös kereskedelempolitikát folytatnak. A közös piac esetében az áruk és szolgáltatások szabad áramlásán túl, minden termelési tényező, a tőke és a munkaerő áramlása is szabad. Az egységes (belső) piac az integráció negyedik lépését jelenti. Ebben a formában a vámokon és a mennyiségi korlátokon túl, a nem vámjellegű korlátokat is felszámolják. Ezeket a korlátokat három csoportba lehet sorolni: fizikai (pl. határformalitás) technikai (pl. előírások, standardok) pénzügyi (pl. adó) A gazdasági unió a közös piacon túl már a gazdaságpolitikák integrációját is megvalósítja. A nemzeti gazdaságpolitikák harmonizálásának végső célja azok közösségi szintű egységesítése, amely legfontosabb eleme a közös valuta. 7
12 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái Az integráció legszorosabb formája a politikai unió, amely a kormányzat és a törvényhozás közösségi szintre való emelését jelenti. A folyamat legfontosabb elemei a közös külpolitika kialakítása és a bel- és igazságügyek közös szintre emelése. A Schuman-terv A második világháborút követően megfogalmazott különböző integrációs elképzelések közül végül a francianémet határ közelében nevelkedett Robert Schuman, és a francia gazdasági modernizáció felelőse Jean Monnet által kidolgozott javaslat tűnt ténylegesen megvalósíthatónak. A tervet május 9-én, egy nemzetközi sajtókonferencián jelentették be. Az alapötlet egy szupranacionális főhatóság létesítése volt, amely ellenőrizné a csatlakozó országok, persze elsősorban a Francia- és Németország szén- és acél termelését, ezzel lehetetlenné téve a titkos fegyverkezést és a háborút. A francia tervezet persze továbbra is a saját nemzeti érdekeiket helyezte előtérbe, de egy olyan javaslatot fogalmazott meg, amelyet más országok is el tudtak fogadni. A Schuman-terv francia szempontból azért volt előnyös, mert a tervezettel Franciaország ismét kezdeményezőként lépett fel. Nem volt szükség a brit részvételre, akik nem akartak túllépni a hagyományos kormányközi együttműködések keretein. Emellett garantálni tudta a német szenet a francia acélipar számára. Németország számára is kedvező volt a terv, hiszen háborús vesztesként mégis egyenlő feltételekkel és egyenrangú partnerként csatlakozhatott az európai intézményekhez. Az új integráció alternatívát nyújtott számára a tradicionális német-orosz és az újonnan kialakuló amerikai szövetséggel szemben is. Német részről még a terv mellé állt az országot vezető Konrad Adenauer (8. ábra) kancellár is, aki kereszténydemokrata politikusként a javaslatban az európai keresztény kultúra megvédését is biztosítva látta. 8. ábra: Konrad Adenauer. Forrás: A többi európai ország szempontjait figyelembe véve is számos pozitív vonzata volt a tervnek. Az európai integráció ellensúlyt jelenthetett a túlzott amerikai és szovjet befolyással szemben. A szén és acél kereskedelem fellendítésével elősegíthette a háború utáni újjáépítés felgyorsítását és az ipari termelés beindítását. Az acéltermelés ellenőrzésével elejét lehetett venni a háborús készülődésnek. Olyan intézményi formák kialakulását tette lehetővé, amely különbözött a hidegháborús intézményektől. A háborús vesztesek egyenrangú partnerként vehettek részt a tárgyalásokon. A nyugat-európai államokban túlnyomórészt kereszténydemokrata és szocialista pártok kormányoztak és számukra az új integráció garanciát jelentett az európai keresztény kultúra fenntartásához a kommunizmus térhódításával szemben. Tovább erősítette a terv megvalósításának szükségességét, hogy 1950 nyarán kitört a koreai háború, amelyben Észak-Korea szovjet és kínai segítséggel megkísérelte az ország egyesítését. A háború fordulatot hozott az amerikai külpolitikában is, hiszen fenn állt a lehetősége Németország szovjet indíttatású egyesítésének is. Ezek után már az Egyesült Államok is támogatta a Schuman-terv megvalósítását. 8
13 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái A Montánunió A Montánunió céljai a következők voltak: Biztosítsa a háború utáni békét a győztes és a vesztes felek között. A tagokat egyenrangúakként egy közös intézményrendszerrel fogja össze. Eltörölje a szénre, kokszra, vasra és a hulladék vasra vonatkozó behozatali és kiviteli vámokat, mennyiségi korlátozásokat. Eltörölje a termelők, a vásárlók és a fogyasztók közötti megkülönböztető rendszabályokat, különösen az árak, a szállítási feltételek és a fuvardíjak tekintetében. A Főhatóság döntései kötelező érvényűek voltak a nemzeti kormányokra. Ezek a döntések alapjaiban érintették a résztvevő országok termelését, és végeredményben sikeressé tették a Montánunió egész tevékenységének működését. A kereskedelmi megszorítások fokozatosan eltűntek a hat ország kereskedelméből és 1958-ra már jól mérhető sikereket lehetett tapasztalni. A tagállamok közötti acélforgalom 157%-kal, az acéltermelés 65%-kal nőtt. Az Európai Védelmi Közösség és a Nyugat-Európai Unió Az Egyesült Államok Nyugat-Németország (NSZK) 1949-es megalakulásától kezdve folyamatosan sürgette az ország politikai stabilitásának és belbiztonságának növelését. Ezt úgy képzelte el, hogy segít felfegyverezni az országot. Ez az elképzelése elsősorban francia oldalról heves ellenállásba ütközött ben kitört a koreai háború, amelyet sokan úgy értékeltek, mint egy főpróbát a kettészakadt Németország szovjet támogatással történő újraegyesítéséhez. A Brüsszeli Szerződés országainak külügyminiszterei aggódva állapították meg, hogy Nyugat-Európának nincs elegendő katonai felkészültsége egy ilyen konfliktus fegyveres megoldására. Ezt csak amerikaiak segítségével tudnák megoldani, akik viszont az NSZK felfegyverzését javasolták. Végül a reménytelennek tűnő helyzetből ismét a franciák találtak előremenekülési lehetőséget október 24-én a Schuman-terv analógiájára bejelentették a Pleven-tervet. Ennek keretében egy, az európai politikai intézményekhez kapcsolódó Európai Hadsereg felállítását javasolták. Ez egy nemzetek feletti struktúra lett volna, és a haderőt többnemzetiségű hadosztályokból állították volna össze. A főparancsnokot az európai védelmi miniszter nevezte volna ki, aki a szupranacionális Miniszteri Tanácsnak tartozott volna felelősséggel. Ebben a verzióban a németeket csak zászlóalj szinten sorozták volna be a többi alakulatba, nem kaptak volna lehetőséget saját haderő és főparancsnokság alakítására. Az 1950 őszétől megindult tárgyalások azonban nem hoztak sikereket. Mindenki ragaszkodott az eredeti elképzeléséhez. Az amerikaiak továbbra is a németek felfegyverzését sürgették, a britek ki akartak maradni a szupranacionális hatóság irányítása alól. Végül csak a Montánunió hat állama maradt, amelyek május 27-én Párizsban aláírták az Európai Védelmi Közösség (EVK) tervét. Természetesen az elképzelés ilyen formájában már nem lehetett európai hadseregről beszélni. A szerződés ratifikációja során azonban éppen Franciaországban bukott meg a javaslat, ahol a nemzetgyűlés augusztus 30-án leszavazta a kezdeményezést. A konfliktust végül az október között tartott Párizsi Konferencia oldotta meg, ahol aláírták a háború utáni legfontosabb szerződés rendszert. Megállapodtak a megszállási rendszer megszüntetéséről. Létrehoztak az angolok részvételével egy új szervezetet, a Nyugat-Európai Uniót. Az NSZK-t felvették a NATO-ba. Végül megállapodtak a Saar-vidék sorsáról is. Összefoglalás A második világháborút követően Európa újjáépítésére, a térség stabilizálására, az újabb háború kitörésének megakadályozására, valamint a győztes és vesztes felek kibékítésére, az európai nemzetek közötti konfliktusok megoldására volt szükség. A feladatok békés keretek közötti megoldását csak egy közös célok és érdekek mentén kialakult integráció keretében lehetett megvalósítani. Az integráció különböző formáit az Európai Unió történetének áttekintése során végig lehet követni. A háborút követő különböző integrációs törekvések közül a Schuman-terv emelkedett ki. Az elképzelés lényege egy szupranacionális főhatóság létesítése volt, amely ellenőrizné a csatlakozó országok szén és acél 9
14 Az Európai Közösség megszületése és az integráció formái termelését, ezzel lehetetlenné téve a titkos fegyverkezést, és a háborút. A javaslat legnagyobb előnye az volt, hogy úgy kínált megoldást a problémákra, hogy közben nem sértette az európai államok érdekeit. Az európai integráció ellensúlyt jelenthetett a túlzott amerikai és szovjet befolyással szemben. A szén és acél kereskedelem fellendítésével elősegíthette a háború utáni újjáépítés felgyorsítását és az ipari termelés beindítását. Az acéltermelés ellenőrzésével elejét lehet venni a háborús készülődésnek. Olyan intézményi formák kialakulását tette lehetővé, amely különbözött a hidegháborús intézményektől. A háborús vesztesek egyenrangú partnerként vehettek részt a tárgyalásokon. A nyugat-európai államokban túlnyomórészt kereszténydemokrata és szocialista pártok kormányoztak és számukra az új integráció garanciát jelentett az európai keresztény kultúra fenntartásához a kommunizmus térhódításával szemben. A Schuman-terv bejelentését követően hat ország részvételével megalakult a Montánunió, más néven a Szén és Acélközösség. Az elképzelés sikerét jól mutatta, hogy a vámok eltörlésével a tagországokban jelentősen megnőtt a kereskedelem és a termelés volumene, ami segítette az ipar gyorsabb fejlődését és a háború utáni újjáépítést. A gazdasági stabilizálása mellett azonban szükség volt a térség katonai stabilitásának megteremtésére is, amely Nyugat-Németország kapcsán igen labilis volt. Ekkor merült fel a Pleven-terv alapján egy Európai Hadsereg felállítása. A tervhez a Montánunió hat tagja csatlakozott, de ekkor már csak Európai Védelmi Közösségről volt szó. Végül ez is megbukott, mert Franciaországban nem sikerült ratifikálni. A megoldást végül az 1954-es Párizsi Konferencia jelentette, ahol aláírták a háború utáni legfontosabb szerződés rendszert. Ellenőrző kérdések 1. Milyen előzményei voltak a Közösség megszületésének? 2. Milyen integrációs formák léteznek? 3. Mi a Schuman-terv lényege? 4. Mi a Montánunió? 5. Mi az Európai Védelmi Közösség és a Nyugat-Európai Unió lényege? 10
15 2. fejezet - A Hatok Közössége és az első csatlakozások Bevezető Az Európai Közösség megalakulását követő időszak bemutatásával a Hallgató megismerheti, hogy milyen nagy kihívást jelent a tagállamok közötti érdekegyeztetés. Továbbá a bővítések után, hogyan bonyolódik tovább a közös célok felismerése és az érdekek összehangolása. A brit csatlakozás előzményeinek feltárásával érzékelhetővé válik, hogy a végeredmény szempontjából milyen fontos egy adott kérdés megközelítése. A déli kibővülés kapcsán a Hallgató megismerheti, hogy egy nem megfelelően előkészített lépés, milyen hosszútávon jelentkező problémákat tud gerjeszteni. A fejezet elsajátítása után ismerni kell a Római Szerződés lényegét, a brit és francia politika változását, a luxemburgi kompromisszumot, a kilencek közösségét, a déli kibővülés tapasztalatait, az Egységes Európai Okmányt és a Fehér Könyvet. A Római Szerződés A Nyugat-Európai Unió megalakulását követően a Benelux-államok átvették a kezdeményezést a franciáktól ben a Montánunió keretein belül kidolgozták a Beyen-tervet, amely a gazdasági összefogás ösztönzésének segítségével, hosszú távon nyitotta meg az utat a politikai integráció felé. A Montánunió Miniszteri Tanácsa a belga P. H. Spaak vezetésével egy szakértői bizottságot kért fel a terv részletes kidolgozására. A munkában kezdetben a britek is részt vettek, de néhány hónap múlva visszaléptek. A jelentés áprilisában került előterjesztésre, és az Európai Gazdasági Közösség, valamint az Euratom megalakítását javasolta. Az alapító szerződéseket március 25-én írták alá Rómában, ezt követően rendkívül gyorsan, még az év végéig mind a hat tagállamban ratifikálták. A Római Szerződés január 1-jén lépett életbe, létrehozva az Európai Közösségeket, amely a Montánunióból, az Európai Gazdasági Közösségből és az Euratomból állt. Alapvető célja egy vámunió létrehozása volt, szabad és egyenlő versennyel a hat tagállam között, és közös külső tarifarendszerrel a kívülállókkal szemben. Kevésbé volt szupranacionális, mint a Montánunió, hiszen a tagállamok kormányaira hagyta a szorosabb unió felé haladással kapcsolatos döntéseket. Az eredeti tervek szerint a vámunió kiépítését 12 év alatt szerették volna megvalósítani, de ez a vártnál gyorsabban ment, és január 1-jétől eltörölték a 6 ország közötti vámokat. A 1960-as évek folyamán létrehozták a közös agrár- és kereskedelempolitikát, továbbá számos gazdasági célt is sikerült elérni, ezért a közös vámpolitikától a gazdaság további élénkülését és fejlődését várták. Az eredmények részben visszaigazolták a várakozásokat, hiszen 1958 és 1970 között a belső kereskedelem az ötszörösére nőtt, a külső export két és félszeresre duzzadt, míg a GDP növekedése évi 5% körül mozgott. Az elért növekedést azonban annak a tükrében kell értékelni, hogy a vizsgált időszakban a kereskedelem bővülése általános volt. Tovább csökkentette az elért eredmények sikerét, hogy nem valósult meg maradéktalanul a Római Szerződés minden pontja. Például a regionális és szállítási politikában csak az első lépések történtek meg. A szociális alap pedig kis pénzeszközöket kapott, amelyből nem tudta hatékonyan kezelni a szociális problémákat, továbbá a munkanélküliség kérdését sem sikerült orvosolni. A brit politika A nehézségek ellenére az EGK mégis sikeres volt, amelyet legjobban a brit politika változása mutatott. Az EGK megalakulásakor a britek egy a hatok és az OEEC-országokat tömörítő szabadkereskedelmi társulásban látták a jövőt, ezért 1960-ban megszervezték az Európai Szabadkereskedelmi Társulást (EFTA) Nagy-Britannia, Ausztria, Dánia, Norvégia, Portugália, Svédország és Svájc részvételével. Az EFTA 1970-ben Izlanddal, majd 1985-ben Finnországgal bővült. 11
16 A Hatok Közössége és az első csatlakozások Az EFTA azonban messze nem volt olyan sikeres, mint az EGK, hiszen lényegesen kevesebb fogyasztót érintett, földrajzilag elkülönült volt, és gazdaságilag London uralta. Az angol politika hamar felmérte a két szervezet közötti különbséget, és Harold Macmillan konzervatív kormánya nevében 1961 júliusában bejelentette csatlakozási szándékát az EGK-hoz, ami hatalmas politikai vitát váltott ki a hatok között. A francia politika A bővítés legnagyobb ellenzője a Francia nemzetiségű de Gaulle volt, aki a nemzetek Európája elvet, a nemzetállamok elsőbbségét vallotta, a teljes egységhez vezető közösségi megközelítéssel szemben. Bár a franciák kezdeményezték az Európai Közösség megalakulását, és azt, hogy a szén és acéltermelést egy szupranacionális hatóság felügyelje, de Gaulle-nak egyáltalán nem volt célja, hogy Franciaország bármilyen szupranacionális szervezetben feloldódjon. Ellenezte a közös agrárpolitikát is, mert az megkötötte a kezét egy stratégiailag fontos ágazat közvetlen nemzeti irányításában. A britek csatlakozását azért ellenezte, mert úgy vélte, hogy az angolok belépésével az amerikai politika kap szerepet az európai döntéshozatalban. Támadta az Európai Védelmi Közösség elképzelését, amely végül 1954-ben megbukott. Kiterjedtebb politikai együttműködést akart a hat tagállam között az amerikai politika ellensúlyozására, és Nyugat-Európa (értsd: Franciaország) nagyobb világpolitikai szerepe érdekében. Véleménye szerint azonban az együttműködést kormányközi, nem pedig integrációs szervezetek útján kell elérni. Partnerként meglepő módon a német Adenauer kancellárt nyerte meg, aki inkább a szupranacionális megoldásokat részesítette előnyben, és aggódott de Gaulle heves Amerika-ellenessége miatt, de reálpolitikusként felismerte, hogy a német-francia együttműködés az alapja a német Európa-politikának. Emellett viszonoznia kellett a tábornoknak az es berlini válság során kapott francia támogatást. A hatok vezetői 1961-ben megállapodtak, hogy Christian Fouchet (9. ábra) vezetésével létrehoznak egy bizottságot a helyzet megoldására. A bizottság végül, de Gaulle kívánságának megfelelően azt javasolta, hogy az együttműködés a tagállamok egyhangú egyetértésének elvén alapuljon. Ezt a megoldást végül azzal a feltétellel fogadták el, hogy fenn kell tartani az atlanti szövetséget, és folytatni kell az EGK gazdasági együttműködését. Ez a döntés végeredményben vétójogot biztosított a tagállamoknak, amellyel de Gaulle 1963 januárjában élt is, amikor megvétózta az angolok felvételét az EGK-ba. 9. ábra: Christian Fouchet. Forrás: Ezt követően állandósultak a viták, és az EGK súlyos válságba került. A franciák minden lehetséges módon ellehetetlenítették az EGK intézményeinek a működését. Folyamatosan támadták a közös agrárpolitikát júliusától a franciák nem vettek részt az EGK döntéshozó szerveinek az ülésein. Ez az ún. üres székek politikája eredményezte az EGK fél éven át tartó, legsúlyosabb válságát. Végső lépésként 1966-ban Franciaország kilépett a NATO-ból. A francia hozzáállás hátterében az állt, hogy 1966-tól, az eredményesebb működés érdekében át kellett volna térni a többségi szavazásra, ami a vétójog megszűnését, és a francia érdekérvényesítés csökkenését jelentette. A luxemburgi kompromisszum 12
17 A Hatok Közössége és az első csatlakozások A megoldást végül januári luxemburgi külügyminiszteri ülésen sikerült megtalálni. A luxemburgi kompromisszum eredményeként a Római Szerződés érintetlenül hagyása mellett, az egyhangúság elve is érvényben maradt, amennyiben egy olyan kérdésről kell dönteni, amely egy tagállam szempontjából nagyon fontosnak minősül. A közös agrárpolitika bevezetésére egy lassított ütemtervet fogadtak el. A franciák elégedettek voltak az eredményekkel, és újra részt vettek az üléseken. Visszaállt a rend, az EGK túlélte a válságot folyamán összevonták a három intézmény (Montánunió, EGK, Euratom) addig párhuzamosan működő szervezeteit. Ekkortól beszélünk Európai Közösségekről. Megvalósult a közös agrárpolitika (KAP) és a vámunió. Az EK első bővítésének előzményei Az EGK folyamatos sikerei láttán 1967-ben a britek ismételten kérték felvételüket a közösségbe, amelyet de Gaulle újból visszautasított. A britek azonban nem vonták vissza a kérelmüket, így mikor de Gaulle 1968-ban lemondott, és helyére George Pompidou (10. ábra) állt, megkezdődhetett a csatlakozás előkészítése. Pompidou az angol csatlakozást egész más oldalról közelítette meg, mint elődje. A bővítésben nemcsak az EK számára látott nagy kihívást, hanem egyfajta ellensúlyként tekintett az angolokra a gyorsan növekvő német gazdasággal szemben. 10. ábra: George Pompidou. Forrás: Az januári hágai csúcstalálkozón megállapodtak az EK bővítéséről, az integráció dinamizálásról, a KAP finanszírozásáról, valamint az együttműködésbe vonandó új gazdasági és politikai területekről. Az egyik ilyen terület volt a monetáris politika. Az 1970-ben készült Werner-jelentés a pénzügyi unió megvalósítását javasolta, amelyet az 1969-es francia frank és német márka közötti drasztikus árfolyam kilengése utáni EK belső kereskedelmének stabilizálása igazolt júniusában megkezdődtek a tárgyalások Nagy-Britannia, Dánia, Írország és Norvégia csatlakozásáról. A belépőknek el kellett fogadniuk az EK teljes joganyagát, de természetesen erre kaptak 5 év haladékot. A tárgyalások sikeresen haladtak, kivétel Norvégia esetében, ahol a halászati kérdések miatt lassan született megegyezés. Bár végül sikerült megegyezni, ezt már nem sikerült kommunikálni a lakosság felé, ezért a norvég csatlakozás ratifikálása a népszavazáson megbukott. A Kilencek Az 1972 januárjában aláírt csatlakozási szerződést év végéig sikerült ratifikálni, és január 1-jétől az EK három taggal bővült. A Nagy-Britanniával, Dániával és Írországgal kibővült EK lakossága 60 millió fővel nőtt és elérte a 250 milliót. A kibővült közösség a világkereskedelem egyötödét mondhatta magáénak. Ez megváltoztatta Európa gazdaságpolitikai súlyát, amelynek láttán az amerikai álláspont megváltozott. Ők kezdetben támogatták a Közösség megszületését, de ekkor már tartottak az EK erejének növekedésétől és az európai protekcionizmustól. 13
18 A Hatok Közössége és az első csatlakozások A kereskedelmi sikereket követte az EK világpolitika szerepének arányos növekedése. A fő akadályt azonban a gazdasági és politikai unió egyenlőtlen fejlődése jelentette. A semleges Írország, a halászati kvóták elosztása, a regionális egyenlőtlenségek komoly megoldandó problémákat jelentettek. Új feladatként jelentkezett a közös szociális, regionális, környezetvédelmi szakpolitika kialakítása. Az Európai regionális fejlesztési alap (ERFA) létrehozása, amely a Római Szerződésben nem sikerült. Végül pedig a pénzügyi integráció, monetáris unió (GMU) létrehozása. A legnagyobb kudarc az EMU bevezetése volt. Az 1972-es párizsi csúcson az EMU 1980-as megvalósításáról állapodtak meg, de az elképzelés már a következő évben meghiúsult. Az 1973-as arab-izraeli háború miatt felszökött olajárak miatt gyakorlatilag összeomlott a frissen létrehozott valutakígyó. Végül 1979-ben létrehozták az Európai Monetáris Rendszert (EMR), valamint az európai pénzegységet (ECU). Az EMS biztosította a pénzügyi együttműködést a tagállamok között. Az ECU bevezetésével pedig az árfolyam stabilitást szerették volna megteremteni. Az ECU a tagállamok valutáiból, a gazdasági erő súlyozásával számított bankszámla pénz volt. Az EMR fő eleme az átváltási mechanizmus (ERM) volt, amelyben a tagállamok nemzeti valutájukat az ECU százalékában fejezték ki. A rendszer életképesnek bizonyult, mert túlélte a második olajárrobbanást ( ) és némi stabilitást biztosított a 1980-as években. A közös pénz bevezetésének előnye, hogy nincs átváltási költség, az árak összehasonlíthatóak, így a piaci lehetőségek jobban felismerhetőek, ami ösztönzi a piaci versenyt, a gazdasági növekedést és a foglalkoztatottságot. A pénzügyi unió megteremtése mellett az 1976-os Tindemans-jelentés a politikai unió megteremtésének fontosságára hívta fel a figyelmet. Javaslatot fogalmazott meg a közös EK-külpolitikára, a Bizottság szerepének növelésére, az állampolgárok Európájának kiépítésére a mozgásszabadság kiszélesítésével és az EK tevékenységének kiszélesítésére. A jelentést a föderalisták örömmel fogadták, de a kormányok erősen vonakodtak a Bizottság hatalmának növelésétől. Végül csak szavakban és nem tettekben történtek lépések a megvalósítására. A déli kibővülés Az EK a nehézségek ellenére folyamatosan erősödött, amelynek alapja Európa politikai stabilitása volt, amit főként azok a déli államok fenyegettek, ahol a különböző diktatúrák felbomlása jelentős politikai bizonytalanságot okozott. A stabilitás megteremtése érdekében az EK megpróbálta bevonni a közösségbe ezeket az országokat. Először Görögországot, majd Spanyolországot és Portugáliát vette fel tagjai közé. Görögországgal először 1960-ban kezdődtek meg a csatlakozási tárgyalások, ezt követően 1962-ben társulási szerződést kötöttek. A görög katonai junta közötti uralma azonban egy időre szüneteltette az integrációs folyamatot. A csatlakozási szerződés aláírására végül 1979-ben került sor, majd rövid átmeneti időszakot követően 1981-ben Görögország tag lett. A tagfelvételt az EK nem elsősorban gazdasági megfontolásból kezdeményezte, hiszen Görögország a diktatúrát követően gazdaságilag jelentősen visszaesett. A csatlakozásra tehát a politikai stabilitás megteremtéséhez volt szükség. Hasonló volt a helyzet Spanyolország és Portugália esetében is. A két ország a hetvenes évek közepén szabadult fel a diktatúra alól. A csatlakozási tárgyalások itt hosszabb időt vettek igénybe, így végül 1986-ban váltak taggá. A déli kibővülés tanulságai A déli kibővülés sikeresnek mondható a piacbővítés és az új demokráciák politikai stabilizálása szempontjából. A sikerek mellett azonban számos újonnan megoldandó feladat elé állította a Közösséget. A déli kibővülés rámutatott a Közösségen belüli jelentős fejlettségbeli eltérésekre. Az újonnan csatlakozó országok fejletlen gazdasága miatt nőttek a Szociális- és Regionális Alap, valamint a KAP kiadásai. A csatlakozásig túl rövid volt az átmeneti idő, ezért a déli államok nem tudtak felkészülni a versenyre. Ennek a következményei hosszú évekre kihatottak, és évek múlva is jelentős feszültségeket gerjesztettek a Közösségen belül. A hirtelen felmerült problémák nagy részét azonban sikerült orvosolni, hiszen ekkor még rendelkezésre álltak a felzárkóztatáshoz szükséges támogatási keretek. A későbbi konfliktusok forrásai azonban éppen ezek a nem várt jelentős mértékű kiadások voltak. Jól jellemzi ezt, hogy Németország lakossága évvel a déli kibővülés után még mindig minden aktuális probléma gyökerét a mediterrán országokra elköltött támogatásra vezette vissza. 14
19 A Hatok Közössége és az első csatlakozások A felzárkóztatási pénzt azonban nem mind a három ország használta fel hatékonyan. Görögország felélte a támogatásokat, és mindig újabb és újabb segítséget igényelt. Portugáliában sem voltak szembetűnő eredményei a támogatásoknak. Spanyolország azonban jól gazdálkodott, és komoly fejlesztéseket valósított meg, aminek köszönhetően látványos fejlődésnek indult. Soha nem látott autópálya építkezésekbe kezdett, amely segítségével az ország területén szétszórtan elhelyezkedő városokat beintegrálta Európa kereskedelmi és idegenforgalmi vérkeringésébe. Ez a látványos fejlődés ezután mágnesként vonzotta az újonnan csatlakozni vágyó országokat az integráció felé. A magyar kormányzat szeme előtt is a spanyol példa lebegett, amikor beadta a csatlakozási kérelmet. Az EK számára azonban tanulságként szolgált a déli kibővülésre elköltött jelentős mennyiségű pénz, így a további csatlakozási tárgyalásoknál már sokkal jobban érvényesítették a gazdasági szempontokat. Az Egységes Európai Okmány Az EK bővítése kapcsán szükségessé vált a Közösség addigi működésének felülvizsgálata. Fél év egyeztetés után 1986 februárjában aláírták az Egységes Európai Okmányt (SEA), amely a ratifikációt követően 1987 nyarán lépett hatályba. Az okmány egyetlen dokumentumba foglalva elvégezte az alapító szerződések revízióját, kiterjesztette az EGK hatáskörét a környezetvédelmi és műszaki együttműködésre. Megerősítette a pénzügyi unió létrehozásának szándékát. Meghatározta az ERFA tevékenységi köreit. Kibővítette a többségi szavazással eldönthető kérdések körét, ami hatékonyabbá tette a döntéshozatalt. Ezzel megteremtette a feltételt az Európai Egységes Piac létrehozásához, és az intézményi-döntéshozatali háttér kialakításához. Így megvalósulhat az EGK eredeti célja a személyek, javak, szolgáltatások és a tőke teljesen szabad áramlása, amelynek céldátumát 1992-ben határozták meg. Az Egységes Európai Okmányban foglaltak kapcsán az egységes piac kialakításához Lord Cockfield (11. ábra) és kollégái 300 irányelvet dolgoztak ki, amelyeket az ún. Fehér Könyv foglalt össze. A végrehajtás határidejét december 31-ében állapították meg. A Fehér Könyv legnagyobb előnye az volt, hogy pontos menetrendet határozott meg a szükséges intézkedésekről a fizikai, technikai, pénzügyi akadályok terén tavaszán tették közzé a Cecchini-jelentést, amely az egységes piac várható hatásait vizsgálta. A számítások szerint az EK egészére vetítve a várható nyereség több mint 200 milliárd ECU-t jelentett, ami hatalmas összeg volt. 11. ábra: Lord Cockfield. Forrás: Összefoglalás Az január 1-jén életbe lépő Római Szerződés létrehozta az Európai Közösségeket, amely a Montánunióból, az Európai Gazdasági Közösségből és az Euratomból állt. Alapvető célja egy vámunió létrehozása volt. Az EK sikeres működése láttán a britek is csatlakozni szerettek volna a Közösséghez, de ezt a franciák megakadályozták. Úgy vélték, hogy az angolok belépésével az amerikai politika kap szerepet az európai döntéshozatalban. A következő években a franciák minden lehetséges módon ellehetetlenítették az EGK intézményeinek a működését. A francia hozzáállás hátterében az állt, hogy 1966-tól, az eredményesebb működés érdekében át kellett volna térni a többségi szavazásra, ami a vétójog megszűnését és a francia érdekérvényesítés csökkenését jelentette. 15
20 A Hatok Közössége és az első csatlakozások A megoldást végül az 1966-os luxemburgi kompromisszum jelentette, amely értelmében az egyhangúság elve érvényben maradt, amennyiben egy olyan kérdésről kell dönteni, amely egy tagállam szempontjából nagyon fontosnak minősül. De Gaulle 1968-ban lemondott, és a helyére lépő George Pompidou egyfajta ellensúlyként tekintett az angol csatlakozásra a gyorsan növekvő német gazdasággal szemben. Ez pedig azt jelentette, hogy már nem állt akadály a bővítés előtt. Az január 1-jével Nagy-Britanniával, Dániával és Írországgal bővült Közösség megváltoztatta Európa gazdaságpolitikai súlyát. A kereskedelmi sikereket követte az EK világpolitika szerepének arányos növekedése. A fő problémát azonban a gazdasági és politikai unió egyenlőtlen fejlődése jelentette, amely kapcsán számos új feladat fogalmazódott meg. A közös szociális, regionális, környezetvédelmi szakpolitika kialakítása, az Európai regionális fejlesztési alap (ERFA) létrehozása, végül pedig a pénzügyi integráció, monetáris unió (GMU) létrehozása nagy kihívások elé állította a Közösséget. Az EK a nehézségek ellenére folyamatosan erősödött, amelynek az alapja Európa stabilitása volt. A stabilitás megőrzése ezért különösen érdekében állt. Európa stabilitását főként azok a déli államok fenyegették, ahol a különböző diktatúrák felbomlása jelentős politikai bizonytalanságot okozott. A stabilitás megteremtésére, ezért az EK megpróbálta bevonni a közösségbe ezeket az országokat. Először Görögországot, majd Spanyolországot és Portugáliát vette fel tagjai közé. A déli kibővülés sikeresnek mondható a piacbővítés és az új demokráciák politikai stabilizálása szempontjából, de rámutatott a Közösségen belüli jelentős fejlettségbeli eltérésekre. A bővítés kapcsán felmerült problémák ugyan jórészt sikerült orvosolni, de a megoldásra fordított jelentős támogatás később számos konfliktus forrásává vált. A bővítések kapcsán szükségessé vált a Közösség addigi működésének felülvizsgálata, amelyet az Egységes Európai Okmány egyetlen dokumentumba foglalva elvégzett. Az Okmány kapcsán készült el a Fehér Könyv, amely 300 irányelvet tartalmazott és pontos menetrendet határozott meg a szükséges intézkedésekhez december 31-i céldátummal. Ellenőrző kérdések 1. Mi volt a Római Szerződés lényege? 2. Mi állt a francia politika hátterében? 3. Mi a luxemburgi kompromisszum lényege? 4. Mit tud az első bővítésről? 5. Melyek voltak a déli kibővülés előzményei és tapasztalatai? 16
21 3. fejezet - Az Európai Unió létrejötte és bővülése Bevezető A fejezetből megtudhatja a Hallgató, hogy mióta létezik az Európai Unió, mit jelent az Unió 3 pillére kifejezés, mik a maastrichti konvergencia kritériumok, és mi a szerepe a Schengeni övezetnek. A Hallgató megismerheti, hogy milyen feltételeknek kell Magyarországnak megfelelnie, hogy itthon is bevezetésre kerülhessen az euró. Információt kap az Európai Központi Bank szerepéről és az 15-ök közösségéről. A fejezet információval szolgál arról, hogy milyen intézményi reformok és lépések előzték meg az Unió keleti bővítését, és a jövőben mi várható a további bővítések kapcsán. A fejezetben elsajátított tudással meg kell tudni fogalmazni, hogy mit segített elő a Maastrichti, a Nizzai és az Amszterdami Szerződés. El kell tudni mondani, hogy az Európai Unió bővítése során melyik ország mikor és milyen körülmények között csatlakozott. Ismertetni kell tudni, hogy mit jelent az Unió 3 pillére, mi a Schengeni övezet, mi a szerepe az Európai Központi Banknak. Körvonalazni kell tudni, hogyan zajlottak le és milyen tapasztalatokkal zárultak az EU utolsó bővítései, továbbá, hogy mi várható a jövőben a bővítések kapcsán. A Maastrichti Szerződés, döntés az Európai Unióvá alakulásról Az Egységes Európai Okmányban és a Fehér Könyvben megfogalmazott célok eléréséhez szükség volt egy politikai konszenzus kialakítására. Két éves előkészítés után december 11-én a Maastrichtban tartott csúcstalálkozón végül sikerült megtalálni a megoldást. A luxemburgi elnökség által előkészített és a holland elnökség által felülvizsgált szerződéstervezet főbb pontjai a következők voltak: Bevezették az Európai Unió elnevezést az Európai Közösség helyett es céldátummal kitűzték a közös európai valuta bevezetését és az ehhez szükséges intézmények felállítását. Közös kül- és biztonságpolitika létrehozásáról döntöttek, amely irányáról továbbra is egyhangúan határoznak, de bizonyos kérdésekben már többségi szavazással is dönthetnek. Az Európai Parlament jogkörét kiszélesítették a tudomány, a kultúra és az egészségügy terén. Közös vízumpolitikáról döntöttek, de a bevándorlás és munkaügy továbbra is nemzeti hatáskörben maradt. Megfogalmazták a szubszidiaritás elvét, amely szerint a döntéseket minél alacsonyabb szintekre kell vinni. A csúcstalálkozón megtárgyalt Maastrichti Szerződést, más néven Európai Uniós Szerződést végül február 7-én írták alá. Életbe léptetéséhez természetesen még ratifikálnia kellett a tagállamoknak, amely eljárás során majdnem megbukott az elképzelés. A dán népszavazás ugyanis 1992 júniusában elutasította a szerződést, és Franciaországban is csak minimális többséggel szavazták meg. A sikertelen dán szavazás után újult erővel indult meg a vita, hogy szükség van-e a kompromisszumokkal áthidalt érdekkülönbségektől hemzsegő integrációra. A vitát végül az 1993-ban pozitív eredménnyel megismételt dán népszavazás zárta le. Ezt követően, utoljára Németországban ratifikálták a szerződést. A Maastrichti Szerződés egy olyan struktúrát hozott létre, amely alapján az Európai Unió három pillérre támaszkodik (12. ábra). Az első pillér a Római Szerződés alapján az Európai Közösség, illetve az integráció elmélyítésével segíti az Unió működését. Célja az addig működő három közösség továbbvitele, az uniós állampolgárság bevezetése, a gazdasági és pénzügyi unió megteremtése, a környezetvédelem és a vidékfejlesztés segítése. A döntések itt úgynevezett közösségi döntéshozatallal születnek, azaz az Unió közös, szupranacionális intézményei (Európai Bizottság, Európai Parlament) illetékességi körébe tartoznak. 17
22 Az Európai Unió létrejötte és bővülése 12. ábra: Az EU hárompilléres szerkezete. Forrás: Saját szerkesztés A második pillér az Egységes Európai Okmány alapján a közös kül- és biztonságpolitika kialakításával erősíti az Uniót. Célja a közösségi akciókon keresztül a közös értékek megőrzése, a tagállamok biztonságának erősítése, a világ békéjének megtartása, a nemzetközi együttműködések fejlesztése, valamint a demokrácia és a jogérvényesítés erősítése. Ehhez szükséges eszközök a közös külpolitika és közös védelmi politika alkalmazása, közös akciók keretében megvalósított együttműködések létesítése, az emberi jogok védelme, a külső rászoruló országok segélyezése és a biztonsági kérdések megfelelő kezelése. Kormányközi döntéshozatal jellemzi, a főbb döntések az Európai Tanács egyeztetésein születnek, ami az Unió közös politikáinál gyengébb együttműködést jelent. A harmadik pillér a Maastrichti Szerződésre épülve, a közös igazság- és belügy alapján támogatja az Uniót. Alapja a bel- és igazságügyi együttműködés, amely keretében kidolgozzák a menedék politikát, a bevándorlási politikát és a tagállamok külső határainak átlépését irányító közös szabályokat. Az együttműködés előirányozta egy európai rendőri központ (Europol) létesítését, amelynek feladata a határokon átnyúló bűnözés visszaszorítása volt. A harmadik pillér, a másodikhoz hasonlóan szintén kormányközi döntéshozatallal működik. Az 1997-es Amszterdami Szerződéssel azonban számos terület átkerült az első pillérbe, azaz közösségiesült, ami tulajdonképpen az európai integráció megerősödésének jele. Az Európai Unió Maastricht után Az 1993-as év az egységes piac első éve volt. Az első száz nap mérlegét mindenki feszülten várta. Az május 5-én közzétett jelentésből kiderült, hogy a tagállamok alapvetően végrehajtották a szükséges intézkedéseket, így fő feladattá az egységes piac hatékony működtetése vált. A feladatok a legkényesebb két területen, a vasfüggöny leomlása miatt felerősödött migrációs nyomás miatt a közösségi állampolgárok szabad mozgásának visszafogásánál és közös pénz bevezetésénél jelentkeztek. Az állampolgárok szabad mozgásának elősegítésére 1985-ben a luxemburgi Schengen faluban a Benelux államok, Franciaország és az NSZK megállapodást írt alá, a közös határok ellenőrzésének fokozatos megszűntetéséről. A Schengeni Egyezmény végül 1995-ben lépett hatályba, amelyhez Spanyolország és Portugália is csatlakozott. Később más államok is csatlakoztak a schengeni övezethez. Jelenleg 24 ország a tagja (13. ábra). Az egyezmény azonban nem oldotta meg a személyek teljesen szabad mozgását az Unión belül, mert nem minden uniós ország írta alá, illetve alkalmazza teljes körűen. 18
23 Az Európai Unió létrejötte és bővülése 13. ábra: A schengeni övezet országai. Forrás: A közös pénz bevezetése a Maastrichti Szerződésben előírt Gazdasági és Monetáris Unió (GMU) legvégső célja volt. A szerződés rendelkezett a pénzügyi unió intézményi feltételeiről és határozott az európai jegybank, az Európai Központi Bank megalapításáról. A megvalósítást három szakaszban határozták meg: Az első szakasz július 1-jétől vette kezdetét, célja a gazdaságpolitikák harmonizálása és a tőkeáramlás szabaddá tétele volt. A második szakasz január 1-jén kezdődött az Európai Központi Bank elődjének, az Európai Monetáris Intézet (EMI) megalapításával. A harmadik szakasz január 1-jével, a közös pénz bevezetésével kezdődött. Ekkor Görögország, Dánia, Svédország, és az Egyesült Királyság kivételével minden tagállam megkezdhette a közös pénz bevezetését. Görögország csatlakozására 2001-ben került sor, amikor teljesítette a közös pénz bevezetésének feltételeit. A közös valutát eredetileg ECU-nek nevezték, de az Európai Tanács 1995-ben az euró (EUR) elnevezés mellett döntött. A harmadik szakaszban az euró bevezetése mellett létrehozták a Központi Bankok Európai Rendszerét, amely az Európai Központi Bankból és a nemzeti bankok képviselőiből állt. A közös pénz bevezetése csak akkor lehetett sikeres, ha egy olyan szigorú feltételrendszernek felelnek meg a csatlakozók, amely biztosítani tudja a közös valuta hosszú távon való stabil működését. A közös pénz bevezetésének ezért a következő feltételrendszert határozták meg, amelyet Maastricht-i konvergencia kritériumnak nevezünk: árstabilitás: az inflációs ráta legfeljebb 1,5%-kal haladhatja meg a három legalacsonyabb inflációval rendelkező tagállam átlagos inflációs rátáját; kamatlábak: a hosszú távú kamatlábak legfeljebb 2%-kal térhetnek el a három legalacsonyabb inflációval rendelkező tagállam átlagkamatlábaitól; hiány: a nemzeti költségvetés hiányának a GDP 3%-a alatt kell lennie; 19
24 Az Európai Unió létrejötte és bővülése államadósság: az államadósság nem haladhatja meg a GDP 60%-kát; átváltási árfolyam stabilitás: az átváltási árfolyamoknak az előző két év jóváhagyott ingadozási sávján belül kell maradnia. A Maastricht-i kritériumokat a tagállamok jelentős része támadta, és a feltételek enyhítését szerette volna, amit viszont a márka stabilitását féltő németek hevesen elleneztek. Végül a német álláspont győzedelmeskedett, és az júniusi koppenhágai csúcstalálkozó után minden tagállamot felszólítottak a feltételeknek való megfeleléshez szükséges intézkedések megtételére, amelynek eredményeként január 1-jén forgalomba kerültek az euró-bankjegyek és -érmék. Igazi szervezési bravúrt jelentett az új készpénz gyártása és terjesztése a tizenkét országban. Több mint 80 milliárd euró-érmét vertek. A Gazdasági és Monetáris Unió legfontosabb előnyei a stabilabb árfolyamok, a tranzakciós költségek megszűnése, az átláthatóbb piaci árak, a verseny, a gazdaság és a foglalkoztatottság növekedése. Hátrányai közül elsősorban a kevésbé autonóm monetáris politika említhető meg. A Tizenötök közössége Az euró sikeres bevezetése és a folyamatos súrlódások mellett továbbra is sikeresen működő Unió újra attraktívvá vált a csatlakozni vágyó országok számára. Az Unióba jelentkezők két csoportját kellett megkülönböztetni. Az EFTA országokból jelentkezőket és a nem EFTA országokat. Az utóbbiak csatlakozását hosszabb folyamat előzte meg. Az EFTA országok csatlakozása egyszerűbb feladatnak látszott. Az integráció előkészítésére jött létre az Európai Gazdasági Térség megállapodás, amely értelmében az EFTA tagok átvették volna a közösségi szabályozásokat. Az egyezményt Svájc népszavazáson elvetette, de Ausztria, Finnország, Svédország és Norvégia esetében megkezdődött a csatlakozás előkészítése. A tárgyalások 1993-ban befejeződtek, és a ratifikálás után január 1-jétől 15 tagúvá bővült az Európai Unió. Norvégia csatlakozása a népszavazás során ismét elutasításra került. Az újonnan csatlakozó államok gazdasági fejlettsége felette volt az Unió átlagának, ezért a közösségi költségvetés nettó befizetőivé váló országokat szívesen látta a tagországok többsége. Ennek ellenére számos vitát indukált a bővítés. Az Unióban ugyanis az egyre növekvő taglétszám és az eltolódott egyensúly miatt egyre sürgetőbb reformokra volt szükség. Az egyik fontos kérdés az intézményi reform volt. A 15 tagúra bővült Unió ugyanis még mindig a 6 tagállamra tervezett intézményes keretek között működött. Ráadásul az EU létrejötte egy olyan szoros integrációs tömböt jelentett, amelyből való kimaradás a lemaradás veszélyével fenyegetett, így egyre több ország jelezte csatlakozási szándékát, ami az Unió további bővülését vetítette előre. További vita tárgyát képezte az Unió döntési mechanizmusa. A többségi szavazáshoz szükséges szavazatok száma, és a vétóhoz szükséges ellenszavazatok száma állandóan felmerülő kérdés volt. A harmadik problémás terület a féléves elnökség rotációs rendszere volt. Az EU nagy tagállamait ugyanis aggasztotta annak a lehetősége, hogy kis államokból álló trojka alakulhat ki. Ennek elkerülésére javasolták, hogy a trojka egyik tagja mindig a nagy államok egyike legyen. Az Amszterdami Szerződés Az 1996-os kormányközi konferenciát eredetileg a Maastrichti Szerződés rendelkezéseinek felülvizsgálatára akarták összehívni Amszterdamba. A bővítés kapcsán egyre gyakrabban felmerülő problémák azonban 3 fő területre terelték a figyelmet: A norvégiai sikertelen népszavazás, valamint az Unió állampolgárai körében egyre nagyobb mértékben jelentkező elégedetlenség megteremtette az igényt egy polgárközelibb Európai Unió kialakítására. A bővítésekhez szükséges szimpátia megnyerésére és a nemzetközi szerepvállalás demonstrálására célszerűnek látszott a kifelé irányuló cselekvési képességet megerősíteni. A bővítések utáni működőképesség biztosításához pedig intézményi reformok váltak szükségessé, továbbá az EU hatékonyabbá és demokratikusabbá tétele. 20
25 Az Európai Unió létrejötte és bővülése Az Európai Tanács június 17-én megtartott ülésén kialakult elképzelések alapján, 1997 októberében aláírták az Amszterdami Szerződést. Már a szerződés aláírásakor látszott, hogy szükség lesz egy újabb szerződésre, hiszen a kitűzött célokat nem tudta megvalósítani, bár számos más területen sikereket ért el. Szorosabbra fűzte a bel- és igazságügy együttműködését, lépéseket tett a kül- és biztonságpolitika hatékonyabbá tételében, egy közös koordinált európai foglalkoztatáspolitikai stratégiát dolgozott ki, és hangsúlyosabbá tette az emberi jogok védelmét. Egyik leglátványosabb eleme volt, hogy újrastrukturálta és átszámozta az alapító szerződéseket. Az Amszterdami Szerződés május 1-jei hatálybalépése óta a Szerződések cikkei új számozással vannak érvényben. A Nizzai Szerződés A 2001 februárjában aláírt Nizzai Szerződés (NSZ) adott választ azokra az intézményi rendszert érintő kérdésekre, amelyekre az Amszterdami Szerződés nem válaszolt. Bár a ratifikáció nem volt zökkenőmentes február 1-jén életbe lépett. A szerződés célja az volt, hogy a meglévő hatáskörökkel kapcsolatos döntéseknél lehetővé tegye a gyorsabb döntéshozatalt, könnyítse a tagállamok megegyezését, hogy az EU akkor is hatékonyan tudjon működni, ha megnő a tagállamok száma. A Nizzai Szerződés ezért folytatta az Egységes Európai Okmánnyal megkezdett folyamatot és kiterjesztette a többségi döntések körét. Módosította a tagállamok részvételét a döntéshozatalban, hogy jobban tükröződjenek a népességi súlyok. Meghatározta, hogy a majdan 27 tagú Unióban melyik országnak hány tagja, milyen súlya lesz. Az NSZ sem oldott meg olyan problémákat, amelyek átfogóbb reformot igényeltek volna, de lehetővé tette az EU keleti irányú bővítését. Az EU keleti kibővülése Az Európai Unió koncepciójának, érdekegyeztető munkájának, gazdasági és politikai működésének eredményességét és sikerét legjobban a keleti kibővülés mutatja. Az első körben 10 csatlakozni vágyó ország egyértelműen visszaigazolta, hogy számukra az EU egy vonzó perspektívát jelent. A nem EFTA országok közül elsőként 1994 áprilisában Magyarország és Lengyelország nyújtotta be csatlakozási kérelmét. Az intézményi reform hiánya miatt azonban meg kellett várniuk, amíg a többi országgal közösen sor kerül az Unió történetének legnagyobb mértékű bővítésére. Az amszterdami és nizzai szerződés végre megteremtette az alapját az Unió további bővítésének és meghatározta a csatlakozási folyamat menetrendjét. A decemberi laekeni csúcs megerősítette a menetrendet és megnevezte a 10 tagjelölt országot. Ciprus, Csehország, Észtország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Szlovákia és Szlovénia csatlakozási szerződését április 16-án írták alá Athénban. Ezt követően minden országban megtörtént a ratifikáció és május 1-jén az EU 25 tagúra bővült. A Nizzai Szerződés szerinti menetrend alapján az eddig utolsó bővítésre január 1-jén került sor, amikor Bulgária és Románia is csatlakozott az Unióhoz. Az Európai Unió tagállamai A keleti bővítést értékelve megállapítható, hogy a bővítés nem volt egyértelműen sikeres, ezért ismételten szükség van olyan megoldások kidolgozására, amely újra kedvező pályára állítja az Unió működését, és megteremti a prosperáló jövőjét. Az EU további bővítési lehetőségei Az Unió további bővítése a évi nagy létszámú bővítés nehézségei miatt, a bolgár, román csatlakozáshoz hasonlóan csak kis lépésekben várható a jövőben. Eddig Horvátország, Izland, Macedónia, Szerbia és Törökország jelezte csatlakozási szándékát (14. ábra). 21
26 Az Európai Unió létrejötte és bővülése 14. ábra: Az EU-27 és a tagjelölt országok. Forrás: candidate_countries_map.svg Horvátország az Európai Unió hivatalos tagjelöltje, jelenleg folynak a tárgyalások, csatlakozása a közel jövőben várható. Törökország az Európai Unió hivatalos tagjelöltje, bár csatlakozásának időpontjára nincs konkrét becslés. Számos tagországban jelentős ellenállás van a tagságával szemben. Macedónia az Európai Unió hivatalos tagjelöltje december 17-e óta, azonban a csatlakozási tárgyalásokat nem indították meg, mivel az ország még nem tudta teljesíteni a koppenhágai kritériumokat. A Nyugat-Balkán integrációjára kiemelt figyelmet fordít az Európai Unió, ezért társulási tárgyalásokat kezdtek Szerbiával, Montenegróval, Bosznia-Hercegovinával és Albániával. Szerbia december 22-én nyújtotta be csatlakozási kérelmét, bár tagságának megítélése a jelenlegi tagországokban nem egységes. Az izlandi parlament július 16-án döntött szűk többséggel a csatlakozási kérelem benyújtásáról, amelyre július 23-án került sor. A csatlakozási tárgyalások ezt követően 2010-ben kezdődtek meg, majd egy 2011 végi vagy 2012 eleji népszavazást követően az ország reálisan nézve 2013-ra válhat az unió tagjává. Andorra, Izland, Liechtenstein, Monaco, Norvégia, San Marino, Svalbard, Svájc és a Vatikán nem tagállamok, de külön megállapodásokat kötöttek az Unióval. Az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) tagjai Svájc kivételével az Európai Gazdasági Térséget létrehozó egyezmény részesei, ezek az országok részesei a közös piacnak. Az Európai Unió 1975 óta együttműködik 77 egykori gyarmati országgal az afrikai, karibi és csendes-óceáni régióból az ACP program keretében. Ukrajna, Moldova és Fehéroroszország álláspontja még ismeretlen. Összefoglalás Az Egységes Európai Okmányban és a Fehér Könyvben megfogalmazott célok elérését a Maastrichti Szerződés, más néven Európai Uniós Szerződés segítette. A szerződés bevezette az Európai Unió elnevezést 22
27 Az Európai Unió létrejötte és bővülése az Európai Közösség helyett es céldátummal kitűzte a közös valuta bevezetését. Az Uniót pedig egy 3 pilléres struktúra alapján ábrázolta volt az egységes piac első éve. Az első 100 nap tapasztalatai alapján megállapítható volt, hogy a tagállamok alapvetően végrehajtották a szükséges intézkedéseket, így fő feladattá az egységes piac hatékony működtetése vált. A feladatok a legkényesebb két területen, a közösségi állampolgárok szabad mozgásának visszafogásánál és közös pénz bevezetésénél jelentkeztek. Az állampolgárok szabad mozgásának elősegítésére létrehozták a Schengeni Egyezményt. A közös pénz bevezetéséhez pedig meghatároztak egy menetrendet és kialakítottak egy feltételrendszert, a Maastricht-i konvergencia kritériumokat, amely biztosította a tagállamok valutáinak stabilitását. A sikeres euró bevezetését követően ismét jelezte néhány ország csatlakozási szándékát. A következő körben 3 EFTA országgal bővült az Unió. Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozásával már 15 tagúvá vált, ami komoly nehézségeket jelentett az intézményrendszer, a döntési mechanizmusok és az EU elnökségek kapcsán. A további bővítés tehát csak reformok után volt lehetséges. A február 1-jén életbe lépett Nizzai Szerződés (NSZ) adott választ azokra az intézményi rendszert érintő kérdésekre, amelyekre az Amszterdami Szerződés nem válaszolt. Kiterjesztette a többségi döntések körét. Módosította a tagállamok részvételét a döntéshozatalban, hogy jobban tükröződjenek a népességi súlyok. Az amszterdami és nizzai szerződés végre megteremtette az alapját az Unió további bővítésének, így május 1-jén sor kerülhetett kerül az Unió történetének legnagyobb mértékű bővítésére. Ciprus, Csehország, Észtország, Lengyelország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Szlovákia és Szlovénia csatlakozásával az EU 25 tagúra bővült. Nem sokkal ezután január 1-jén Bulgária és Románia is csatlakozott az Unióhoz (2. táblázat). Az Unió további bővítése a évi nagy létszámú bővítéskor tapasztalt nehézségek miatt a jövőben csak kis lépésekben várható. Eddig Horvátország, Izland, Macedónia, Szerbia és Törökország jelezte csatlakozási szándékát. 2. táblázat: Az Európai Unió történeti áttekintése. Forrás: Saját szerkesztés 23
28 Az Európai Unió létrejötte és bővülése 24
29 Az Európai Unió létrejötte és bővülése 15. ábra. Az EU 2011-ben. Forrás: Ellenőrző kérdések 1. Mi volt a Maastrichti Szerződés lényege? 2. Mi tud a 15-ök közösségéről? 3. Mi volt a szerepe az Amszterdami és a Nizzai Szerződésnek? 4. Hogyan zajlott le az EU keleti kibővülése? 5. Mi várható az Unió további bővítésével kapcsolatban? 25
30 II. rész - Az Európai Unió intézményei és azok működése Bevezető A fejezet segít a Hallgatónak eligazodni az Európai Unió intézményi rendszerében. Segít megérteni a rendszer működési mechanizmusát. Támpontot ad ahhoz, hogy tisztán lássa, melyik intézmény kinek az érdekében működik, milyen feladatokat lát el, kik a tagjai és hogyan működik a döntéshozatal és az érdekek egyeztetése.
31 4. fejezet - Az Európai Unió intézményei és azok működése A fejezetben leírt ismeretek elsajátítása után ki kell tudni választani, hogy egy adott probléma megoldásához, melyik intézményhez, és milyen módon kell fordulni. Ismerni kell a legfontosabb intézmények céljait, működését, feladatkörét és szerepét a rendszer egészében. Az Európai Unió intézményrendszere Az Európai Unió működését, a célok kitűzését és megvalósítását egy összetett intézményrendszer biztosítja. A komplexitást részben a feladatok sokszínűsége, részben a tagállamok nagy száma okozza. A leginkább mégis az un. túlzott demokrácia érvényesítése okozza a rendszer bonyolultságát. Az Unió legnagyobb hibája tehát éppen az egyik főerénye, miszerint igyekszik mindenki érdekeit képviselni. Ez az elv okozza, hogy olyan sok intézményre, szervezetre, bizottságra, testületre van szükség. Ahhoz, hogy mindenki igénye valamilyen formában érvényesülni tudjon, óriási apparátus szükséges. Tovább nehezíti a helyzetet, hogy nagyon sok információt mind a 23 hivatalos nyelven elérhetővé kell tenni. Belátható tehát, hogy a demokratikus elvek betartása egy valóban komplex intézményi struktúra felállítását teszi szükségessé. Az Unió egyik legfontosabb jövőbeni feladata, hogy az érdekérvényesítési képességek minél kisebb csorbítása mellett egyszerűsítse az intézményrendszert és fokozza a döntéshozatal hatékonyságát. Az Európai Tanács Az Európai Tanács az EU állam és kormányfőinek rendszeresen tanácsozó testülete. Első alkalommal ben ült össze, azóta rögzíti a politika célokat, és ad impulzusokat az Unió fejlődéséhez. Az első csúcstalálkozó sikerét követően egyre rendszeresebbé váltak a találkozók. Meghatározó szerepe van a bővítés feltételeinek megteremtésében. Az üléseken megfogalmazott általános irányelveit az Európai Unió Tanácsa, a miniszterek öntik jogi formába. Meghatározó szerepe van az Unió jövőjének alakításában és a fejlődési irányvonalak meghatározásában. Az Európai Tanács elnökségét a évi legutóbbi bővítést követően a 2007/5/EK, Euratom határozata alapján évig meghatározott sorrendben féléves rotációban látják el a tagállamok. A soros elnöki tisztség elsősorban a politikai napirend meghatározása révén jelentős befolyással bír az Unió tevékenységének alakításában, ezért stratégiailag igen fontos kérdés, hogy melyik országon van a sor. A Lisszaboni Szerződés január 1-i hatályba lépése előtt az Európai Tanács elnöki tisztségét mindig a soros tagállam miniszter elnöke látta el. A soros elnök feladata a tanácsi üléseik napirendjének meghatározása, összehívása és levezetése. A Szerződés életbe lépése óta a Külügyek Tanácsát az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője ( az EU külügyminisztere ), jelenleg Catherine Ashton, az Európai Tanács üléseit pedig az Európai Tanács állandó elnöke ( az EU elnöke ), Herman Van Rompuy vezeti. Bár az elnökségi feladatok elsősorban technikai, szervezési jellegűek, és a lisszaboni szerződés elfogadása óta bizonyos mértékben csökkentek is, egy ilyen féléves periódus még mindig komoly lehetőséget jelent az adott tagállam számára saját képességei felmutatására január 1. és június 30. között Magyarország első ízben töltötte be az Európai Unió Tanácsának soros elnöki tisztségét. Hazánk számára a soros uniós elnökségi időszak több szempontból is egyszeri, megismételhetetlen jelentőséggel bírt. Az uniós tagállamok körében általánosan elfogadott nézet, hogy az első soros elnökség egyfajta tűzkeresztség: akkor értjük meg igazán ezt a bonyolult döntéshozatali mechanizmust, ha egyszer már irányítottuk. Az elnökség politikai, diplomáciai, szakmai és kommunikációs feladatokat egyaránt jelent, és az ezekben elért eredmények mind részévé válnak az adott tagállam megítélésének. A tananyag írasakor még nem lehetett pontosan megítélni a magyar elnökség eredményeit. Számos pozitív és negatív kritika jelent meg. Egy azonban biztos, hogy Magyarország átesett a tűzkeresztségen. Az Európai Unió Tanácsa Az Európai Unió Tanácsa a legfőbb döntéshozó uniós testület. A döntéseket egyedül vagy az Európai Parlamenttel közösen hozza. Az 1950-es években az Alapszerződések értemében hozták létre. A tagállamok szakminisztereiből áll, és a tagállamok érdekeit képviseli. A döntései demokratikusnak mondhatóak, hiszen 27
32 Az Európai Unió intézményei és azok működése minden miniszter alárendelt a nemzeti parlamentjének, amelyik a polgárokat képviseli. A miniszterek a saját kormányuk álláspontját képviselik, ezért ha aláírnak, akkor azt a kormány nevében teszik. Minden tagállamból egy-egy miniszter vehet részt az ülésen. Az, hogy éppen ki képviseli az országot, az attól függ, hogy éppen milyen témát tárgyalnak meg az adott esetben. Például, ha a napirendben környezetvédelmi kérdések szerepelnek, akkor a környezetvédelmi miniszterek jönnek el az ülésre, amelyet ekkor a Környezetvédelmi Tanács megnevezés illet. A megtárgyalandó témák alapján a Tanács a következő 9 összetételben működhet: Általános ügyek és külkapcsolatok Gazdaság és pénzügy (ECOFIN) Igazságügy és belügy Foglalkoztatás, szociálpolitika, egészségügy és fogyasztóvédelem Versenyképesség (belső piac, ipar és kutatás) Szállítás, Telekommunikáció és Energia Mezőgazdaság és halászat Környezetvédelem Oktatásügy, Fiatalság és Kultúra A Tanács annak ellenére egy intézmény marad, hogy a megvitatandó témák alapján többféle összetételben és megnevezéssel működik. Érdekes lenne azonban a tagállamok kormányainak azon elgondolkozniuk, hogy hasonló minisztériumi struktúrát alakítsanak ki, mint a Tanács, mert akkor nem merülhetne fel olyan probléma, hogy egy adott ülésen akár több miniszter is érintett lehet. Az Európai Unió Tanácsának 6 felelősségi köre van: 1. A jogszabályalkotás. A legtöbb uniós jogszabályt a Tanács és a Parlament közösen hozza. A Tanács a Bizottságtól érkező javaslatot csak befolyásolhatja. 2. A tagállamok gazdaságpolitikájának összehangolása. Célja a közös gazdaságpolitika megvalósítása. Végrehajtása a gazdasági és pénzügyminiszterek feladata. 3. Nemzetközi megállapodások kötése az Unió és az Unión kívüli államok és szervezetek között, de lehet a tagállamok között is (pl. adózás, társasági jog). 4. Az Unió költségvetésének elfogadása. A költségvetésről a Tanács és a Parlament közösen dönt, de ha nincs egyezség, akkor a Tanács dönt a kötelező kiadásokról (pl. mezőgazdaság, egyezményi kötelezettségek), a Parlament pedig a nem kötelező kiadásokról, illetve övé a végső jóváhagyás 5. Közös Kül- és Biztonságpolitika kidolgozása kormányközi együttműködések keretében. A Bizottság és Parlament szerepe korlátozott, hiszen a Külpolitikát, az állambiztonságot és az államvédelmet a tagállamok saját hatáskörben felügyelik ben Helsinkiben megtartott csúcsértekezleten döntés született egy Gyorsreagálású Hadtest felállításáról, amely humanitárius, békefenntartó és mentési célokra vethető be. Ez egy fős struktúra, amely 60 nap alatt mozgósítható, és 1 évig akcióban tartható. Ez azonban nem egy európai hadsereg, mert az állomány tagjai a nemzeti kötelékben maradnak ben Nizzában újabb döntés született egy katonai szakértőkből álló állandó politikai és katonai struktúra létrehozásáról, amely a válságok esetén szükséges politikai ellenőrzést és gazdasági stratégia nyújtást tudja biztosítani 6. Nemzeti bíróságok és rendőri erők közötti együttműködés koordinálása bűnügyekben. A kábítószer, terrorizmus, nemzetközi méretű csalások, embercsempészet minden uniós állampolgárt érintő problémák. Jellemzőjük, hogy nem ismernek határokat, ezért csak összefogással lehet fellépni ellenük. Az Európai Unió Tanácsában szavazással döntenek. A szavazatok aránya függ az ország lakosságától (3. táblázat), de a kisebb lélekszámú országok előnyére igazítják, ezzel biztosítva a jobb érdekérvényesítésüket. A Tanács legelfogadottabb szavazási eljárása a Minőségi Többségi Szavazás. Ez azt jelenti, hogy egy 28
33 Az Európai Unió intézményei és azok működése meghatározott minimum szavazat szükséges. Ennek a minősített többségnek az eléréséhez legalább 255 szavazatra van szükség a 345-ből (73,9%). A szavazatok mellett az is szükséges, hogy a szavazók az EU teljes lakosságának 62%-át képviseljék. A luxemburgi kompromisszum maradványaként továbbra is egyhangú szavazás szükséges a különlegesen fontos ügyeknél. 3. táblázat: Az egyes országok szavazatainak száma a Tanácsban. Forrás: A Tanács általában 4 alkalommal ül össze évente. A napirendet az elnök állítja össze, ezért félévente váltják. A demokrácia védelmét szolgálja a trojka is. Az Európai Parlament Az Európai Parlamentet (EP, vagy Parlament) kezdetben Közgyűlésnek nevezték és csak vitafórumként működött. Az első közvetlen választásokra 1979-ben került sor 9 tagállam polgárainak részvételével. Az Egységes Európai Okmány (1986) és az Európai Uniós Szerződés (1992) után kezdett felelős döntéshozó szervvé alakulni. Erre azért volt szükség, mert ez az intézmény képviseli az EU polgárokat, és így lehetett biztosítani, hogy a képviselőkön keresztül mindenki részt vehet az uniós döntési folyamatban. Voksolás Az Európai Parlament az egyetlen közösségi intézmény, amelyik nyilvánosan ülésezik. A képviselők politikai csoportok szerint helyezkednek el, nem országonként. A működéséért a Hivatal a felelős, amely elnökből és 14 alelnökből áll. Két és fél évre választják őket. A Parlament elnöke és a pártok elnökei alkotják az Elnöki Tanácsot. Ők a felelősek a parlament munkájának megszervezéséért és a napirendi pontok összeállításáért. 20 állandó szakterületre specializálódott bizottság segíti a felkészülést a plenáris ülésekre. Ők készítik el a jogszabályjavaslatokról a jelentéseket. A Parlament székhelye Strasbourgban, a titkárság Luxemburgban található. A plenáris ülések Strasbourgban, a többi Brüsszelben kerül megrendezésre. A tanácskozásokat 23 nyelvre szimultán tolmácsolják, és a dokumentációt is 23 nyelvre fordítják le. Ez igen jelentős munka és kiadás, de így mindenki a saját anyanyelvén szólalhat meg. A legutolsó parlamenti választásra 2009 júliusában került sor, amikor 5 évre eldőlt a 736 képviselő hely politikai megoszlása (15. ábra). 29
34 Az Európai Unió intézményei és azok működése 16. ábra: A júliusi Európai Parlamenti választások eredménye. Forrás: A Parlamentnek 3 alapvető jogköre van: 1. Jogszabály alkotási jog: Eredetileg a Római szerződés szerint a Bizottság a Parlamenttel történt konzultáció után tehetett javaslatot, a Tanács pedig döntött. Később, ahogy a sikertelen népszavazások miatt egyre jobban figyelembe vették a polgárok érdekeit, úgy a Parlament szerepe is folyamatosan nőtt, a jogszabály elkészítéséig illetve elfogadásáig. Jelenleg számos területen egyenlő arányban osztja meg a Tanáccsal a döntéshozatali jogot. 2. Végrehajtást felügyelő jog: Demokratikus módon felügyel minden Közösségi tevékenységet. Joga van vizsgálati bizottságokat felállítani. Kérdéseket tehet fel a Bizottságnak, akiknek a plenáris ülésen válaszolniuk kell. Jóváhagyja a Bizottság beiktatását. A Tanács elnökének beiktatásakor ismertetnie kell a programját, majd be kell számolnia az elért eredményekről. A Parlament elnöke évente kétszer ismerteti az Európai Tanáccsal a Parlament álláspontját. 30
35 Az Európai Unió intézményei és azok működése 3. Költségevetést felügyelő jog: Minden évben általában decemberben az EP fogadja el az Unió költségvetését, melyet az EP elnökének aláírása helyez hatályba. Unió számára csak ezt követően állnak rendelkezésre a következő évi szükséges pénzügyi források. Az Európai Bizottság Az Európai Bizottság (Bizottság) politikailag független intézmény, amelyik az Unió érdekeit védi. Javaslatokat tesz és döntéseket hajt végre. Az intézményes rendszer motorja. Székhelye Brüsszelben van, de valamennyi tagországban van képviselete. A Bizottság szónak két értelmezése van: 1. A bizottság tagjait, a Biztosokat jelenti. 5 évente áll fel egy 27 fős bizottság, amelyik feladata az Unió érdekeinek képviselete. A es bizottság (16. ábra) elnöke José Manuel Barosso, aki ez előző periódusban is a Bizottság élén állt. 31
36 Az Európai Unió intézményei és azok működése 32
37 Az Európai Unió intézményei és azok működése 17. ábra: A közötti Barosso bizottság. Forrás: 2. A másik jelentése a Bizottság állománya, a 24 ezer fős apparátus. A 36 főigazgatóság (DG) és a szolgálatok készítik elő a Bizottság jogszabály javaslatait (18. ábra). 18. ábra: Az Európai Bizottság munkafolyamata. Forrás: Saját összeállítás A Bizottságnak 4 fő feladatot kell ellátnia: 1. Jogszabály javaslatot készít a Parlamentnek és a Tanácsnak: Ebben kezdeményezési joga van. Célja az Unió és a polgárok jogainak védelme. Helyzetelemzést végez, hogy valóban Uniós szinten kell-e a szabályozás. Szakértők véleményét kéri ki, két tanácsadó testület bevonásával: Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága. 2. Az Unió politikáját kezeli, irányítja és végrehajtja. Felel a döntések végrehajtásáért. Felügyeli a nemzeti és helyi hatóságok munkáját. Kezeli a költségvetést a Számvevőszék felügyelete alatt, mert a Parlament csak akkor engedélyezi a költségvetés végrehajtását, ha az a Számvevőszék jelentésével összhangban van. 3. Az Európai Bírósággal közösen segíti az európai jog érvényesülését, mert ez a két intézmény felel a jogrendért. Ha jogsértést talál, akkor jogsértési eljárást kezdeményez. Hivatalos levélben tájékoztatja az érintett kormányt, és kitűz egy határidőt ameddig az adott országnak hivatalos jelentésben tisztáznia kell magát. Ha az eljárás nem vezet sikerre, akkor továbbítja az ügyet az Európai Bíróságnak, amelyik büntetést szabhat ki. 4. Nemzetközi szinten képviseli az Európai Uniót. Az Európai Bizottság az Unió legfontosabb szószólója a nemzetközi színtéren. Ez azért lényeges, mert a Bizottság segítségével a 27 tagállam egységesen, egyetlen forrásból, közös elképzeléseket tud kommunikálni. A másik feladatot az EU nevében kötött nemzetközi egyezmények jelentik. Az Európai Bíróság Az Európai Bíróságot a Párizsi Szerződés (1951) hozta létre luxemburgi székhellyel. Az integráció hajtómotorjaként döntő szerepe van a közösségi jog megalkotásában és továbbfejlesztésében. Vizsgálja a másodlagos közösségi jogszabályok alapszerződésekkel való összeegyeztethetőségét, megfelelőségét. A nemzeti bíróságok kérésére ítélkezhet a közösségi jog érvényességéről és értelmezéséről. A 27 fős testületébe minden tagállam 1-1 bírót delegál 6 évre. Ez a tisztség kétszer 3-3 évre meghosszabbítható. Az integráció bővülésével egyre nagyobb számú eset miatt 1989-től működik az Elsőfokú Bíróság. Az intézmény sürgős ügyekben első fokon tud döntéseket hozni. A testületben, ebben az esetben is tagállamonként 1-1 bíró dolgozik. 33
38 Az Európai Unió intézményei és azok működése Az Európai Bíróság az európai uniós jogbiztonság érdekében tevékenykedik. Az általa tárgyalt ügyeket 5 csoportba lehet rendezni: 1. Bárki keresete a közösségi irányelvek, rendeletek, döntések ellen. 2. Tagállam vagy Bizottság keresete tagállam ellen. 3. EU-intézmények vagy tagállam keresete a Tanáccsal vagy Bizottsággal szemben határozathozatal elmulasztása miatt. 4. Munkaügyi viták EU és alkalmazottak között. 5. Jogértelmezést végez a nemzeti bíróságok kérésére. Az Európai Számvevőszék Az Európai Számvevőszék június 1. óta működik. Független és autonóm szervezet. Feladata az Uniós pénzügyek felügyelete. Az EU adófizetők érdekeit képviseli azzal, hogy betartatja az adminisztratív, számviteli és erkölcsi elveket. Megakadályozza a korrupciót és az uniós források jogszerűtlen felhasználását. Ellenőrzi a költségvetési bevételeket. Felügyeli a kiadások törvényes és szabályos ügymenetét. Ezzel kapcsolatban bármely tagállamtól, illetve EU-szervtől elszámolásokat kérhet be. Ellenőrzi a költségvetési és számviteli szabályok és elvek betartatását. Az illetékes EU intézmények felkérésére helyi átvilágításokat és vizsgálatokat is végez. A testületébe minden tagállam 1-1 tagot delegál. A 6 évre szóló kinevezést a Parlament jóváhagyásával, a tagállamok közös megegyezésével a Tanács adja. Tevékenységéről minden pénzügyi év végén jelentést készít, amelyben javaslatokat is megfogalmaz a pénzügyi folyamatok szükséges és kívánatos javításaira. A jelentést a Tanács ajánlása alapján a Parlament fogadja el. Az Európai Ombudsman Az Európai Ombudsman intézményét a Maastrichti Szerződés (1993) hozta létre. Az első ombudsmant ben választotta meg a Parlament. Feladata, hogy közvetítsen az uniós intézmények és állampolgárok között. Segít a hivatali visszásságok feltárásában. Az Unió bármely természetes vagy jogi személye közvetlenül vagy EP képviselőn keresztül fordulhat hozzá panaszával. A panasz bejelentéséhez szükséges űrlap letölthető a hivatalos honlapról: Az Európai Ombudsmant az EP választja meg 5 évre, de ez meghosszabbítható. Teljesen függetlenül és pártatlanul dolgozik. Évente jelentésben tájékoztatja a Parlamentet az általa végzett vizsgálatokról. A jelenleg hivatalban levő P. Nikiforos DIAMANDOUROS (18. ábra), aki 1998-tól 2003-ig Görögország első ombudsmanja volt, április 1-jétől tölti be az Európai Ombudsmani tisztet. 19. ábra: P. Nikiforos DIAMANDOUROS. Forrás: Pénzügyi Szervezetek 34
39 Az Európai Unió intézményei és azok működése Az Európai Beruházási Bankot 1958-ban alapították. Legfontosabb célkitűzése, hogy pénzügyi eszközök biztosításával segítse a Közösség kiegyensúlyozott fejlődésének megteremtését, az integráció elmélyülését, a gazdaság és versenyképesség növelését, valamint a munkahelyteremtést. A nyilvános, független, nonprofit szervezet székhelye Luxemburg. Tőkéjét a tagállamok adták össze. Irányítását a tagállamok pénzügyminisztereiből álló kormányzótanács végzi, a gyakorlati teendőket az igazgatótanács látja el. Legfontosabb feladatai közé tartozik a lemaradó régiók gazdaságfejlesztése. A közlekedési, telekommunikációs, energiaellátás fejlesztési programok finanszírozása. A KKV szektor segítése. A különböző ipari-, energiatermelési- és infrastrukturális beruházások hitelezése. A környezet és életminőség megóvásának segítése. A kormányzótanács beleegyezésével több, mint 100 olyan országgal is kapcsolatban van, ahol különböző Közösségi együttműködéssel történő beruházásokat finanszíroz. Az Európai Beruházási Alapot (EBA) 1994-ben a kis vállalkozások megsegítésére hozták létre. Az Alap többségi részvényese az Európai Beruházási Bank. Feladata, hogy kockázati tőkét biztosítson a kis- és középvállalkozásoknak (KKV), különösen az új cégeknek és technológia-központú vállalkozásoknak. Emellett garanciákat nyújt a pénzintézeteknek (például bankoknak) ez utóbbiak kis- és középvállalkozásoknak nyújtott hiteleik fedezésére. Az Európai Központ Bank (EKB) az euró árfolyam stabilitásának biztosítására jött létre. A független szervezet székhelye Frankfurt. Elődje az Európai Monetáris Intézet volt, amit 1994-ben a Maastrichti Szerződés alapján hoztak létre, és feladata az euró bevezetésének előkészítése volt. Az EKB 1999-től, az euró bevezetésétől kezdődően működik. Szervezeti felépítésére jellemző, hogy vezetését az Európai Tanács által kinevezett elnök, elnökhelyettes és további 4 tagból álló tanács látja el. Az igazgatóság a 6 fős tanácsból és a tagállamok nemzeti bankjainak elnökeiből áll. A döntéseket egyszerű szótöbbséggel hozzák. Az EKB tőkéjét a tagállamok központi bankjai jegyzik. A részesedési arány 50-50%-ban a tagállamnak az Unió népességében, illetve bruttó nemzeti termékében (GNP) elfoglalt szerepétől függ. Tanácsadó Szervek A Gazdasági és Szociális Bizottságot (GSZB) a Római Szerződést aláíró hat ország alapította 1957-ben. A GSZB létrehozásának célja az volt, hogy a gazdasági és szociális érdekeltségi csoportokat bevonják a Tanács és a Bizottság informálására. Feladata a Bizottságtól és a Tanácstól kapott anyagok véleményezése, valamint a civil társadalom ösztönzése az uniós politikában való aktívabb részvételre. A GSZB főként saját hazájukban tevékenykedő tagjai három érdekcsoportot alkotnak, melyek a munkáltatókat, a munkavállalókat, valamint számos gazdasági és szociális érdeket képviselnek. A munkáltatók csoportjának tagjai között képviselteti magát az ipar magán- és közszférája, a kis- és középvállalkozások, kereskedelmi kamarák, nagy- és kiskereskedők, bankok és biztosítók, szállítási és mezőgazdasági szereplők. A munkavállalók csoportjában az alkalmazottak valamennyi kategóriája képviselteti magát a kétkezi munkástól a felső vezetőkig. Tagjai az országos szakszervezetek soraiból kerülnek ki. A harmadik csoport öleli fel a legszélesebb érdekeket: nem kormányzati szervezetek (NGO), kisvállalkozások, kisiparosok, termelőszövetkezetek, nonprofit szervezetek, fogyasztói és környezetvédelmi szervezetek, tudományos és akadémiai közösségek, valamint a családok, a nők és a fogyatékosok stb. érdekeit képviselő egyesületek. A Régiók Bizottsága Európa regionális és helyi hatóságainak képviselőit tömörítő tanácsadó testület, amelyet a Maastrichti Szerződés hozta létre. Legfőbb célja a regionális és helyi hatóságok számára egy intézményi keret létrehozása a közösségi folyamatokba való bekapcsolódáshoz. Feladata, hogy az Unió jogalkotása során hangot adjon a helyi és regionális szempontoknak. Ezt a Bizottság javaslatainak véleményezésével teszi. Évente 5 plenáris ülést tartanak a Bizottság székhelyén Brüsszelben. Regionális érdekeket érintő kérdésben a Bizottságnak és a Tanácsnak is minden esetben konzultálniuk kell vele. 35
40 Az Európai Unió intézményei és azok működése Intézményközi testületek Az intézményközi testületek olyan struktúrák, amelyek az EU intézményeket szolgálják ki. Az Európai Unió Kiadóhivatala az EU intézmények kiadójaként működik. Elkészíti és terjeszti az Európai valamennyi hivatalos kiadványát papíron vagy digitális formában. Az Európai Közösségek Személyzeti Felvételi Hivatala (EPSO) 2003 januárjában kezdte meg működését azzal a feladattal, hogy központi versenyvizsgákat szervezzen az uniós intézmények álláshelyeinek betöltésére. Ez hatékonyabb, mintha minden egyes intézmény külön-külön szervezné meg saját felvételi vizsgáit. Az EPSO éves költségvetése mintegy 21 millió euró, ami 11%-kal kevesebb, mint amit az intézmények régebben a munkafelvételre fordítottak. Az Európai Közigazgatási Iskolát (EAS) február 10-én hozták létre. Feladata, hogy biztosítsa az EUintézmények személyzeti állománya képzését bizonyos szakterületeken. Legfontosabb jellemzője, hogy az általa biztosított tanfolyamok nyitva állnak valamennyi EU-intézmény személyzeti állománya előtt, ezáltal az iskola hozzájárul a közös értékek terjesztéséhez, elősegíti a jobb megértést az intézmények munkatársai körében, és lehetővé teszi a méretgazdaságosság szempontjainak érvényesítését is. Az iskola szorosan együttműködik valamennyi intézmény képzési részlegével annak érdekében, hogy elkerüljék az esetleges átfedéseket. Összefoglalás Az Európai Unió működését, a célok kitűzését és megvalósítását egy összetett intézményrendszer biztosítja. A rendszer komplexitását a demokratikus elvek miatt, az érdekegyzetetést szolgáló bonyolult intézményi struktúra kialakítása okozza. Az Európai Tanács az EU állam és kormányfőinek rendszeresen tanácsozó testülete. Meghatározó szerepe van az Unió jövőjének alakításában és a fejlődési irányvonalak meghatározásában. Az Európai Unió Tanácsa a legfőbb döntéshozó uniós testület. A tagállamok szakminisztereiből áll, és a tagállamok érdekeit képviseli. Az Európai Parlament képviseli az EU polgárokat. Kezdetben Közgyűlésnek nevezték és csak vitafórumként működött, de az Egységes Európai Okmány (1986) és az Európai Uniós Szerződés (1992) után kezdett felelős döntéshozó szervvé alakulni. Az Európai Bizottság politikailag független intézmény, amelyik az Unió érdekeit védi. Javaslatokat tesz és döntéseket hajt végre. Az intézményes rendszer motorja. Az Európai Bíróságot a Párizsi Szerződés (1951) hozta létre luxemburgi székhellyel. Az integráció hajtómotorjaként döntő szerepe van a közösségi jog megalkotásában és továbbfejlesztésében. Az Elsőfokú Bíróság sürgős ügyekben első fokon tud döntéseket hozni. Az Európai Számvevőszék feladata az Uniós pénzügyek felügyelete. Az EU adófizetők érdekeit képviseli azzal, hogy betartatja az adminisztratív, számviteli és erkölcsi elveket. Az Európai Ombudsman feladata, hogy közvetítsen az uniós intézmények és állampolgárok között. Az Unió bármely természetes vagy jogi személye fordulhat hozzá. Pénzügyi szervezetek az Európai Központi Bank, az Európai Beruházási Bank és az Európai Beruházási Alap. Feladatuk az uniós pénzügyek koordinálása, segítése. Tanácsadó szervek közé a Gazdasági és Szociális Bizottság (GSZB), valamint Régiók Bizottsága tartozik. GSZB feladata, hogy bevonja a gazdasági és szociális érdekeltségi csoportokat a Tanács és a Bizottság informálására. A Régiók Bizottságának feladata, hogy az Unió jogalkotása során hangot adjon a helyi és regionális szempontoknak. Az intézményközi testületek olyan struktúrák, amelyek az EU intézményeket szolgálják ki. Ide sorolható az Európai Unió Kiadóhivatala, az Európai Közösségek Személyzeti Felvételi Hivatala és az Európai Közigazgatási Iskola (20. ábra). 36
41 Az Európai Unió intézményei és azok működése 20. ábra: Az Európai Unió intézményrendszere. Ellenőrző kérdések 1. Mi a különbség az Európai Tanács és az Európai Unió Tanácsa között? 2. Hogyan jellemezné az Európai Parlament szerepét a döntési mechanizmusban? 3. Mi az Európai Bizottság feladata és szerepe? 4. Mi az Európai Bíróság, Számvevőszék és Ombudsman feladata? 5. Milyen egyéb intézményeket ismer, azoknak mi a szerepük? 37
42 III. rész - Az Európai Unió jogrendszere Bevezető Ha valamilyen sérelem ér minket az Európai Unióban, akkor jogorvoslatra van lehetőségünk. Ahhoz azonban, hogy megfelelően tudjunk eljárni, szükség van az Unió jogrendszerének megismerésére. A fejezetben a Hallgató megismerheti az EU sajátos jogrendszerét, továbbá azt, hogy milyen viszonyban áll a nemzetközi joggal és a tagállamok nemzeti jogrendszerével. A közösségi jog több forrásra épül, amelyek bemutatásra kerülnek. A közösségi joggal való ismerkedés kapcsán megismerhető a jogalkotás döntési mechanizmusa, továbbá a kapcsolódó fontosabb fogalmak. Az acquis communautaire és az Official Journal kapcsán ismertetett információk később is hasznosak lehetnek, ha a Hallgató munkája során szeretne egy jogszabálynak utána nézni, vagy éppen valamilyen uniós állást keres, esetleg a cége valamilyen uniós közbeszerzésen szeretne pályázni.
43 5. fejezet - Az Európai Unió jogrendszere A fejezetben található információk elsajátítását követően a Hallgatónak ismernie kell a különböző jogforrásokat és az EU jogrendszerének sajátosságait. Definiálnia kell tudni az acquis communautaire -t. Be kell tudnia számolni az Official Journal-ban található információk rendszeréről. A közösségi jog sajátosságai A jogrendszer képezi az alapját minden állam működésének. Bár az Európai Unió távolról sem tekinthető egy államnak, de a tagállamok által ráruházott feladatok jellegükben hasonlóak egyes állami feladatokhoz, és ezek végrehajthatósága szükségessé tette egy önálló jogrendszer létrehozását. A közösségi jog az Európai Unió működésének az alapja. Az európai integráció céljait mint az egységes (belső piac) működtetése, a közös pénz bevezetése, a gazdaságpolitikák harmonizálása közös jog nélkül nem lehetne megvalósítani. E célból született meg tehát a közösségi jog, amely csak az egyik alkotó elemét képezi a közösség működésének, a célok elérését a jog létrehozása mellett a közös politikák és a közösségi tevékenységek folytatása biztosítja. Elöljáróban fontos hangsúlyozni, hogy a Maastrichti Szerződés hatályba lépésével bonyolultabbá vált az integráció jogrendje. A közösségi jog ugyanis csak az Európai Unió első pillérére, azaz az Európai Közösségre vonatkozik. Ebben az értelemben az Európai Közösségnek van jogrendszere, az Európai Uniónak viszont az Európai Közösségen túli értelemben nincs. Természetesen az élet és az integráció bonyolultabb annál, minthogy leegyszerűsített sémákba lehessen ágyazni. Így lehet a második és a harmadik pillérre vonatkozó jogszabályokról is beszélni. Az utóbbi években önálló, saját jogfejlődési folyamat bontakozott ki a második és főleg a harmadik pillér esetében. Ez azonban nem változtat azon, hogy a második és a harmadik pillérnek még nincs megszilárdult saját jogrendszere, és az Európai Bíróság hatásköre általában nem terjed ki a második és a harmadik pillérre, amelyek kormányközi döntéshozatallal működnek. A közösségi jog egy sajátos jogrendszer, amely különbözik, mind a hagyományos értelemben vett nemzetközi jogtól, mind a tagállamok belső jogától. Az EK jog nemzetközi szerződéseken alapuló autonóm jogrendszer, amely a tagállamok integráns részévé vált, amelyet a bíróságaik kötelesek alkalmazni. Az autonóm jogrendszer annyit jelent, hogy jogszabályok szervezett és strukturált rendszere, saját jogforrásokkal és a jogszabályok létrehozására, értelmezésére és érvényesítésére alkalmas intézményekkel és eljárásokkal. Az alapító szerződések aláírását követően még nem volt egységes közösségi jogrendszer. A közösségi jog jogalkotási és jogértelmezési elemeket egyaránt magába foglalt. Az integrációs gondolat megvalósítása azonban a jogi elemek előtérbe kerülését hozta magával. Így több szakértő szerint az Európai Közösség mindinkább jogközösségnek, illetve jogi intézményrendszernek tekinthető. A közösségi jog területi hatálya az Európai Közösséget alkotó országokra terjed ki. Személyi hatályát az EU-tagállamok állampolgárai alkotják. A közösségi jog a tagállamok belső jogrendjével sajátos viszonyban van, mert a közösségi jog elsőbbséget élvez a tagállamok jogszabályaival szemben. Az elsőbbségnek az a lényege, hogy ha a közösségi jog és a nemzeti jog összeütközése állapítható meg, akkor a közösségi jogot kell alkalmazni. A közösségi jog elsőbbsége az utóbb megszülető nemzeti jogszabályokkal szemben is érvényesül. A közösségi jog egy részére az is jellemző, hogy a tagállamok nemzeti jogában közvetlenül alkalmazandó, mint pl. a Szerződések és a rendeletek. A közösségi jog jelentős része közvetlenül hatályos a tagállamokban. Ennek az a lényege, hogy bárki a nemzeti bírósága előtt hivatkozhat a közösségi jogra és kérheti, hogy a nemzeti bíróság a közösségi jogra hivatkozva hozzon ítéletet. A közösségi jog forrásai 39
44 Az Európai Unió jogrendszere Az Európai Unió joganyaga többféle forrásra épül. Az Unió alapszerződései, a közösségi intézmények által alkotott jogszabályok, az Európai Bíróság ítéletei, jogértelmezési gyakorlata, a Közösségek és a tagállamok által kötött nemzetközi egyezmények, továbbá az általános jogelvek egyaránt az EU jogforrásainak tekintendők. A jogforrásokat három csoportba lehet rendezni. Ezek alapján beszélhetünk elsődleges, másodlagos és egyéb jogforrásokról. Az Európai Közösség elsődleges jogforrásai a tagállamok szuverén elhatározásán alapuló megállapodásai, amelyek központi szerepet töltenek be a jogforrások között. Az elsődleges jogforrások közé a Közösségek alapító szerződései, azok időközbeni módosításai és az azokra épülő más szerződések tartoznak (4. táblázat). 4. táblázat: Elsődleges jogforrások. Forrás: Saját szerkesztés Az elsődleges szerződéséket minden tagállam kormányának meg kell erősítenie, ratifikálnia kell. Két okból szokták módosítani: tartalmi változtatás céljából, vagy új tagállam csatlakozásakor. A másodlagos (származékos) jogforrások az elsődleges jogforrásokban foglaltak megvalósítását segítik elő, a közösségi intézmények jogalkotó tevékenységével. Alapját nem a tagállamok szuverén elhatározásán alapuló megállapodások, hanem az alapszerződések által létrehozott közösségi intézmények keretei között hozott döntések jelentik. Évente jogszabály és 1500 végrehajtó intézkedés jelenik meg. Kötelező és nem kötelező jogforrásokat különböztetünk meg. Kötelező jogforrás a rendelet, az irányelv és a határozat. Nem kötelező az ajánlás és a vélemény. A rendelet (regulation) általános hatályú, minden részét tekintve és egészében kötelező jogszabály. Valamennyi tagállamban közvetlenül és automatikusan hatályba lép. Ez azt jelenti, hogy a rendelet kihirdetése után további intézkedés nélkül, közvetlenül a tagállamok jogrendszerének részévé válik. Ebből következően tilos a rendeletet a nemzeti jogrendszerbe beemelni. A rendeletet közzé kell tenni a Közösség hivatalos lapjában, az Official Journal-ban. Hatályba lépésük időpontjára vonatkozóan a rendeletek általában tartalmaznak szabályokat. Ha ilyen nincs, akkor a közzétételüket követő 20. napon lépnek hatályba. A rendelet a Közösség legerőteljesebb jogalkotási eszköze. Az irányelv (directive) célja a harmonizáció. Elérendő célokat fogalmaz meg és kötelezi a tagállamokat ezek megvalósítására. A célok elérése érdekében szükséges módszerek és eszközök megválasztása a tagállamok intézményeire tartozik. Az irányelvek alkalmazása ugyanakkor nem függhet további feltételektől. Az irányelveket nem kötelező közzétenni a Közösség hivatalos lapjában, bár azokat az irányelveket, amelyek mindegyik tagállamra kötelezően vonatkoznak, mindig közzéteszik. A minden tagállamra vonatkozó irányelv az abban meghatározott napon lép hatályba. Ilyen rendelkezés hiányában a hatályba lépés ideje a közzétételt követő 20. nap. Az irányelvek olyan előírásokat is tartalmazhatnak, hogy a tagállamok mennyi időn belül kötelesek megtenni nemzeti jogalkotási intézkedéseiket az irányelvekben definiált cél elérése érdekében. 40
45 Az Európai Unió jogrendszere Az irányelvet, mint jogalkotási eszközt rendszerint akkor alkalmazzák, ha az elérni kívánt cél nem az egységesítés, hanem a harmonizáció. Az irányelv ezért a belső piac egységesítésének legfőbb eszköze volt. Az irányelvek lehetővé teszik a tagállamok számára azt, hogy jogrendszerüket hozzáigazítsák az aktuális közösségi programokhoz, miként ez a belső piac egységesítése kapcsán is megfigyelhető volt. A Közösséghez csatlakozni kívánó közép- és kelet-európai országok esetében az irányelv a jogharmonizáció eszköze volt. A határozat (decision) meghatározott címzettekhez szól konkrét ügyekben. A címzett lehet tagállam, de akár természetes vagy jogi személy is. A határozatok azzal válnak hatályossá, hogy azokat a címzettekkel közlik. Noha közzétételüket nem írja elő az EK Szerződés, a gyakorlat azt mutatja, hogy a fontosabb határozatokat közzéteszik a közösség hivatalos lapjában. A határozatokkal érintett természetes és jogi személyek az őket érintő határozat érvénytelenítését kérhetik az Európai Bíróságtól. Az ajánlás (recommendation) és a vélemény (opinion) nem kötelező jogi eszköz. Annak ellenére, hogy egyik sem minősül jogi normának, mégis van meggyőző ereje. Tartalmukat ítéleteinek meghozatalakor az Európai Bíróság például figyelembe szokta venni. Az Európai Uniós Szerződés előtérbe tolta az ajánlások és vélemények alkalmazását. A Bizottságot általános hatáskörrel ruházta fel ilyen intézkedések meghozatalára. Az ajánlás egyfajta cselekvési és magatartási elvárásokat fogalmaz meg. A vélemény egy álláspontot ad meg, gyakran valakinek a kérésére. Példaként említhető a közösségi intézmények által kibocsátott vélemény egy tagállam fejlődéséről. Az egyéb jogforrások között a nemzetközi egyezményeket, a jog íratlan szabályait és a tagállamok közötti megállapodásokat lehet említeni. A közösségi jog forrásainak tekinthetők azok a nemzetközi egyezmények, amelyeket a tagállamok egymás között az alapszerződések előírásai alapján kötnek. E szerződések a közösségi jog részei, a Közösség új tagjainak is csatlakozniuk kell hozzájuk. Az olyan nemzetközi egyezmények is a közösségi jog jogforrásai közé tartoznak, amelyekben a Közösség intézményei a Közösség nevében vesznek részt. Ezek az egyezmények létrejöhetnek a Közösségnek más meglévő egyezményekhez való csatlakozása révén, mint például a GATT-WTO. Lehetnek azonban olyan új megállapodások is, mint a Lomé-i Szerződés. Az olyan nemzetközi konvenciók azonban, amelyekhez csak az egyes tagállamok csatlakoztak, nem tekinthetők a közösségi jog részének. A jog íratlan szabályai közé az általános jogelveket és a szokásjogot soroljuk. Az Európai Bíróság gyakorlata szerint a tagállamok jogának általános jogelvei a közösségi jognak is forrásai. Ezek az elvek a tagállamok közös filozófiai, politikai és jogi alapjain nyugszanak, és a Bíróság joggyakorlatában a közösségi jog íratlan forrásaivá válnak. Olyan általános jogelvek tartoznak ide, mint a hatékony jogi felülvizsgálat, az igazságosság és méltányosság, a jóhiszeműség, a jogbiztonság, az egyenlőség és az arányosság elve, valamint a meghallgatáshoz való jog és az emberi jogok védelme. Az általános jogelvek révén az Európai Bíróság a tagállamok alkotmányos tradícióival gazdagítja a közösségi jogot. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a tagállamok alkotmányos szabályai megkérdőjelezhetnék a közösségi jog elsődlegességét. Az általános jogelveket olyankor alkalmazzák, amikor valamilyen tényállásra nincs közösségi jogszabály. Arra azért ügyelnek, hogy az általános jogelvek alkalmazása ne váljon parttalanná. Az általános jogelvekre való hivatkozás lehetősége a közösségi jogban lévő joghézagok kitöltésére nem korlátlan. Az Európai Bíróság jogalkotása is része a közösségi jogforrásoknak. Ez az anyag az Európai Bíróság ítéleteit, a közösségi joggal kapcsolatban kiadott véleményeit, illetve az általa alkalmazott általános jogelveket tartalmazza. Ez a gyakorlat az alapja a szokásjognak, illetve esetjognak. Az Európai Bíróság ítéletei közvetlenül nem vezetnek jogharmonizációhoz, de a Közösség politikai szerveit ösztönzik a cselekvésre. Az egyéb jogforrásokhoz soroljuk a közösségi tevékenységhez szorosan kötődő tagállamok közötti megállapodásokat is, amikor nem transzferálnak hatalmat a közösségi intézményeknek. Ide sorolhatók a közösség egész területére érvényes nemzetközi magánjogi egyezmények is. Közösségi vívmányok és az EU hivatalos lapja Az EK jogforrásainak áttekintése után nem érdektelen megvizsgálni azt, hogy mi a viszony a közösségi vívmányok (acquis communautaire) és a közösségi jog között. A kettő közül a közösségi vívmányok fogalma a szélesebb. Ez ugyanis tartalmaz minden olyan szabályt, alapelvet, egyezményt, nyilatkozatot, határozatot, véleményt, célkitűzést és gyakorlatot, amely az Európai Közösségre vonatkozik függetlenül attól, hogy az 41
46 Az Európai Unió jogrendszere formálisan jogilag kötelező-e, illetve azt milyen módon, mely intézmények fogadták el. Ez jelenleg több mint oldalnyi joganyagot jelent. A közösségi vívmányok fogalmának elvi és gyakorlati jelentőségét a jogilag kötelező és nem kötelező szabályok összekapcsolása képezi. A két normacsoport között kölcsönös, egymást feltételező kapcsolat van. A jogfejlődésben bizonyos szabályok előbb kötelező erő nélküli nyilatkozatok, vélemények és alapelvek formájában jelennek meg, csak később válnak jogilag kötelezővé. A közösségi vívmányokhoz tartoznak még a biztosok körlevelei (letters of the Commissioners), a közlemények (Communications), a vezérfonalak (Guidelines) és a közösségi programok (action plans). Az Unióban a jogszabályok és közbeszerzések akkortól lépnek életbe, ha megjelentek az EU Hivatalos Lapjában (Official Journal). A lap gyakorlatilag az Unió közlönyeként (hasonló szerepet tölt be Magyarországon a Magyar Közlöny) és közbeszerzési értesítőjeként is funkcionál. Évi alkalommal jelenik meg. A teljes dokumentumtárat tartalmazó hivatalos jogtár, amelyet Magyarországon hivatalosan az Euro Info Service (www.euroinfo.hu) forgalmaz, közel három millió dokumentumot tartalmaz. A jogszabályok 80%-a belső piac szabályozására irányul. A Hivatalos Lap L, C és S sorozata különböző információkat tartalmaz. Az L sorozat a közösségi joganyag, amely az EU valamennyi hatályos jogszabályát, az elsődleges és másodlagos jogforrásokat tartalmazza. A C sorozat a közlemények, amelyben többek között jogszabálytervezetek, vélemények, intézményi információk, híranyagok, állásajánlatok hirdetései, az Európai Parlament plenáris üléseinek jegyzőkönyvei, az Európai Bíróság ítéletei, versenyfelhívások az uniós intézményekben, az euró napi árfolyama és a Számvevőszék jelentései jelennek meg. Az S sorozat tartalmazza a közbeszerzési tendereket óta csak elektronikus formában jelenik meg. A közösségi jog viszonya a nemzetközi joghoz és a tagállamok belső jogrendjéhez A közösségi jog és a nemzeti jog viszonyáról az alapszerződések nem szólnak. Az EK új jogrendszert is jelent a nemzetközi jogban amellett, hogy az nemzetközi szervezetnek is tekinthető. Formai szempontból a közösségi jog része a nemzetközi jognak, de sok olyan eleme is van, ami idegen a tradicionális nemzetközi jogtól. Ugyanakkor az EK szélesebb hatáskörrel rendelkezik, mint a többi nemzetközi szervezet. Az EK joga áthatja, és részben átfedi a tagállamok belső jogrendszerét, ezáltal sajátos szerkezetet is alkot. Ezt a szerkezetet a közvetlen hatály, a közvetlen alkalmazhatóság, az értelmezési kötelezettség és a kölcsönös elismerés tartja össze. Az EK-jog és a tagállamok joga inkább belső, nem pedig tagállamok közötti jognak tekinthető. A Közösség és a tagállamok kizárólagos és párhuzamos jogalkotási jogosítványai egymás mellett léteznek, és terjedelmük állandóan változik. A közösségi jog elsőbbséget élvez a tagállamok belső jogrendszerével szemben. Érvényesül az előfoglalás elve, ahol a közösségi jog kimerítően szabályoz, ott nincs helye nemzeti jogalkotásnak. A közösségi jog révén a tagállamokban az egyéneknek is lehetnek jogai. A közösségi és nemzetközi jog eltéréseit a jogalanyok és jogforrások összehasonlítása segíti megérteni (5. táblázat). 5. táblázat: A jogrendszerek összehasonlítása. Forrás: Saját összeállítás A közösségi jog elsődlegessége szempontjából különösen fontos az ún. záróhatás. Ez azt jelenti, hogy a tagállam az EK jogalkotási aktusa folytán az adott szabályozási tárgy vonatkozásában lemond jogalkotási szuverenitásáról. Az EK nélkül tehát a közösségileg szabályozott tárgyat a tagállam a nemzeti jogalkotásában már nem érintheti. Ugyanakkor a tagállamoknak nem kell átvenniük a közösségi jogot akkor, ha annál nemzeti joguk magasabb rendű védelmet nyújt. 42
47 Az Európai Unió jogrendszere A jogalkotás folyamata Az Európai Unió törvényhozó testülete a Tanács (mint egyedüli törvényhozó testület), amely együttműködik és bizonyos esetekben együtt dönt az Európai Parlamenttel. A törvényeket az Európai Bizottság hajtja végre. A Bizottság minden tagja (biztosok) felelős a közös politikák egy-egy területéért. Ebben a hivatal segíti őket, amely ún. Főigazgatóságokra (Directorate General DG) van felosztva. A versenyjoggal a negyedik főigazgatóság foglalkozik. (DG-IV.) A Tanács és az Európai Parlament (EP vagy Parlament) együttműködésének négy változata alakult ki: A konzultációs eljárás során a Tanácsnak kötelező kikérnie a Parlament véleményét, de azt nem kell figyelembe vennie a döntés során. Ebben az esetben a Parlamentnek nincs érdemi szerepe. A kooperációs eljárás során a Tanácsnak a szavazáskor figyelembe kell vennie az EP véleményét. Ha az EP módosításait elfogadták, akkor a Tanács minősített többséggel dönt, ha nem fogadták el, akkor a Tanácsnak egyhangúan kell szavaznia. Ebben az esetben a Parlament csak késleltetni tudja a döntést. A jóváhagyási eljárás kapcsán az EP nem javasolhat módosítást, szerepe csak annyi, hogy elfogadja vagy elutasítja a döntést. Vétó joga van. Ezt az eljárást új csatlakozóknál, nemzetközi egyezményeknél, az Európai Központi Bankot alapjaiban érintő kérdéseknél és a Bizottság tagjainak beiktatásánál alkalmazzák. Az együttdöntési eljárás keretében a Tanács az Európai Parlamenttel közösen hozza meg a döntést. Ha az EP késlekedik, vagy nem tud álláspontot kialakítani, akkor a Tanács dönthet egyedül. Összefoglalás Az Európai Unió jogrendszere sajátos, különbözik a hagyományos értelemben vett nemzetközi jogtól és a tagállamok belső jogától. Nemzetközi szerződéseken alapuló autonóm jogrendszer, amely a tagállamok integráns része. A tagállamok bíróságainak alkalmaznia kell, és elsőbbséget élvez a nemzeti jogrendszerrel szemben. Több forrásra épül, amelyeket három csoportba lehet rendezni. Ezek alapján beszélhetünk elsődleges, másodlagos és egyéb jogforrásokról. Az elsődleges jogforrások az alapító Szerződések. A másodlagos (származékos) jogforrások az elsődleges jogforrásokban foglaltak megvalósítását segítik elő, a közösségi intézmények jogalkotó tevékenységével. Megkülönböztetünk kötelező (rendelet, irányelv, határozat) és nem kötelező (ajánlás, vélemény) érvényűt. Az egyéb jogforrások között a nemzetközi egyezményeket, a jog íratlan szabályait és a tagállamok közötti megállapodásokat lehet említeni. A közösségi jogtól eltérő fogalom a közösségi vívmányok (acquis communautaire), amely tartalmaz minden olyan szabályt, alapelvet, egyezményt, nyilatkozatot, határozatot, véleményt, célkitűzést és gyakorlatot, amely az Európai Közösségre vonatkozik függetlenül attól, hogy az formálisan jogilag kötelező-e, illetve azt milyen módon, mely intézmények fogadták el. Az Unióban a jogszabályok és közbeszerzések akkortól lépnek életbe, ha megjelentek az EU Hivatalos Lapjában (Official Journal). A lap gyakorlatilag az Unió közlönyeként (hasonló szerepet tölt be Magyarországon a Magyar Közlöny) és közbeszerzési értesítőjeként is funkcionál. Formai szempontból a közösségi jog része a nemzetközi jognak, de sok olyan eleme is van, ami idegen a tradicionális nemzetközi jogtól. Ugyanakkor az EK szélesebb hatáskörrel rendelkezik, mint a többi nemzetközi szervezet. Az EK joga áthatja, és részben átfedi a tagállamok belső jogrendszerét, ezáltal sajátos szerkezetet is alkot. Az Európai Unió törvényhozó testülete a Tanács (mint egyedüli törvényhozó testület), amely együttműködik és bizonyos esetekben együtt dönt az Európai Parlamenttel. Ellenőrző kérdések 1. Melyek az elsődleges jogforrások? 2. Milyen másodlagos jogforrásokat ismer? 3. Mik az egyéb jogforrások? 43
48 Az Európai Unió jogrendszere 4. Mit jelent az acquis communautaire? 5. Milyen információk találhatóak az Official Journal-ban? 44
49 IV. rész - Az Európai Unió pénzügyi rendszere Bevezető A fejezetben a Hallgató betekintést kap a Gazdasági és Monetáris Unió kialakulásának folyamatába. Megismerheti a közös pénz bevezetésének szerepét. Továbbá lehetőség nyílik megismerni, milyen pénzügyi mechanizmus segítségével tudja az Európai Unió megvalósítani a célkitűzéseit és politikáit.
50 6. fejezet - Az Európai Unió pénzügyi rendszere Az uniós költségvetés ismertetésével a Hallgató tájékozódik, milyen forrásokból működik az Unió, a tagországok milyen arányban járulnak hozzá a közös költségviseléshez. A kiadási oldal részletezése segít feltérképezni, hogy milyen címszóval, milyen területeken, milyen elképzelésekre, illetve tevékenységekre lehet uniós forrásból pénzhez jutni. A fejezetben található információk elsajátítását követően be kell tudni mutatni a Gazdasági és Monetáris Unió kialakulásának folyamatát, valamint a közös pénz bevezetésének szerepét. Jellemezni kell tudni a költségvetést és ismertetni kell a kiadási és a bevételi oldalon szereplő tételeket. Az Európai Monetáris Rendszer kiépítése Az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó Római Szerződés még nem szólt a Közösség szorosabb pénzügyi integrációjáról és a monetáris unióról. Erre akkor még nem is volt szükség, mivel a kulcsvaluta az USA dollár szilárd alapokon állt, annak aranyra válthatósága stabil piaci hátteret biztosított a gazdasági folyamatoknak. A közös piac kiépítése folytán azonban hamar felmerült a kérdés, vajon elérhető-e a négy szabadság (áru, szolgáltatás, tőke és munkaerő szabad áramlása), ha a tagállamok önálló monetáris politikát folytatnak. A nemzeti valuták árfolyam-ingadozásai következtében folyamatosan instabil helyzet jöhet létre, mely káros hatású a közös piaci üzletekre. E felismerés, és az árfolyamváltozások kiküszöbölésének igénye indította el a tagállamokat a monetáris integráció kiépítésének irányába. A gazdasági unió egyik legfontosabb eleme az egységes monetáris politika megvalósítása, illetve annak szerves részeként az egységes valuta bevezetése. Az egységes monetáris politika kiépítésének első lépéseként hozták létre az Európai Monetáris Rendszert, amely két évtizeden keresztül biztosította a tagállamok pénzügyi együttműködését. A rendszer célja a Közösségen belüli árfolyam-stabilitás megteremtése, majd ennek egyik fontos eleme a közös valuta irányába mutató ECU (ejtsd: ekü) bevezetése. Az ECU, mint párhuzamos közösségi valuta, a nemzeti valuták mellett működött. Az ECU árfolyamát a tagországok valutáiból, a tagállamok gazdasági erejének súlyozásával állapították meg (ez a valutakosár). Az ECU, amelyet bevezetésekor a nemzeti központi bankok közötti elszámolásokra és hitelezésekre használtak, egyre több pénzfunkciót töltött be. Bár az ECU tapintható pénz (készpénz) formában nem létezett, csak a pénzintézetek közti elszámolásoknál bankszámla-pénzként alkalmazták. Később pedig a vállalatok közötti kereskedelmi ügyletek elszámolásánál is ezt használták. Stabilitásának köszönhetően a kötvénypiac egyik főszereplője lett, és tartalékvalutaként is egyre népszerűbbé vált. A közös pénz gondolata is már régóta napirenden lévő kérdés volt a Közösségen belül, a megvalósításához szükséges feltételek azonban sokáig hiányoztak. A közös pénz bevezetésének előnyei az alábbiakban határozható meg: átváltásokkal kapcsolatos tranzakciós költségek megszűnnek a tagállamok között, árak az egyes tagállamokban egyszerűen összehasonlíthatóvá válnak, a piaci lehetőségek felismerhetőbbekké válnak, ösztönzően hat a piaci versenyre, ezen keresztül a gazdasági növekedésre és a foglalkoztatásra. A Maastrichti Szerződés írta elő a Gazdasági és Monetáris Unió (GMU) végső céljául a közös valuta bevezetését, és tette kötelezővé a tagállamok számára az ahhoz való csatlakozást. Ez alól kivételt képez az Egyesült Királyság és Dánia, akik nem kívántak tagjai lenni az euró övezetnek, de kimaradt Svédország is, aki erről később döntött. A Szerződés rendelkezett a pénzügyi unió intézményi feltételeiről, és határozott az európai jegybank - Európai Központi Bank - felállításáról. A Maastrichti Szerződés szerint a GMU három szakaszban valósult meg: 46
51 Az Európai Unió pénzügyi rendszere első szakasz: amelynek fő célja a tőkeáramlás szabaddá tétele, a tagállami gazdaságpolitikák közötti harmonizációs lépések megtétele, második szakasz: az Európai Monetáris Intézet (EMI), az Európai Központi Bank elő intézményének felállítása, harmadik szakasz: a közös pénz bevezetése és az azzal kapcsolatos technikai és gyakorlati döntések meghozatala. A Szerződés szerint a közös pénz övezetéhez csak azon tagállamok csatlakozhatnak, amelyek gazdasága teljesíti a maastrichti konvergencia kritériumokat. A konvergencia kritériumok teljesítése, a GMU harmadik szakasza beindulását követően is kötelező érvényű az abban résztvevő tagállamokra, azok be nem tartása esetén az EU büntető intézkedéseket alkalmazhat. Az állam- és kormányfők (Európai Tanács) a bevezetendő közös pénzt, minden nyelven érthető és egyértelmű euro (magyarul euró) névre keresztelték. Az érmék hátlapja közös, de az előlap tagállamonként eltérő. Bevezetését az alábbiak szerint tervezték: euró zónába kerülő tagállamok valutáit végérvényesen rögzítik egymáshoz, illetve az ECU-höz, amelyet 1:1 arányban átszámolnak euróra, euró mintegy hároméves átmeneti időszakon keresztül csak elszámolásokban létezik, (tapintható formában nem), a forgalomba lévő nemzeti valuták az euró váltópénzei lesznek, forgalomba kerülő euró bankjegyek és pénzérmék mellett a nemzeti valuták maximum fél évig párhuzamosan forgalomban maradnak, nemzeti valuták kivonása után az egyetlen törvényes fizetési eszköz az euró lesz. 22. ábra: Az euró érmék. Forrás: 47
52 Az Európai Unió pénzügyi rendszere 23. ábra: Az 1 eurós érme nemzeti oldalai. Forrás: Az euró zóna létrehozásához szükséges közös pénz, az euró január elsején 0. órakor ünnepélyes keretek között elindult történelmi útjára. Az euró beindításában részt vevő 11 országhoz 12.-ként 2001-től csatlakozott Görögország is, miután teljesítette a konvergencia kritériumokat. Az euró bevezetése zökkenőmentesen zajlott le, az egységes monetáris politika beüzemelése, a fizetési rendszer átállása jól működött. Az európai tőkeintegráció nagyot haladt előre, és az euró a nemzetközi kötvénykibocsátásban a dollárhoz hasonló pozíciókat szerzett. A legfőbb célkitűzés, az árstabilitás biztosítása is sikeres volt. A jelenlegi gazdasági világválságban is jól szerepelt, még a görög problémákat is kezelni tudták. Euro - pénzverés Az euró övezet 2007-ben Szlovéniával, 2008-ban Ciprussal és Máltával bővült tovább ben pedig Szlovákia csatlakozott az övezethez (24. ábra). 24. ábra: Az euró övezet évben. Forrás: svg Az Európai Unió költségvetése 48

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság