text:
Emlékeztető a Kúria Polgári Kollégiumának Gazdasági Szakága által 2012. február 29-én megrendezett konferenciáról | K Ú R I A
A csőd- és felszámolási eljárásokat lefolytató első- és másodfokú bíróságok bírái részvételével megtartott konferencián, a – több mint száz –résztvevő, dr. Csőke Andrea kúriai bíró és dr. Juhász László – a Pécsi Ítélőtábla Polgári Kollégiumának vezetője – által összeállatott vitaanyag alapján, megtárgyalta a csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX. törvény (Cstv.) 2012. január 1-én, illetve március 1-én hatályba lépett módosításai következtében felmerült vitás jogértelmezési kérdéseket. A tanácskozás eredményeként a résztvevők az alább részletezett többségi álláspontot fogadták el (az elfogadott álláspont vastagon kiemelve):
1. Alapítványok, egyesületek fizetésképtelenségi eljárásai
A) 2012. január 1-től az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek mûködésérõl és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény (a továbbiakban Civtv.) II. fejezetében foglaltak szerint az alapítványok és egyesületek ellen csőd-, illetve felszámolási eljárások folytathatók le.
A hatályba léptető rendelkezések nem szólnak arról, hogy a már bejegyzett, vagy csak az ezt követően létrejövő civil szervezetek ellen kezdeményezhetők csőd- és felszámolási eljárások, ezért – eltérő szabályozás hiányában - a 2012. január 1-én már létező, illetve ezt követően létrejövő alapítványok és egyesületek ellen kezdeményezhetők ezek az eljárások.
B) A Civtv. II. fejezete 10. § (2) bekezdése szerint „ahol a Cstv. Cégközlönyt említ, ott a civil szervezetek vonatkozásában a civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggõ eljárási szabályokról szóló törvényben meghatározott nyilvántartását kell érteni.”
A civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény (a továbbiakban: Civnyilv.tv.) által létrehozott országos névjegyzék az interneten 2012. június 30-tól kezdődően működik. A 43.§ (3) bekezdése, 74.§ (3) bekezdése, 84. § (2) bekezdése, 93.§ (1)-(2) bekezdése, 100.§ (1),(3), (5) bekezdése alapján azt lehet megállapítani, hogy
2012. június 30-áig – a korábbi gyakorlatnak megfelelően (sportegyesület, pénztárak), az alapítványokkal, illetve egyesületekkel szemben megindított fizetésképtelenségi eljárások esetén a hitelezőknek szóló hirdetményt a Cégközlönyben kell közzétenni, és egyidejűleg tájékoztatni kell a nyilvántartást vezető bíróságot egy átiratban a csőd-, illetve felszámolási eljárás megindításáról.
2012. június 30-tól kezdődően nem állapítható meg egyértelműen az, hogy a hitelezők számára külön felhívás megjelenik-e a Cégközlönyben, vagy csak az adósuk nyilvántartását tartalmazó országos cégjegyzékből szerethetnek tudomást arról, hogy a fizetésképtelenségi eljárás az alapítvánnyal, vagy az egyesülettel szemben megindult.
Nem értelmezhető ugyanis a Civtv. 10.§ (2) bekezdésének fent idézett rendelkezése tükrében a Civnyilv.tv. 93. § (2) bekezdésének az a rendelkezése, mely szerint „ az (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott adatokat, valamint a szervezet neve (rövidített neve) mellett a „felszámolás alatt” („f. a.”) toldat bejegyzését, (amennyiben a felszámolási eljárást végelszámolás előzte meg, az arra utaló toldat törlését), a képviselet módja változásának bejegyzését, a korábbi képviseletre jogosultak törlését, a felszámolóra, illetve a felszámolóbiztosra vonatkozó adatokat (név, székhely, lakóhely) a csődeljárást, illetve a felszámolási eljárást lefolytató bíróság végzése alapján hivatalból kell rögzíteni a nyilvántartásban, a csődeljárást, illetve a felszámolást elrendelő jogerős végzés közzétételével egyidejűleg.”
C) Az alapítványok és egyesületek csődeljárására külön szabályokat nem állapít meg a Civtv. A felszámolási eljárásra vonatkozó rendelkezéseket csak a Cstv. 27.§ (2) bekezdés a) pontja tekintetében változtatta meg oly módon, hogy a hitelezőknek a követelésük esedékességétől számított, a fizetési felszólítás elküldéséig előírt minimális várakozási időtartamot (amely más adósok esetében 2012. március 1-től kezdődően 20 nap) megemelte 60 napra a Civtv. hatálya alá eső speciális adósok tekintetében (Civtv.10.§ (3) bekezdés).
D) A Civtv. 10.§ (3) bekezdésében az a feltétel található, hogy az alapítvány, illetve egyesület fizetésképtelensége nem állapítható meg, „ha a civil szervezet nem vitatott vagy elismert tartozását meghaladóan állami vagy önkormányzati szerv felé nem vitatott vagy elismert követelése áll fenn költségvetési támogatási jogviszony keretében.”
Ha nem “költségvetési támogatási jogviszony” jogcímen áll fenn az adós követelése az állami vagy önkormányzati szerv felé, hanem más jogviszony a követelés alapja, vagy más személyekkel szemben áll fenn követelése, és ez a követelése nagyobb, mint a tartozása, a civil szervezet fizetésképtelenségének megállapítását ez nem akadályozza meg.
E) A Civtv. 10.§ (5) bekezdése szerint „a Cstv. 27. § (2) bekezdés a) és b) pontja szerinti esetekben a bíróság a civil szervezet kérelmére a Cstv. 26. § (3) bekezdésének alkalmazása helyett legfeljebb kilencven napos fizetési haladékot adhat, és egyben reorganizációs terv készítését rendeli el. A bíróság a fizetésképtelenséget megállapítja, ha a civil szervezet a határidõ leteltekor a reorganizációs tervet nem nyújtja be, vagy ahhoz nem csatolja a hitelezõkkel kötött megállapodást az adósságok rendezésérõl, továbbá a vagyonhiány és forráshiány megszüntetésére a civil szervezet legfõbb szerve által hozott döntéseket”.
A 90 napos fizetési haladék megadásakor a bíróságnak a határidő pontos meghatározása mellett
el kell rendelnie a reorganizációs terv készítését és
a jogkövetkezményekre történő figyelmeztetés terhe mellett fel kell hívnia az adóst arra, hogy a fizetési haladék lejártáig csatolja
az adósságok rendezéséről a hitelezőkkel kötött megállapodást, valamint
a civil szervezet legfőbb szerve által hozott döntést tartalmazó iratot, melyben a vagyonhiány és forráshiány megszüntetéséről határoznak.
Az adósnak a megállapodást azokkal a hitelezőkkel kell megkötnie, akiket maga hitelezőnek ismer el. Nincs szükség az eljárásban arra, hogy valamennyi hitelezőt a bíróság ellenőrizze, mert ha az adós az eljárást kezdeményezővel megállapodik, ezzel a fizetésképtelensége megszűnik. Ebben az eljárásban a többi hitelező, akivel az adós megállapodott, nem minősül félnek, ezért a velük kötött megállapodás nem vizsgálható. Miután a törvény nem tartalmaz semmilyen jogkövetkezményt a megállapodásba be nem vont hitelezőkre nézve, ezért az a hitelező akivel nem állapodott meg az adós, minden további nélkül kezdeményezhet eljárást az adós ellen a teljes követelésére hivatkozva még akkor is, ha a megállapodásban résztvevő hitelezők a résztörlesztésben, vagy a követelésük csökkentésében vagy a követelésük csökkentésében állapodtak meg.
A jogszabály nem rendelkezik arról, hogy a hitelezőknek milyen mértékben kell hozzájárulniuk a megállapodáshoz, ezért csak az fogadható el, ha valamennyi megállapodásba bevont hitelező hozzájárul a megállapodáshoz (ebben az esetben nincs szó „kényszeregyezségről”). Ha valamennyi hitelező hozzájárul a megállapodáshoz, akkor a felek döntésén múlik, hogyan állapodnak meg. Jogszabályi előírás hiányában, eltérő is lehet az egyes hitelezők kielégítésének mértéke.
A törvény a reorganizációs terv elfogadását a hitelezők tekintetében nem írja elő, ez az adós legfőbb szervének a feladata.
Függő követelés - függő kötelezettség
A módosításban részben új pontba került a Cstv. szerinti „függő követelés” meghatározása (3.§ (1) bekezdés g) pont), részben pedig megjelent a Számviteli törvény szerinti függő követelés és függő kötelezettség fogalom a Cstv-n belül.
A hitelező fogalma
A Cstv. 3.§ (1) bekezdés c) pontja szerinti hitelezői fogalomból hiányzik annak meghatározása, hogy a felszámolási eljárásban ki a hitelező, de ez a felszámolás kezdő időpontjáig tartó időszakban a Cstv. 27.§ (2) bekezdésében található fizetésképtelenségi okokból, illetve a felszámolás kezdő időpontja után a Cstv. 46.§ (5)-(8) bekezdéseiből meghatározható.
A készfizető kezes csődeljárásában bejelenthető hitelezői igénnyel kapcsolatban ismertetésre került a Legfelsőbb Bíróság Gfv.X.30.126/2011/6. számú végzésében kifejtett jogi álláspont (megtalálható: www.lb.hu és a www.kuria-birosag.hu honlapon az Egyedi ügyekben hozott határozatok menüpontban a Fizetésképtelenségi ügyek almenü Csőd címszava alatt).
II. Csődeljárás
1. A moratórium tartama
A csődeljárást megindító (fizetési haladékot tartalmazó) végzés 2012. március 1-ig tartalmazta azt a felhívást, hogy az adóst – a törvény erejénél fogva – 90 napos fizetési haladék illeti meg.
A 2012. március 1-től hatályba lépett Cstv. 10.§ (4) bekezdése szerint a „fizetési haladék a közzétételt követõ 120. napot követõ második munkanap 0 óráig” tart (kivéve, ha a bíróság a fizetési haladékot meghosszabbítja), azonban a 10.§ (2) bekezdése a közzétételben nem írja elő azt, hogy erről a hitelezőket tájékoztatni kell.
A tájékoztatási kötelezettség elmaradásának az az oka, hogy
a) ha a fizetési haladék meghosszabbításáról határoznak a hitelezők, akkor a Cstv. 18.§ (11) bekezdése alapján a bíróság azt meghosszabbítja;
b) amennyiben a törvényben előírt fizetési haladék tartamán belül (120 nap+ vagy meghosszabbított időtartam) nem jön létre egyezség, akkor a vagyonfelügyelő bejelentése (Cstv. 10.§ (4) bekezdés és 18.§ (11) bekezdés) alapján a bíróság a csődeljárást megszünteti és a fizetési haladékot a felszámolás kezdő időpontjáig meghosszabbítja;
c) ha a fizetési haladék tartama alatt létrejön az egyezség, akkor a Cstv. 21/A. § (3) bekezdés hatodik mondata szerint az egyezséget jóváhagyó jogerős végzés Cégközlönyben való közzétételével szűnik meg a fizetési haladék.
Nem fordulhat elő tehát olyan helyzet, hogy a fizetési haladék a csődeljárás tartama alatt lejár. A bíróságnak kell figyelemmel kísérnie, hogy a b) pontban írt helyzetben a moratórium a vagyonfelügyelő bejelentése nélkül ne járhasson le, ennek érdekében a fizetési haladék lejárata előtt fel kell szólítania a vagyonfelügyelőt – amennyiben az adós az egyezséget nem csatolja be -, hogy tegye meg nyilatkozatát.
A csődegyezséget jóváhagyó végzés fellebbezhető, és bár a Cstv. 21/C.§ (3) bekezdése szerint a fizetési haladék a törvény erejénél fogva hosszabbodik meg - a fizetési haladék alatt kötött egyezséget jóváhagyó végzés miatt - a jogerős végzés közzétételéig, de a jogbiztonság érdekében ilyen esetben is szükség van arra, hogy a bíróság az egyezséget jóváhagyó végzésének meghozatalával egyidejűleg – külön végzésben – a fizetési haladékot a jogerős csődegyezséget jóváhagyó végzés közzétételéig, illetve a felszámolás kezdő időpontjáig meghosszabbítsa. (Előre ugyanis nem állapítható meg, hogy az elsőfokú bíróság egyezséget jóváhagyó végzése – amelyet még a fizetési haladék tartama alatt hozott – jogerőre emelkedik-e, vagy a másodfokú bíróság azt megváltoztatja.)
A csődeljárást megszüntető végzés esetén a fizetési haladék meghosszabbításának a kötelezettségét a törvény ki is mondja a 21/B.§-ban. Célszerű a fizetési haladék meghosszabbításáról szóló határozatot külön végzésben meghozni, mely nem fellebbezhető és azonnal közzéteendő.
2. A beszámítás és a be nem jelentett követelések kapcsolata (Cstv. 11.§ (2) bekezdés és a 20.§ (3) bekezdés)
A 2011. évi CXV. törvény módosította 2011. augusztus 4-től a Cstv. 20.§ (3) bekezdését és korlátozta annak a hitelezőnek az igényérvényesítési jogát, aki a csődeljárásban nem jelentette be hitelezői igényét.
A Cstv. 20.§ (3) bekezdése szerinti korlátozás csak akkor hat ki a be nem jelentkezett hitelezők követelésére, ha az adós és a bejelentkezett hitelezők egyezséget kötöttek egymással és azt a bíróság jogerősen jóváhagyta.
Abban az esetben, ha a megindított csődeljárás eredménytelen volt és a bíróság hivatalból megindította a felszámolást, a csődeljárásban be nem jelentkezett hitelező tekintetében a Cstv. 20.§ (3) bekezdése szerinti korlátozások nem állnak fenn, tehát teljes követelését – tőke, ügyleti kamat, költség, késedelmi kamat, pótlék, bírság, stb. – bejelentheti a megindult felszámolási eljárásban.
A Cstv. 20.§ (3) bekezdésében foglalt rendelkezésre tekintettel a Cstv 11.§ (2) bekezdés a) pontjának a beszámításra vonatkozó rendelkezése a peres eljárásokban a következőképpen értelmezendő:
Ha az adós által indított perben
(1) az alperes a csődeljárás kezdő időpontja előtt bejelentette beszámítási kifogását – bár esetleg hitelezőként nem jelentkezett be a csődeljárásban -, teljes egészében beszámíthatja a jogszerű igényét, azt el kell bírálnia a peres bíróságnak; (Amennyiben a beszámítási kifogás megalapozott, úgy a beszámítási kifogás bejelentésének – moratórium előtti - időpontjára kell elszámolni a követelést-tartozást, ezért a moratórium nem hat ki rá.)
(2) az alperes nem jelentett be a moratórium kezdő időpontja előtt beszámítási kifogást, és nem érvényesítette a követelését hitelezőként a csődeljárásban - melyben a bíróság az adós és a hitelezői között létrejött egyezséget jogerősen jóváhagyta -, az alperes a Cstv. 20.§ (3) bekezdésében foglaltak szerint nemcsak, hogy a csődeljárás alatt nem számíthatja be a követelését a tartozásába (Cstv.11.§ (2) bekezdés), de a csődeljárás befejezése után sem.
Ha a csődeljárásban nem születik egyezség, úgy a hivatalból meginduló felszámolási eljárás tartama alatt az adós által indított perben, a Cstv. 38.§ (3) bekezdése alapján, a felszámolásban hitelezőként nyilvántartásba vett követelését számíthatja be.
(3) az alperes nem jelentett be a moratórium kezdő időpontja előtt beszámítási kifogást, de bejelenti a csődeljárásban az igényét – és a csődeljárásban egyezség születik -, akkor a csődeljárást követően az alperes (hitelező) beszámítási kifogásánál is csak az egyezségben foglalt mértékben lehet figyelembe venni a beszámítani kívánt követelését.
3. Hitelezői igények kezelése a csődeljárásban
A) Milyen hitelezői igényeket kell bejelenteni a vagyonfelügyelőhöz?
a) Nem kell bejelenteni:
- a 11. § (1) bekezdése szerinti követeléseket (moratórium alól kivett)
- a 3. § (1) bekezdés g) pont szerinti függõ követeléseket, továbbá
- az adós számviteli törvény szerinti függõ kötelezettségeivel összefüggõ azon igényeket, amelyekkel összefüggésben jövõbeli eseménytõl függ, hogy keletkezik-e az adós számára fizetési kötelezettség
b) Be kell jelenteni a csődeljárás kezdő időpontjában már létező, vagy a csődeljárás során keletkező azon követeléseket, amelyek
- lejártak, vagy még nem jártak le,
- vitatottak vagy elismertek.
B) Nyilvántartásba vétel
1) Valamennyi hitelezői csoportban létezik a biztosított-nem biztosított hitelezői osztály.
2) Csak a vagyontárgy értéke erejéig minősül egy követelés biztosítottnak (csak azok minősülnek biztosított hitelezői igényeknek, amelyek kifizetését a biztosítékul szolgáló tárgy értéke ténylegesen fedezné).
3) Az adós vagyontárgyán kell fennállnia a biztosítéknak ahhoz, hogy a követelés biztosított követelésnek minősüljön.
4) Biztosítottnak minősül a követelés, ha az ingóságot a végrehajtás során lefoglalták.
C) Vitatott hitelezői igények
Ha a hitelező a követelését az adóssal szemben a csődeljárás kezdő időpontjában peres/nemperes eljárásban már érvényesítette, ezt a követelését is be kell jelentenie a vagyonfelügyelőnek, aki ezt a követelést vitatott igényként veszi nyilvántartásba. Ilyen esetben a hitelező köteles igazolni a vagyonfelügyelőnek a követelésének bejelentésén és a nyilvántartásba vételi díj megfizetésén felül azt, hogy az eljárás az adóssal szemben folyamatban van.
Ha a határidőben bejelentett követelést, mely után a nyilvántartásba vételi díjat a hitelező megfizette, a vagyonfelügyelő vitatja, úgy a hitelező dönthet:
a) Vagy a vagyonfelügyelő nyilatkozatában meghatározott határidőn belül igazolja, hogy a peres eljárást az adóssal szemben megindította. Ennek elmaradása esetén a vagyonfelügyelőnek a hitelezőt törölnie kell a nyilvántartásból és a befizetett nyilvántartásba vételi díjat vissza kell utalnia a részére. (Célszerű 5 napos határidőt biztosítani a hitelezőnek, figyelemmel a 12.§ (5) bekezdésében szereplő kifogás-benyújtási határidőre is.);
b) Vagy a vagyonfelügyelő nyilatkozata alapján kifogást nyújthat be a bírósághoz a vagyonfelügyelő intézkedése ellen. Amennyiben a bíróság helytállónak tartja a vagyonfelügyelő nyilatkozatát, akkor a hitelezőnek az a) pont szerint eljárva igazolnia kell a per megindítását, illetve a vagyonfelügyelőnek az ott leírtak szerint kell eljárnia.
D) Szavazatszámítás és szavazás (Cstv. 18.§ (5) bekezdés)
A „töredékszavazat érvényesítésének nincs helye” kifejezést a bekezdés teljességében kell értelmezni, ebből következően a 12. § (2) bekezdés b) pontjának bc)-bd) alpontjai szerint kiszámított szavazatoknál sem lehetséges törtszámú szavazat figyelembe vétele.
Ha a csődeljárást megelőzően történt követelés-engedményezések befolyásolhatják a szavazatok számát, akkor a törvénynek azon rendelkezése értelmezésénél, mely szerint ”a szavazatszámítást nem befolyásolja a csõdeljárás iránti kérelem benyújtását megelõzõen 180 napon belül, vagy a csõdeljárás iránti követelés benyújtását követõen a hitelezõi követelés más hitelezõre történõ engedményezése” az vizsgálandó, hogy az engedményezésről mikor értesítették az adóst. Ez az időpont ellenőrizhető egy harmadik személy által.
A bb) pontba tartozó vitatott hitelezői igények esetében a nyilvántartásba vételi díjat a hitelező tekintetében nyilván kell tartani, a követelés vitatottságának fennálltáig ez a nyilvántartásba vételi díjként befizetett összeg nem keletkeztet szavazati jogot. Ha a követelés jogosságát a csődeljárás tartama alatt megállapítják, úgy a ba), bc)-bd) pontokba átsorolt követeléshez a nyilvántartásba vételi díjat hozzá kell adni, és a szavazatot ennek megfelelően kell kiszámítani.
- ha a nem vitatott követelés nagyobb, mint 10 millió forint, a követeléssel együtt sorolva a nem vitatott - ba), bc) illetve bd) - csoportokban kell a nyilvántartásba vételi díjat figyelembe venni és a követeléshez hozzáadva a szavazatot kiszámítani.
E) Az adóssal összefonódásban állók hitelezők igénye utáni szavazatok számítása
A Cstv. 18.§ (5) bekezdésének azt a rendelkezését, amely szerint „a 12. § (2) bekezdés bc) pontja szerinti azon hitelezõt, amely a csõdeljárás alatt legalább az adós jegyzett tõkéjét elérõ mértékû reorganizációs célú hitelnyújtással összefüggõ részedés-szerzés révén válik az adós többségi befolyással rendelkezõ tulajdonosává, vagy olyan gazdálkodó szervezet, amely az adóssal együtt a gazdasági társaságokról szóló törvényben meghatározott elismert vagy tényleges vállalatcsoport tagja, és az adósnak a csõdeljárás alatt legalább az adós jegyzett tõkéjét elérõ reorganizációs célú kölcsönt vagy hitelt nyújt” úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a hitelező ilyen tőkeemelést hajt végre, illetve ilyen kölcsönt nyújt, akkor személyében – valamennyi korábbi követelésére nézve is – megszűnik az a rendelkezés, hogy a kiszámított szavazatait negyedelni kell. Ilyen esetben tehát a hitelező a ba) csoportba sorolt hitelezőkkel együtt a kiszámított szavazatainak összességével szavazhat.
4. A vagyonfelügyelői díj számítása (Cstv. 16.§ (3) bekezdés)
A vagyonfelügyelői díj számítás új szabályai szerint – eltérően a korábbi szabályok értelmezése alapján a Legfelsőbb Bíróság Gfv. X. 30.279/2010/3. számú végzésében meghatározott számítási módtól - az adós mérleg főösszegét alapul véve, a törvényben meghatározott előző sávban elért százalékhoz kell hozzáadni a sáv fölötti, a másik sáv felső értékét el nem érő összeg alapján kiszámított összeget. Ha például a mérleg főösszeg eléri a Cstv. 16.§ (3) bekezdés c) pontjában meghatározott értéket és az alapján kell a díjat kiszámítani, akkor nem az a+b+c képlet, hanem a b+c képlet alapján kell számolni, míg a d) pontnál a c+d képlet alapján.
5. Csődegyezség jóváhagyása és a csődeljárás befejezetté nyilvánítása (az egyezség jogszabályoknak megfelelő vizsgálata)
Az egyezség jogszabályoknak megfelelő vizsgálata azt jelenti, hogy a bíróságnak (a 2/2010 (VI.28.) PK. vélemény 4. pontjának analóg alkalmazásával), a nyilvánvaló jogszabálysértést kell figyelembe vennie, azaz azt, amely az egyezségből, illetve a becsatolt iratok tartalmából nyilvánvalóan szembetűnik (például olyan rendelkezéseket tartalmaz az egyezség, amelyek – nem gazdaságilag, hanem egyébként – végrehajthatatlanok; vagy szabálytalan volt az eljárás), valamint érdemben vizsgálnia kell az egyezségben foglaltakkal egyet nem értő hitelező által megjelölt jogszabálysértés fennállását.
6. A hatályba léptető rendelkezéseknek a folyamatban levő csődeljárásokra való kihatása (Cstv. 83/A.§ (1) és (3) bekezdés)
Az egyezségi tárgyalások megkezdésének az minősül, ha az adós és a hitelezők érdemben megkezdték a tárgyalásokat 2012. március 1-ig. Ilyen esetben a Cstv. 21/A-C §-aiban foglalt valamennyi rendelkezés figyelembe veendő.
III. Felszámolás
1. A hatályba lépésnek a folyamatban levő felszámolási eljárásokra való kihatása
A Cstv. 83/A.§ (1) bekezdés értelmében főszabályként az új rendelkezéseket a hatálybalépést követően kezdeményezett csődeljárásokban és felszámolási eljárásokban kell alkalmazni.
A) A Cstv. módosítással érintett 31.§-át, 33/A.§-át, 40.§-át, 63.§ (2) bekezdését, 63/A.§-át és a 63/B.§ (6)-(7) bekezdésében foglaltakat a törvény hatálybalépésekor már folyamatban lévő eljárásokban is alkalmazni kell, amennyiben még nem került sor a felszámolás elrendelésére.
Figyelemmel arra, hogy az érintett rendelkezések a felszámolás kezdő időpontja utáni időszakra vonatkozó szabályokat tartalmaznak, és nincsenek kihatással a felszámolást elrendelő végzésre, vagy az ahhoz kapcsolódó jogkövetkezményekre, ezért a “felszámolás elrendelése” fogalom alatt nem a bíróság eljárási intézkedését (a felszámolást elrendelő végzés meghozatalát, vagy annak jogerőre emelkedését), hanem annak jogkövetkezményét, azaz a felszámolás megindulását (kezdő időpontját) kell érteni. Ebből következően a fenti szakaszok azokban a felszámolási eljárásokban már alkalmazandók, amelyeket ugyan korábban kezdeményeztek, de a felszámolás közzétételére még nem került sor 2012. március 1-ig.
B) A hatályba léptető rendelkezés a vagyon értékesítésével kapcsolatos Cstv. 49/A.§ (4) bekezdését és 49/C.§-t érintően mondja ki, hogy a hatálybalépésekor már folyamatban lévő felszámolási eljárásokban is alkalmazni kell, amennyiben nem kezdődött meg a vagyon értékesítése.
A „vagyon értékesítés megkezdése” kifejezés alatt azt kell érteni, hogy a felszámoló a vagyon értékesítésére vonatkozó hirdetményt közzéteszi. Amennyiben ez nem történt meg 2012. március 1-ig, úgy a már folyamatban levő eljárásokban is alkalmazni kell a Cstv. 49/A.§ (4) bekezdését és a 49/C.§ rendelkezéseit.
2. A hitelezői képviselő
A Cstv. 5/A.§ (1) bekezdéséből egyértelmű, hogy a választmányban csak hitelezők vehetnek részt, a hitelezői képviselő a választmány jogosítványaival rendelkezik, ezért kizárólag hitelező lehet hitelezői képviselő.
Ha az adós ellen csőd- illetve felszámolási kérelem érkezik, a bíróságnak vizsgálnia kell, hogy a kérelem beérkezése előtti 180 napban az adós megváltoztatta-e a székhelyét.
Amennyiben a székhelyváltozást követő 180 napos határidő alatt felszámolási eljárást kezdeményeztek az adós ellen az illetékes (korábbi székhely szerinti) bíróságon, de a felszámolás elrendeléséről a bíróság még nem hozott végzést, ez a bíróság lesz illetékes a székhelyváltozást követő 180 napon belül, illetve azt követően benyújtott csődkérelmek alapján indítandó csődeljárás lefolytatására (Cstv. 6.§ (1a) bekezdés).
Ugyanakkor a felszámolási eljárás lefolytatása iránti kérelmet – a székhelyváltozást követő 180 nap eltelte után - az új székhely szerinti bíróságon kell benyújtani. A bíróságnak - akár felszámolási, akár csődeljárást kezdeményeznek előtte -, meg kell vizsgálnia, hogy az adós megváltoztatta-e a kérelem beadása előtti 180 napban a székhelyét, s ha igen, akkor a korábbi székhely szerinti bíróságon hivatalból tudakozódnia kell az adós ellen esetlegesen folyamatban lévő eljárásokról. [6.§ (1b) bek.]
A 6.§ (1b.) bekezdésnek csak csődeljárás esetén van jelentősége, ezért a székhelyváltozás bejegyzésétől számított 180 napon túl már csak az új székhely szerinti bíróságon lehet felszámolási eljárást kezdeményezni, akkor is, ha van olyan felszámolási eljárás, amelyben a korábbi székhely szerinti bíróság még nem hozott elsőfokú határozatot. A korábbi székhely szerinti bíróság megkeresése felszámolás esetén arra irányulhat, hogy hoztak-e felszámolást elrendelő jogerős határozatot.
Amennyiben az adós több alkalommal változtat székhelyet a kérelem beadása előtti 180 napon belül, az első székhelyváltozástól kell számítani a 180 napot. Amennyiben nem indítottak csőd- illetve felszámolási eljárást az első székhelyváltozás bejegyzésétől számított 180 napon belül, de a második székhelyváltozástól számított 180 nap még nem telt el, úgy az első székhelyváltozáskor bejegyzett székhely szerinti bíróság jár el, és nem a második székhely szerinti bíróság.
Ezek a szabályok a 2012. március 1. után érkezett kérelmek alapján indult ügyekben alkalmazandók, a hatályba lépés előtti székhelyáthelyezéseket figyelembe kell venni.
4. A fizetésképtelenség megállapítása
A) 200.000 Ft alatti követelésre hivatkozással nem kezdeményezhető felszámolási eljárás
Amennyiben nem éri el a hitelező követelése a 200.000.- Ft-ot, a Cstv. 6.§ (3) bek. alapján alkalmazandó Pp. 130. § (1) bek. b) pontja alapján (a követelés érvényesítése más hatóság – a közjegyző, illetve végrehajtó – hatáskörébe tartozik) kell a követelést elutasítani.
Ha a felszámolási kérelemben megjelölt tőke összegének a nem vitatott mértéke az eljárás tartama alatt 200.000 Ft alá csökken, az eljárást megszüntetni nem lehet, a kérelmet érdemben kell vizsgálni. Nem befolyásolja az eljárás folytatását az sem, ha az adós teljesítése miatt csökken 200.000 Ft alá a követelés tőke összege.
B) A fizetési felszólítás
A fizetési felszólításnak tartalmaznia kell legalább a követelés jogcímét, összegét, megfizetésének határidejét, s meg kell határoznia azt a végső határidőt, amelynek eredménytelen elteltét követően a hitelező meg kívánja indítani a felszámolási eljárást vagy egyéb jogi úton kívánja érvényesíteni a követelését.
A törvényi előírásból következik, hogy a hitelező által megadott határidő előtt benyújtott felszámolási kérelem „idő előttinek” minősül, azt a Cstv. 6.§ (3) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 130.§ (1) bekezdés f) pontja alapján el kell utasítani.
A Cstv. 25.§ (1) bekezdés f) pontja szerint érdemi vizsgálat nélkül, hivatalból el kell utasítani a kérelmet, ha az írásbeli felszólítás nem tartalmazza az új tartalmi elemeket.
A 2012. március 1. után érkezett kérelmek alapján indult eljárásokban a korábbi szabályoknak megfelelő felszólításokat el kell fogadni, mert a hitelező mindig a hatályos szabályozás alapján eljárva tudja megtenni a szükséges jogi lépéseket, beleértve a felszólítás kézbesítését is. Amennyiben tehát a felszólítást 2012. március 1-e előtt kézbesítették az adósnak, és az megfelelt az akkor hatályos rendelkezéseknek, de nem elégíti ki a március 1-ét követő előírásokat, ennek ellenére megalapozza a fizetésképtelenség megállapítását a 2012. március 1. után érkezett ügyekben.
C) A követelés vitatása
A követelés akkor válik vitatottá a 2012. március 1-én hatályba lépett rendelkezések szerint, ha az adós vitató nyilatkozata érdemben kétségbe vonja a fizetési kötelezettség jogcímét, fennállását, esedékességét, mértékét vagy összegét.
A bíróság köteles elfogadni a korábbi szabályozásnak megfelelő vitatást, ha a vitatásra rendelkezésre álló idő 2012. március 1. előtt letelt.
Amennyiben a vitatásra rendelkezésre álló idő részben átnyúlik 2012. március 1. utáni időre, de az adós március 1. előtt megtette a vitató nyilatkozatát, akkor el kell fogadni a régi szabályok szerinti, indokolás nélküli vitatást. A joghatást a vitatás március 1. előtt kiváltotta, ezért nem lehet megismételtetni azt az adóssal.
Amennyiben az adós 2012. március 1. után teszi meg a vitató nyilatkozatát, annak meg kell felelnie az új szabályoknak.
Amennyiben a vitatás teljes időszaka 2012. március 1. utáni időre esik, a vitatást csak akkor lehet elfogadni, ha érdemi vitatásról van szó. Amennyiben a vitatás nem tekinthető érdeminek, a bíróságnak a követelést nem vitatottként kell megvizsgálnia, és kiegyenlítésének hiányában el kell rendelnie az adós felszámolását.
A Cstv. 27. § (2c) pontja szerinti felsorolást nem lehet szűkítően értelmezni, az is elegendő, ha az adós vitatása a felsoroltak közül legalább az ott felsorolt okok egyikére vonatkozik, vagy a felsorolásban nem szereplő, de tartalmában a követelés vitatásának minősülő nyilatkozatot tartalmaz.
Az összegszerűségre vonatkozó vitatás nem zárja ki, hogy a részben elismert és ki nem egyenlített tartozás miatt a bíróság megállapítsa az adós fizetésképtelenségét, mivel az elismert összegre a vitatás nem terjed ki.
D) A beszámítás
A Cstv. 27.§ (2) bekezdés a) pontja esetében az adós a tartozásának beszámítással történt teljesítésére csak akkor hivatkozhat, ha a Cstv. 27.§ (5) bekezdésében felsorolt a)-c) pontok valamelyikében felsorolt feltételek fennállását bizonyítani tudja. Ebben az esetben a felszámolási eljárást soron kívül meg kell szüntetni. Ha ezt nem tudja bizonyítani, úgy a követelés nem minősül vitatottnak és – a hitelező követelése kielégítésének hiányában – el kell rendelni az adós felszámolását.
5. A szünetelés
A 2012. március 1. után indult felszámolási eljárásokban fellebbezési szakban is lehet kérni az eljárás szünetelésének megállapítását „a felszámolást elrendelő végzés jogerőre emelkedéséig”.
Amennyiben a felek a felszámolást elrendelő végzés ellen fellebbezéssel nem élnek, hanem a fellebbezési határidő leteltét megelőzően – jogerőre emelkedés előtt - jelentik be a szünetelés iránti igényüket, a bejelentés időpontjától az eljárás a Pp. 137. § (1) bekezdés a) pontja alapján szünetel, a Pp. 137. § (2) bekezdése értelmében azonban a szünetelés a határidők folytatását nem érinti, az elsőfokú bíróság végzése elleni fellebbezés határideje ezért a kézbesítéstől számított 15 napon mindenképpen lejár. Ha az eljárás folytatását kérik a felek, akkor arra nem lesz lehetőségük, hogy fellebbezést nyújtsanak be, mert a fellebbezési határidő időközben letelt. Ha a 6 hónapi szünetelés alatt kérik az eljárás folytatását, akkor az elsőfokú bíróságnak meg kell állapítania a felszámolást elrendelő végzés jogerőre emelkedését, és a közzétételről kell intézkednie.
Ha az elsőfokú bíróság végzésének meghozatalát követően – a fellebbezési határidőben - nyújtják be a felek a szünetelésre irányuló kölcsönös megegyezésüket tartalmazó kérelmüket, úgy azt a fellebbezéssel együtt kell előterjeszteniük. Ebben az esetben a másodfokú eljárás szünetel, és a Pp.255.§ (2) bekezdése alapján, ha szünetelés folytán megszűnik a felszámolási eljárás, akkor az elsőfokú határozat hatályát veszti.
Mindaddig, amíg a másodfokú bíróság nem hozza meg a másodfokú határozatot, az adós és az eljárásban résztvevő hitelező közös kérelmükben a szünetelésre vonatkozó kölcsönös megegyezésüket bejelenthetik. A másodfokon hozott határozat esetében – mivel nem fellebbezhető -, a meghozatalakor bekövetkezik az „alaki” jogerő, minden további jogcselekmény nélkül, ezért a szünetelést a másodfokú határozat meghozataláig lehet kérni.
6. Az eljárás megszüntetése
A Cstv. 26. § (3a) bekezdése kimondja, hogy a felszámolási eljárás iránti kérelemtől az ellenérdekű fél hozzájárulása nélkül el lehet állni a felszámolás kezdő időpontjáig. Az eljárás megszüntetéséről az a bíróság rendelkezik, amely előtt az eljárás az elállás bejelentésekor folyamatban van. A jogalkotás ezzel a megoldással túllépett a Pp. szabályain, hiszen akkor is lehetőség van az eljárás megszüntetésére, ha már jogerős döntés született az adós fizetésképtelenségéről, ezzel a felek rendelkezési jogát megerősítette.
Ha az elálló nyilatkozat a másodfokú bíróság határozatának meghozatalát követően érkezik a másodfokú bíróságra, úgy az iratok visszaküldését követően az elsőfokú bíróságnak kell döntenie az eljárás megszüntetéséről.
Javaslatok jogszabályváltoztatásra
1) A Civtv. 10.§ (2) bekezdése és a Civnyilv.tv. 93.§ (2) bekezdése ellentmondásos, ezért javasoljuk, hogy a Civnyilv.tv. e részének hatályba lépéséig a jogalkotó ezeket a rendelkezéseket hozza összhangba és tegye egyértelművé, hogy a hitelezői követelések bejelentésére történő felhívásra hol kerül sor.
2) A résztvevők szükségesnek tartották a Cstv. 3.§, (1) bekezdés c) pontja olyan tartalmú módosítását, amely egyértelműen meghatározza a hitelező fogalmát a felszámolási eljárás mindkét szakaszában.
3) Az illetékesség tekintetében a résztvevők javasolták a korábban hatályban volt rendelkezések visszaállítását, különös tekintettel arra is, hogy 2012. június 30-tól kezdődően elektronikus úton lehetővé válik a korábban illetékes bíróság előtt folyó fizetésképtelenségi eljárásokról való közvetlen tudomásszerzés.
4) A csődeljárás esetén a résztvevők
- a nyilvántartásba vételi díj alapján számítandó szavazati jogok egyértelmű szabályozását tartották szükségesnek; több hozzászóló szerint a kialakított vélemény a vitatott hitelezők diszkiriminációját jelenti;
- a “töredékszavazatok” tekintetében szükségesnek tartották, hogy jogalkotó egyértelműen határozza meg, az kihat-e a 12.§ (2) bekezdés b) pontjának bc) és bd) pontjaiban kiszámításra kerülő szavazatokra is.
5) A felszámolási eljárásban a résztvevők javasolták annak kezdeményezését, hogy a Cstv. 25.§ (1) bekezdése kerüljön kiegészítésre a 200.000 forint alatti követelések alapján benyújtott felszámolási kérelmek érdemi vizsgálat nélkül, hivatalból történő elutasíthatósága érdekében.
6) A résztvevők vitatottnak találták a csődeljárásokban a 30 napos, a felszámolási eljárásban a 40 napos hitelezői igény bejelentési határidő megítélését abból a szempontból, hogy annak elmulasztása esetén igazolási kérelem benyújtására van-e lehetőség. Javasolták annak kezdeményezését, hogy a jogalkotó egyértelműen határozza meg, igazolható-e és ha igen, akkor milyen módon e határidő elmulasztása.

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
1952.12.26. 06:39
324 656 + BHÉV 110
Súlyos baleset történt Buda-Császárfürdő állomáson 1952. december 26-án reggel. Az állomásra „szabad” állású védőjelző mellett bejáró és áthaladni szándékozó 4017. sz., 9 kocsiból álló MÁV-BEV* szerelvény hibás váltóállítás miatt 32 km/h sebességgel a MÁV I. vágányon álló, indulásra készülődő 3422. sz. esztergomi személyvonatának fordított állású, 324,656 psz. gőzmozdonyába ütközött. A 6 óra 39 perckor bekövetkezett baleset során az elővárosi szerelvényt továbbító M 110 psz. villamos motor-kocsi után sorozott P 403 és P 409 psz. mellékkocsik a rájuk torlódó M 101 psz. villamos motorkocsi alatt teljesen összezúzódtak, a bennük utazók közül 26 személy meghalt, 59 különböző fokú sérüléseket szenvedett. Az anyagi kár 311 754 forint volt. A kisiklott, összeroncsolódott kocsik, majd a mentési munkálatok miatt a balesetben érintett első mellett a két átmenő vágány is elzáródott, ezért a forgalom a pálya 14,43-as felszabadulásáig autóbuszok, illetve a Filatorigát állomástól letólt szerelvények igénybevételével bonyolódott.
Ebben az időben a MÁV esztergomi személyvonatai az 1944 decemberében felrobbantott és csak 1955 májusára újjáépített Újpesti vasúti híd** hiánya miatt a helyiérdekű vasút Buda-Császárfürdő teherpályaudvarát használták végállomásnak. A személyforgalomra ideiglenesen berendezett öt vágányos állomás forgalmi irodája és váróhelyisége az Árpád fejedelem útja és a Monitor (ma Komjádi) utca sarkán álló lakóház földszintjén nyert elhelyezést. A helyiérdekű vasút szerelvényei megállás nélkül haladtak át a II-III. vágányon, az I. vágányra érkező esztergomi személyvonatok utasainak le- és felszállása pedig kiépített peron hiányában közvetlenül az úttestre történt, amely folyamatos konfliktusra adott okot a vonatok utasai és a közúti forgalom résztvevői között.
A baleset napján a 3439. sz. vonat – ebből fordult 6,42-es indulással a 3422. – 6,27-kor érkezett meg az első vágányra. A fentebb vázolt, elég összetett tolatómozgás és gépkörüljárás lebonyolítására az állomás és a mozdony személyzetének kb. 12 perc állt rendelkezésre, mert menetrend szerint 6,39-kor a helyiérdekű vasút Szentendréről a Margit-hídi végállomásra tartó szerelvényének kellett áthaladnia az állomás II. sz. átmenő fővágányán. A tolatást a vonat megállása után azonnal meg is kezdték. Miközben az állomás páros végén tolattak, a 11. sz. váltót a váltókezelő egyenesbe állította, majd várta a körüljáró gépet. Miután az a kalauzkocsival áthaladt a váltón, azt kitérőbe állította és a gépet beengedte az I. vágányon álló vonatra. A mozgás befejezése után a váltót egyenesbe állította a 4017. sz. vonat részére, majd a mozdonyhoz ment ellenőrizni, van-e határ. Miután ily módon meggyőződött arról, hogy a hév szerelvény áthaladásának nincs akadálya, a tolatási mozgások megkönnyítésére a váltó közelében felszerelt telefonon vette, amint a forgalmi szolgálattevő az őrhelyeknek bekörözte a 4017. sz. vonat II. vágányon való áthaladását. „A váltóőr a körözvény vétele után, anélkül, hogy alapos körültekintéssel megfontolta volna cselekménye logikusságát a 11. sz. váltót átállította.” – olvasható a balesetért hibáztatott dolgozók fegyelmi iratában. (Közülük a váltóőr hiányzik, az ő ügyét ugyanis külön fegyelmi eljárásban bírálták el.)
Figyelmetlenségének következtében így a 11. sz. váltó ismét kitérő állásba került és a vonattal elfoglalt első vágányra terelt. Mivel a váltót nem zárta le és a kulcsot nem vette magához, valamint nem ment be a kb. 120 méterre lévő I-es sz. őrhelyre a lezárási táblázattal egyeztetni a kezében lévő kulcs számát és jelét, tévedésére nem jött rá! A váltónál lévő telefonon felhívta a forgalmi irodát, ahol ekkor csak a naplózó tartózkodott. A forgalmi vizsgával nem rendelkező vasutassal közölte, „a MÁV fordított, határ van, váltó egyenesben”, majd utóbbi kérdésére „jöhet-e a 4017. számú vonat?”, azt válaszolta „jöhet, a 11-es váltó egyenesben lezárva”. Ezután visszament a 11-es váltóhoz és várta a hév szerelvény érkezését.
A naplózó a térről visszatérő forgalmi szolgálattevővel közölte a válltókezelőtől hallottakat, aki ezt nyugtázta, majd a vágányvizsgálat megtartása után a védőjelzőt egy zöld fénnyel szabadra állította. (A korábban csak teherforgalmat lebonyolító állomás biztosítóberendezéssel nem rendelkezett, a védőjelző szabadra állítására egy villanykapcsoló szolgált!)
Ebben az időben a hév szerelvény már közeledett az állomás felé. Mivel a védőjelző vörös fénnyel „Megállj!” jelzést mutatott, vezetője „lezárt”, így a vonat csak tehetetlensége folytán, egyre lassuló sebességgel gurult a pályán. A jelzőtől kb. 150 méterre járhatott, mikor az szabadra váltott, így a motorvezető ismét menetbe kapcsolt, és 35-40 km/h sebességre gyorsította járművét. Azt már korábban észlelte, hogy valaki fehér fényű lámpával a kezében a 11. sz. váltó mellett állva várja a vonatot, de azt – saját vallomása szerint – csak 40-45 méter távolságból látta meg, hogy 11-es váltó számára helytelenül, kitérő irányba áll és az foglaltra vezet. „A vészféket meghúzta, a szerelvény azonban megcsúszott és az álló mozdony szerkocsijába alig csökkent sebességgel beleütközött.” – áll a motorvezető fegyelmi iratában.
A súlyos következményekkel járó baleset vizsgálatát azonnal megkezdték a vasút és a rendőrség illetékesei, de az akkori viszonyoknak megfelelően a helyszínre érkeztek az ÁVH képviselői is. Utóbbiak munkájának gyorsaságára jellemző, hogy a vasúti balesetvizsgáló bizottság, majd a fegyelmi bíróság a váltókezelőt, valamint az állomás főnökét és forgalmi szolgálattevőjét jegyzőkönyvileg ki sem tudta hallgatni, mert őket a hatóság őrizetbe vette és a helyszínről elszállította. (A vasúti balesetekben az ilyen gyors őrizetbe vétel még a 70-es években is szokásban volt. Előfordult, hogy a nem is hibáztatható mozdonyvezetőt vitték el egy utoléréses baleset helyszínéről, feltehetően azért, mert ő „kéznél volt”.)
A vasúti szervek által lefolytatott vizsgálat több embert hibáztatott a bekövetkezett balesetért. A vizsgáló bizottság, majd az eljáró fegyelmi hatóság szerint a legsúlyosabb hibát a váltókezelő vétette. Miután a 11. sz. váltónál elhelyezett telefonon hallotta, hogy a forgalmi szolgálattevő bekörözte az áthaladó 4017. sz. vonatot, az általa korábban helyesen, egyenesbe állított váltót kitérő irányba állította, így az a vonattal elfoglalt I. vágányra terelte az érkező hév szerelvényt. Még a váltó mellett állva sem észlelte annak helytelen állását, így sorozatos mulasztásai és figyelmetlensége miatt a baleset első számú okozójává vált. Megtorlásként a MÁV szolgálati viszonyát azonnali hatállyal megszüntette, és illetményének kifizetést megta-gadta.
Vétett az utasítások ellen az állomás forgalmi szolgálattevője is, aki a naplózótól kapott információ alapján anélkül tartotta meg a vágányvizsgálatot, hogy a MÁV gép körüljárásának ellenőrzése, valamint a váltó- és vágányút ellenőrzés megtartása miatt a váltóőrt felhívta, és vele az irodában található lezárási táblázat alapján a váltózárkulcsot egyeztette volna. A vágányvizsgálat során sem járt el kellő gondossággal, így nem észlelve a 11. sz. váltó helytelen állását, a védőjelzőt szabadra állította. Hibáztatták azért is, mert a váltóőr részéről a helytelen gyakorlatot, miszerint váltóállítás után nem az I. sz. őrhelyről, hanem a váltó közelében elhelyezett telefonról – vagyis olyan helyről, ahol lezárási táblázat hiányában a kulcsegyeztetést nem lehet végrehajtani – jelentkezett be, szolgálata során eltűrte. Mindezekért a MÁV állásából elbocsátotta.
Eljárás indult a Hév üzemfőnökség helyettes vezetője ellen is, aki ellenőrzései során nem szerzett tudomást arról, hogy a MÁV gépek körüljárásának meggyorsítására, és az átmenő fővágány mielőbbi felszabadítására a 11-es váltóhoz felszerelt telefont a váltóőrök a váltóellenőrzések bemondására is használják. Ezen kívül nem tartott ügyeleti szolgálatot december 25/26 éjszakáján, amit a lefutó ünnepi és a kezdődő munkanapi forgalom szükségessé tett volna. A fegyelmi bíróság álláspontja szerint jelenlétével a dolgozókat lelkiismeretesebb és pontosabb munkára ösztönözte volna. Állásából elbocsátották.
A felelősségre vonás a hév motorvezetője sem kerülhette el. Elmondása szerint a váltó helytelen állását 40-45 méterről vette észre, és bár a vészfék meghúzása után az önműködő fékkel is fékezett, a szerelvény megcsúszása és a rendelkezésére álló rövid fékút miatt azt megállítani nem tudta. A fegyelmi eljárást lefolytatói a vasúti szakértők véleményére hivatkozva megállapították, hogy a motorvezető által előadottak alapján a hévnek – még a lefagyott köd miatt csúszóssá vált sínen is – csak olyan kis sebességgel kellett volna ráütköznie a vonatra, amely a baleset következményeit jelentősen csökkentette volna. A 324-es szerkocsijának ütközője és a csúcssín kezdete között 61 méter volt, ehhez jött még a váltóállás észlelésének a motorvezető által megadott 40-45-50 méteres távolsága. A rendelkezésre álló „100-120 méteren” pedig a vonatnak lényegesen kisebb sebességre kellett volna lassulnia.
Bár a motorvezető vallomásában előadta, hogy az ütközés előtt a látási viszonyok igen rosszak voltak, a sötétben, ráadásul szitáló ködben, illetve esőben, a folyamatosan bepárásodó ablakon keresztül a pálya megfigyelése igen nehéz volt, a helyszíni vizsgálatok szerint még ilyen körülmények között is 150 méterről észlelhető volt a váltó állása. (Az irat azt nem említi, hogy annak állása a váltójelző, vagy a csúcssínek helyzete alapján volt-e megállapítható ilyen távolságból. A petróleumlámpával kivilágított váltójelző a rendőrségi vizsgálat szerint a baleset idején nem világított, tartálya teljesen üres, a lámpabél felső része hamus volt. Ez pedig lényegesen ronthatta a váltó megfigyelhetőségét, pontos állásának megítélhetőségét!)
Mindezek mellett a fegyelmi bíróság feltételezte, hogy nem látta el munkáját kellő éberséggel, így a váltó helytelen állását csak akkor észlelte, amikor azon a kitérő irányba haladó kocsi oldalra vágódott. Gondatlanságáért állásából elbocsátották. A Szentendre vontatási főnökség létszámába tartozó motorvezető a határozatot megfellebbezve kérte a fegyelmi büntetés mérséklését és állásába történő visszahelyezést, ezt azonban elutasították.
Fegyelmi eljárás indult az állomáson szolgálatot teljesítő naplózó és a sorompókezelő ellen is. Előbbi hibája abban merült ki, hogy forgalmi szakvizsga nélkül „beleavatkozott a forgalmi szolgálat azon részébe, ami szigorúan a forgalmi szolgálattevő hatáskörébe tartozik. ...Tudnia kellett, hogy különösen a váltóellenőrzésekkel kapcsolatos jelentések vételét nem veheti, mert azt az érvényben lévő rendeletek tiltják.” Az I. sz őrhelyen a váltókezelő és a sorompókezelő osztozott. Mivel előbbiek a reggeli csúcs idején munkájuk természetéből kifolyólag rendszerint nem tartózkodtak ott, helytelen, de az állomás vezetése által megtűrt módon ilyen esetekben a naplózást a sorompókezelő végezte helyettük. A sorompókezelő ezzel elősegítette, hogy a váltókezelő huzamos ideig távol maradva az őrhelyről, szolgálatát utasításellenesen végezze, vagyis a kulcsegyeztetést elmulassza. Ezekért a mulasztásokért a két hölgyet – a naplózót és a sorompókezelőt – hosszabbrövidebb ideig tartó alapbércsökkentéssel büntették.
A váltókezelőt, valamint az állomásfőnököt és a forgalmi szolgálattevőt – mint már említettük – az Államvédelmi Hatóság emberei letartóztatták. Ellenük, valamint a hév üzemfőnökség helyettes vezetője, illetve a helyi érdekű vasút motorvezetője ellen büntetőeljárást indítottak. Büntetésük mértékéről – a váltókezelőt kivéve – nincs információnk.
A büntetőeljárás első rendű vádlottja Molnár Imre váltókezelő lett. Az ekkor 42 esztendős, három gyermeket nevelő férfi 1950-ben lépett a MÁV szolgálatába, Buda-Császárfürdő állomáson 1952 áprilisa óta dolgozott, váltókezelőként. (Háborús sérülése miatt került könnyebb beosztásba.) Munkájában megbízható embernek ismerték, az őszi forgalom lebo-nyolítása során végzett kiemelkedő munkája okán 1952 őszén 200 Ft pénzjutalomban részesült. A baleset idején szolgálatának végén járt.
A MÁV mozdony körüljárása során rendben elvégezte váltókezelői feladatait, majd ellenőrizte, nem zár a határt a már vonatra járt gép. A mozdonyvezető szerint a géphez érkezve felkiáltotta neki „van határ”, majd vissza indult a 11. sz. váltó felé. További tevékenységét senki sem kísérte figyelemmel, de az ütközés bekövetkezte utáni helyszíni meghallgatásán azt mondta, talán ekkor állította vissza kitérőbe a váltót, ám erre nem tudott visszaemlékezni.
A sorompóőr vallomása szerint 5,30-kor hagyta el az őrhelyet, és magával vitte a 11. sz. váltó kulcsát is. A váltóellenőrzés megtartását a váltó melletti telefonról mondta be a szol-gálattevőnek. Az őrhelyhez csak az ütközés után ment vissza, jajgatott, a fejét fogta és értel-mes választ kérdésre nem adott.
Mint már jeleztük, a vizsgálatot végző vasúti szakemberek megállapítása szerint a bal-eset elsődleges oka a váltóellenőrzés elmulasztása volt, amiért egyértelműen a váltókezelő volt a hibás. Mivel a váltózár kulcsait a lezárási táblázattal nem egyeztette, mert ehhez a kb. 120 méterre lévő őrhelye kellett volna minden alkalommal visszatérnie, így tévedését nem ve-hette észre. (Ez az utasításellenes munkavégzés a fegyelmi iratokból kikövetkeztethetően az állomáson napi gyakorlat lehetett, valószínűleg nem a váltókezelők lustasága, hanem a gépek körüljárására rendelkezésre álló idő rövidsége miatt.) A hibás váltóállítás oka nem volt kide-ríthető. A sorompóőr elmondása szerint Molnár többször panaszkodott arra, hogy lehajlásnál elsötétül előtte a világ, amit háborúban szerzett sérülése következményének tartott, így akár ez is okozhatta tévedését de előfordulhat, hogy az egyszerűen csak figyelmetlenségének, fá-radtságának következménye volt.
Nem így látta azonban az ÁVH! A Magyar Népköztársaság minisztertanácsa ugyanis 1952. november 28-án tartott ülésén a május elsejét két napos ünneppé avanzsálta, azaz május 2-át a fizetett munkaszüneti napok közé emelte. Mivel az intézkedés a népgazdaság számára jelentős kieséssel járt, egyidejűleg december 26-át rendes munkanappá nyilvánította. Mindezt 1050/1952.(XII.17.) sz. határozatában a Magyar Közlöny 1952/84. számában tette közzé, de-cember 17-én. Ez az intézkedés a lakosság körében feltehetően nem aratott osztatlan elisme-rést, így a hatalmon lévőknek „nem jöhetett rosszul” egy véletlen baleset, melynek példás megtorlásával meg lehetett félemlíteni az elégedetlenkedőket.
Ezért aztán a valószínűleg emberi mulasztásból bekövetkezett balesetet okozó váltóke-zelőt szándékossággal gyanították. Az esemény utáni napon összeülő budapesti megyei bíró-ság előtt a vádlott beismerte, hogy a karácsony másnapi munkanap áthelyezés miatt elhatároz-ta, kisiklatja a HÉV szerelvényt, és bár tudta, az tömve lesz utasokkal, arra nem gondolt, hogy az ilyen súlyos következményekkel fog járni.
A tanúk meghallgatása után a több, korábbi törvénymódosítással életre hívott „statáriá-lis bíróság” Molnár Imrét közveszélyű rongálás miatt halálra ítélte. Az ítélet kimondta, hogy a rögtönítélő bíróság határozata ellen fellebbezésnek helye nincs, de vádlott és védője kegye-lemért folyamodhat. Ezt mindketten meg is tették, így az ítéletet hozó bíróság kegyelmi tanác-csá alakult, és a kegyelmi kérvényt azon nyomban el is utasította. Az ítéletet 18 óra 10 perc-kor végrehajtották.
Az évtizedekig elhallgatott ügyet a Fővárosi Bíróság 1995-ben, a K.2062/1994 sz. per-újítási kérelem alapján újra tárgyalta. 1995. június 26-án kihirdetett ítéletében megállapí-totta, hogy a baleset a korábban ismertetett módon nem történhetett meg! Ugyanis a gép leakasztás-a, a poggyászkocsi kézi erővel történő kitolása, majd annak a géphez kapcsolása, az egység körbejárása és első vágányra történő betolása annyi időt vett igénybe, hogy annak fen-tebb is-mertetett módon történő végrehajtása esetén 6,39-kor nem következhetett volna be a baleset. Feltehetőnek tartotta, hogy a gép I. sz. vágányra történő betolása után a váltókeze-lő a 11. sz. váltót nem állította egyenesbe, hanem a mozdonyt kísérve ellenőrizte, van-e határ a mozgás után. Eközben a forgalmi szolgálattevő a védőjelzőt a váltó- és vágányellenőrz-és megtartása nélkül már szabadra állította, így az érkező hév szerelvény a tolatás után még kitérőben álló váltón keresztül haladva ütközhetett az álló esztergomi személyvonatba. Azt a bíróság már nem tudta megállapítani, hogy pontosan ki (a szolgálattevő, a naplózó, a mo-torvezető vagy a váltókezelő) hibájából következett-e be a baleset, de leszögezte, hogy a Mol-nár Imre elleni „ítéleti tényállás több mint kétséges, a szándékosságot semmi nem bizo-nyítja, a gondatlan magatartását ma már bizonyítani nem lehet” így közel 43 esztendővel az ítélet végrehajtása után az ellene emelt vádak alól felmentette. Az ítélet a kihirdetés napján jogerőre emelkedett.
A MÁV elsőfokú fegyelmi bírósága Molnár Imre ügyében 1952. december 26-án ho-zott ítéletet. Az ügyirat megemlíti, hogy a Szabad Nép című újságból származó értesülés sze-rint az érintett ellen büntetőeljárás indult, melynek során halálra ítélték és azt végre is hajtot-ták. Egyes vélekedések szerint a fegyelmi bíróság ítéletét visszadátumozták, mert annak összeállítói december 26-án még nem tudhattak a csak másnap, december 27-én hozott és végre-hajtott ítéletről. (Az MTI közleménye december 30-án jelent meg a Szabad Nép című napilap-ban.) A fegyelmi bíróság ítélete viszont csak annyit említ meg, hogy a terheltet a balesetvizs-gáló bizottság „csak meghallgatta”, mert jegyzőkönyvezés előtt a hatóság őrizetbe vette. Vagyis abban szó sem esik a váltókezelő elleni eljárásról és ítéletről!
A történet befejezéseként említjük meg, hogy a szerencsétlen sorsú váltókezelő felté-telezésünk szerint enyhébb büntetést kapott volna, ha a baleset nem éppen de-cember 26-án, karácsony munkanappá degradált másnapján következik be. Ugyanis 1952. jú-nius 4-én Rákos állomáson már történt egy 23 halálos áldozatot és 122 sebesültet követelő, közfeltűnést keltó ütközéses baleset, melynek oka szintén hibás váltóállítás volt. Az ebben az ügyben első-rendű vádlottként szereplő váltókezelőt a büntetőbíróság halálra ítélte, ám annak végrehajtására nem került sor, kegyelmet kapott. Büntetésének mértékét először életfogytig tartó szabadságvesztésre, majd a Sztálin 1953-as halálát követő enyhülés után néhány évi bör-tönre változ-tatták.
* 1952. január 1.– 1958. június 30. között Budapest helyi érdekű vasutai a MÁV Budapesti Igazgatóságához ke-rültek. A vonalak üzemeltetésére létrehozott szervezet a MÁV – BEV (Budapesti Elővárosi Vasút) nevet viselte.
Dr. Károly Imre közlései

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság