text:
37/2013. számú közigazgatási elvi döntés | Kúria
37/2013. számú közigazgatási elvi döntés
Ha az adóhatóság a beszerzést és nem az értékesítést vitatja, akkor az áru útjának követésére az egyszerűsített vámáru nyilatkozat nem megfelelő bizonyíték, mivel csak azt igazolja, hogy értékesítés után a felperestől hova került az áru, de nem alkalmas annak igazolására, hogy a felperes kitől szerezte be az árut (2003. évi XCII. tv. 44. §, 97. §, 55. § 119. §, 127. §)
Felperesi társaság bejelentett és bejegyzett fő tevékenysége ingatlanforgalmazás és saját tulajdonú ingatlan adásvétele, továbbá a fő tevékenységén kívül vegyes termékek, azon belül főként textil- és ruhanemű értékesítését végzi. A felperesi társaságnak, mint bérlőnek a 2008. április-júniusi időszakban két bérleti szerződése állt fenn a .... Kft.-vel, mint bérbeadóval ....., illetve .... területén található két ingatlan bérbevételéről. A bérleti szerződések tárgyát képező két ingatlan bérleti jogát a felperesi társaság, mint bérbeadó továbbadta az ............-nek, mint bérlőnek, azonban a bérleti díjat általános forgalmi adó felszámítása nélkül számlázta. A felperesi társaság 2008. április-június hónapokban három számlát bocsátott ki, összesen 864.000 forint adóalapot képező összegben, amelyre az általános forgalmi adót nem számolta fel. Felperesi társaság ugyanebben az időszakban a fő tevékenységi körén kívül eső vegyes termék (szerkesztő ceruza, golyóstoll, garázsnyitó berendezés, rizs, .... rizses csoki) értékesítést számlázott a tárolásra, raktározásra saját vagy bérelt ingatlannal nem rendelkező ..... Kft. részére. Az értékesítést terhelő 4.976.000 forint adóalap után az általános forgalmi adó összege 995.000 forint. A 2008. április-júniusi időszakban a felperesi társaság a fő tevékenységi körén kívül eső ruhanemű, textil és vegyes termék értékesítés tevékenységi körben a Közösség területén kívül eső termékértékesítést végzett a ...... területén lévő vállalkozásnak. Az árukat (melyek többségében ruhanemű, de kis tételben például szemüveg, esernyő, karóra és sakk is volt) a felperesi társaság megbízásából a .... szállítmányozó vállalkozás fuvarozta Magyarországról ...... területére. A felperesi társaság kereskedelmi tevékenységével összefüggésben a beszerzések területén a fő beszállító partner a .... Kft. volt. A felperesi társaság és a .... Kft. között 2008. január 2-án árubeszerzési szerződés jött létre, amely kívül esik az épületbontás és földmunka területén működő cég tevékenységi körén. A 2008. április-júniusi időszakban a .... Kft. által kibocsátott 24 db számla alapján a felperesi társaság adólevonási jogot kívánt érvényesíteni.
Az elsőfokú adóhatóság bevallások utólagos vizsgálatára irányuló általános forgalmi adó ellenőrzést folytatott a 2008. április-június időszakra vonatkozóan, s a 2011. február 18-án kelt 4041932180 számú határozatában, általános forgalmi adó adónemben, a 2008. április-június időszakra, a felperes terhére 34.723.000 forint adókülönbözetet állapított meg, ebből 24.199.000 forintot adóhiánynak, 10.158.000 forintot folyószámlát nem érintő (bírságalapot nem képező) adókülönbözetnek, továbbá 366.000 forintot adóhiánynak nem minősülő adókülönbözetnek minősített. Indokolásában megállapította, hogy a fiktív gazdasági események célja az értékesítői oldalon az általános forgalmi adó befizetésének elmaradása, a beszerzői oldalon a levonási jog érvényesítése volt, továbbá, hogy a felek utólag készített dokumentumokkal kívánták a fiktív ügyleteket valósnak, érvényesnek feltüntetni.
Fellebbezés folytán eljáró alperes a 2011. július 12-én kelt 4045585111 számú határozatával helybenhagyta az elsőfokú határozatot. Indokolásában utalt a revízió által folytatott széleskörű bizonyítási eljárásra, továbbá arra, hogy a számlák tartalmi hitelességét csak dokumentumokkal lehet igazolni. Az alperes a fellebbezésben kifejtetteket nem találta megalapozottnak. Megállapította, hogy a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően járt el az elsőfokú adóhatóság, amikor a számlák hiteltelensége miatt az adólevonási jog gyakorlását elutasította. A másodfokú határozat kifejtette, hogy a .... Kft.-vel fennálló jogviszony tisztázása érdekében széleskörű bizonyítási eljárás lefolytatására került sor, ugyanakkor hangsúlyozta, hogy az összes körülmény értékelésével az eljáró adóhatóság eldöntheti azt is, hogy csak az egyik mérlegelendő körülmény nyer jelentőséget, különösen akkor, ha a bizonyítékok egy irányba mutatnak, s az adóhatóság nincs kötve az ügyfelek bizonyítási indítványához. Az alperes elfogadta az elsőfokú adóhatóságnak a pénzmozgások körében tapasztalt ellentmondásokra vonatkozó megállapításait, s nem adott helyt a fellebbezés azon kifogásának, hogy az áru útja az exportszerződés alapján követhető.
Felperes keresetében jogszabálysértésre hivatkozással kérte, hogy a bíróság bizonyítási eljárást követően a másodfokú határozatot helyezze hatályon kívül és az alperest kötelezze új eljárás lefolytatására. A felperes - a fellebbezésében foglaltakkal egyezően - kereseti kérelmében előadta, hogy a másodfokú határozat szerinti tényállás több szempontból sem megalapozott, s az ellenőrzés lefolytatása és az adóügyi határozatok meghozatala során nem érvényesültek az Art. alapelvei, továbbá az Art. 97. § (5) bekezdésében meghatározott bizonyítási kötelezettség során az alperes saját célszerűségi szempontjait alkalmazta. Kifogásolta a felperes az adóhatóság által alkalmazott bizonyítást, amely véleménye szerint több szempontból is alkalmatlan a valós tényállás bizonyítására. Felperes keresetlevelében leírta saját szemszögéből a .... Kft.-vel fennálló jogviszonyra vonatkozó tényállást. Hangsúlyozta, hogy nem felelős azért, hogy a .... Kft. mikor, kitől és hogyan szerezte be az ügyletet érintő árut, valamint miként tett eleget adózási kötelezettségének. A kereseti kérelemben hivatkozott arra, hogy bizonyítani tudja, hogy részére a kérdéses mennyiséget az eladó leszállította. A felperes keresetlevelében hivatkozott továbbá arra, hogy az Art. 44. § (1) és (2) bekezdésében foglaltakat a felperesi társaság nem sértette meg, s az Sztv. 165. § (2) bekezdésében foglaltak sem állnak fenn a felperesi társasággal szemben. Felperes állítása szerint a bizonylat alaki és tartalmi szempontokból is megfelel a jogszabályi követelményeknek. A felperes az Áfa tv. 160. § (1) bekezdésében, 55. § (1) és (2) bekezdésében, 119. § (1) és (2) bekezdésében és 127. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezésekre hivatkozva állította, hogy adólevonási joga fennáll. Felperes a törvényi rendelkezések mellett hivatkozott a Nemzetgazdasági Minisztérium 3632/7/2010. ügyiratszámú határozatára, valamint a Baranya Megyei Bíróság 7.K.21.519/2010/8. számú, előzetes döntéshozatal céljából az Európai Bírósághoz terjesztett kérdéseket tartalmazó végzésére, különösen annak 1. és 3. pontjára. A másodfokú határozattal kapcsolatban kijelentette, hogy téves megítélés a felperesi társaság és az ..... közötti jogügylet vizsgálatának mellőzése, mert az bizonyíthatta volna, hogy a kérdéses árunak mi lett a további sorsa. Felperes álláspontja szerint téves következtetés, hogy az áru útja nem követhető. Utalt arra, hogy az áru további sorsát az egyszerűsített vámellenőrzés is igazolja. Hangsúlyozta a banki átutalással történt pénzügyi teljesítést, továbbá kifogásolta, hogy a szakértő által megállapítottak is csak feltételezések.
Alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását, az első-, valamint másodfokú határozatok hatályában fenntartását, továbbá a felperes perköltségben marasztalását kérte. Alperes előadta, hogy a tényállást feltárta, annak érdekében széleskörű bizonyítást folytatott, határozata nem sért jogszabályt, sem az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlatát. A .... Kft. által kiállított 24 db számla adóösszegének levonásba helyezését azért tagadta meg, mert azok igazolására a felperesi társaság hiteles dokumentummal nem rendelkezett. Hangsúlyozta, hogy az adólevonási jog gyakorlására nem bármely gazdasági esemény és számla jogosít, hanem csak az alakilag és tartalmilag megfelelő, hiteles számla megléte. A Kfv.I.35.114/2006/5. sz. eseti döntésre utalva kifejtette, hogy amennyiben kétség merül fel a számla alaki vagy tartalmi hitelességével kapcsolatban és ezt a kétséget az adóhatóság valószínűsíti, úgy az adózóra hárul a számla valós tartalmának bizonyítása. Hivatkozott arra, hogy az elsőfokú adóhatóság részére az ellenőrzés során átadott számlák a PM rendeletben meghatározott követelményeknek nem felelnek meg, az igazságügyi szakértő hamisításra utaló körülményt tárt fel, a .... Kft. cégeladása pedig - a nemzetközi jogsegély eredménye alapján - az átadott iratok szerinti módon nem történt meg, a gazdasági eseményekben az iratok szerint közreműködők lényeges körülményről nem tudtak nyilatkozni vagy ellentmondásos adatokat szolgáltattak. Kifejtette, hogy a tényállást a szükséges mértékben tisztázta és bizonyította, a bizonyítékokat egyenként és összességükben mérlegelte, megfelelő jogszabályi hivatkozások alapján megalapozottan utasította el az adólevonási jognak a .... Kft. számlái alapján történő gyakorlását. Az alperesi nyilatkozat kiemelte, hogy mivel a feltárt tényállás szerint nem igazolt, hogy a számlakibocsátó társaság rendelkezett a számla szerinti áruval, ezért nem igazolt, hogy a felperes a számlakibocsátótól szerezte be az árut, emiatt a számla tartalmi szempontból kifogásolható, így nem minősülhet adólevonásra alkalmas hiteles bizonylatnak. Alperes a szakértői véleménnyel kapcsolatos kifogásokkal összefüggésben hivatkozott az Art. 97. § (5) bekezdésére, ami alapján a szakértői vélemény is bizonyítéknak minősül, így az abban foglaltak a számla alaki, illetve tartalmi hitelességével kapcsolatos kétséget valószínűsítik. A felperes nyilatkozatokkal való bizonyítási indítványát jogszerűen utasíthatta el, mert a bizonylati elvből és a bizonylati fegyelemből következően csak dokumentumokkal igazolható a számlák tartalmi hitelessége, tanúvallomásokkal, nyilatkozatokkal nem. A bankszámlakivonatokkal igazolt kifizetés tekintetében hangsúlyozta, hogy a bankszámla önmagában csak a pénzmozgást tanúsítja, a számla szerinti gazdasági eseményt nem. A felperes által hivatkozott vámellenőrzéssel összefüggésben rámutatott arra, hogy az adóhatóság nem az értékesítés, hanem a beszerzés vonatkozásában tette a keresettel vitatott megállapítást, az áru beszerzése, eredete nem igazolható az értékesítéssel.
A bíróság felperes keresetét elutasította, az alperes jogszerűen döntött, amikor a felperes által befogadott, jelen perrel érintett számlákban foglalt általános forgalmi adó levonását megtagadta.
A bíróság először azt vizsgálta, hogy az adóigazgatási eljárás során érvényesültek-e a felperes által kifogásolt jogelvek, és megállapította, hogy az alperes határozata az alapelvi szintű rendelkezéseknek megfelel, különös tekintettel arra, hogy a tényállás megállapítása során az alperes az Art. 1. § (3) és (7) bekezdésében és 2. §-ában foglalt rendelkezéseket maradéktalanul betartva, valódi tartalma szerint minősítette a felperes szerződéseit és ügyleteit, megkülönböztetés nélkül, törvényesen járt el, jogait rendeltetésszerűen gyakorolta.
Ezt követően a bíróság - a kereseti kérelem korlátai között - vizsgálat tárgyává tette az alperes által lefolytatott bizonyítási eljárást. A bíróság megállapította, hogy a szakértői vélemény bizonyítékként való felhasználása törvényes volt, a szakértő kirendelésével kapcsolatban jogszabálysértés nem történt, a vizsgálandó bizonylatok körét tartalmazó végzést felperes megkapta, szakértőként pedig az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium Igazságügyi Szakértők Adatbázisában a találati listán szereplő első budapesti című nyomdaipari szakértő járt el. A bíróság rámutatott arra, hogy az alperes széleskörű bizonyítást folytatott, ezáltal a releváns tényeket feltárta, tényállás tisztázási kötelezettségének eleget tett. A bíróság elfogadta azt az alperesi hivatkozást, hogy a számlák alaki és tartalmi hitelességével kapcsolatosan felmerülő kétségeket a szakértői vélemény kellő mértékben valószínűsíti. Ha a számla alaki vagy tartalmi hitelességéhez kétség fér és a lefolytatott bizonyítási eljárás nem vezet eredményre, a számla hitelességét nem támasztja alá, ennek következményeit a felperes köteles viselni.
A bíróság nem adott helyt a felperes azon kifogásainak, hogy az ..... boszniai társaság és a felperes közötti jogügylet nem része a tényállásnak, továbbá, hogy az egyszerűsített vámáru nyilatkozat bizonyítja az áru útját. A felperes megállapítása kizárólag annyiban helytálló, hogy az ....-nal fennálló jogviszony és a vámokmány képes bizonyítani, hogy a felperes által értékesített áru a felperestől hova került. Az alperes által lefolytatott széleskörű bizonyítás alapján megállapított tényállás nem igazolta, hogy a számlakibocsátó társaság rendelkezett a számla szerinti áruval, ezért nem igazolt, hogy a felperes a számlakibocsátótól szerezte be az árut. Az alperes nem az értékesítés, hanem a beszerzés tekintetében tette a keresettel vitatott megállapításokat. A .... Kft. által kibocsátott számlák hitelessége tekintetében annak van érdemi jelentősége, hogy a .... Kft. és a felperes között milyen árumozgás történt, azonban ennek bizonyítására nem alkalmas az ....-nal fennálló jogviszony tartalma és az egyszerűsített vámáru-nyilatkozat sem.
A bizonylati elvből és bizonylati fegyelemből az következik, hogy a számlák tartalmi hitelességét dokumentumokkal kell alátámasztani, csak dokumentumokkal igazolhatja a felperes a számlák tartalmi hitelességét. Erre figyelemmel sem befolyásolja a másodfokú határozat jogszerűségét az, hogy az alperes elutasította a nyilatkozatokkal történő bizonyítási indítványt. A bíróság a pénzmozgásokkal összefüggésben osztotta az alperes megállapítását, miszerint a bankszámla csak a pénzmozgást tanúsítja, de a számla szerinti gazdasági eseményt nem, ezért nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a vitatott beszerzés a számlában feltüntetett felek között jött létre. Alperes a tényállás-tisztázási kötelezettségének maradéktalanul eleget tett, valamennyi, az ügy szempontjából lényeges tényt, körülményt felderített, a szükséges bizonyítékokat beszerezte, azokat okszerűen, az ésszerűség és a logika követelményeinek megfelelően értékelte.
Ezt követően a bíróság a felperesnek az alperes adóigazgatási eljárásban elkövetett jogszabálysértésre alapított további okfejtését vizsgálta, amelyet szintén nem tartott megalapozottnak, mivel a felperes által a keresetlevélben hivatkozott jogszabályi rendelkezések nem támasztják alá sem azt, hogy a felperes adólevonási joga - az alperesi határozatban foglaltak ellenére - fennállt, sem pedig azt, hogy az alperes határozata jogszabálysértő. Az adólevonási jog gyakorlására nem bármely gazdasági esemény és számla jogosít, hanem az alakilag és tartalmilag megfelelő, hiteles számla megléte. Az adólevonási jog gyakorlásának elsődleges feltétele olyan termékértékesítés, amelyről alakilag és tartalmilag hiteles, megbízható és helytálló adatokat tartalmazó számlát állítanak ki. A számla csak akkor hiteles bizonylat, ha valamennyi adata helytálló. A számlán feltüntetett adatok bármelyikének valótlansága megdönti a számla hitelességét. A számla hitelessége tekintetében közömbös, hogy annak melyik adata milyen okból nem valós. Az alperes megalapozottan vonta le azt a következtetést, hogy a felperes által a termékek beszerzésével kapcsolatban benyújtott számlák nem felelnek meg a törvényi kritériumoknak. A bíróság nem adott helyt a Nemzetgazdasági Minisztérium 3632/7/2010. ügyiratszámú határozatára, valamint a Baranya Megyei Bíróság 7.K.21.519/2010/8. számú, előzetes döntéshozatal céljából az Európai Bírósághoz terjesztett kérdéseket tartalmazó végzésére történő felperesi hivatkozásnak, mivel a perbeli esetben az adólevonás objektív feltételeinek teljesülése nem bizonyosodott be, ezáltal a felperes adólevonási jogot az előzetes döntéshozatali eljárástól függetlenül nem gyakorolhat. A bíróság e körben elfogadta a alperes hivatkozását a Legfelsőbb Bíróság Kfv.V.35.070/2011/11. számú ítéletére, amelyben rámutatott arra, hogy fiktív számlák esetében egyáltalán nem is merülhet fel olyan elem, amely igényelné az előzetes döntéshozatali eljárás lefolytatását, mivel az ügy érdemének elbírálása nem közösségi jogi norma értelmezésétől függ. Mindezek alapján a bíróság a felperes keresetét elutasította. Jogszerűen állapította meg az alperes, hogy hiteltelen számlák alapján nem lehet adólevonási jogot gyakorolni.
(Fővárosi Törvényszék 26. K. 33.957/2011.

matches:
Kúria
§ 119
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság


text:
Ez az oldal a németországi jogi szakmáról ad tájékoztatást.
A Staatsanwaltschaft (Staatsanwaltschaft) a büntető joghatóság független szerve, amely ugyanúgy épül fel, mint a bíróságok. Az ügyészség felel a vizsgálat lefolytatásáért, a díjak beszedéséért és az alapeljárásban való képviseletéért, valamint a büntetőjogi szankciók végrehajtásáért. Ha a törvény másként nem rendelkezik, az ügyészség a büntetőeljárás során is a büntetőeljárás közigazgatási cselekményének minősül.
Az ügyészség – amennyiben elegendő bizonyíték áll rendelkezésre a beavatkozáshoz – köteles beavatkozni minden büntetőeljárásba (jogszerűség elve). Ez azt jelenti, hogy a határozat meghozatala előtt az ügyészségnek minden tudomására jutott tényt meg kell vizsgálnia. Az Ügyészségnek tárgyilagosnak és pártatlannak kell lennie. Mind a terhelő, mind a felmentő tényeket azonosítani kell. Ha a jogi követelmények teljesülnek, illetéket kell fizetnie. Ha az eljárás bűncselekmény, az ügyészi hivatal – az alapeljárás megindításában illetékes bíróság beleegyezésével – lemondhat a büntetőeljárásról, ha az elkövető adóssága kicsinek tekinthető, és a vádemeléshez nem fűződik közérdek. A kijelölésen kívül az alperes is kaphat kötelezettségeket és utasításokat.
A büntetőeljárás során az Ügyészség más vizsgálókat is elláthat. Ide tartoznak a rendőrtisztek, az adónyomozók és a vámtisztviselők is. Ez utóbbiaknak a hivatal utasításait kell követniük.
A büntetőügy tárgyalása előtt eljárást kell indítani az alperessel szemben. A kisebb bűncselekmények kivételével a vádat az ügyészségnek kell benyújtania. A következő főeljárásban az ügyész általában az ügyészi hivatal képviselőjeként vesz részt.
Az Ügyészség mind első fokon, mind a fellebbviteli testületekben (fellebbezés és felülvizsgálat) eljár.
A büntetőeljárás során az ügyészséget az ügyésznek vagy az ügyésznek kell felolvasni. Jogukban áll megkérdőjelezni a vádlottat és a tanúkat. Benyújthatja továbbá a saját kérelmét is. A tárgyalás végén az ügyész olyan jogalappal rendelkezik, amely alapján a ténybeli és jogi helyzetet értékelik. A vádlott elítélését rendszeresen alkalmazzák szankció vagy felmentés alapján.
Az ügyész, a bíróság és az alperes hozzájárulásával az eljárás a tárgyalás e szakaszában is megszüntethető, például akkor, ha a vádlott bűnösségét a tárgyalást követően alacsonynak ítélik.
Ha az ügyész megállapítja, hogy a bíróság határozatát ténybeli vagy jogi szempontból igazolni kell, az ügyész fellebbezést nyújthat be, az alperes javára is.
Az ügyészség székhelye a regionális bíróságon, a felsőbb regionális bíróságon és a Szövetségi Bíróságon található, és hierarchiában szerveződik. A német szövetségi rendszer
miatt különbséget kell tenni a szövetségi kormány hatáskörei és a tartományok hatáskörei között.
A tartományi ügyészségek hivatalai
Azon bűncselekmények kivételével, amelyek tekintetében a szövetségi ügyvéd a szövetségi bíróság hatáskörébe tartozik, a szövetségi államok ügyészségei felelősek a büntetőeljárásért. A Szövetségi Bíróság (Szövetségi Bíróság) szövetségi és tartományi ügyészei (Länder) különböző és különálló hatóságok. A nemzeti és a tartományi szint között nincs hierarchikus kapcsolat. A Szövetségi Bíróság főügyésze azonban rendkívüli körülmények esetén eljárást indíthat a hatáskörébe tartozó területről a tartományi ügyészségre, vagy az utóbbi területén eljárásokat dolgozhat ki.
Mind a 16 tartomány saját ügyészséggel rendelkezik, az alábbiak szerint szervezve:
Minden regionális bíróság saját államügyészséggel (Amtsgerichte) is rendelkezik az adott regionális bíróság illetékességi területén működő helyi bíróságokért (Amtsgerichte).
A tartományi bíróságokon az ügyészségek a főkapitányság alá vannak rendelve a felsőbb kerületi bíróságon (Oberlandsgericht), ez utóbbi pedig az érintett tartomány igazságügyi minisztériumának ad választ.
A Főügyészség felelős a regionális fellebbviteli bíróságok eljárásainak ellenőrzéséért. Amennyiben az ilyen eljárás a Szövetségi Bíróság hatáskörébe tartozik, a vádemelést a szövetségi ügyész folytatja le.
A bíróságok és ügyészségek a Szövetségi Igazságügyi és Fogyasztóvédelmi Minisztérium honlapján további információkat találnak az ügyészségről. Számos ügyészség saját weboldallal is rendelkezik, amely a tartományi igazságszolgáltatási portálokon keresztül érhető el.
A Szövetségi Bíróság (Bundesanwaltschaft) általános szövetségi ügyésze a Németországi Szövetségi Köztársaság
igazságszolgáltatása alapvetően a tartományok ügye (az alaptörvény 92., 96. és 30. cikk). „A Szövetségi Bíróság főügyésze az egyetlen szövetségi ügyészi hivatal. A továbbiakban: „Bundesanwaltschaft” (Szövetségi Ügyészség). A Generalundesanwalt mellett más szövetségi ügyvédekből, magas rangú ügyészekből és ügyészekből, valamint más alkalmazottakból áll. A szövetségi ügyvéd feladata a Szövetségi Bíróság szövetségi ügyészi hivatala.
A Szövetségi Bíróság főügyésze az ügyész feladatát a belső biztonságot (különösen a terrorista cselekményeket) vagy a külső biztonságot (hazaárulás vagy kémkedés) érintő valamennyi súlyos bűncselekmény esetében gyakorolja. Az egyéb állami védelmi bűncselekmények esetében a Szövetségi Bíróság főügyésze az igazságszolgáltatási rendszerekről szóló törvény 120. § (2) bekezdésében meghatározott bizonyos feltételek mellett átveszi az eljárást (a továbbiakban: a „félrevezető utalás”). A Szövetségi Bíróság általános szövetségi ügyvédjének hatásköre kiterjed a nemzetközi büntető törvénykönyv szerinti bűncselekmények üldözésére, valamint a Szövetségi Bíróság ítéletei előtti felülvizsgálati és fellebbezési eljárásokban való részvételre is.
Az ügyészt a szövetségi elnök nevezi ki a szövetségi miniszter vagy a szövetségi igazságügyi és fogyasztóvédelmi miniszter javaslata alapján. A javaslat a Bundesrat jóváhagyásától függ. A főügyész a szövetségi miniszter, illetve a szövetségi igazságügyi és fogyasztóvédelmi miniszter felügyelete alatt működik. A szövetségi miniszter és a szövetségi miniszter azonban nem gyakorol semmilyen felügyeletet vagy hatóságot a szövetségi államok ügyészei felett.
A bírói hivatást mind a nemzeti, mind a regionális bíróságokon szabályozó főbb jogszabályok a német bírói törvény ( Deutsche Richtergesetz, DRIG). További rendelkezések a tartományi szintű jogszabályokban is megtalálhatók.
A szövetségi tartományok igazságügyi minisztériumai felügyelik a bírák tartományi szintű munkáját. A szövetségi bíróságok bíráinak munkáját (a Szövetségi Alkotmánybíróság bíráinak kivételével) az illetékes szövetségi minisztérium felügyeli.
Hivatásos bírák és ülnökök
A hivatásos vagy hivatásos bírák („Berufsrichter”) nemzeti vagy regionális bíróságokon tevékenykednek. A földszolgálat bírái például helyi bíróság, kerületi bíróság vagy felsőbb regionális bíróság előtt látják el feladataikat. A legtöbb bíró tartományi szinten dolgozik.
Szövetségi bírák (Bundeschriter) a Bundesverfassungsgericht (Bundesverfassungsgericht), a Szövetségi Munkaügyi Bíróság (Bundesgerichtshof), a Szövetségi Munkaügyi Bíróság (Bundesarbeitsgericht), a Szövetségi Munkaügyi Bíróság (Bundesfinanzhof), a Szövetségi Szociális Bíróság (Bundessozialgericht), a Szövetségi Közigazgatási Bíróság (Bundesverwaltungsgericht) vagy a Szövetségi Szabadalmi Bíróság (Bundespatentgericht).
A büntetőeljárás során a hivatásos bírákat „laikus bírákkal” (Laugenerter) kell összevonni. A hatóságok hívják meg a bírákat, hogy végezzék el ezt a szolgálatot, és ne fizessenek fizetést. Ez elméletileg az érintett személy beleegyezése nélkül is elvégezhető. Az a polgár, akit védőmellvédként jelölnek ki, csak különleges körülmények között szabadítható fel ebből a vámból. A bírák részt vehetnek a helyi bírósági meghallgatásokon és a regionális bíróságokon zajló büntető- és fiatalkorúak meghallgatásain.
A sványfelárnak elvben a hivatásos bírókkal azonos szavazati jogokkal kell rendelkeznie. Ez azt jelenti, hogy közösen döntenek a vádlott bűnösségének kérdéséről és a szankciók szintjéről.
A bíróságokról szóló törvény (Gerichtsverfassungsgesetz, GVG) 36. cikke szerint ötévente választják meg a bírósági ülnököket. A nyitást csak német állampolgár végezheti (a GVG 31. cikke). Nem szükséges kinevezni az indító hivatalt (GVG 33. §), „aki:
25 éves kor vagy hét éves kor, vagy a hivatali idő kezdetén befejezve;
az érintett körzetben lakóhellyel nem rendelkező személyek,
egészségügyi okból a szerepre alkalmatlan személyek,
A német nyelv nem megfelelő ismerete miatt a szerepre alkalmatlan személyek,
az ingatlanárak csökkenése esetén
Nem tud kinyitni cipőt,
aki a bíró jogai miatt nem rendelkezik köztisztség betöltésének képességével, vagy olyan személy, akit hat hónapnál hosszabb, szándékos, szándékos cselekmény miatt elítéltek; vagy
Vagy aki ellen nyomozás van folyamatban olyan bűncselekmény miatt, amely a köztisztség betöltésének elveszítését eredményezheti (GVG 32. §).
Az ülnököknek joguk van a keresetkiesésért járó kártérítésre, amelynek összegét a jogi javadalmazási törvény és a kompenzációs törvény (Justizvergütungs- und -entschädigungsgesetz) határozza meg (a GVG 55. szakasza). A tartományok tájékoztató füzeteket adnak, amelyek tájékoztatják a bírákat kötelezettségeikről. Ezeket a brosúrákat az interneten is közzéteszik. A tartományok a laikusok számára is kínálnak képzést.
Igazságügyi tisztviselő (Rechtspfleger)
A bírósági titkárok az igazságügyi szervek alkalmazottai. A harmadik erőszak második pilléreként elsősorban az „önkéntes igazságszolgáltatás” (többek között az öröklési ügyek, az ápolási ügyek, a gyermekek és az örökbefogadás, az ingatlan-nyilvántartás, a kereskedelmi, együttműködési és partnerségi nyilvántartások, az összefonódási ügyek, az ingatlan-nyilvántartási jog, az árunyilvántartás, a hajók nyilvántartása stb. területén) feladata, de egyéb igazságügyi tevékenységek széles köréért is felelősek, például a bírósági végzés területén a fizetési meghagyásos eljárás, a jogi segítségnyújtás, a kötelező behajtás, a kötelező árverés és a fizetésképtelenségi eljárás, a fizetésképtelenségi eljárások, a szankciók végrehajtása, a Szövetségi Szabadalmi Bíróság előtti eljárások végrehajtása, valamint a nemzetközi jogi ügyletek terén.
Az elsőfokú bíróságokon (Amtsgerichten) dolgozó bírósági titkárok száma ma már meghaladja a bírák számát. A bírósági titkárok tevékenységi körét a bírósági titkárokról szóló törvény (Rechtspflegergesetz – RPflG) szabályozza. Feladataik ellátása és a döntéshozatal során az igazságügyi tisztviselők – például a bírák – pártatlanok és függetlenek, és csak a törvény és a törvény hatálya alá tartoznak. Döntéseik ellen főszabály szerint az általános eljárásjogi szabályok alapján megengedett jogorvoslati lehetőségek vehetők igénybe.
Az igazságügyi hivatásokról szóló, a nyilvánosság számára is hozzáférhető adatbázisok az alábbiak:
A Szövetségi Igazságügyi és Fogyasztóvédelmi Minisztérium weboldala
A tartományok igazságügyi minisztériumainak honlapjai (pl. Hamburg, Berlin vagy Bajorország)
az interneten elérhető információkat szolgáltató egyedi bíróságok
Az európai igazságügyi portál és a tartományok
Információk találhatók a Deutscher Richterbund (Deutscher Richterbund) vagy a Bund Deutscher Rechtspfleger (Deutscher Rechtspfleger) honlapján is.
Németországban körülbelül 166.000 ügyvéd van. A bírák ugyanolyan jogi képzést teljesítenek, mint a bírák, és jogi kérdésekben tanácsot adhatnak és képviselhetik ügyfeleiket. Jogukban áll, hogy bíróság előtt és bíróság előtt is eljárjanak; a német jog szerint nincs képviselet. Főszabály szerint Németországban minden bíróság rendelkezik képviseleti joggal, megkülönböztetés nélkül. Az egyetlen kivétel az, amikor az ügyvédek egy polgári ügyben a Szövetségi Bíróság előtt kívánják képviselni ügyfelüket, ahol különleges befogadási feltételek állnak fenn. További kivételt jelentenek a szindikátusi jogokat gyakorló ügyvédek (akiket egy nem jogász munkáltató alkalmaz, hogy tanácsot adjon és képviselje a munkáltatót a jogi ügyekben). Egyes bíróságok nem képviselhetik munkáltatójukat.
Az ügyvédekre az ügyvédekről szóló szövetségi törvény (Bundesrechtsanwaltsordnung, BRAO) törvényi rendelkezései vonatkoznak. Az ügyvédi hivatást további szakmai szabályok is szabályozzák, pontosabban az ügyvédek szakmai magatartási kódexe (Berufsordnung der Rechtsanwälte, BORA) és a különleges jogászokra vonatkozó magatartási kódex (Fachanwaltsordnung, FAO). Az ügyvédek díjazását az ügyvédi javadalmazásról szóló törvény (Rechtsanwaltsvergütungsgesetz – RVG) határozza meg.
A jogászok 27 regionális ügyvédi kamarában és a Szövetségi Bíróság Ügyvédi Kamarájában szerveződnek. A kamarák feladata a jogi szakma gyakorlásának engedélyezése. Feladatuk többek között az is, hogy ellenőrizzék, hogy az ügyvédek megfelelnek-e szakmai kötelezettségeiknek.
A jogi szakma részletes adatai a Bundesrechtsanwaltskammer (BRAK) weboldalán érhetők el. Ezen túlmenően a Deutscher Anwaltverein (DAV), amely az ügyvédek érdeklődésére számot nem tartó német ügyvéd, széles körű tájékoztatást nyújt az ügyvédi hivatásról, angol és francia nyelven is.
Az ügyvédi segítség igénybevételéhez való segítségnyújtás az ügyvédek Szövetségi Közlönyében érhető el, amely felsorolja az összes (német és angol nyelven elérhető) ügyvédet, valamint a Német Ügyvédi Kamarát.
Németországban körülbelül 3.500 gyakorló szabadalmi ügyvivő van. A szabadalmi ügyvivők általában természettudományi vagy műszaki tudományi egyetemi tanulmányokat végeztek, amelyeket kiegészítő jogi képzés követ. Hatáskörük kiterjed az ipari tulajdonjogok területén nyújtott tanácsadásra és képviseletre (különösen: Szabadalmak, használati minták, védjegyek, formatervezési minták), különös tekintettel regisztrációjukra és nyomon követésükre. A szabadalmi ügyvivők jogosultak ügyfeleik képviseletére a német Szabadalmi és Védjegyhivatal, a Szövetségi Szabadalmi Bíróság és bizonyos körülmények között a Szövetségi Bíróság előtt. A regionális és regionális bíróságok előtt azonban csak saját ügyükben nyilváníthatnak véleményt, és maguk nem folytathatnak le tevékenységeket.
A szabadalmi ügyvivők tevékenysége a szabadalmi ügyvivők kódexének (PAO) hatálya alá tartozik. A szabadalmi ügyvivőket a Szabadalmi Ügyvivők Kamarájában szervezik.
A szabadalmi hivatallal kapcsolatos információk megtalálhatók a szabadalmi ügyvivők kamarájának honlapján. A Szövetségi Szabadalmi Ügyvédek Nyilvántartása is rendelkezésre áll.
Németországban jelenleg csaknem 7.000 közjegyző van, akik elvileg ugyanolyan képzésben vesznek részt, mint a bírák. Független, pártatlan és objektív tanácsadást és támogatást nyújtanak a fontos jogi tranzakciókhoz és a jogi ügyek kezeléséhez a jogviták elkerülése érdekében. Legfontosabb feladatuk a jogi tranzakciók igazolása.
Németország szövetségi szerkezete miatt a közjegyző különböző formában működik. A legtöbb tartományban a közjegyzők fő szakmájuk gyakorlása során gyakorolják feladataikat („egyszemélyes közjegyzők”, „Nurnotitariat”). Egyes tartományokban a közjegyzői hivatást a szakmán felül kell gyakorolni (közjegyzői okirat). Valamennyi közjegyzőt saját regionális igazságügyi hatóságuk (Landesjustrenzverwaltung) nevezi ki és felügyeli.
A közjegyzői hivatásra vonatkozó rendelkezéseket a közjegyzőkről szóló szövetségi törvény (Bundeschordnung, BNotO) tartalmazza. A közjegyzők díjazását az illetékekről szóló törvény (Kstenordnung, Kosto) határozza meg.
A közjegyzők saját regionális közjegyzői kamarájukhoz tartoznak.
A közjegyzők különböző témáival kapcsolatos átfogó információk a Közjegyzői Kamara honlapján érhetők el. A közjegyzői nyilvántartás ebben a tagállamban a közjegyző keresésének is minősül. A tartalom német, angol, francia és spanyol nyelven érhető el.
A jogi szolgáltatásokról szóló törvényben (Rechtsdienstleistungsgesetz, RDG) meghatározott jogi szakmák
A jogi szolgáltatásokról szóló törvény lehetővé teszi az adósságbehajtók, a nyugdíjtanácsadók és a külföldi joggal foglalkozó jogi szolgáltatók számára, hogy bírósági eljárás nélküli jogi szolgáltatásokat nyújtsanak. Bizonyos esetekben az adósságbehajtó szolgáltatók és a nyugdíjtanácsadók is jogosultak ügyfeleik képviseletére. A tevékenység a bíróság kérésére nyilvántartásba vételi kötelezettség alá esik. A nyilvántartott személyek neve szerepel a Jogi Szolgálat nyilvántartásában.
Nincs olyan jogi követelmény, amely előírná, hogy e nyilvántartásba vett szolgáltatóknak egy kamarához vagy szakmai egyesülethez kell tartozniuk. A begyűjtést végző szolgáltatókat és a nyugdíjtanácsadókat részben szakmai szövetségekben szervezik; a legnagyobb szövetségek a német adósságbehajtó ügynökségek szövetségi szövetsége (Bundesverband Deutscher abunhozey), a német jogi ügyvivők szövetsége és a Bundesverband der Rentenberater (Bundesverband der Rentenberater).
Lehetőség van a Jogi Szolgálat nyilvántartásával való konzultációra, amely a német igazságügyi portálon keresztül tartalmazza a jogi szolgáltatók és a nyilvántartásért felelős bíróságok jegyzékét. A német adósságbehajtó szervezetek szövetségi szövetségének, a Német Jogi Tanácsoknak/Jogi Szolgáltatóknak és a Nyugdíjtanácsadók Szövetségének (Association of Pensions Consultants) weboldalai további tájékoztatást nyújtanak.
Németországban számos jótékonysági szervezet nyújt ingyenes jogi tanácsadást (a jogi szolgáltatásokról szóló törvény 6. és 8. szakasza szerint). Ezek közül néhány a következő:
Jótékonysági szervezetek
Jóléti szervezetek
A németországi zsidók jóléti központja
Deutsches Roches Kreuz
Közös Jóléti Egyesület
A szövetségi kormány és a tartományok igazságügyi portálja
A bíróságokra és ügyészségekre, a Szövetségi Igazságügyi és Fogyasztóvédelmi Minisztériumra vonatkozó információk
Szövetségi Igazságügyi és Fogyasztóvédelmi Minisztérium
Hamburgi Igazságügyi Minisztérium
Berlin – Igazságügyi Minisztérium
Bajorország Igazságügyi Minisztériuma
Német Bírák Szövetsége
Német Szövetségi Ügyvédi Kamara
Az Ügyvédek Országos Nyilvántartása
A német jog szerinti referenciaadatok
Szabadalmi Ügyvédői Kamara
A közjegyzők listája
Szövetségi Közjegyzői Kamara
Jogi szolgáltatások nyilvántartása
Utolsó frissítés: 02/10/2019

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság