text:
EURÓPAI TÜKÖR 2014/2. A külügyminisztérium folyóirata - PDF
EURÓPAI TÜKÖR 2014/2. A külügyminisztérium folyóirata
Download "EURÓPAI TÜKÖR 2014/2. A külügyminisztérium folyóirata"
1 EURÓPAI TÜKÖR 2014/2. A külügyminisztérium folyóirata
2 E SZÁMUNK SZERZŐI ÁCS PÉTER a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának munkatársa DR. BARCZI VERONIKA a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának belső piaci ügyekért felelős volt munkatársa, a tanulmány megjelenésekor a zágrábi magyar nagykövetség beosztott diplomatája DR. KÁTAI ANIKÓ a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának vezetője DR. LAJTER-TÓTH ENIKŐ a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának munkatársa LAKOS KRISZTINA a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztálya Humán-ágazati Osztályának vezetője PANURJASZ ANETT ANTIGONÉ a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának munkatársa DR. PERESZTEGI NAGY IMOLA a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának helyettes vezetője SOÓS GÁBOR a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának munkatársa DR. SZABÓ MÁRTA a Külügyminisztérium jogi referense DR. SZOLNOKI-NAGY RITA a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztályának munkatársa DR. TRASER JULIANNA SÁRA a Külügyminisztérium EU Belső Piaci és Jogi Főosztálya jogi osztályának vezetője VARSÁNYI BALÁZS a Külügyminisztérium vezető tanácsosa
3 Tartalom Köszöntő... 5 KÁTAI ANIKÓ: Az egységes belső piac fejlődésének története... 7 KÁTAI ANIKÓ: A letelepedés szabadsága SZABÓ MÁRTA: A szakképesítések kölcsönös elismerése LAJTER-TÓTH ENIKŐ: A szociális biztonsági rendszerek koordinációja az Európai Unióban PERESZTEGI-NAGY IMOLA: A szolgáltatások belső piaca PANURJASZ ANETT ANTIGONÉ: A határon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló irányelv KÁTAI ANIKÓ: A személyek szabad áramlása KÁTAI ANIKÓ: A munkavállalók kiküldetésének uniós szabályozása (posting) KÁTAI ANIKÓ LAKOS KRISZTINA: Munkajogi szabályok PANURJASZ ANETT ANTIGONÉ: Az áruk szabad áramlása VARSÁNYI BALÁZS: Az európai kutatás-fejlesztési és innovációs politika fejlődése SZOLNOKI-NAGY RITA: A szellemi tulajdonjogok egységes szabályozása az Európai Unióban SZOLNOKI-NAGY RITA: Fogyasztóvédelem az Európai Unióban KÁTAI ANIKÓ: A tőke szabad áramlása SOÓS GÁBOR: Az uniós társasági jogi szabályozás főbb területei ÁCS PÉTER: A belső piac mélyítése a vállalkozási számvitel területén: harmonizáció vagy egységesítés? SOÓS GÁBOR: A közbeszerzésekre vonatkozó európai uniós szabályozás alapjai SOÓS GÁBOR: Az uniós vállalati versenyjog szabályainak áttekintése SOÓS GÁBOR: Az állami támogatások európai uniós jogi szabályai VARSÁNYI BALÁZS: Az EU kis- és középvállalkozásokat támogató politikája KÁTAI ANIKÓ: Az alapjogok és az egységes belső piac KÁTAI ANIKÓ BARCZI VERONIKA VARSÁNYI BALÁZS: Az egységes belső piac irányítása TRASER JULIANNA SÁRA: Az uniós jog tagállami végrehajtása és ellenőrzése
4 Mottó: Europe stands at the crossroads. We either go ahead with resolution and determination or we drop back into mediocrity. We can now either resolve to complete the integration of the economies of Europe; or, through a lack of political will to face the immense problems involved, we can simply allow Europe to develop into no more than a free trade area. Európa válaszúthoz érkezett. Vagy haladunk előre határozottan és eltökélten, vagy visszaesünk a középszerűség szintjére. Vagy elszánjuk magunkat arra, hogy végrehajtjuk az európai uniós tagállamok gazdaságainak teljes integrálását, vagy híján a politikai akaratnak, hogy szembenézzünk az ezzel járó hatalmas problémákkal egyszerűen hagyjuk, hogy Európa csupán egy szabadkereskedelmi övezet maradjon. (Lord Cockfield, 1985, idézte Mario Monti, 2010)
5 5 Kedves Olvasó! Az európai integráció motivációjának fő forrása kezdetektől a lehető legnagyobb, egységes alapelvek szerint működő belső piac megteremtése volt. Bár egyik fő szervező elve mindig is a lehetőség szerinti legcsekélyebb szabályozás volt, az eltérő tagállami tradíciók, szabályozási környezet és időnként széttartó politikai törekvések ellensúlyozására az elmúlt húsz évben igen jelentős mennyiségű uniós jogszabályt és intézményi mechanizmust kellett létrehozni. Ezek összessége az uniós vállalkozások kiszámítható működésének elsődleges garanciája, amely a recesszió idején felerősödő protekcionista tendenciákkal szemben is képes volt a gazdasági verseny uniós szintű problémamentes működését biztosítani. Természetszerűen, ez a szabályozási és intézményi keret folyamatosan változik, alakul. Ezért fontos annak helyzetét időről időre áttekinti. Az Európai Tükör e tematikus száma arra tesz kísérletet, hogy pillanatfelvételt adjon a húszéves egységes belső piacról. A kötetben szereplő tanulmányok szerzőik valamennyien a Külügyminisztérium témafelelős munkatársai a négy uniós alapszabadságot és az azok végrehajtásához szorosan kapcsolódó politikákat vázolják fel, bemutatva az egyes területek fejlődését és aktuális állapotát. Célunk,
6 6 európai tükör 2014/2 hogy a kötet átfogó képet nyújtson az egységes belső piac jogáról, irányítási rendszeréről és az uniós gazdasági kormányzásban betöltött szerepéről. A kötet ismerteti azt is, hogy milyen uniós eszközök támogatják a kis- és közepes vállalkozásokat az egységes piac előnyeinek a kihasználásában. Természetesen nem térhetünk ki valamennyi belső piaci témára. Így e szám azok erős belső piaci érintettsége ellenére sem foglalkozik az ún. ágazati politikákkal, mint a környezetvédelem, a közlekedés, az energia- vagy a távközlési politika, továbbá az önálló szabályozási logikával és kerettel rendelkező pénzügyi szolgáltatásokkal. Bízunk benne, hogy a tanulmányok hasznos segítséget nyújtanak nemcsak a témával foglalkozó szakembereknek, hanem a belső piac valódi szereplőinek, a külföldi piacokon megjelenni kívánó magyar cégnek, az Unió más tagállamában elhelyezkedni kívánó munkavállalónak vagy a tanulmányait külföldön folytató diáknak. BARANYAI GÁBOR ágazati politikáért felelős helyettes államtitkár EU Ügyekért Felelős Államtitkárság
7 7 Kátai Anikó Az egységes belső piac fejlődésének története Ebben a tanulmányban azt ismertetjük, hogy az Európai Unió alapját képező négy szabadság hogyan vált a Közös Piacból egységes belső piaccá. Az egységes belső piac ötven év alatt jogszabályok, intézményi struktúrák és politikai megállapodások bonyolult kölcsönhatásán alapuló, egyszerre bővülő és mélyülő, az Európai Unió gazdasági kormányzásába szervesen bekapcsolódó szabályozási területté vált, amelynek további fejlődése a gazdasági és a politikai unió sorsától függ. Az Európai Gazdasági Közösség Az Európai Unió egységes belső piaca jogi kereteinek fejlődése szorosan egybefonódik az Európai Gazdasági Közösséget alapító, 1957-es Római Szerződéstől a gazdasági és monetáris unió továbbfejlesztésének aktuális stádiumáig végighúzódó folyamattal, amelynek egyes állomásai az uniós jog fejlődésének olykor önálló mérföldköveit is képezték. Ilyen önálló mérföldkő az Egységes Európai Okmány, amely ban módosította a Római Szerződést. Ennek a jogi fejlődésnek az eredménye az elnevezés alakulása is. A Római Szerződéssel célkitűzésbe foglalt közös piac (Common Market), az Egységes Európai Okmány által megalkotott belső piac (Internal Market) és az 1993-ra megalkotott egységes belső piac (Single Market) között nemcsak a laikusok tesznek a mai napig nehezen különbséget, de olykor maga az Európai Bizottság sem volt következetes az Internal Market és a Single Market elnevezések használatában. A későbbiekben látható lesz, hogy az elnevezések különbözősége az egységes belső piac integráltsága fokának függvényében módosult. A közös piac a négy szabadságnak a Római Szerződésben leírtak szerinti biztosítását jelentette. Ennek létrejöttére megerősödött a belső piac elnevezés, az Egységes Európai Okmány által kibővített és mélyebbé tett, az áruk, a személyek, a tőke és a szolgáltatások szabad áramlását elősegítő részletes másodlagos jogszabályok megalkotásával pedig egységes belső piaccá lett a gazdasági közösség. Azzal, hogy a tagállamok politikai kötelezettségvállalásukkal nemcsak a jogharmonizáció foka, hanem a közösen elfogadott jogszabályok betartásának és betartatásának az ellenőrzése és kikényszerítése iránt is elköteleződtek, elindultak azon az úton, hogy ha jelenleg még nehézkes és hosszadalmas eljárással is a belső piac kormányzási eszközeinek a lépésről lépésre történő fejlesztésével a tagállami szabályokhoz hasonlóan kikényszeríthető kemény jogi keretet teremtsenek. Manapság az egységes piac (Single Market) elnevezés használata elterjedtebb, mert jobban utal a mögötte álló egységes szabályozórendszerre, illetve kevésbé befelé forduló és defenzív jellegű, mint a belső piac, és talán az állampolgárok számára is kézzelfoghatóbb, és jobban elhatárolja az uniós piacot a saját hazai piacuktól. Az egységes belső piac a klasszikus meghatározás szerint az áruk, a személyek, a tőke és a szolgáltatások szabad áramlását biztosító egységes térséget jelenti. A belső piac fejlődése eredményeképpen kialakult egységes piac joga valamennyi olyan jogszabály együt-
8 8 európai tükör 2014/2 tesét jelenti, amely a fenti szabadságjogok érvényesülését biztosítja. Létezik tehát egy tág értelemben vett egységes belső piac is, amely a nemzeti jogokban önálló jogágakként, de legalábbis jogterületekként ismert szabályozási területek harmonizációjával igyekszik hozzájárulni ahhoz, hogy a tagállamok vállalkozásai egyenlő versenyfeltételekkel induljanak el a növekedés útján és válhassanak világpiaci tényezővé. Így a tág értelemben vett belső piac magában foglalja a társasági jogi és a számviteli, a fogyasztóvédelmi, a versenyjogi szabályokat, a szellemi tulajdonjogi és a közbeszerzési szabályozást, a szakképesítések kölcsönös elismerését, a szociális biztonsági rendszerek koordinációját és a munkajogi szabályokat, de a pénzügyi szolgáltatásoknak a harmonizáción túl szinte már egységesedésbe menő szabályait is. Az egységes belső piacon tevékenykedő vállalkozások versenyfeltételeit számos más szabályozási terület is befolyásolja, így a környezetvédelem, az adózás, az energia- vagy a közlekedéspolitika. Ezek a szabályozási területek olyan, vagy önálló uniós politikát képező, vagy más nagy politikákba illeszkedő uniós jogágak, amelyeket nem az egységes belső piac részeként, hanem a belső piaci szabályokat kiegészítő politikaterületekként lehet inkább jellemezni. Az Európai Szén- és Acélközösséget (ESZAK) alapító hat ország állam- és kormányfői által március 25-én aláírt Római Szerződés (RSZ) az ESZAK intézményrendszerére épülve kimondta, hogy 12 éven belül meg kell teremteni a közös piacot. Ez egyrészt az áruk szabad áramlásának alapját képező vámunió létrehozását jelentette: a tagállamok közötti vámok és mennyiségi korlátozások eltörlését és a közös külső vámhatárok felállítását lehetővé tevő közös vámtarifák létrehozását. Az RSZ az átmeneti időszakot három négyéves időtávra bontva több oldalon részletezi az egyes akadálytípusok lebontásának és a vámunió létrehozásának az ütemezését. Jelentette másrészt a munkavállalók szabad áramlásának a megteremtését: azt, hogy a munkavállaló elfogadhassa egy másik tagállam munkáltatójának állásajánlatát, hogy munkavállalási célból szabadon belépjen egy másik tagállam területére, illetőleg ott tartózkodjon, illetve, hogy a munkaviszonya megszűnése után meghatározott feltételekkel munkakeresési célból ott tartózkodjon. A belső piac 12 év alatti létrehozása harmadrészt a letelepedés útján nyújtott az önálló szabályozási területként működő közlekedési és pénzügyi szolgáltatásokon kívüli egyéb szolgáltatások szabadságának a biztosítását, az RSZ aláírása után új szolgáltatásnyújtási akadályok bevezetésének a tilalmát irányozta elő. Biztosítani kellett a letelepedés nélkül, határon átnyúló jelleggel nyújtott szolgáltatások teljes szabadságát. Negyedrészt ez alatt a 12 év alatt csökkenteni kellett a tőke szabad áramlásának útjában álló akadályokat. Az egyes tőkemozgások liberalizációjára nem vonatkoztak egységes feltételek: a folyó fizetési műveletek teljes szabadságát négy éven belül el kellett érni, de az egyéb tőkeműveletekre akkor kellett nemzeti elbánást biztosítani valamennyi tagállam vállalkozása részére, ha valamely tagállamok között már bilaterális egyezmények biztosították ezt a kedvezményt. Az RSZ igen fontos horizontális rendelkezésként kimondta az állampolgárságon alapuló diszkrimináció tilalmát, illetve a letelepedés útjában álló akadályok megszüntetésének a kötelezettségét, valamint az új letelepedési akadályok elfogadásának a tilalmát. A letelepedés szabadsága mind a magánszemélyek, mind az egyéni vállalkozók és társaságok, illetve azok ügynökségei, fióktelepei és leányvállalatai letelepedésére vonatkozik. Ezeket a szabályokat a vállalati verseny tisztaságát és az állami támogatások átláthatóságát garantáló rendelkezések, valamint a dömping és az adózás alapvető közös szabályai egészítették
9 Az egységes belső piac fejlődésének története 9 ki. A közös dömpingellenes szabályok az egységes gazdasági térségként való fellépés külső dimenziójának, a közös kereskedelempolitikának az alapjait teremtették meg. A jogközelítés eszköze főként az akadályok lebontása és a negatív harmonizáció, valamint a stand-still szabályok alkalmazása volt. Az akadályok lebontásán például a vámunió alapvető feltételeként a vámjellegű akadályok lebontását kell érteni: a tagállamoknak meg kellett szüntetniük az egymás viszonylatában fennálló export- és importvámokat, az azokkal egyenértékű díjakat, a mennyiségi korlátozásokat és az azokkal egyenértékű intézkedéseket. A negatív harmonizáció a tagállamokat tűrésre kötelezte: kötelesek voltak lehetővé tenni a többi tagállam tényleges vagy potenciális munkavállalójának a területére történő belépését, illetve konkrét munkavállalását, a vállalkozások és az egyéni vállalkozók letelepedését. A stand-still szabályok értelmében az átmeneti időszak alatt tilos volt újabb akadályok bevezetése a liberalizálandó területeken. A negatív harmonizációt a jogszabályok közelítése egészítette ki: el kellett fogadni a közös vámtarifát, illetve az RSZ felhatalmazása alapján a közös piac torzításmentes működését biztosító egyéb jogszabályokat. A közös jogszabályok elfogadására egyhangúsággal, az Európai Parlament jogelődjeként működő, a nemzeti parlamentek delegáltjaiból álló Közgyűléssel való konzultáció után kerülhetett sor. Az Európai Közösségek Bizottsága által vitára terjesztett jogszabályokat az illetékes (tanácsi) munkacsoportok megtárgyalták, majd a Belső Piaci Tanácsban (Internal Market Council) a miniszterek elfogadták. A fentiek alapján belátható, hogy a legkonkrétabb ütemterv a vámunió létrehozásáé és az áruk szabad áramlásának a feltételét megteremtő akadályok lebontásáé volt. A további konkrét, azonnal végrehajtható rendelkezések a letelepedés szabadságát kimondó szakaszok, a határon átnyúló szolgáltatásnyújtás és a folyó fizetési műveletek liberalizációját előíró rendelkezések, a munkavállalók (a gazdaságilag aktív személyi körök) szabad áramlásával kapcsolatos cikkek voltak. Az Európai Bíróság az integráció viszonylag korai időszakában kimondta az RSZ ez utóbbi rendelkezéseinek a további részletszabályok és tagállami átültetés nélküli közvetlen hatályát és közvetlen alkalmazhatóságát. Az Európai Bíróság már az integráció korai fokában az aktív jogfejlesztés aktív eszköze volt: kimondta az uniós jog elsőbbségét, a közvetlen hatály és a közvetlen alkalmazhatóság feltételeit és a kölcsönös elismerés elvét. Az 1968-ra létrejött vámunió és a szabadságjogok által a tagállamok vállalkozásai számára megnövekedett lehetőségek és a meginduló jogharmonizáció nyomán az egységesedés útján elinduló gazdasági közösség vonzóvá tette az integrációt: 1973-ban taggá vált Dánia és Írország, valamint az Egyesült Királyság is. Az Egységes Európai Okmány A hetvenes évek olajárrobbanásai és az azok következményeként kibontakozó tőzsdeválság eltérően hatott a formálódó gazdasági integráció tagállamaira. A krachot követő általános gazdasági visszaesés rávilágított a gazdasági integráció addig is nyilvánvaló hiányaira. Európa vezetői válaszút előtt találták magukat: meghagyják az akkorra már Európai Közösségekké egyesült országokat egy jól működő szabadkereskedelmi övezetnek, vagy továbbmennek az alapító atyák által a Római Szerződésben kijelölt úton. Jacques Delors, az Európai Bizottság francia elnöke igen nagyszabású terv megvalósításával kívánta vonzóvá tenni a második alternatívát: határozott javaslatot tett az integráció területeinek új szakpolitikákra való kiterjesztésére és az egységes bel-
10 10 európai tükör 2014/2 ső piac megvalósítását célzó javaslatok elfogadására. A Delors megbízásából Lord Cockfield belső piaci biztos által elkészített, a belső piac kiteljesítését szolgáló fehér könyvet 1 az Európai Tanács június i milánói ülése fogadta el. A fehér könyv valódi stratégiai dokumentum volt. Belátta és beláttatta, hogy az egységes belső piac kiteljesedésének három célt kell szolgálnia: egyrészt a tagállamok közötti gazdasági együttműködés elősegítésére létre kell hozni egy egységes szabályrendszert, másrészt ennek a szabályrendszernek lehetővé kell tennie az egységes belső piac terjeszkedését, harmadrészt kellően rugalmasnak kell lennie ahhoz, hogy a világgazdasági kihívásokhoz alkalmazkodni tudjon. A belső piac kiteljesítése útjában álló fizikai, technikai és pénzügyi akadályok 1992-ig, két lépcsőben történő felszámolását előirányozó dokumentum ugyan főként a háromból az első cél, az egységes szabályrendszer létrehozására tett konkrét javaslatokat, jelentőségét mégis nehéz lenne túlbecsülni. Egyrészt számos, ma belső piaci alapjogszabály elfogadására tett javaslatot: ilyenek a határokon fennálló áruellenőrzések megszüntetéséhez szükséges állat- és növény-egészségügyi, közlekedésbiztonsági és statisztikai jogszabálycsomag, a szakképesítések elismerésének a kereteit megteremtő, akkor még ágazati szabályok, a migráns munkások jogait rögzítő javaslatok, a letelepedési engedélyek egységesítésének az alapjai, a banki, a biztosítási és az értékpapír-kereskedési szolgáltatások közös szabályai, a közbeszerzési, a társasági és az adójogi harmonizáció, illetve az állami támogatások egységes engedélyezési rendszerének alapjai. A konkrét jogszabályjavaslatok mellett célul tűzte ki a tőke- és fizetési műveletek teljes körű liberalizációját, a tagállamok által még fenntartott kvóták eltörlésével megteremtette a közös kereskedelem- és gazdaságpolitika alapjait. A fehér könyv a jogharmonizációs javaslatok mellett a jogalkotás eljárási és technikai szabályainak a módosítására is javaslatot tett. Az időközben hatról tizenkét tagúvá bővült, majd belátható időn belül tizenöt tagúvá bővülő Közösségek döntéshozatalát az együttműködési eljárás bevezetésével az egyhangúságról a többségi döntéshozatalra javasolta módosítani. Koncepcióváltást irányzott elő az áruk szabad áramlása területén is. Egyrészt az egyes árutípusok aprólékos, termékkörönkénti részletes műszaki szabályai helyett az új megközelítésű műszaki jogalkotásra tett javaslatot, másrészt átemelte a jogalkotásba és a jogalkalmazásba a Bíróság által kimondott és akkorra már cizellált rendszerré fejlesztett kölcsönös elismerés elvét, és bevezette a műszaki notifikáció intézményét. A fehér könyv is beismerte azt, hogy a liberalizációnak nem csak nyertesei lesznek. Ezért szorgalmazta, hogy a belső piac kiteljesítésével párhuzamosan jöjjön létre egy, a versenyképtelen régiók gazdasági felzárkózását elősegítő transzfermechanizmus. Delors igazi érdeme, hogy az Egységes Európai Okmánynak az február 17-i luxembourgi csúcson történő elfogadtatásával az RSZ részévé válhatott a fehér könyv által előirányzott reformcsomag, majd 1990-ben el tudta fogadtatni az uniós döntéshozókkal ennek az átfogó programnak a finanszírozását szolgáló pénzügyi keretet is. Sok szó esik manapság arról, hogy nem mindig tűnnek kézenfekvőnek az egységes belső piac vívmányai, és az is előfordul, hogy a különböző támogatási csatornákon érkező transzfereknek a nemzeti költségvetésre gyakorolt nettó egyenlegén mérik az uniós tagság előnyét. A fehér könyv intézkedéseinek az átol- 1 Completing the Internal Market. White Paper from the Commission to the European Council. Milan, June Brussels, 14 June COM(85) 310 final.
11 Az egységes belső piac fejlődésének története 11 vasása egy időre felidézheti az 1970-es évek gazdasági integrációjának a fokát. Az elviekben deklarált szabadságokat a tagállamok igyekszenek a legszűkebben értelmezni, ami az igen hiányos másodlagos joganyag ilyenolyan tagállami átültetésével párosulva a Bíróságot hagyja meg a szabad mozgást próbálgató állampolgárok és vállalkozások igazi és sajnos a konkrét jogsérelmet szenvedett fél szempontjából sokszor irreleváns eredményt elérő belső piaci harcosának. A Bizottság azonban konkrét számokkal is alátámasztotta a belső piac kiteljesítésének a szükségességét. A Paolo Checcini, a Bizottság Belső piaci főigazgatóságának volt helyettes vezetője, a bruges-i egyetem professzora által vezetett kutatócsoport az Európai Közösségek Bizottsága felkérésére 1988-ban publikált tanulmányában milliárd Ecu-re tette a közösségi jognak az Egységes Európai Okmány és a fehér könyv általi megreformálása eredményeként létrejövő és a vállalkozások számára kézzelfogható költségcsökkentő, így termelékenységnövelő és versenyképesség-javító hatását. A Bizottság 1997-ben az Egységes piaci cselekvési terv (Single Market Action Plan), ben a Pénzügyi szolgáltatási cselekvési terv (Financial Services Action Plan) elfogadásával újabb akciótervekben fokozta a tagállami vezetőkre gyakorolt politikai nyomást a jogharmonizáció kiteljesítése érdekében. Maastricht, Amszterdam A Maastrichti Szerződés (1992. február 7.) elsősorban a gazdaságpolitikai koordináció és a közös pénz, valamint a politikai unió felé vezető út szempontjából fontos, azonban a belső piac további mélyítésének is lényeges állomása. Deklarálta a tagállamok közötti valamenynyi tőkemozgás teljes szabadságát, és kiterjesztette a harmonizációt a fogyasztóvédelem és a népegészségügy területére, de közös cselekvési területként határozta meg többek között az oktatást, a szakképzést és az iparpolitikát is. Tovább reformálta a döntéshozatalt: bevezette az együttdöntési eljárást, ezzel növelve tovább az Európai Parlament szerepét a belső piaci jogalkotásban, valamint azokban az esetekben, amelyekben valamennyi tagállam nem ért egyet, de a tagállamok többsége igen, lehetővé tette a jogszabályoknak a megerősített együttműködéssel történő elfogadását, ha az elfogadott jogszabály nem sérti az egységes belső piac integritását. Az 1994-ben hatályba lépett EGT-szerződéssel az egységes belső piac részesévé váltak a nem EK-tag EFTA-tagállamok is. Ausztriának, Finnországnak és Svédországnak az Európai Unióhoz 1995-ben történő csatlakozása után ma Norvégia, Izland és Liechtenstein alkotják az Európai Unióéval egységessé váló gazdasági térséget. Ezek az országok nem vehetnek részt az uniós döntéshozatalban, az elfogadott jogi aktusokat az EFTA tanácsi munkacsoportban kitárgyalt feltételekkel át kell ültetniük nemzeti jogukba, és az általuk elkövetett jogsértésekre az EFTA-Bíróság joghatósága terjed ki. Bár Svájc is az EFTA tagja, az EGT-nek nem részese, mivel népszavazáson elutasították az EGT-szerződés ratifikációját. Svájc az Európai Unióval és annak tagállamaival külön szerződéseket kötött a belső piac vívmányainak alkalmazására. Amszterdam (1997. október 2.) fő újítása a belső piac szempontjából az uniós polgárság jelentette jogosultságoknak a személyek szabad mozgására vonatkozó szabályokban való tükröztetése, a harmadik ország állampolgárságával rendelkező családtagok vízumhoz való juttatásának és az immár tizenöt tagúra 2 the European Challenge The Benefits of a Single Market. The Commission of the European Communities, 1988.
12 12 európai tükör 2014/2 bővült Unión belüli mozgásának a megkönynyítése. Ezzel a szabad mozgás joga az uniós polgárságtól elválaszthatatlan alapjoggá vált. Az első tíz év összegzése Az Európai Bizottság 2002-ben értékelte a belső piac működésének első tíz évét. A Belső piac tíz év határok nélkül című tanulmány 3 becslései szerint az Európai Unió GDP-je ben 1,8%-kal, mintegy 164,5 milliárd euróval volt magasabb, mint az egységes belső piac nélkül lett volna. Az egységes belső piac az 1992 és 2002 között eltelt tíz évben összesen 877 milliárd eurónyi GDP-bővülést, háztartásonként 5700 euró pótlólagos jövedelmet eredményezett, a potenciális növekedés szintjét éves alapon 10%-kal növelte. A foglalkoztatás szintjét 1,46%-kal emelve, 1,2 millió új munkahelyet teremtett. Ami igazán fontos: az uniós GDP bővülésénél nagyobb ütemben nőtt a határon átívelő kereskedelem volumene, és még annál is nagyobb ütemben a határon átnyúló tőkebefektetések nagysága, mintegy 20%-kal nőtt az árkonvergencia és 2002 között megnégyszereződött az Európai Unió tagállamaiba a külföldi működőtőke-beáramlás. Azonban az ezredforduló tájára nyilvánvalóvá vált, hogy a bonyolult előbb tagállami, majd intézményi alkuk során elfogadott irányelvek egyrészt nincsenek mindig határidőre átültetve, másrészt az átültetés hibái miatt az uniós jogszabály nem tudja elérni a jogalkotó által kitűzött célt. Bár 1992 és 2002 novembere között 21,4%-ról 2,1%-ra csökkent a transzpozíciós deficit, a belső piaci kötelezettségszegési ügyek száma 700-ról több mint 1500-ra emelkedett. És bár a Bíróság jelentős jogfejlesztő tevékenységének eredményét időről időre kodifikálják az elsődleges vagy a másodlagos uniós jogforrások, a Bizottság szeretett volna eszközt teremteni a jogszabályok átültetésének és végrehajtásának hatékonyabb ellenőrzésére. Ekkorra az is egyértelmű lett, hogy a közös monetáris politikán alapuló közös valuta és a többé-kevésbé működő belső piac nem elég ahhoz, hogy az uniós GDP bővülése lépést tarthasson az USA versenyképességével, de ahhoz sem, hogy Európa gyorsan és megfelelően tudjon reagálni, ha esetleg külső sokkok érnék. Az egységes belső piac helye a kialakulóban lévő átfogó gazdaságirányítási rendszerben Ezért az állam- és kormányfők által 2000-ben útjára indított, az átfogó gazdaságpolitikai koordináció megteremtésén keresztül a legversenyképesebb gazdasági övezetté válás célját kitűző lisszaboni stratégia egyik szükségszerű eleme volt a belső piac kiteljesítése. A lisszaboni stratégia a tudásalapú gazdaság megteremtésének szükségessége, a vállalkozói környezet vonzóbbá tétele, a munkaerőpiac rugalmassá tétele és a környezetvédelmi fenntarthatóság mellett Európa versenyképességének egyik fontos tényezőjeként vette számba az egységes belső piac megfelelő működését, és egyrészt konkrét jogszabályok elfogadására (szolgáltatási irányelv, egységes uniós szabadalom, a pénzügyi szolgáltatási piac teljessé tétele), másrészt a hálózatos iparágak liberalizációjára szólított fel, az uniós GDP 1%-a alá rendelte szorítani az állami támogatások arányát, emellett számos eszközt biztosított a Bizottság számára a jogszabályok megfelelő átültetésének és alkalmazásának a figyelemmel kísérésére. A politikai nyomásgyakorlás eredményeként három meghatározó irányelvet fogadtak el ebben az 3 The Internal Market Ten Years Without Frontiers. European Commission, 2002.
13 Az egységes belső piac fejlődésének története 13 időszakban. Az első a személyek szabad mozgásáról szóló 4, amely az Európai Unió Bíróságának az esetjogát kodifikálva szabályozta az uniós polgároknak és akár harmadik országbeli családtagjaiknak az Unió területére történő belépését, tartózkodását és munkavállalását. A második a szakképesítések kölcsönös elismeréséről szóló 5, amely egységes keretbe helyezve szabályozta a korábban külön-külön irányelvekben megtalálható ágazati elismerési szabályokat. A harmadik a belső piaci szolgáltatásokról 6 szóló irányelv, amely horizontális szabályokat tartalmaz mind a határon átnyúló jelleggel, mind a letelepedés útján nyújtott szolgáltatásokra. Elmondható, hogy ezekkel az irányelvekkel teljessé vált a belső piaci jogszabályok köre. Ez nem azt jelenti, hogy valamennyi tekintetben nemzeti elbánás érvényesül valamennyi tagállam állampolgárára vagy vállalkozására, de legalább megteremtődtek a feltételek valamennyi belső piaci szabadság gyakorlására. Az Európai Bizottság korábban is gyakran használta egy-egy kérdésnek az állam- és kormányfők elé utalásával a politikai nyomásgyakorlást a jogszabályok elfogadására. A sokszor évekig tartó tartalmi kötelezettségszegési eljáráson kívül ugyanakkor nem voltak igazán eszközei arra, hogy az együttdöntési eljárásban az Európai Parlament egyre hathatósabb segítségével a tagállamok számára prezentált jogszabályok határidőben és megfelelő tartalommal való átültetését számon kérje. Ezért számít nagy eredménynek, hogy a lisszaboni csúcson kapott felhatalmazás alapján a Bizottság a március i stockholmi csúcson megszerezte az állam- és kormányfők jóváhagyását a belső piaci kormányzás újabb eszközére, az át nem ültetett belső piaci irányelvek arányát mutató transzpozíciós deficit 1,5% alá való csökkentésére (ezt 2007-ben csökkentették tovább 1%-ra), a március i barcelonai csúcson pedig arra, hogy legkésőbb a transzpozíciós határidő letelte utáni második év végéig valamennyi irányelvet átültetik. Tehát az egységes belső piac működését biztosító alapvető jogelvek, jogszabályok és bírósági ítéletek megszületése után eljött a végrehajtás szigorúbb számonkérésének az ideje is. A Bizottság a transzpozíciós deficit pontos mérése érdekében elektronikus nyilvántartást hozott létre, ebben kell a tagállamoknak értesíteniük a Bizottságot az egyes uniós jogi aktusok átültetéséről. A transzpozíciós deficit és a belső piaci kötelezettségszegési ügyek számának alakulása állandó eleme az Európai Bizottság által évente kétszer közzétett belső piaci eredménytáblának (Internal Market Scoreboard). A kötelezettségszegési eljárásokat megelőző adminisztratív levelezés strukturálttá tételét szolgálta az EU Pilot-rendszer kialakítása. Az egységes belső piaci jogszabályok hatékonyabb végrehajtása érdekében az állampolgárok és a vállalkozások számára informális vitarendezési eljárást hozott létre (SOLVIT), az irányelvek alkalmazása során a különböző tagállamok közigazgatási hatóságainak zökkenőmentes kapcsolattartására megalkotta az IMI rendszert (Internal Market Information System). A lisszaboni stratégia keretében a szakminiszteri tanácsok (így a Belső piaci tanácsból időközben Versenyképességi tanáccsá vált, a belső piaci, az iparpolitikai, a kis- és középvállalkozásokkal, valamint a kutatás-fejlesztés-innováció témájával foglalkozó miniszterek döntéshozatali fóruma) az Európai Tanács részére kulcsüzenetekben fogalmazták meg a következő 4 Az Európai Parlament és a Tanács 2004/38/EK irányelve az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról. 5 Az Európai Parlament és a Tanács 2005/36/EK irányelve a szakképesítések kölcsönös elismeréséről. 6 Az Európai Parlament és a Tanács 2006/123/EK irányelve a belső piaci szolgáltatásokról.
14 14 európai tükör 2014/2 év legfontosabb elérendő céljait, és országokra lebontott ajánlásokat is adtak a tagállamok strukturális reformjainak tervezésére. A tagállamoknak a nemzeti lisszaboni akcióterveikben évente kellett felvázolniuk, hogyan kívánják elérni a célokat, februárban pedig rendszeresen be kellett számolniuk azok végrehajtásáról. Bár valódi szankció nem társult sem a nemzeti akcióterv tartalmának minőségéhez, sem a végrehajtásának esetleges hiányosságaihoz, mégis előrelépést jelentett a belső piaci kormányzásban, mivel a tagállamok átfogó gazdaságpolitikai tervezésük részeként számot kellett hogy adjanak a belső piaci célok (főként az üzleti környezet vonzóvá tétele, illetve a szolgáltatási irányelv átültetése) teljesítésének tervezéséről és végrehajtásáról. Ez a típusú rendszeres, strukturált formában történő beszámolási tevékenység korábban csak a Stabilitási és Növekedési Egyezmény végrehajtása keretében, a konvergenciaprogram írásában jelentkezett a tagállami közigazgatásokban. A Lisszaboni Szerződés Az Alkotmányszerződésnek a holland, majd a francia népszavazáson való elutasítása miatt csak a Lisszaboni Szerződés decemberi hatálybalépésével élesedett két, ezt kiegészítő bizottsági jogosítvány. Egyrészt az Alapjogi Chartának az uniós jogba való belefoglalásával megteremtődött annak a lehetősége, hogy az uniós jog így az egységes belső piac joga végrehajtása során meg lehessen követelni az alapjogok érvényesülését. Ez a német szövetségi alkotmánybíróság ítéleteiben korábban megfogalmazott alapjogi deficit orvoslása mellett azért is nagy lépés az uniós jog, és így az egységes belső piaci jog történetében, mert az Európai Unió Bírósága számos esetben szembesült az alapjogoknak és a belső piaci jogszabályoknak az ütközésével. A Monti-jelentést megelőző legfrissebb ügyek a Viking 7, a Laval 8 és a Rüffert 9 ügyek voltak. Ezekben a szolgáltatásnyújtás, illetve a letelepedés szabadságát veti össze a munkavállalók egyéni és kollektív jogaival. A Bíróság azt is kimondta, hogy mivel az EKSZ 3. cikk c) és j) pontja alapján a Közösségnek nemcsak gazdasági, hanem szociális célja van, a négy szabadságból eredő jogokat egyensúlyba kell hozni a szociálpolitika céljaival. A Bíróság az ítéleteiben az integráció alapvetően gazdasági jellegéből, illetve az egységes belső piac számos közvetlenül hatályosuló szabályából szükségszerűen következően azt a logikát követte, hogy a belső piaci jogszabályok végrehajtása során az alapjogokat a belső piaci szabályok korlátozásának jogszerű okaként vette figyelembe, így közérdekű kényszerítő indokként szolgálhatnak, ha a belső piaci jogokat az elérendő célokkal arányosan korlátozzák. Mivel azonban az alapjogok védelme még a maastrichti megfogalmazás szerint élt a Szerződésben, a Bíróság ítéleteinek az érvelésében anélkül kellett kvázi sorrendet felállítani az alapvető (szabadság)jogok között, hogy a Szerződés konkrét rendelkezéseiből egyértelműen megállapítható lenne az elbírálásul szolgáló zsinórmérték. Valószínű, hogy a bírói jogfejlődés mutatja majd meg, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után is ugyanez marad-e a Bíróság által követett érvelés ezen az érzékeny területen. A Lisszaboni Szerződés a belső piac irányítási eszközeihez is komolyan hozzájárult: lehetővé tette, hogy a Bizottság az irányelvek átültetése miatt indított kötelezettségszegési eljárá- 7 C-438/05. sz. ügy. International Transport Workers Federation and Finnish Seamen s Union v Viking Line ABP and OÜ Viking Line Eesti 8 C-341/05. sz. ügy. Laval un Partneri Ltd kontra Svenska Byggnadsarbetareförbundet and Others 9 C-346/06. sz. ügy. Dirk Rüffert kontra Land Niedersachsen
15 Az egységes belső piac fejlődésének története 15 sok bírói szakaszba való utalásakor már az első keresetlevélben kényszerítő bírság, illetve napi átalánybírság kiszabását kérje a mulasztó tagállammal szemben. Arra már többször volt példa, hogy a Bíróság a Bizottság indítványára a tartalmi kötelezettségszegési eljárásban hozott ítéletének végre nem hajtása miatt bírságot szabjon ki, de az átültetés hiánya miatt indított ügyekben egyelőre még nem alkalmazott ilyen szankciót. A 2004-es bővítés egységes belső piacra gyakorolt hatása Bár a 2004-es bővítési kör a hetedik volt az Unió történetében, és a korábbiaknak az egységes belső piacra gyakorolt hatásáról részletes elemzést nem tartalmaz ez az áttekintés, ennél a pontnál azonban mégis érdemes egy kicsit elidőzni. A 2004-es bővítési kört sokan az egységes belső piac új hajtóerejének tekintették. Egyrészt az új tagállamok jelentette új piacok az EU15-ök cégeinek új expanziós lehetőséget teremtettek, másrészt néhány újonnan csatlakozott tagállam belsőpiac-tudatosságát és elkötelezettségét akár az alapítókénál is nagyobbra tartották 10. A bővítés amellett, hogy vásárlóerő-paritáson mérve 2,5%-kal növelte az EU részesedését a világgazdaság bővülésében, valóban a növekedés motorjául szolgált: az új tagállamok csatlakozás előtti 3,5%-os átlagos GDP-növekedése 5,5%-ra emelkedett, míg a régi tagállamokban 2,25% körül maradt. Ez leginkább az új tagállamok külgazdasági nyitottságának, működőtőke-vonzó képességének és az uniós tagság által stabilabbá tett intézményi feltételeinek volt köszönhető ig minden egyes tagként eltöltött év 1,75% pótlólagos növekedést generált ezen országok számára. Az átlagos kamatszint az azonos fundamentumokkal rendelkező országokéhoz képest bázisponttal csökkent, ami önmagában 0,3% bővülést jelentett. A lendületes fejlődés eredményeként az új tagállamoknak a régiekéhez viszonyított lakosságarányos GDPje a csatlakozás előtti 40%-ról 52%-ra emelkedett. Az EU10-ek a világgazdaságból való részesedésüket az 1999-es 2%-ról 2007-re 4%-ra növelték, a kereskedelem volumene az új tagállamokban 11,3%-kal nőtt. A csatlakozás nemcsak az új tagállamok gazdasági teljesítményére hatott kedvezően: az EU15-ökre gyakorolt növekedési stimulusa a GDP-arányos 0,5% és 0,7% közé tehető. A 2004-es bővítéssel az EU lakosságának 21%-os gyarapodása 7%-kal növelte meg az Európai Unió GDP-jét. Ez a fejlettségbeli különbség óhatatlanul a korábbi bővítésekkor tapasztaltaknál komplexebb átmeneti mentességi és védzáradékrendszert hozott magával. A belső piaci átmeneti mentességek stratégiai elemei a személyek és a tőke szabad áramlását (ezen belül a másodlagos lakóingatlanok és a termőföldtulajdon megszerzésének a jogát) átmenetileg korlátozó szabályok voltak. Ezek kitárgyalása a csatlakozási tárgyalások egyes fordulóin országonként ment végbe, így azok országról országra változnak. Az átmeneti szabályokban közös volt, hogy a csatlakozó országok nem szigoríthatták a Csatlakozási Szerződés aláírásakor hatályos jogszabályaikat (stand-still). Magyarországnak az egységes belső piac jogában fennálló utolsó átmeneti mentessége a termőföldszerzés korlátozásával kapcsolatos, ez május 1-jén jár le. Ekkorra tehát valamennyi belső piaci jogszabályunknak meg kell felelnie az uniós jogszabályoknak. A védzáradékok ezzel szemben egységesen, hár- 10 Az adatok forrása: Five years of an enlarged EU: Economic achievements and challenges. European Commission. European Economy
16 16 európai tükör 2014/2 mas lépcsőben épültek fel. A Csatlakozási Okmány 37. cikkében meghatározott általános gazdasági védzáradékot akár az újonnan csatlakozó országok, akár az akkori tagállamok kérelmére lehetett bevezetni a gazdaság bármely ágazatában fennálló súlyos veszélyhelyzet vagy annak fenyegetése esetén, a csatlakozást követő harmadik év végéig. A Csatlakozási Okmány 38. cikke az általános egységes belső piaci védzáradék működését szabályozta. Szintén a csatlakozástól számított harmadik év végéig az egységes belső piac működésére súlyos zavart jelentő határon átnyúló tevékenység esetén volt kérelmezhető. Ezeket az ágazati védzáradékok egészítették ki. Ilyen volt a személyek szabad áramlásával kapcsolatos, a Csatlakozási Szerződés X. melléklete 7) pontjában meghatározott átmeneti védzáradék, amely átmeneti korlátozás elfogadására jogosította fel azokat a fogadó országokat, amelyek nem éltek a korlátozás lehetőségével, ha a beáramló munkaerő a munkaerőpiacán súlyos zavarokat okoz. (Ezzel a lehetőséggel élt a spanyol kormány, amely nem korlátozta a román és a bolgár munkavállalók szabad áramlását, viszont a Spanyolországban élő román munkavállalók köré ben tapasztalható 30%-os munkanélküliségi arányra való hivatkozással 2011 augusztusában december 31-ig tartó védintézkedést vezetett be, és a további román munkavállalókat nem fogadta. A spanyol kormány a Bizottság jóváhagyásával december 31-ig, a román munkavállalókra vonatkozó átmeneti mentesség lejártáig meghosszabbította a védintézkedést.) Kiútkeresés a gazdasági válságból 2010 elejére több fontos változás állította új helyzet elé a kutatókat és a stratégiai gondolkodókat. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével megteremtődtek az Európai Unió egységesebb és hatékonyabb működésének intézményi és jogi feltételei. A stratégiai javaslatok kidolgozásában és az állam- és kormányfői gondolkodás egy irányba terelésében, illetve az általuk elfogadható legnagyobb közös osztó megtalálásában kulcsszerepe lett az Európai Tanács állandó elnökének. Az Európai Parlamentnek az uniós döntéshozatalban betöltött szerepe tovább erősödött, és az Európai Bizottság stratégiai partnereként minden korábbinál jelentősebb szerepet játszik az európai politikacsinálásban. A Bizottság az átültetés hiánya miatt indítható kötelezettségszegési eljárások azonnali szankciós lehetőségével kemény fegyelmező eszközt kapott. Azonban az is nyilvánvalóvá vált, hogy nemcsak az Európai Unió, de a Lisszaboni Szerződéssel a közös pénz fenntartása érdekében szükséges mértékig önálló jogalkotási jogkört és intézményt (eurócsoport) kapott eurózóna sem képes összehangoltan, megfelelően és gyorsan reagálni a világgazdasági történésekre. A Szerződéseknek a gazdasági és monetáris unióra vonatkozó rendelkezései, valamint az időközben módosított Stabilitási és Növekedési Egyezmény, amelyek teljes fegyelmezőerejét soha nem használták ki, akkor sem tudott volna tökéletes támaszt adni a válságban meggyengült gazdaságoknak, ha a teljes fegyvertár alkalmazásával szigorúan fellépnek a túlzott költségvetési hiányt fenntartó országokkal szemben. A lisszaboni stratégia komoly lépés volt ugyan abban, hogy a tagállami gazdaságpolitikák szélesebb szelete legyen koordinált, de a tagállami vezetőkben nem mutatkozott hajlandóság a megfelelő politikai kötelezettségvállalásra, hogy ez a koordináció hatékonyabb és főként kikényszeríthetőbb legyen. (Reinfeldt svéd miniszterelnök és Borgh pénzügyminiszter a közelgő svéd elnökség előtt néhány nappal, június 2-án a Dagens Nyheter-ben megjelent cikkében egyenesen kurdarcnak minősítette a
17 Az egységes belső piac fejlődésének története 17 lisszaboni stratégiát.) Emellett a 2004-es és a 2007-es bővítési kör országai jóval az EU27 átlaga alatt szerepeltek mind a foglalkoztatási, mind a kutatás-fejlesztési ráfordítási mutatókban. Meg kellett tehát találni annak a módját, hogy a tagállamokra szabható célok kitűzésével egységes mederbe lehessen terelni a 27, illetve július 1-jétől 28 tagállamnak a túléléshez szükséges szerkezeti reformjait. Európa ismét az 1985-öt megelőző időszakhoz hasonlítható válaszúthoz érkezett: vagy megmarad az integráció jelenlegi szintjén, és idő kérdése, hogy hány válságot él túl, esetleg visszafejlődik-e egy szabadkereskedelmi övezetté, vagy a számos (és tagállamonként nem feltétlenül egybeeső) ok miatt szerkezeti reformokra szoruló tagállami gazdaságszerkezetet azonos elvek alapján és azonos célok elérése érdekében terelik a modernizáció és a versenyképesség javításának az útjára. Ismét eljött az idő, hogy felmérjük a belső piac állapotát és számba vegyük, hogyan tudná jobban támogatni a politikai döntéshozók által kijelölt menetrendet. A bizottsági cselekvési tervet meghatározó tanulmány elkészítésére Mario Montit, a Bocconi egyetem professzorát kérte fel Barroso elnök. Monti két ízben is tagja volt az Európai Bizottságnak: 1995 és 1999 között a belső piaci, majd 1999 és 2004 között a versenyjogi portfólióért felelt. Monti május 10-én hozta nyilvánosságra a kutatóintézetekkel, tagállami döntéshozókkal, az Európai Bizottság tisztviselőivel és az üzleti szféra számos képviselőjével folytatott interjúi alapján elkészített javaslatcsomagját 11. Ebben a tanulmányban fogalmazta meg azt a találó mottót, hogy az egységes belső piacra akkor van a legnagyobb szükség, amikor a legkevésbé népszerű. Miben is volt mérhető a belső piac népszerűtlensége? A belső piaci átültetési deficit uniós szintje és a belső piaci vonatkozású kötelezettségszegési ügyek száma általában csökkent ugyan, de minden évben volt néhány olyan irányelv, amelyet egy vagy több tagállam még két évvel a transzpozíciós határidő letelte után sem ültetett át (2009 decemberében 16 ilyen irányelv volt), illetve rendszeresen több olyan irányelv is akadt, amelyek átültetésével több tagállam is késlekedett. Ilyen volt például a szakképesítések kölcsönös elismeréséről szóló 2005/36/EK irányelv, amelynek bár október 20-án lejárt az átültetési határideje, 2009 decemberében Belgium, Németország, Görögország, Franciaország, Luxemburg és Ausztria is adós volt a teljes átültetésével. A tagállamok átlagosan kilenc hónapot késtek az irányelvek átültetésével, a jogsértési ügyek hossza az EU15-ök körében átlagosan 28, az EU12-ek körében átlagosan 16 hónap volt (úgy, hogy az ügyek 18%-ában meghaladta a három évet), a bírósági ítéleteknek való megfelelés átlagosan 17,7 hónapot vett igénybe 12. A még pörgő és felívelőben lévő gazdaság ellenére számos jogszabály elfogadása több évig tartott, esetenként meghaladta a tíz évet is. A szolgáltatási irányelvet óriási érdekütközések mentén fogadták el 2006-ban, a vállalatfelvásárlásról szóló irányelv kényes rendelkezései pedig opt-in/opt-out szabályozási lehetőséggel nyertek tanácsi jóváhagyást ben az egyik legfontosabb munkajogi jogszabály, a munkaidő-szervezésről szóló irányelv felülvizsgálata fulladt kudarcba. Ez a tervezet az egyetlen eddig, amelynek a tárgyalása megrekedt az együttdöntési eljárás második olvasatában az EP-vel folytatott trilógusokban. 11 A New Strategy for the Single Market. At the service of the European Society. Report to the President of the European Commisssion, José Manuel Barroso by Mario Monti. 9 May Az Európai Bizottság által március 1-jén nyilvánosságra hozott 20. belső piaci eredménytábla adatai alapján. (http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/score20_en.pdf)
18 18 európai tükör 2014/2 Tehát az 1985-ös fordulóponthoz képest sok minden változott: tíz helyett huszonhét tagállama lett az Uniónak, sokkal több ponton és nagyobb mértékben eltérő gazdaságpolitikák között volt szükséges megtalálni az előremutató közös utat; 16 tagállam már használja a közös pénzt; az integráció további vagy épp már elért vívmányainak a népszavazáson történő elutasításában is megnyilvánuló euro-szkepticizmus; a német alkotmánybíróság rendre az uniós jog korlátait feszegette az ítéleteiben, legutóbbi, június 30-i, a Lisszaboni Szerződés ratifikációjához kapcsolódó ítéletében üzent a további integrálódás lehetséges határairól; megkezdődhet az egységes belső piac jogának az Alapjogi Charta tükrében történő értelmezése; a Lisszaboni Szerződés pedig az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés 3. cikkében a fenntartható fejlődés és a versenyképes szociális piacgazdaság megteremtését nevezte meg az egységes piac legfőbb céljának. Monti javaslatai Ezen előzmények és körülmények eredőjeként Monti átfogó megközelítést javasolt. Összegyűjtötte a belső piac továbbfejlesztéshez szükséges több mint száz jogszabályjavaslatot. Belátva a tagállamok között számtalan tengely mentén meglévő törésvonalakat, azt javasolta, hogy a jogszabálytervezeteket csomagban kezeljék annak érdekében, hogy megfelelő kompromisszumok születhessenek azok elfogadásakor, és minden tagállam kaphasson valamit a számára érzékeny területeken. A pénzügyi szolgáltatások felügyeleti rendszere éppen kiegészülőben volt a de Larosière-jelentés 13 alapján létrehozott Európai Rendszerkockázati Testülettel és a három felügyeleti szuperhatósággal 14. A pénzügyi szolgáltatások további integrációja motorjának (és a tagállami fiskális fegyelem szigorú kikényszerítőjének) a nemzeti kötvénykibocsátások GDP-arányos egységesítését, az eurókötvények kibocsátását látta volna célszerűnek, természetesen Németország részvételével. Sürgősen megoldandónak ítélte az Unió kibővülése miatt nagyságrendi ugrást mutató migráns munkavállalással kapcsolatos problémák, főként a kiküldött munkavállalók jogai védelmének rendezését. Javaslatot tett az adózási szabályok további egységesítésére, a munkát terhelő adók csökkentésére, az állami támogatások visszaszorítására, a digitális belső piac kiteljesítésére, a fogyasztók jogainak kiszélesítésére és a közbeszerzések modernizációjára. A belső piaci kormányzás eszközeit is frissítendőnek tartotta. A tagállami átültetés minőségétől nagyban függő irányelvek helyett a rendeletek útján történő szabályozást sürgette. Benchmarkokat javasolt a kötelezettségszegési eljárások befejezésére: az átültetés elmulasztása miatti kötelezettségszegési ügyeket 6, a tartalmiakat 12 hónap alatt javasolta lezárni. Ezen túlmenően azt is megfogalmazta, hogy hosszú távú célként a Bizottságot fel kell ruházni a versenyjogi jogsértések elbírálásához hasonló jogkörrel, így első körben akár a tartalmi, akár az átültetés elmulasztása miatt indított ügyekben a Bizottság járna el, amelynek határozata a Bíróságon megtámadható lenne. Végül határozott javaslatot tett arra, hogy az egységes piac váljon a formálódó új gazdaságpolitikai koordinációs mechanizmus részévé. 13 report. The High Level Group on Financial Supervision in the EU chaired by Jacques de Larosière. Brussels, 25 February Az Európai Bankfelügyeleti Hatóság, az Európai Értékpapír-piaci Hatóság és az Európai Biztosítási és Foglalkoztatói-nyugdíj Hatóság.
19 Az egységes belső piac fejlődésének története 19 Az Európai Bizottság hosszas vita után, október 27-én fogadta el Az egységes piaci intézkedéscsomag felé. A magas szinten versenyképes szociális piacgazdaságért 50 javaslat az együttes munka, vállalkozás és a cserekapcsolatok javítása érdekében című közleményét 15. Ebben a Monti-jelentésben meghatározott, illetve a Bizottság fiókjában lévő mintegy 180 jogalkotási és egyéb javaslatból ötvenben javasol közös európai cselekvést, és a konkrét prioritások meghatározása érdekében nyilvános konzultációra hívott fel. A Bizottság az egységes piaci közleményével párhuzamosan fogadta el a uniós polgárságról szóló 2010-es jelentését 16, amelyben az uniós polgárok mindennapi életéhez kapcsolódó belső piaci jogaikat érintő (így például utazás, tanulmányok, családjog, vásárlás, öröklés, szavazati jog gyakorlása más tagállamban) még fennálló akadályok felszámolására szólított fel. A belső piaci konzultációban az Európai Parlament is hallatta a hangját, és három jelentést fogadott el: egyet az egységes belső piac kormányzásáról 17, egyet az egységes belső piac és az állampolgárok 18, egyet pedig az egységes belső piac és a vállalkozások 19 szempontjából fontos intézkedésekről. Ezek nagy része egybeesett Monti javaslataival, azonban a kötelezettségszegési eljárásokra 18 hónapos bechmarkot javasolt volna, míg a Bíróság ítéleteinek való megfelelésre egy évet adott volna valamennyi tagállamnak. Az egységes belső piac helye a megújult és megerősödött gazdaságpolitikai koordinációban A gazdaságpolitikai koordináció európai szemeszternek nevezett új egyeztetési rendszerének viszont részévé vált az egységes belső piac. A lisszaboni stratégia zárásakor Európa-szerte arra kerestek megoldást a tagállami szakértők, a politikai vezetők, az Európai Bizottság és a különböző think-tank-ek, hogy hogyan lehet egy olyan átfogó gazdasági stratégiát megalkotni, amely egyrészt az európai értékek fenntartását biztosítja, másrészt milyen, a lisszaboni stratégiáénál hatékonyabb irányítási eszközökkel lehet elérni ennek a stratégiának a kikényszerítését. Herman Van Rompuy, az Európai Tanács ekkorra már hivatalába lépett elnöke és Barroso bizottsági elnök egymással vetélkedő javaslatai eredményeként végül az Európai Bizottság elkészítette az Európa 2020 stratégiáról szóló közleményét 20, amelynek átfogó célja az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés feltételeinek a megteremtése. Tehát a stratégia víziója nem függetlenül a 2010-re aggasztó képet mutató, a jelzálogválságból hitel-, majd reálgazdasági, végül az eurózóna egységét is potenciálisan veszélyeztető szuverén adósságválsággá fajuló visszaeséstől nem csupán a versenyképesség javítása, hanem a versenyképességnek az európai szociális vívmányok megőrzésével, az ordító társadalmi feszült- 15 Az egységes piaci intézkedéscsomag felé. A magas szinten versenyképes szociális piacgazdaságért 50 javaslat az együttes munka, vállalkozás és a cserekapcsolatok javítása érdekében A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának. Brüsszel, COM(2010) 608 végleges COM(2010) 608 final évi jelentés az uniós polgárságról. Az uniós polgárok jogainak érvényesítése előtt álló akadályok lebontása Brüsszel, ; COM(2010) 603 végleges 17 Az Európai Parlament április 6-i állásfoglalása az egységes piacon belüli irányításról és partnerségről (2010/2289(INI)) 18 Az Európai Parlament április 6-i állásfoglalása az európaiakat szolgáló egységes piacról (2010/2278(INI)) 19 Az Európai Parlament április 6-i állásfoglalása a vállalkozásokat és a növekedést szolgáló egységes piacról [2010/2277(INI)]; 20 Európa 2020 Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája. A Bizottság Közleménye. Brüsszel, COM(2010) 2020 végleges
20 20 európai tükör 2014/2 ségek csökkentésével való javítása. Ezek az átfogó célok a stratégia elérését segíteni hivatott öt számszerű célban is testet öltenek. 1. a éves korú népesség 69%-os foglalkoztatási szintjének legalább 75%-ra történő emelése; 2. a K+F-célokra fordított GDP-arányos kiadások meglévő 3%-os küszöbének fenntartása egy, az innovációintenzitás és K+F terén elért fejlődés mérésére alkalmas indikátor kialakítása mellett; 3. a szén-dioxid-kibocsátás 20%-os csökkentése az 1990-eshez képest, 20%-kal megnövelni a megújuló energiák használatát, illetve az energiafelhasználás 20%-os csökkentése; 4. a korai iskolaelhagyók arányát 15%-ról 10%-ra kell csökkenteni 2020-ra, miközben el kell érni, hogy a évesek jelenlegi 31%-ával szemben 40%-a rendelkezzen felsőoktatási végzettséggel 2020-ra; 5. a szegénység csökkentése úgy, hogy a tagállami szegénységi küszöb alatt élők 25%-kal legyenek kevesebben, és több mint 20 millió ember kerüljön ki a szegénységi szint alól. Az öt számszerű cél elérésének módja a Bizottság által a stratégia elfogadása után kidolgozott és nyilvánosságra hozott zászlóshajó-kezdeményezésekben 21 foglalt stratégiák, jogszabályok és intézkedések elfogadása és végrehajtása volt. Bár az Európa 2020 stratégia számszerű céljai között a kutatás-fejlesztési kiadások 3%-os szintjének elérése szerepel a belső piachoz leginkább köthető célkitűzésként, és a zászlóshajó-kezdeményezések között elszórva vannak jelen az egységes piaci kezdeményezések, az Európa 2020 céljai elérésének módját meghatározó integrált iránymutatások között is fellelhetők. A közlemény azonosította az egységes belső piacot még mindig akadályozó szűk keresztmetszeteket, és ezek felszámolását kezdeményezte. Ezek, többek között, a szolgáltatási irányelv megfelelő átültetése és alkalmazása, a pénzügyi szolgáltatási csomag végrehajtása, az adminisztratív terhek csökkentése és a vállalkozói környezet fejlesztése, piaci megfigyelés és hatásvizsgálatok készítése, illetve a vonatkozó jogszabályok további egységesítése. A Bizottság azt is javasolta, hogy a következő pénzügyi tervezési időszak kereteinek meghatározásakor tükröződjenek a stratégiában meghatározott célkitűzések. Emellett a stratégia által kitűzött célok elérését az egységes belső piac újraindításaként kidolgozott egységes piaci intézkedéscsomagok elfogadásának kell segítenie. Az Európai Bizottság által a szemeszter aktuális ciklusának indításául írt éves növekedési jelentés egyik uniós célja 2011 óta minden évben az üzleti környezet javítása. Ezzel a Bizottság jogosult vizsgálni, hogy a tagállam nemzeti reformprogramja megfelelő intézkedéseket tartalmaz-e az üzleti környezet javítására, illetve országspecifikus ajánlásokban fogalmazhatja meg a tagállam számára megvalósításra javasolt intézkedéseket. Az országspecifikus ajánlásokat az Európai Tanács szentesíti, így a legmagasabb szintű politikai figyelem övezi azokat, illetve, mivel a tagállamoknak évente be kell számolniuk az ajánlások végrehajtásáról, az is az érdeklődés homlokterébe kerül ben 15, 2013-ban 11 tagállam kapott belső piaci ajánlást, ezek nagy többsége a vállalkozási környezet javítására, illetve a szolgáltatási irányelv pontosabb átültetésére sarkallja a tagállamokat. A Bizottság emellett az éves növekedési jelentés mellékleteként minden évben elkészíti az egységes piaci integrációs jelentést, amely az előre meghatározott kulcsterületeken méri az integráció állapotát, valamint részletesen fel- 21 A zászlóshajó-kezdeményezések a következők: innovációs unió, iparpolitika a globalizáció korában, mozgásban az ifjúság, európai digitális menetrend, erőforrás-hatékony Európa, új munkahelyek, új készségek, európai platform a szegénység ellen.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság