text:
Adós Kamara
Megjelent: 2018. január 14. vasárnap, 20:17
2018. 01. 13-án, 14:00-kor, a Krisztina Hotelben megalakult az Adós Kamara. A lakossági tájékoztatást, ahol mintegy kétszáz fő vett részt, szakértői tanácskozás előzte meg, ahol a jelenlévő ügyvédek és civil érdekvédők fogalmazták meg az érdekérvényesítés további útját.
– Társadalmi összefogás, politikai és szakmai szervezetektől függetlenül.
– Politikai megoldás, ami a jelenlegi és az adós kárára meghozott törvények eltörlését követeli.
– Jogi eszközök, perstratégiák kidolgozása, aminek segítségével az adósok védelmét hatékonyan biztosítani lehet.
A Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetsége a közös munkában aktívan részt kíván venni, a rendelkezésére álló szakmai, kapcsolati és kommunikációs lehetőségeivel segítve az Adós Kamara munkáját.
Az elfogadott keret megállapodás szerint, az Adós Kamara olyan összefogás kíván lenni, ahol tagjai, civil érdekvédő egyesületek, jogászok és szakértők, egyenrangú partnerként dolgoznak együtt. Egy közös és nagy munkára szerveződtünk, ez pedig a törvényes uzsora felszámolása. Kötelességünk ezen dolgozni, jövőt teremteni az utánunk jövőknek, egy olyan országot építeni, ami élhető.
Minden tenni akaró honfitársunkat várunk sorainkba, függetlenül attól, hogy mi a politikai meggyőződése, vagy adós e, vagy sem. Egy korrupt és hazug rendszer mindenkit megnyomorít.
Most már csak rajtunk múlik!
DÉSZ - Hámori Gábor elnök
Megjelent: 2016. június 01. szerda, 12:08
Írta: Csanády Lili
Találatok: 4285
70 éves vagyok és szerencsére, vagy sajnos még nem tört rám a kegyes feledékenység és nő létemre, olyan részletekre is emlékszem, ami fölött a férfiak általában elegánsan elsiklanak. A háború végén Ausztriában születtem amerikai hadifogságban, egy „horthysta” alezredes harmadik gyermekeként. Ezt azért tartom szükségesnek leírni, mert ez a másoknak lényegtelen körülmény, az én egész életem meghatározója lett.
Nem tartom utólag sem érdemnek, hogy a rendszer ellensége lettem, de, hogy mindenestől ellopták a kommunisták – bár inkább csak politikai kalandorok – a gyermekkoromat, azt nem bocsájtom meg. A rettegés, a félelem, a család és így az én mindennapjaimnak is a része lett, kitelepítéssel, ávós zaklatással, nyomorral, tervezhetetlen élettel, számtalan megalázással és reménytelenséggel.
Ilyen indulás után csodaszámba ment, hogy Édesanyám régi kollégái jóvoltából felvettek az egyetemre és néha az az érzésem lehetett, hogy folytathatom a szüleim Debrecenben nem önkéntesen hátrahagyott életét.
Rám tényleg igaz a mondás, hogy ami nem öl meg, az megedz, a „békeharcban” annyi munkahelyet próbáltam ki, hogy mire a Kossuth Klub élére kerültem, megtanultam nem félni. Voltak persze vérfagyasztó helyzetek is, amikor a Pártközpont belenyúlt egy rendezvénysorozatba betiltás formájában, de addigra már olyan mértékben erodálódott az addig biztonságosnak hitt Kádár rendszer, hogy elkezdődött a rendszer lebontása.
Én mindenki, így Ön előtt is Miniszterelnök úr, nyitva tartottam a Kossuth Klub kapuját, és mindent megtetettem azért, hogy biztonságban érezhessék magukat a rendszerbontó falak között és épségben eltávozhassanak. Nem voltam annyira merész, mint Ön, lásd gyermekkori tapasztalataimat, ráadásul nekem túl sok emberre kellett vigyáznom és 40 fölött az ember már más dimenziókban gondolkodik, mint a 20-as, lánglelkű éveiben. Napi 10-12 órákat dolgoztam éhbérért, mert én szolgálatnak tartottam nem diplomásként, hanem értelmiségiként a munkámat.
A kutya sem köszönte meg, és senkit, Önt sem érdekelte, amikor a rendszerváltás után kirúgtak a még regnáló kommunisták.
A „fiúk” nagyon belemerültek a pozíciók újra elosztásába és Ön is mással volt elfoglalva, semmint az én sorsommal.
Arra viszont tényleg nem számítottam, hogy Ön köszönetképpen rám csapja sokad-magammal egy feneketlen verem ajtaját és még jól le is lakatolja. Ezzel megérkeztem a levelem lényegi mondandójához, amihez esetemben az előzmények szervesen hozzátartoznak.
Ön nem győzi minden nyilvános megszólalásában hangsúlyozni, hogy megoldották a devizaadósok problémáját.
Szeretném, ha egyszer őszintén válaszolna és elmondaná, hogy ez a saját meggyőződése, vagy a tanácsadói noszogatják az állandó ismétlésre, hátha valaki az idők múlásával elhiszi?
Megértem, el is fogadom, hogy amikor 2010-ben újra kezébe vette a kormányrudat döntenie kellett a rossz és a még rosszabb között és nyilván az ország szekerének kicibálása a kátyúból, volt az elsődleges feladat. Nagyon méltányolandó, hogy időben felismerve az IMF kölcsönben rejlő veszélyt, az első alkalommal visszafizetve a tartozást, kiseprűzte őket. Tudom, hogy számtalan intézkedésével a bankok tyúkszemére lépett és ezért a külföldi anyabankok és az egész pénzügyi maffia bosszújával kellett számolnia, beleértve a brüsszeli „barátokat”.
De! És most számtalan felkiáltó jel következik! Ma 2016-ot írunk. Naponta számol be a közszolgálat az Ön által vezetett Kormány sikereiről és a gazdaság dübörgéséről, az életszínvonal soha nem látott emelkedéséről!
Nem zavarja egy kicsit sem Miniszterelnök úr, hogy az un. devizaadósok százezrei élnek nyomorban, csengőfrászban, vagy mentálisan megzakkanva, családként széthullva, szaporítva a magyar szociális háló és egészségügy egyre megoldhatatlanabb problémáit? Ez azokra is vonatkozik, akik még képesek törleszteni!
Nem érzi magát felelősnek, amikor az újabb és újabb öngyilkosságokról hall – vagy tényleg ezek az információk nem jutnak el Önhöz – hogy a „csodás” gazdasági eredményeket embertömegek kifosztásával érik el?
A devizaadósok verejtéke, szenvedése, fájdalma, vére tapad az MNB-ben megtermelt nyereséghez! A köznyelvben sevízaadósok iszonyatos kiszipolyozása árán van látszólagos béke a bankokkal!
Ehhez képest a migránsválság kismiska, mert a bevándorlók nélkül is fogyunk, lesz hová beköltözzenek, ha jönnek, vagy a CSOK programnak van szüksége az üres lakásokra, ingatlanokra?
Nem érzik ott fenn perverznek, vagy finomabban abszurdnak, hogy miközben tömegek kilakoltatása várható, addig Önök a családokat támogatják lakásteremtéssel? Esetleg olyan fiataloknak ajánlják ezt a lehetőséget, akiknek a szüleit, nagyszüleit megszabadították a bankok az otthonuktól? Milyen családkép él azokban a fiatalokban, akiknek rokona, ismerőse öngyilkos lett a kilátástalan adósrabszolgaság miatt? Végiggondolták Önök döntéshozók, hogyan lehet úgy létezni, dolgozni, GDP-t termelni, hogy minden nap gyomorgörccsel ébrednek tömegek és csengőfrászuk van, ha jön a postás? Én tudom, miről beszélek, mert ez az életem hosszú évek óta!
Erről a szép, megérdemelt nyugdíjas életről ábrándoztam egész életemben! A kommunisták a gyermekkoromtól szabadítottak meg, Önök a békés időskoromtól! Melyik Ön szerint a rosszabb? Persze vigasztalhat, hogy előttem a múltam! Talán egyszerűbb lesz megérteni a problémát, ha leírom az én „kis” történetemet.
Nyugdíjas hatvanasként, azaz jó tíz éve, döntenem kellett, hogy a nyugdíjamból Budapesten éhen halok, vagy pénzzé teszem a hatvan éves koromra „összeharácsolt” egyetlen vagyonomat a lakásomat és vidékre költözöm egy saját, energia, rezsitakarékos házba, ahol lehetőség van az alapvető élelmiszerek megtermelésére. Azért, hogy amíg eladom az építkezés fedezetéül szolgáló lakást, ne kelljen a Margit híd alatt – amúgy is tiltottan – táboroznom, kerestem egy bankot, ahol egy un. költözési, áthidaló kölcsönt kaphattam határozott időre. Nota bene egyéb kölcsönre nem jogosult a nyugdíjas! Miután én forintért árultam a lakásomat, nyilvánvalóan forint kölcsönre volt szükségem. Számtalan papírt kitöltve, komoly összegeket befizetve sem tudtam előzetesen megkapni a szerződést a banktól!
Eljött a szerződés aláírásának a napja, ahol is a legnagyobb döbbenetemre egy CHF alapú szerződést toltak elém.
A kérdésemre, hogy ezt miért most tudom meg, volt a válasz, hogy ez biztosan nekem előnyösebb lesz, a bank vezetése így találta jónak, és döntsek gyorsan, mert vár az addig számomra ismeretlen közjegyző a jelzálogszerződéssel. Így volt nagyjából fél órám egy gyalázatosan - utóbb kiderült – megfogalmazott és kisbetűs csapdákkal teletűzdelt szerződést elolvasni, értelmezni és a közjegyző hadarását végighallgatni.
Miután a bank megkövetelte az önerős részt, - amely már a megkezdett építkezésben 10 millió forint összeget tett ki – tudta a bank, hogy ez egy olyan helyzet, amikor megzsarolhat. Igen, formálisan és de facto megzsarolt a bank, mert nem voltam sem privatizációban meggazdagodott, sem olajszőkítő, de még csak jól fizetett politikus sem, hogy ekkora összeget veszni hagyjak, így hosszas töprengés és hozzáértőkkel történő telefoni konzultáció után, aláírtam a szerződést, ma már tudom a halálos ítéletemet.
Engem is érintett a Lehman Brothers válság, de nagy kitartással, olcsóbban a valóságos értékénél, eladtam a fedezetül szolgáló lakást és az én álláspontom szerint időre, maradéktalanul visszafizettem a kölcsönt! A bank ennek az ellenkezőjét állította érdemi bizonyítékok nélkül és ez így van a mai napig!
Ami ez után jön, a kis vagy nagy magyar horror, és a folyamatos, előre megfontolt justizmord!
A bankkal történt levelezésem kitesz egy kisebb regényt!
Végigjártam az igazamat keresve, a magyar igazságszolgáltatás összes stációját, beleértve a Kúriát is, mondanom sem kell eredménytelenül! Hát az összes felmenőm, akik bírák, sőt főszolgabírók is voltak egy jobb világban, azóta is egyfolytában forognak a sírjukban.
Ha Ön, Miniszterelnök úr elolvasná az ítéleteket, vagy jelen lett volna a másodfokú tárgyalásnál, azt hitte volna, hogy egy időutazásban vesz részt és a Tanú híres bírósági tárgyalási jelenetébe csöppent. Lehet, hogy az én ügyemet képviselő bírák diplomás emberek, de, hogy az értelmiségi léthez semmi közük, az biztos. Egy valódi értelmiségi inkább feláll az aktuális székéből, de nem hajt végre az esküjével ellentétes utasítást! Ennél már csak az, az igazán ijesztőbb verzió, hogy ha tényleg ennyire futja a tudásukból.
Volt ilyen érzésem is a tárgyalásokon.
Na, ezzel a jogi gépezettel készítették elő a bennünket „megmentő” gyalázatos 2014. XL. törvényt, amivel kimondták a Parlamentben szavazó, gerinctelen, vagy még nagyobb szégyent jelentő, felkészületlen képviselők közreműködésével, százezrek kilakoltatási parancsát!
Igen azt, mert a végeredményt illetően semmivel sem másabb, különb, mint a Rákosi érában kitelepítettek, elüldözött arisztokraták, vagy a kulákok kisemmizése.
Hát ezt tényleg nem gondoltam volna, hogy annak az Orbán Viktornak a hathatós közreműködésével leszek életemben másodszor is földönfutó, aki szakállas, lázadó, igazságot kereső és osztó Bibó kollégistaként egy demokratikusabb, tisztességesebb, igazságosabb társadalom képét vázolta fel a beszédeiben.
Én sokáig hittem is Önnek!
Amikor az Édesapám a zászlóaljával visszatért az amerikai hadifogságból, a Komáromban állomásozó és Vorosilov vezetésével igazoltató bizottság elé citálták. Az orosz felderítés már akkor is kiválóan dolgozott, így tudták, hogy Apám –ráadásul műszaki alakulat vezetőjeként – semmiféle olyat nem tett, amiért száműzés, fogház, vagy egyéb büntetés járt volna.
A kihallgatást végző szárnysegéd azt kérdezte Apámtól, hogy az ilyen tisztességes, jó katona miért nem állt át? Apám válasza: a szovjet hadsereg arra tanítja a katonát, hogy álljon át?
Utána még egy kérdést kapott, hogy miért jött haza Ausztriából? Apám válasza: mert én, amikor az orosz front elől menekültem a zászlóaljammal Nyugatra, megígértem a katonáimnak, hogy hazahozom őket.
Ön Miniszterelnök úr betartotta az ígéretét? Ön tényleg meggyőződéssel állítja, hogy megmentették a devizahiteleseket? Vagy Ön átállt?
Jövőbe mutató jogegységi döntés előtt állunk
Megjelent: 2016. máj. 11. szerda, 21:53
Írta: Dr. Madari Tibor
I. A Kúria egyik tanácsa a Pfv.I.21.1156/2015/5. számú, felülvizsgálati eljárásban meghozott ítéletében a következőképp döntött:
„Deviza alapú bankkölcsön esetében a kölcsönszerződésnek tartalmaznia kellett volna a kölcsön főtárgyát: a kölcsön tárgyát képező devizát, mégpedig pontos, összegszerű megjelöléssel vagy legalábbis magából a kölcsönszerződésből egyértelműen kiszámítható módon. A kölcsönszerződés e hiányosságát a Bank utólag megküldött folyósítási értesítője nem pótolja.”
II. A Bankszövetség az - elsősorban az OTP Bank Nyrt-t sújtó- ítélet miatt eddig ismeretlen tartalmú levelet ( iktatószáma: MBSZ/70/1/2016, ügyintéző: dr. Auer Katalin) küldött a Kúria polgári kollégiumvezető bírájának, dr. Wellmann Györgynek, aki arra ismert tartalmú (2016.EI.II.J.37 iktatószámú) levelében így válaszolt:
"Tisztelt Alelnök Úr, Tisztelt Főtitkár Úr!
A Kúria Pfv. I. 21156/2015. számú ítéletével kapcsolatos jelzésüket köszönöm, az abban foglaltakkal teljes mértékben egyetértek: az ítélet sajnálatos módon valóban ellentétes a 6/2013.PJE határozat indokolásával. Korábban már a bírói szervezeten belülről is jelezték számomra, hogy ez az ítélet nincs összhangban a Kúria által követett gyakorlattal. A Kúria a döntést természetesen nem tartja irányadónak, így intézkedésemre az már nem szerepel a Kúria honlapján. Az érintett ítélkező tanács a jövőben igazodni fog a jogegységi határozathoz és az azon alapuló ítélkezési gyakorlathoz."
A levél létére úgy derült fény, hogy azt bankokat képviselő jogászok olyan bírósági eljárásokban csatolták be, amelyekben a Bankszövetség és a dr. Wellmann Gyögy által sajnálatosnak tekintett ítéletre hivatkoztak, hogy azt mintegy "hatástalanítsák".
A levél az adósok képviseletét ellátó ügyvédek és az adósok körében nagy felzúdulást keltett, mivel egyrészt a bírói függetlenség és pártatlanság- jogszabályba foglalt- illúziójának szétfoszlását, másrészt a gazdasági/ politikai erőtér jogalkalmazásra gyakorolt közvetlen befolyását látták benne. A felzúdulás, nyílt levél, tüntetés, tiltakozás nyomán a Kúria érdemben nem nyilatkozott, azonban a még tavaly novemberben a Kúria elnöke által hangoztatott álláspont, miszerint nem indokolt ezen a területen újabb jogegységi határozatot hozni, a levél napvilágra kerülését követően hirtelen megváltozott, és jogegységi eljárás megindítására vonatkozó hírek jelentek meg.
III. Dr. Wellmann György a következő jogkérdésben indítványozott a fenti előzmények után jogegységi eljárást a Kúriának:
"Érvényes devizaalapú fogyasztói kölcsönszerződésnek minősül-e az a szerződés, amelyben a forintban folyósítandó kölcsön összege forintban van megjelölve, a szerződés devizaösszegét pedig a felek megállapodása alapján a szerződés részét képező, a szerződéskötést követően elkészülő külön dokumentum (pl. folyósítási értesítő, törlesztési terv) tartalmazza?"
A kérdésfeltevés maga jelzi, hogy az OTP Bank Nyrt által alkalmazott szerződési technika jogi megfelelősége a kérdés tárgya - nyilván nem kevés múlik a kérdés megválaszolásán. A kérdés felevetése azt is jelzi, hogy a Kúria rendben lévőnek tekinti dr. Wellmann György és a Bankszövetség közötti szoros kapcsolatot, és a helyzetből úgy lép ki, hogy a hivatkozott ítéletről kívánja bebizonyítani, hogy az hibás, ellentétes a 6/2013 PJE határozattal, egyezően a levél kijelentésével, mintegy utólag hozza meg a Bankszövetség számára már megelőlegezett állásfoglalást.
IV. A jogegységi eljárás oka és célzott eredménye
A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény szabályozza a jogegységi eljárásfogalmát, megindításának feltételeit, meghozatalának módját. A jogegységi eljárás ebben az esetben azért indult, mert az indítványozó (dr. Wellmann György) által vezetett ítélkező tanács a fentiekben megfogalmazott jogkérdésben el kíván térni a Kúria másik ítélkező tanácsának ( dr. Harter Mária) elvi bírósági határozatként közzétett határozatától vagy közzétett elvi bírósági döntéstől.
Ez nyilvánvalóan azt jelenti, hogy dr. Welmann György szerint érvényes devizaalapú fogyasztói kölcsönszerződésnek minősül az a szerződés, amelyben a forintban folyósítandó kölcsön összege forintban van megjelölve, a szerződés devizaösszegét pedig a felek megállapodása alapján a szerződés részét képező, a szerződéskötést követően elkészülő külön dokumentum (pl. folyósítási értesítő, törlesztési terv) tartalmazza, és a jogegységi eljárás ennek kimondását készíti elő.
Ez nyilvánvalóan annak érdekében tett lépés, hogy dr. Wellmann György a Bankszövetségnek tett ígéretét (A Kúria a döntést természetesen nem tartja irányadónak, az érintett ítélkező tanács a jövőben igazodni fog a jogegységi határozathoz és az azon alapuló ítélkezési gyakorlathoz)beváltsa.
Ha dr. Wellmann Gyögy a jogegységi eljárás kezdeményezését követően tette volna ezt a kijelentést, akkor legfeljebb az volna kifogásolható, hogy a Kúria egyik főbírája nem szokott civil szervezetekkel jogegységi kérdéseket megvitatni, így a bankszövetség, mint egyesület kivételezett elbánása sérti az egyenlő elbánás elvét.
De mivel dr. Wellmann Gyögy ezt a kijelentését a jogegységi eljárás kezdeményezése előtt tette, okkal feltételezhető ok-okozati összefüggés a Bankszövetségnek tett ígéret, és a jogegységi eljárás megindítása között, ami viszont súlyosan sérti minimum a törvény előtt egyenlőség, a bírói függetlenség elvét, és alkalmas az igazságszolgáltatás pártatlanságában vetett közbizalom megingatására, mert azt a gyanút kelti, hogy erős gazdasági érdekcsoportok közvetlenül befolyásolják a jogalkalmazást, melyre a gyengébb érdekérvényesítési képességgel bíró fogyasztók, az érdekeiket képviselő fogyasztóvédelmi szervezetek, egyesületek nem képesek, így a fegyveregyenlőség elve sérül a bírósági eljárásban.
Ezt a gyanút sajnos a 6/2013 PJE határozat megjelenése (mely banki jogászok jogértelmezési eszmefuttatását szinte szó szerint átvéve, gyakorlatilag jogszabályokat módosított, és megdönthetetlen vélelmeket állított fel, azaz áttévedt a jogalkotás mezsgyéjére azáltal, hogy a bíróságokra nézve kötelezőek előírásai) óta született kúriai döntések, majd az azokra legitimációs céllal hivatkozó jogalkotási döntések ( melyeket az adósok következményei miatt csak bankmentő törvénycsomagként aposztrofálnak) csak megerősítik: láthatóan az a cél, hogy az adósi érdekérvényesítést korlátozzák, vagy még inkább, képtelen feltételek támasztása révén ellehetetlenítsék ( ennek szép példája az a módosítás, melynek egyfajta értelmezése azt eredményezi, hogy egy érvényes és egy érvénytelen szerződés esetén ugyanaz az eredménye a felek közti elszámolásnak: ez pedig a banki elszámolás). Ezt eredményezik azok a banki érdekeket képviselő jogászok hathatós közreműködésével folyamatban lévő kodifikációs eljárások is, amelyek az eddigi igényérvényesítés lehetőségeit kívánják szűkíteni (pl. végrehajtás megszüntetés és korlátozási perek vonatkozásában).
Ezzel szemben hiszünk abban, hogy a bírói kar túlnyomó többsége csak a jogszabályoknak, és saját lelkiismeretének alárendelten, központi megrendelések, és utasítások nélkül hozza meg az adott eseti ügyben, a bizonyítás eredményeként a döntését, mely eljárásban nem speciális, csak az érvénytelenségi perekben alkalmazott, a bankok számára testre szabott jogértelmezés, hanem a több százados jogfejlődés eredményeként kikristályosodott elvek érvényesülnek.
Ennek jegyében jelezzük, hogy a bíróságok gyakorlata a jogegységi eljárásban feltett kérdésben szinte egyöntetű: nem tekinti a szerződés részének azt a dokumentumot ( értesítő levél, folyósítási értesítő törlesztési terv stb.), amely nem a szerződéskötéskor keletkezett, és nem a felek együttes jognyilatkozata, hanem az egyik fél egyoldalú jognyilatkozata csupán. Ha e tárgykörben a joggyakorlat elemző csoport vizsgálódna, azt találná, hogy a bíróságok túlnyomó részének meggyőződése szerint a csak egyik fél által kiállított, egyoldalú jognyilatkozat esetén fogalmilag kizárt, hogy az a szerződés részét képezze, függetlenül attól, hogy a felek a szerződésben így nyilatkoztak-e vagy sem.
Ha a jogegységi tanács ezzel ellentétes eredményre jut, az azt jelzi, hogy egyes nagybankok rosszul megfogalmazott szerződéses konstrukcióit kívánja megmenteni a kialakult joggyakorlat és jogértelmezés ellenében, az adósok rovására, az európai fogyasztóvédelmi joggyakorlattal szöges ellentétben. Ebben az esetben már csak a törvényhozásnak kell megtennie a záró lépést az "adósmentési" folyamatban, egy egyetlen paragrafusból álló törvény meghozatalával: A pénzügyi szolgáltató a deviza elszámolású kölcsönszerződésekkel összefüggő ügyekben nem perelhető. Ekkor zárul majd le az adósrabszolgaság totális kiépülése, melynek sok más állam látja majd hasznát, a fellendülő kivándorlás nyerteseként.
De ki fizeti majd a révészt?
Budapest, 2016. május 8.
PSZLF Egyesület
dr. Madari Tibor
Nyilt levél a Kúriához
Megjelent: 2016. április 26. kedd, 10:16
Találatok: 4265
Önök között Tisztelt Bírák vannak olyanok, akik már akkor is bírók voltak, amikor Magyarország a demokrácia útjára lépett.
Az akkor vallott eszmék ma is igazak. Közösen örültünk Magyarország függetlenségének és hittünk mind abban, amit egy jogállam biztosíthat polgárainak. A törvény előtti egyenlőséget.
Megtehetjük, hogy e vívmányokat kockáztatjuk, de azt csak saját pusztulásunk árán lehet.
Egy demokratikus jogállamban sem a jogalkotónak, sem a jogalkalmazónak nincs arra felhatalmazása, hogy intézkedéseivel felrúgja a demokrácia játékszabályait.
Magyarország megszabadult elnyomóitól, kivívta szabadságát, és soha többé nem kér, a politikai megrendelésre született ítéletekből.
Jogunk van szólni, ha jogsérelem ér. Jogunk van a független bírósághoz, ami többé már nem a hatalmasságok, vagy a pénzvilág kiváltsága.
Jogunk van megismerni az ítéleteket. Nem maradhatunk tétlenek, ha úgy látjuk, e jogainktól akarnak megfosztani minket. Dr. Wellmann György, a Kúria Polgári Kollégiumának vezetője, bocsánatkérő levelében próbál mentegetőzni, mert egy független bírói testület döntése nem felelt meg a Bankszövetség elvárásainak.
Egy jogállamban ilyen nem fordulhat elő!
Rövid távú előnyökért, a bírói függetlenséggel szembemenni nem érdemes, mert hosszú távon a demokráciát veszélyeztetők is vesztesek lesznek. A diktatúrákig vezető út sok kis lépésből áll, két lépés között nincs nagy távolság. Sokszor észre sem venni, hogy veszélyben vagyunk, és a diktatúra ott kopog az ajtónkban. Akkor már nem fog számítani, hogy ki kinek az ismerőse, mennyi pénze volt, vagy milyen beosztásban, mekkora hatalommal rendelkezett. Ez egy szomorú előképe annak a folyamatnak, ami ma Magyarországon elkezdődött.
Most kell hangunkat hallatni, most kell azt mondani, hogy elég!
Állítsuk helyre a demokráciát, következetesen bátran harcoljunk azok ellen, akik nem így gondolják. Közös a múltunk, közös a jövőnk és közös az érdekünk.
Kérem, Önöket segítsenek helyreállítani a független igazságszolgáltatásba vetett bizalmunkat!
<<<<<<<<<<<<<<<<<<<<<< >>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>
1. oldal / 185

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
C‑431/17. sz. ügy
Dikigorikos Syllogos Athinon
(a Symvoulio tis Epikrateias [államtanács, Görögország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„98/5/EK irányelv – 3. cikk – 6. cikk – Valamely szerzetes ügyvédként való bejegyzése a szakmai képesítés megszerzése országától eltérő tagállamban – A bejegyzést kizáró nemzeti szabályok”
1. Szolgálhat‑e valaki két urat? Ha az említett urak egyike Isten, a keresztények az evangéliumokban iránymutatást találhatnak: „senki sem szolgálhat két úrnak. Mert vagy az egyiket gyűlöli és a másikat szereti; vagy az egyikhez ragaszkodik és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a Mammonnak”.(2) (A Názáreti Jézus és egy jogász között az irgalmas szamaritánus példázatában fennmaradt tökéletes jogi párbeszéd azonban egyértelműen azt mutatja, hogy igenis lehetséges, hogy valaki egyszerre szolgálja Istent és legyen a jogászi szakma tagja.(3)) Ha egy szerzetes a szakmai képesítése megszerzésének országától eltérő tagállam ügyvédi kamarájának névjegyzékébe kívánja jogászként felvetetni magát, és így egyszerre szolgálni az igazságot és Istent, meg kell vizsgálnunk a 98/5/EK irányelvet(4) is.
2. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a Symvoulio tis Epikrateias (államtanács, Görögország; a továbbiakban: a kérdést előterjesztő bíróság) azt kérdezi, hogy a 98/5 irányelvvel összeegyeztethető‑e, ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok megtagadják Monachos Eirinaios,(5) egy görögországi kolostorban élő szerzetes saját országa szakmai címét használva működő ügyvédként történő bejegyzését, azzal az indokkal, hogy a szerzetesek a nemzeti jog értelmében egyszerűen nem vehetők fel az ügyvédi kamarai névjegyzékbe. Ez felveti azt a kérdést, hogy hogyan lehet összeegyeztetni a saját országuk szakmai címét használva működő ügyvédek bejegyzésére vonatkozó, kógens kötelezettségeket bevezető 98/5 irányelv rendelkezéseit az ilyen ügyvédekre alkalmazandó szakmai és etikai szabályokkal, amelyek a tagállamoknak tág mozgásteret biztosítanak. A Bíróság értelmezésének biztosítania kell az irányelv konzisztens és koherens értelmezését.
A 98/5 irányelv
3. A 98/5 irányelv (1) preambulumbekezdése felhívja a figyelmet annak fontosságára, hogy a tagállamok állampolgárai hivatásukat a képesítésük megszerzése országától eltérő tagállamban gyakorolhassák önálló vagy alkalmazotti minőségben. A (2) és a (3) preambulumbekezdés kifejti, hogy az irányelv alternatívát kínál a 89/48 irányelv mellé a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába történő befogadásra.(6)
4. Az (5) preambulumbekezdés értelmében ez a gyakorlat „közösségi szinten az oklevelek elismerésének általános rendszerével összehasonlítva nemcsak azért indokolt, mert lehetővé teszi az ügyvédek számára, hogy a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába könnyebben beilleszkedhessenek, de azért is, mert biztosítja, hogy az ügyvédek a saját országuk szakmai címeit viselve állandó jelleggel működhessenek a fogadó tagállamban, és ez megfelel a jogi szolgáltatásokat igénybevevők szükségleteinek, akik, különösen a belső piac következtében folyamatosan gyarapodó kereskedelmi kapcsolatok miatt, jogi tanácsot kérnek a határokon átnyúló ügyletek lebonyolításához, amelyekben a nemzetközi, a közösségi és a nemzeti jogszabályok gyakran fedik egymást”.
5. A (6) preambulumbekezdés szerint ez az intézkedés „azért is indokolt, mert eddig csupán néhány tagállam engedélyezte, hogy területén más tagállamból érkezett ügyvédek a saját országuk szakmai címét viselve a szolgáltatásnyújtáson kívül más ügyvédi tevékenységet folytassanak; […] azonban azokban a tagállamokban, ahol ez a lehetőség fennáll, a részletes gyakorlati szabályok, például a tevékenységi kör vagy a hatóságoknál történő bejegyeztetés tekintetében jelentősen különböznek; […] a körülmények különbözősége egyenlőtlenségeket és a tagállamok ügyvédei közötti verseny torzítását, illetve a mozgás szabadságának akadályozását eredményezi; […] csak egy, a szolgáltatásnyújtástól eltérő szakmai tevékenység folytatását szabályzó irányelv képes ezeket a saját országuk szakmai címét használva tevékenykedő ügyvédeket sújtó nehézségeket elhárítani [helyesen: csak egy, a szolgáltatásnyújtástól eltérő szakmai tevékenységnek a saját országuk szakmai címét használva tevékenykedő ügyvédek általi gyakorlását szabályzó irányelv képes ezeket a nehézségeket elhárítani], és ez nyújt lehetőséget arra, hogy azonos lehetőségeket biztosítson az ügyvédeknek és a jogi szolgáltatások igénybevevőinek valamennyi tagállamban”.
6. A (7) preambulumbekezdés értelmében ez az irányelv nem határoz meg semmilyen, kizárólag egy országon belüli helyzetre vonatkozó szabályt, és ahol mégis kihatással van az ügyvédi hivatás nemzeti szabályozására, csak annyiban teszi ezt, amennyiben ez célkitűzéseinek hatékony elérése érdekében szükséges. Az irányelv többek között nem érinti a fogadó tagállamban használatos szakmai címek szerinti ügyvédi képesítés megszerzését és az ügyvédi hivatás gyakorlását szabályozó nemzeti jogalkotást.
7. A (8) preambulumbekezdés értelmében „az irányelv a hatálya alá tartozó ügyvédektől megkívánja, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál bejegyeztessék magukat, hogy a hatóság meggyőződhessen arról, hogy az ügyvéd az adott tagállamban hatályos szakmai szabályoknak megfelel; […] a fogadó tagállam ügyvédekre vonatkozó jogszabályai határozzák meg a bejegyzés hatályát arra vonatkozóan, hogy az ügyvédek milyen szintű és típusú igazságszolgáltatási szervek előtt gyakorolhatják hivatásukat”.
8. A (9) preambulumbekezdés szerint „azoknak az ügyvédeknek, akik még nem illeszkedtek be a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába, az adott tagállamban a saját országuk szakmai címüket [helyesen: címét] viselve kell végezniük tevékenységüket annak érdekében, hogy a fogyasztók megfelelően tájékozódhassanak, és különbséget tudjanak tenni az ilyen ügyvédek és a fogadó tagállamban működő, az ott használatos szakmai címet viselő ügyvédek között”.
9. Az irányelv 1. cikkének (1) bekezdése meghatározza, hogy az irányelv célja az ügyvédi hivatás folyamatos gyakorlásának megkönnyítése az ügyvédi minősítés megszerzése országától eltérő másik tagállamban. Az 1. cikk (2) bekezdése úgy határozza meg az „ügyvéd” fogalmát, mint „minden olyan személy, aki egy tagállam állampolgára, és az alábbi szakmai címek egyikének birtokában felhatalmazással rendelkezik a hivatásának gyakorlására: […] Görögország: Δικηγόρος [Dikigoros] […] Ciprus: Δικηγόρος [Dikigoros]”.
10. A 2. cikk meghatározza, hogy bármely ügyvéd jogosult állandó jelleggel bármely más tagállamban a saját tagállamában megszerzett szakmai címmel az 5. cikkben meghatározott tevékenységek folytatására.
11. A 3. cikk értelmében:
„(1) Annak az ügyvédnek, aki másik tagállamban kíván működni, mint ahol ügyvédi képesítését megszerezte, az adott ország [helyesen: tagállam] hatáskörrel rendelkező hatóságánál be kell jegyeztetnie magát.
(2) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának be kell jegyeznie az ügyvédet, ha az ügyvéd bemutatja a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzését bizonyító igazolást. A hatóság előírhatja, hogy a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzést bizonyító igazolás nem lehet három hónapnál régebbi. A bejegyzésről a hatóságnak értesítenie kell az ügyvéd saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságát”.
12. A 4. cikk előírja, hogy a fogadó tagállamban a saját tagállama szakmai címét használva tevékenységet folytató ügyvédnek „ezzel a szakmai címmel kell folytatnia tevékenységét, amelyet a saját tagállama hivatalos nyelvén, vagy hivatalos nyelveinek egyikén, érthetően és oly módon kell megjelölnie, hogy az ne legyen összetéveszthető a fogadó tagállam szakmai megnevezésével”.
13. Az 5. cikk (1) bekezdése a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd által folytatható tevékenységek körét úgy határozza meg, hogy az ilyen ügyvéd „ugyanolyan ügyvédi tevékenységet folytat, mint a fogadó tagállamban használatos vonatkozó szakmai címmel tevékenységet folytató ügyvéd”. Többek között „jogi tanácsot adhat saját tagállamának jogáról, a közösségi jogról, a nemzetközi jogról és a fogadó tagállam jogáról. Az ügyvédnek minden esetben be kell tartania a nemzeti bíróságok előtt érvényes eljárási szabályokat.”
14. A 6. cikk (1) bekezdése előírja, hogy „a saját tagállamában érvényes ügyvédi működési szabályoktól függetlenül a saját országának szakmai címe használatával működő ügyvédre minden olyan tevékenység esetében, amelyet a fogadó tagállam területén végez, ugyanazok a működési szabályok érvényesek, mint a fogadó tagállam szakmai címével működő ügyvédekre”. A 6. cikk (3) bekezdése értelmében a fogadó tagállam „előírhatja a saját országa szakmai megnevezésével működő ügyvéd számára ügyvédi felelősségbiztosítási szerződés megkötését, vagy azt, hogy belépjen egy ügyvédi biztosítópénztárba, annak a szabályozásnak megfelelően, amit az adott tagállam állapított meg a területén folytatott tevékenységekre”.
15. Az irányelv 7. cikke fegyelmi eljárást ír elő arra az esetre, ha a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd nem tesz eleget a fogadó tagállamban hatályos kötelezettségeknek. A 7. cikk (1) bekezdése értelmében „a fogadó tagállam eljárási szabályait, büntetéseit és jogorvoslatait kell alkalmazni”. A 7. cikk (2)–(5) bekezdése a következőket mondja ki:
„(2) A saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd elleni fegyelmi eljárás kezdeményezését megelőzően a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának minden lényeges adatot rendelkezésére bocsátva, a lehető legrövidebb időn belül kell tájékoztatnia a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát.
[Ezt] megfelelően kell alkalmazni olyan esetekben, amikor a fegyelmi eljárásokat a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága kezdeményezi […].
(3) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a döntéshozói hatáskörének sérelme nélkül a teljes fegyelmi eljárás során együtt kell működnie a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával. […]
(4) A saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által hozott határozatot követően saját eljárásjogi és anyagi jogi szabályai szerint el kell döntenie, hogy milyen intézkedéseket hozzon a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéddel szemben.
(5) Habár ez nem előfeltétele a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága határozatának, ha az ügyvéd saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatósága ideiglenesen vagy véglegesen visszavonja az ügyvédi tevékenység folytatására szóló felhatalmazást, ez automatikusan maga után vonja annak ideiglenes vagy végleges tilalmát, hogy az érintett ügyvéd a saját országa szakmai címét használva tevékenységet folytasson a fogadó tagállamban”.
16. A 9. cikk előírja, hogy „A 3. cikkben említett bejegyzést nem érintő [helyesen: megtagadó] határozatokat vagy az ilyen bejegyzést törlő és a fegyelmi intézkedések meghozataláról szóló határozatokat indokolni kell”. Az ilyen határozatok ellen bírósági jogorvoslatnak van helye.
A 152/2000 elnöki rendelet
17. A 98/5 irányelvet a görög jogba Proedriko Diatagma 152/2000, Diefkolynsi tis monimis askisis tou dikigorikoy epaggelmatos stin Ellada apo dikigorous pou apektisan ton epaggelmatiko tous titlo se allo kratos-melos tis EE (az ügyvédi hivatás Görögországban való folyamatos gyakorlásának elősegítése azon ügyvédek számára, akik képesítésüket az EU valamely másik tagállamában szerezték címet viselő 152/2000. sz. köztársasági elnöki rendelet; a továbbiakban: elnöki rendelet) ültette át.
18. Az 5. cikk (1) bekezdése előírja, hogy az ügyvédi hivatás Görögországban történő gyakorlásához az ügyvédnek be kell jegyeztetnie magát azon körzeti ügyvédi kamara névjegyzékébe, amelynek területén tevékenységét folytatni kívánja, valamint ebben a körzetben kell irodát fenntartania. Az 5. cikk (2) bekezdése szerint a szóban forgó bejegyzésről az említett ügyvédi kamara tanácsa határoz azt követően, hogy a kérelmező bemutatta a következő okiratokat: i. a tagállami állampolgárságot igazoló állami vagy önkormányzati hatósági okmány; ii. erkölcsi bizonyítvány; iii. bejegyzési igazolás a származási állam azon hatáskörrel rendelkező hatóságától, amely a szakmai megnevezést megadta, vagy a saját állam hatáskörrel rendelkező más hatóságától.
19. Ezenfelül a 8. cikk (1) bekezdése előírja, hogy „a származási államban az ügyvédekre vonatkozó szakmai és etikai szabályoktól függetlenül az ügyvédre minden olyan tevékenység esetében, amelyet a Görög Köztársaság területén végez, ugyanazok a szakmai és etikai szabályok érvényesek, mint az érintett kamarában tagsági jogviszonnyal rendelkező ügyvédekre. Vonatkoznak rá többek között mindazok a kötelezettségek, amelyek […] az ügyvédi tevékenység Görögországban történő folytatására irányadó bármely más normából, különösen az összeférhetetlenségre és az ügyvédi tevékenységen kívüli tevékenységek folytatására, a szakmai titokra, a szakmai etikára, a reklámra, a hivatás méltóságára és a feladatok megfelelő ellátásra vonatkozó szabályokból erednek.”
Az ügyvédi törvénykönyv
20. A 4194/2013. sz. Kodikas dikigoron (a továbbiakban: ügyvédi törvénykönyv) szerint az ügyvéd a jogállam egyik alapját képező közhivatalt lát el. Az ügyvédnek a hivatása gyakorlása során szakmai ítéletének megfelelően kell az ügyeket ellátnia, és nem fogadhat el a törvénnyel ellentétes vagy a megbízója érdekeivel összeegyeztethetetlen tanácsot vagy utasítást.(7)
21. A 6. cikk az „ügyvédi hivatás betöltésének feltételei – kizáró tényezők” címet viseli. E cikk az ügyvédi hivatás betöltése tekintetében két pozitív feltételt ír elő, nevezetesen: i. görög állampolgárság vagy valamely másik tagállam vagy EGT‑állam állampolgársága és ii. jogi diploma, valamint négy kizáró tényezőt, amelyek között szerepel, hogy az ügyvéd nem lehet pap vagy szerzetes.
22. A 7. cikk (1) bekezdése „az ügyvédi jogállás jogszabály erejénél fogva történő elvesztése” címet viseli. Ez egyebek mellett előírja, hogy a jogszabály erejénél fogva elveszti ügyvédi jogállását, és törölni kell annak az ügyvédi kamarának a nyilvántartásából, amelynek tagja, azt a személyt, aki pap, szerzetes, vagy azt, aki foglalkoztatási viszonyt létesít, vagy akit valamely magánjogi vagy közjogi jogi személynél munkaszerződés vagy köztisztviselői jogviszony keretében alkalmaznak.(8) A 7. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó ügyvéd köteles ezt bejelenteni, és lemondását benyújtani annál az ügyvédi kamaránál, ahol bejegyezték.(9)
23. A 23. cikk előírja, hogy az ügyvédnek azon elsőfokú bíróság területén kell székhellyel és irodával rendelkeznie, amelyhez tartozik. A 82. cikk úgy rendelkezik, hogy az ügyvéd – néhány kifejezetten felsorolt kivételtől eltekintve – nem nyújthatja a szolgáltatásait megfelelő díjazás nélkül.
A görög ortodox egyház alkotmánylevele
24. A Katastatikos Chartis tis Ekklisias tis Ellados (a görög ortodox egyház alkotmányleveléről szóló 590/1977. sz. törvény) 39. cikke kimondja, hogy a kolostor az ott lakó férfiak és nők aszketikus életére rendeltetett szent épület, a szerzetesi fogadalmaknak, a kolostori élet ősi kánonjainak, valamint az ortodox egyház hagyományainak megfelelően. A kolostorok az illetékes püspök lelki felügyelete alatt működnek.
25. Az 56. cikk (3) bekezdése értelmében a szerzetesi kötelék alatt álló személy nem utazhat az egyházi kerületének határain túlra, csak elöljárója engedélyével. Ha egy naptári éven belül – megszakítás nélkül vagy megszakításokkal – két hónapnál tovább szándékozik a másik kerületben maradni, ahhoz az illetékes metropolita engedélyére is szüksége van.
Az általános egyházi alapról és a kolostorok igazgatásáról szóló törvény
26. A Peri Genikou Ekklisastikou Tameiou kai dioikiseos Monastirion (az általános egyházi alapról és a kolostorok igazgatásáról szóló 3414/1909. sz. törvény) a 18. cikkében előírja, hogy a szerzetesi kötelékbe belépő személy minden vagyonát átruházza a kolostorra, az öröklési jog alapján az örököseit megillető kötelesrészt kivéve.
27. Monachos Eirinaios szerzetes egy görögországi kolostorban.(10) Emellett szakképzett ügyvéd és 2014. december 11. óta a Pagkyprios Dikigorikos Syllogos (ciprusi ügyvédi kamara, a továbbiakban: PDS) tagja.
28. 2015. június 12‑én kérte, hogy más tagállamban szakmai címet szerzett ügyvédként jegyezzék be a Dikigorikos Syllogos Athinon (athéni ügyvédi kamara, a továbbiakban: DSA) névjegyzékébe. 2015. június 18‑án a DSA tanácsa elutasította a kérését. Az említett határozat az elnöki rendelet 8. cikkének (1) bekezdésén alapult, amely rendelkezésnek megfelelően (különösen a papok vagy szerzetesek esetében) az összeférhetetlenségre vonatkozó nemzeti szabályok azokra az ügyvédekre is alkalmazandóak, akik származási országukban szerzett szakmai címmel kívánják a hivatást Görögországban gyakorolni.
29. Monachos Eirinaios 2015. szeptember 29‑én keresetet nyújtott be e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz.
30. Az említett bíróság megjegyzi, hogy a görög ügyvédekre alkalmazandó szakmai és etikai szabályok nem engedik, hogy a szerzetesek ügyvédként működjenek a DSA által hivatkozott indokok miatt, vagyis amiatt, hogy esetükben nem állnak fenn a függetlenségükre, a szakmai tevékenység melletti teljes elköteleződésükre, valamint arra vonatkozó garanciák, hogy az ügyeket konfliktusokat felvállaló szellemben tudják kezelni, tényleges és nem csak fiktív letelepedettséggel rendelkezzenek az illetékes elsőfokú bíróság területén, valamint hogy szolgáltatást csak díjazás ellenében nyújthatnak. Amennyiben a releváns ügyvédi kamara köteles lenne a 98/5 irányelv 3. cikkével összhangban saját országa szakmai címét használva működő ügyvédként bejegyezni valamely szerzetest, köteles lenne haladéktalanul megállapítani, hogy megsértette a nemzeti jogban az irányelv 6. cikkében biztosított lehetőséggel élve meghatározott működési szabályokat, mivel e szabályok nem engedélyezik a szerzetesek számára az ügyvédi hivatás folytatását.
31. A kérdést előterjesztő bíróság emellett saját ítélkezési gyakorlatára is utal, amelyben megállapította, hogy a korábban hatályos ügyvédi törvénykönyv – amely előírja, hogy papok nem szerezhetnek ügyvédi képesítést – nem ellentétes az egyenlőség elvével és a szakmai tevékenység gyakorlásának szabadságával. Egyrészt azért, mert a közérdek megköveteli, hogy az ügyvéd kizárólag feladatai ellátásának szentelje magát, másrészt azért, mert az ügyvédi hivatás gyakorlása konfliktushelyzetekkel jár, ami összeegyeztethetetlen a lelkipásztori minőséggel.(11) A kérdést előterjesztő bíróság korábban azt is megállapította, hogy az említett rendelkezés nem ellentétes a görög alkotmány 13. cikkével, az EK‑Szerződés 52. cikkével (jelenleg EUMSZ 49. cikk) (mivel az említett korábbi ügy kizárólag belső jellegű helyzetre vonatkozott) és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 9. cikkével.(12)
32. Mindezek alapján a kérdést előterjesztő bíróság a következő kérdést terjeszti elő előzetes döntéshozatalra:
„Úgy kell‑e értelmezni a 98/5 irányelv 3. cikkét, hogy a nemzeti jogalkotó megtilthatja, hogy a görög ortodox egyház szerzetesét ügyvédként bejegyezzék a szakmai címe megszerzésének helyétől eltérő másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának névjegyzékébe abból a célból, hogy ott a hivatását saját országa szakmai címével gyakorolja, amennyiben a tilalom indoka az, hogy a görög ortodox egyház szerzetesei a nemzeti jog alapján nem jegyezhetőek be az ügyvédi kamarai névjegyzékbe, mivel helyzetükből adódóan esetükben nem állnak fenn az ügyvédi tevékenység gyakorlásához elengedhetetlennek tekintett garanciák?”
33. Monachos Eirinaios, a görög kormány, a holland kormány és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. A 2018. szeptember 18‑i tárgyaláson Monachos Eirinaios, a DSA, a görög kormány és a Bizottság adta elő szóbeli észrevételeit.
34. Azon ügyvéd helyzetére, aki hivatását valamely más tagállamban kívánja gyakorolni, különböző szempontok vonatkoznak. Így a 2005/36 irányelv a szakmai képesítések elismerésével foglalkozik, míg a 77/249/EGK tanácsi irányelv a szolgáltatásnyújtás szabadságával.(13) A 2006/123/EK irányelv a belső piacon belül végzett tevékenységek széles körére, köztük a jogi tanácsadásra is vonatkozik, a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás vonatkozásában is.(14) A 98/5 irányelv azokra az ügyvédekre vonatkozik, akik a fogadó tagállamban állandó jelleggel kívánnak tevékenykedni.
35. Írásbeli észrevételeiben a holland kormány azt állította, hogy mivel a 98/5 irányelv nem tartalmaz ügyvédekre vonatkozó szakmai és etikai szabályokat, a többi, valószínűleg alkalmazandó irányelvben kell iránymutatást keresni.
36. Nem osztom ezt a nézetet.
37. A 77/249 irányelv az ügyvédek szolgáltatásnyújtási szabadságával foglalkozik, nem pedig a letelepedés szabadságával.(15) Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás egy olyan ügyvéd kamarai névjegyzékbe való felvételének megtagadására vonatkozik, aki egy másik tagállamban szakmai képesítést szerzett. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgya ezért valamely ügyvéd letelepedése, amelyre a 98/5 irányelv, nem pedig a jogi szolgáltatás nyújtásának szabadsága alkalmazandó.(16)
38. A 2005/36 irányelv azokra az ügyvédekre vonatkozik, akik a fogadó tagállambeli szakmai cím használatával azonnal le kívánnak telepedni. Az említett irányelv nem érinti a 98/5 irányelv működését(17), és itt nem releváns. Monachos Eirinaios bejegyzését kéri, hogy hivatását ciprusi szakmai címe használatával gyakorolja.
39. A 2006/123 irányelv valóban alkalmazandó a jogi szolgáltatásokra, és nemcsak a szolgáltatásnyújtást, de a letelepedést is szabályozza.(18) Ugyanakkor az említett irányelv 25. cikke, amelyre a holland kormány írásbeli beadványaiban hivatkozott, csak a több ágazatot átfogó gazdasági tevékenységek folytatására alkalmazandó. A szerzetesi kötelékbe tartozó személy – Monachos Eirinaios „párhuzamos tevékenysége” az ügyvédi hivatás mellett – nem fér bele ebbe a besorolásba.
40. Monachos Eirinaios helyzete egyértelműen a 98/5 irányelv hatálya alá tartozik. Ő olyan ügyvéd, aki az egyik tagállamban érvényes szakmai címmel rendelkezik (és így a 98/5 irányelvnek az 1. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott személyi hatálya alá tartozik), és saját országa szakmai címét használva állandó jelleggel egy másik tagállamban szeretné folytatni hivatását (és ezzel kimeríti a 98/5 irányelvnek az 1. cikke (1) bekezdésében meghatározott határokon átnyúló elemét és tárgyi hatályát). Ebből következik, hogy ezen irányelv alapján kell értékelni, hogy az uniós joggal összeegyeztethető‑e az a nemzeti szabály, amely azzal az indokkal, hogy nem tudnak biztosítani az ügyvédi hivatáshoz szükséges bizonyos garanciákat, megtiltja a szerzeteseknek, hogy saját országuk szakmai címét használva működő ügyvédként bejegyezzék őket.
A 98/5 irányelvre vonatkozó előzetes megjegyzések
41. A 98/5 irányelv célja, hogy előmozdítsa az ügyvédek szabad mozgását e hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítése révén.(19) (A következőkben a könnyebbség kedvéért az ilyen ügyvédekre „migráns ügyvédekként” hivatkozom.)
42. A belső piac előmozdítása érdekében az irányelv arra törekszik, hogy azonos lehetőségeket biztosítson az ügyvédeknek és a jogi szolgáltatások igénybevevőinek valamennyi tagállamban. Különösen arra törekszik, hogy megfeleljen a jogi szolgáltatásokat igénybe vevők szükségleteinek, akik, különösen a belső piac következtében folyamatosan gyarapodó kereskedelmi kapcsolatok miatt, jogi tanácsot kérnek a határokon átnyúló ügyletek lebonyolításához, amelyekben a nemzetközi, az uniós és a nemzeti jogszabályok gyakran fedik egymást.(20)
43. Így az irányelv egyebek mellett arra irányul, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál történő bejegyzés nemzeti szabályainak azon eltéréseit megszüntesse, amelyek egyenlőtlenségeknek és a szabad mozgás akadályainak forrását képezték.(21) A saját tagállamban szerzett címmel szakmai tevékenységet folytatni kívánó migráns ügyvédek szakmai címeinek kölcsönös elismerése támogatja az irányelv célkitűzéseinek elérését.(22)
44. Ugyanakkor, bár az irányelv a letelepedési jogra vonatkozik, nem szabályozza sem az ügyvédi szakma gyakorlásának megkezdését, sem pedig e szakmának a fogadó tagállamban e tagállam szakmai címével történő gyakorlását.(23)
45. Célkitűzésének elérése során az irányelvnek egyensúlyt kell teremtenie a különböző érdekek között.
46. Először is, egyensúlyba hozza azt, hogy „automatikus” jogot biztosít a migráns ügyvédeknek, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainál bejegyeztessék magukat, anélkül hogy a fogadó tagállam ellenőrizné szakmai képesítésüket (a 3. cikk (2) bekezdése), azzal, hogy a jogi szolgáltatásokat igénybe vevőket tájékoztatni kell az ilyen ügyvédek szakértelmének mibenlétéről – így a migráns ügyvédek kizárólag a saját tagállamuk hivatalos nyelvén megjelölt, saját tagállamuk szakmai címét használhatják (a 4. cikk (1) bekezdése).(24)
47. Másodszor, a migráns ügyvédek tanácsot adhatnak jogi ügyekben és elláthatják ügyfelek képviseletét vagy védelmét, adott esetben olyan ügyvéddel együttműködve, aki az adott bíróságnál eljárhat (5. cikk). Azonban be kell jegyeztetniük magukat a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai előtt, és az adott állambeli ügyvédi működés kötelezettségei és szabályai vonatkoznak rájuk (3. és 6. cikk).(25)
48. Ezenfelül, bár a 98/5 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése harmonizálja azokat a követelményeket, amelyeket az ügyvédeknek teljesíteniük kell, ha szakmai tevékenységüket saját országuk szakmai címét használva kívánják folytatni, az irányelv i. nem határoz meg semmilyen, kizárólag egy országon belüli helyzetre vonatkozó szabályt (lásd a (7) preambulumbekezdést); ii. nem érinti a fogadó tagállamban használatos szakmai címek szerinti ügyvédi képesítés megszerzését és az ügyvédi hivatás gyakorlását (lásd a (7) preambulumbekezdést); és előírja, hogy az ügyvédeknek meg kell felelniük az adott állambeli ügyvédi működés szabályainak (lásd a (8) preambulumbekezdést és a 6. cikket).(26)
49. Összességében tehát a 98/5 irányelv hibrid irányelv, amely úgy foglalkozik azon migráns ügyvédek letelepedési szabadságával, akik a saját országuk szakmai címét használva szeretnék hivatásukat gyakorolni, hogy bizonyos kérdéseket harmonizál, miközben más tekintetben jelentős autonómiát biztosít a tagállamoknak. A szabad mozgás előmozdítását egyensúlyba hozza azzal, hogy a fogyasztók védelmét biztosítani kell, és hogy a migráns ügyvédeknek teljesíteniük kell a megfelelő igazságszolgáltatásra vonatkozóan a fogadó tagállamban érvényes szakmai kötelezettségeket. Ennek eredményeképpen az irányelv magában hordja a tevékenység megkezdése (3. cikk) és a tevékenység folytatására irányadó szabályok (6. cikk) közötti belső feszültség lehetőségét.
50. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 98/5 irányelv 3. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az lehetővé teszi, hogy a nemzeti szabályok azzal az indokkal tiltsák meg a szerzetesek ügyvédként, saját országuk szakmai címét használva való bejegyzését, hogy a szerzetesek az ügyvédi hivatáshoz szükséges bizonyos garanciákat nem tudnak biztosítani.
51. Monachos Eirinaios és a Bizottság szerint a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a 98/5 irányelv 3. cikke a releváns szabályok teljes harmonizációját valósította meg. A fogadó tagállamban az érintett személy bejegyzéséhez köthető egyetlen feltétel, hogy a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzését bizonyító igazolását bemutassa.(27) Azt, hogy az illető ezután nyújt‑e az ügyvédi tevékenység folytatásához szükséges különböző biztosítékokat, az adott ügyvédi kamara ellenőrzi egy későbbi szakaszban.
52. A Bizottság hozzáteszi, hogy az a kérdés, hogy a 98/5 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése (amely fegyelmi eljárásokat ír elő arra az esetre, ha a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd nem tesz eleget a fogadó tagállamban hatályos kötelezettségeknek) alkalmazandó‑e Monachos Eirinaiosra, nem képezi a jelen eljárás tárgyát, amely kizárólag Monachos Eirinaiosnak a DSA névjegyzékébe való felvételéhez fűződő jogára vonatkozik.
53. A tárgyaláson a DSA azt állította, hogy a 98/5 irányelv 3. cikke (2) bekezdésének és 6. cikke (1) bekezdésének a preambulumbekezdések tükrében történő rendszertani értelmezésének arra a következtetésre kell vezetnie, hogy valamely ügyvédi kamara megtagadhatja valamely saját országa szakmai címét használva működni kívánó ügyvéd bejegyzését, ha a benyújtott dokumentumokból egyértelműen kiderül, hogy az ilyen bejegyzést a nemzeti jog tiltja.
54. A görög kormány azt állítja, hogy a 98/5 irányelv 3. cikkét a 6. cikkével összefüggésben kell értelmezni. Amennyiben valamely szerzetest saját országa szakmai címe alapján a DSA névjegyzékébe felvesznek, őt az ügyvédi működés görög szabályaival összhangban azonnal törölni is kellene. Ez abszurd eredményhez vezetne. A görög kormány úgy véli, hogy egy szerzetes nem rendelkezik azzal a függetlenséggel, amely az ügyvédi tevékenység folytatásához szükséges.
55. A holland kormány szerint a 98/5 irányelv 3. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a nemzeti jogszabály, amely megtiltja, hogy valamely szerzetes saját országa szakmai címe alapján ügyvédként bejegyeztesse magát és ügyvédi tevékenységet folytasson. Az irányelv 6. cikke nem szabályozza átfogóan az ügyvédi működés szabályait, ezért ezeket más másodlagos jogi rendelkezések, így például a 2006/123 irányelv 25. cikke (1) bekezdése a) pontjának tükrében kell vizsgálni.
A 98/5 irányelv 3. cikke szerinti bejegyzés
56. A 98/5 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése kizárólag a migráns ügyvédeknek a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál történő bejegyzéséről szól. Azt írja elő, hogy a hatóságnak „be kell jegyeznie az ügyvédet” a megfelelő igazolás bemutatásakor.
57. E rendelkezés célja, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál történő bejegyzés feltételeire vonatkozó nemzeti szabályok eltéréseit megszüntesse, és így a migráns ügyvédek szakmai címeinek kölcsönös elismerésére mechanizmust hozzon létre (lásd a fenti 43. pontot). Az irányelv által biztosított letelepedési jog gyakorlásához szükséges előzetes feltételek teljes harmonizációját valósítja meg. Annak az ügyvédnek, aki állandó jelleggel másik tagállamban kíván működni, mint ahol ügyvédi képesítését megszerezte, az adott tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál be kell jegyeztetnie magát. Az említett hatóságnak be kell jegyeznie az ügyvédet, „ha az ügyvéd bemutatja a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzését bizonyító igazolást”.(28)
58. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata alapján a fogadó tagállamban az érintett személy bejegyzéséhez köthető egyetlen feltétel, hogy a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzését bizonyító igazolást bemutassa. A fogadó tagállam ekkor köteles őt bejegyezni, lehetővé téve ezzel, hogy az érintett személy saját országa szakmai címét használva működjön.(29) Ezt az elemzést megerősíti a bizottsági javaslat, amely a 3. cikkre vonatkozó megjegyzéseiben megállapítja, hogy a „bejegyzéshez automatikusan joga van, mihelyt a kérelmező bemutatja a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzésének igazolását” (kiemelés tőlem). A bejegyzés a migráns ügyvéd számára a fogadó tagállamban a hivatásgyakorlásának küszöbét jelenti.
59. Így a Bíróság már megállapította, hogy azokat az olasz állampolgárokat, akik, miután Olaszországban jogi egyetemi diplomát szereztek, Spanyolországban is jogi egyetemi diplomát szereztek, majd pedig az említett tagállamban ügyvédként bejegyeztették magukat, úgy kell tekinteni, hogy megfelelnek minden ahhoz szükséges feltételnek, hogy a spanyolországi bejegyzésüket tanúsító igazolást bemutatva egy olasz ügyvédi kamaránál bejegyezzék őket.(30)
60. Ugyanezen gondolatmenet mentén a Bíróság a Wilson ítéletben megállapította, hogy a 98/5 irányelvvel ellentétes az a szabály, amely alapján a tevékenységét a saját tagállamának szakmai címét használva működő ügyvédnek részt kell vennie egy meghallgatáson, hogy az ügyvédi kamara tanácsa ellenőrizni tudja, hogy rendelkezik‑e a fogadó tagállam közigazgatási és igazságszolgáltatási nyelveinek ismeretével.(31)
61. Az ítélkezési gyakorlat alapján a tagállamok nem rendelkeznek mozgástérrel, hogy a saját országuk szakmai címét használva működő migráns ügyvédek bejegyzésére további követelményeket vezessenek be.
62. Az egyik szinten tehát a kérdést előterjesztő bíróság kérdésére adandó válasz egyértelmű. A 98/5 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése megtiltja további feltétel bevezetését – például hogy az illető ne legyen szerzetes – a saját ország címét viselve működő ügyvéd bejegyzéséhez.
63. Ezt a következtetést aláássa‑e a 98/5 irányelv 3. és 6. cikke közötti kapcsolat, és az a nemzeti szabály, amely szerint azokat az ügyvédeket, akik szerzetesek (vagy azzá válnak), azonnal törölni kell a kamarai nyilvántartásból, vagy az, amely bizonyos kötelezettségeket ír elő, mint például hogy ezen ügyvéd rendelkezzen székhellyel és irodával azon elsőfokú bíróság területén, amelyhez tartozik, vagy hogy szolgáltatásait térítés ellenében nyújtsa?
64. A Bírósághoz benyújtott információ alapján úgy tűnik, hogy azt a nemzeti jogi rendelkezést, amely megtiltja, hogy a szerzetesek ügyvéddé váljanak, megerősíti egy tilalom, amely alapján valaki nem lehet egyszerre szerzetes és működhet ügyvédként.(32) A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a nemzeti jog helyes értelmezése mellett valóban így van‑e. A DSA és a görög kormány által hivatkozott egyéb nemzeti szabályok közé tartozik a függetlenségre, a szakmai tevékenység melletti teljes elköteleződésre, valamint az arra vonatkozó kötelezettség, hogy az illető rendelkezzen székhellyel és irodával azon elsőfokú bíróság területén, amelyhez tartozik, vagy hogy szolgáltatásait térítés ellenében nyújtsa. Az előterjesztett érv szerint aki szerzetes, az „meg fogja sérteni” az ügyvédi működés szabályait, ezért már eleve nem szabad ügyvédként bejegyezni.
65. Érdemes az elemzés ezen részét azzal kezdeni, hogy felidézzük, miről is van itt szó (és ami még fontosabb, miről nincs). A jelen eljárás olyan migráns ügyvédre vonatkozik, aki saját országa szakmai címét használva szeretne letelepedni és a hivatását folytatni. Nem Görögország vagy bármely más tagállam azon jogáról szól, hogy meghatározza azokat a feltételeket, amelyek alapján valaki a saját szabályai alapján ügyvédnek minősülhet és a saját szakmai címét használva működjön.
66. Lehetővé teszi‑e a 98/5 irányelv 6. cikke, hogy valamely tagállam megtiltsa egy olyan személynek, aki az említett irányelv 3. cikke értelmében jogosult a bejegyzésre, hogy az adott tagállamban saját országa szakmai címét használva ügyvédi tevékenységet folytasson, azzal az indokkal, hogy mivel e személy szerzetesi kötelékbe tartozik, értelemszerűen nem tudja az ügyvédi hivatás gyakorlásához szükséges biztosítékokat a megfelelő módon nyújtani?
67. Úgy vélem, itt analitikusan el kell határolnunk egymástól egyfelől azt a konkrét szabályt, amely megtiltja, hogy egy pap vagy szerzetes ügyvéd legyen, másfelől pedig a DSA által hivatkozott egyes különböző működési szabályokat (például az ügyvédi szakmai tevékenység melletti teljes elköteleződéssel vagy egy adott földrajzi helyen székhellyel és irodával való rendelkezéssel kapcsolatban).
68. Nem fogadom el, hogy az előbbi szabályt valójában az ügyvédi működés olyan szabályának kellene tekinteni, amely a fogadó tagállamnak a 98/5 irányelv 6. cikke szerinti hatáskörébe tartozna. Számomra úgy tűnik, hogy ha közelebbről megnézzük ezt a szabályt, ez inkább azt mondja ki, hogy adott tulajdonságokkal rendelkező személyek nem folytathatnak ilyen tevékenységet. A kimondatlan feltételezés e mögött az, hogy mivel A személy ezekkel a tulajdonságokkal rendelkezik, ha megkezdi a tevékenységet, szükségszerűen egy adott módon fog viselkedni, amely a szakmai etikai kódex értelmében elfogadhatatlan. Ez azonban feltételezés; az ügyvédi működés szabályai pedig arra hivatottak, hogy tényleges magatartást szabályozzanak, nem pedig valamely feltételezett jövőbeli viselkedést. Ha az iménti példában a „szerzetes” kifejezést a „vörös hajú személy” kifejezéssel váltjuk fel, rögtön nyilvánvalóvá válik, hogy egy ilyen szabály valójában nem az ügyvédi működés egyik szabálya.
69. Hozzáteszem, hogy amennyire én látom, egy ilyen szabály a valóságban megfosztaná a hátrányosan érintett személyt a 98/5 irányelv 7. és 9. cikkében biztosított eljárási garanciáktól is. Ha feltételezzük, hogy egy vörös hajú személy (például) automatikusan megsérti a titoktartást, és ezért fegyelmi büntetésként már előre törlik a kamarai nyilvántartásból, mielőtt még elkezdené hivatását gyakorolni, hogyan tudna valódi védelmet nyújtani a 7. cikk szerinti, a fogadó tagállam és a saját tagállam közötti óvatos kétoldalú eljárás vagy a 9. cikkben biztosított bírósághoz forduláshoz való jog?
70. Mivel a 98/5 irányelv 6. cikke kizárólag az ügyvédi működés szabályaira vonatkozik, az a nemzeti szabály, amely abszolút tilalmat ír elő arra, hogy a szerzetesek ügyvédi tevékenységet folytassanak, nem alkalmazható arra a migráns ügyvédre, aki a 3. cikk értelmében bejegyezhető, és saját országa szakmai címét használva szeretne működni.
71. Mi a helyzet a fent megjelölt szabályok második kategóriájával?
72. A 98/5 irányelv 6. cikkének (1) bekezdéséből egyértelműen kiderül, hogy valamely fogadó tagállamban a saját országuk szakmai címét használva működő ügyvédekre ugyanazok a működési szabályok érvényesek, mint a fogadó állam szakmai címével működő ügyvédekre.(33) Ezért az említett irányelv 6. és 7. cikkéből az következik, hogy az ilyen ügyvédeknek a működési szabályok két halmazának kell megfelelniük: a saját tagállam és a fogadó tagállam szabályainak. Ennek elmulasztása fegyelmi szankciókat és szakmai felelősségüknek a megállapítását vonhatja maga után.(34)
73. Mindemellett számomra úgy tűnik, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai nem feltételezhetik előre, hogy azért, mert az illető vallási kötelékben áll (vagy akár ateista, vagy egy adott politikai vagy filozófiai csoport tagja), automatikusan és mindenképpen úgy viselkedik, hogy megsérti az adott tagállamban az ügyvédekre vonatkozó fegyelmi szabályokat. Inkább ki kell várniuk, hogy lássák, hogy az érintett személy ténylegesen hogyan viselkedik a gyakorlatban. Végtére is a működési szabályok ennek szabályozására szolgálnak.
74. Amint a Bíróság a Jakubowska ítéletben megállapította, a működési szabályok, ellentétben a bejegyzéshez megkövetelt előzetes feltételekre vonatkozó szabályokkal, ez idáig nem képezték harmonizáció tárgyát, és így jelentős mértékben eltérhetnek a saját tagállamban érvényes szabályoktól. E szabályok be nem tartása a fogadó tagállamban történt bejegyzés törléséhez vezethet.(35) A Bíróság itt azt is hangsúlyozta, hogy az, hogy ne legyen érdek‑összeütközés, elengedhetetlen feltétele az ügyvédi hivatás gyakorlásának, és többek között azzal jár, hogy az ügyvédnek a hatóságoktól és más piaci szereplőktől független helyzetben kell lennie, akik őt soha nem befolyásolhatják. Ezért az, hogy az ügyvédi működés egyes szabályai szigorúnak tekinthetők, önmagában még nem kifogásolható. Ugyanakkor amellett, hogy ezeket a szabályokat az említett tagállamban különbségtétel nélkül minden ügyvédre alkalmazni kell, e szabályok nem léphetik túl a céljuk eléréséhez szükséges mértéket.(36)
75. A szükséges értékelés során először is meg kell határozni, hogy mi a nemzeti jogszabály által elérni kívánt cél.(37) A kérdést előterjesztő bíróság szerint a szerzeteseknek azért tilos ügyvédi tevékenységet folytatniuk, mert a közérdek megköveteli, hogy az ügyvéd kizárólag feladatai ellátásának szentelje magát, emellett az ügyvédi hivatás gyakorlása konfliktushelyzetekkel jár, ami összeegyeztethetetlen a lelkipásztori minőséggel. A kérdést előterjesztő bíróság a szakmai függetlenség és az ügykezelés szabadságának követelményét is megemlíti. Az ügyvédi működés hivatkozott különös járulékos szabályai, amelyeket egy szerzetes állítólag nem tudna betartani, közé tartozik az arra vonatkozó kötelezettség, hogy az illető rendelkezzen székhellyel és irodával azon elsőfokú bíróság területén, amelyhez tartozik, vagy hogy szolgáltatásait térítés ellenében nyújtsa.
76. Számomra úgy tűnik, hogy az előterjesztett érvelés a megfelelő igazságszolgáltatás védelmére és az ügyfél pártatlan tanácshoz és megfelelő szakmai képviselethez való hozzáférésének biztosítására irányuló „célkitűzéseket” (méghozzá dicséretes célkitűzéseket) ötvöz azzal az ismételt feltételezéssel, hogy a vallási kötelékben álló személy „nyilvánvalóan” nem tud az említett célkitűzésekkel összeegyeztethető módon viselkedni. Egy adott ügyvéd szakmai eljárására vonatkozó konkrét tényeket illetően ez a feltételezés valóban lehet helyes. Lehet azonban téves is. Ezt leginkább két (fiktív) példával tudom bemutatni.
77. X szerzetes az ügyvédként végzett szakmai tevékenységét vallási életét kiegészítő, járulékos és kismérvű szellemi tevékenységnek tekinti. Rendszeresen megtagadja, hogy „rossz” emberek ügyeivel foglalkozzon; jogi tanácsát mindig úgy fogalmazza meg, hogy erkölcsi értelemben minden tekintetben megfeleljen annak, amit szerinte az ügyfelének tennie kellene ahhoz, hogy az Egyház vallási tanításainak megfeleljen; és nem érhető el rendszeresen azon a földrajzi területen, ahová tartozik. Magatartása a gyakorlatban egyértelműen megsérti a fogadó tagállam ügyvédi működési szabályait és aláássa e szabályok közérdekhez fűződő célkitűzéseit. Egyértelmű, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságainak lehetőségük (sőt, kötelességük) van arra, hogy fegyelmi eljárást indítsanak X szerzetessel szemben. Az imént felvázolt tényállás alapján a fegyelmi eljárás kimenetele az lesz, hogy X szerzetest törlik a fogadó tagállam nyilvántartásából. (Hozzáteszem, hogy X szerzetes a saját tagállamának fegyelmi szabályai alapján is bajba kerülhet.) Mindez azonban a tisztességes eljárás betartása mellett történik; és X szerzetesnek lehetősége van az őt eltiltó határozattal szemben bírósághoz fordulni.
78. Y szerzetes megvitatja vallási elöljáróival azokat a szakmai követelményeket, amelyek majd vonatkozni fognak rá, ha ügyvédi tevékenységbe kezd. Együtt tételesen megvizsgálják az alkalmazandó szabályokat. Megkapja a szükséges felmentést, hogy megfelelő székhellyel és irodával rendelkezzen azon a területen, amelyhez tartozik. Megállapodnak, hogy szolgáltatásaiért rendes díjat számol fel, és azt egy meghatározott jótékonysági célra átadja. Felmentést kap az alól, hogy munkanapokon részt vegyen a közösségi imán, hogy teljes mértékben ügyvédi feladatai ellátásának tudja magát szentelni. Vallási elöljárói hozzájárulnak, hogy tiszteletben tartják szakmai függetlenségét. Ez alapján Y szerzetes megkezdi ügyvédi tevékenységét; ügyvédi magatartása feddhetetlen. Az imént felvázolt tények alapján objektív szempontból egyértelműen indokolatlan lenne fegyelmi eljárást indítani vele szemben, még inkább eltiltani. Bár szerzetes, megfelel az ügyvédi működés releváns szabályainak.
79. Szándékosan adtam fiktív példákat. A jelen Bíróságnak nem feladata, hogy találgasson, hogy mi történne, ha/amikor Monachos Eirinaios megkezdi ügyvédi tevékenységét. Az egyetlen következtetés, amelyet itt levonok – és véleményem szerint a történetnek ez az egyetlen vonatkozása, amellyel a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolása során foglalkoznia kell –, az, hogy a 98/5 irányelv 6. cikke nem teszi lehetővé, hogy valamely tagállam automatikusan megtiltsa egy olyan személynek, aki a 3. cikk értelmében jogosult a bejegyzésre, hogy az adott tagállamban saját országa szakmai címét használva ügyvédi tevékenységet folytasson, azzal az indokkal, hogy mivel e személy szerzetesi kötelékbe tartozik, értelemszerűen nem tudja az ügyvédi hivatás gyakorlásához szükséges biztosítékokat a megfelelő módon nyújtani.
80. A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Symvoulio tis Epikrateias (államtanács, Görögország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
Az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről szóló, 1998. február 16‑i 98/5/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabály alkalmazása, amely amiatt tiltja meg, hogy valamely személyt saját országa szakmai címét használva működő ügyvédként bejegyezzék, hogy ez a személy szerzetes. A 98/5 irányelv 6. cikke nem teszi lehetővé, hogy valamely tagállam automatikusan megtiltsa egy olyan személynek, aki a 3. cikk értelmében jogosult a bejegyzésre, hogy az adott tagállamban saját országa szakmai címét használva ügyvédi tevékenységet folytasson, azzal az indokkal, hogy mivel e személy szerzetesi kötelékbe tartozik, értelemszerűen nem tudja az ügyvédi hivatás gyakorlásához szükséges biztosítékokat a megfelelő módon nyújtani.
2 „Οὐδεὶς δύναται δυσὶ κυρίοις δουλεύειν· ἢ γὰρ τòν ἕνα μισήσει καὶ τòν ἕτερον ἀγαπήσει, ἢ ἑνòς ἀνθέξεται καὶ τοῦ ἑτέρου καταφρονήσει. Οὐ δύνασθε Θεῷ δουλεύειν καὶ μαμωνᾷ”, Máté, 6:24.
3 Lukács, 10:25–37.
4 A legutóbb a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadsága területén elfogadott egyes irányelveknek a Horvát Köztársaság csatlakozására tekintettel történő kiigazításáról szóló, 2013. május 13‑i 2013/25/EU tanácsi irányelvvel (HL 2013. L 158., 368. o.) módosított, az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről szóló, 1998. február 16‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 77., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 3. kötet, 83. o.).
5 A „Monachos Eirinaios” elnevezés fordítása a jelen indítvány eredeti nyelvén, vagyis angolul szó szerint „Brother Eirinaios” [Eirinaios testvér] lenne. Itt azonban megtartom a „Monachos” (szerzetes) kifejezést, hogy elkerülhetőek legyenek az eltérő nyelvi változatokhoz esetlegesen társuló különböző asszociációk és konnotációk.
6 A szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7‑i 2005/36 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2005. L 255., 22. o.; helyesbítések: HL 2007. L 271., 18. o.; HL 2008. L 93., 28. o.; HL 2014. L 305., 115. o.) által hatályon kívül helyezett, a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 19., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 337. o.).
7 5. cikk.
8 A 7. cikk (1) bekezdésének a) illetve c) pontja.
9 A 7. cikk (2) bekezdése.
10 A kérdést előterjesztő bíróság leírása alapján Monachos Eirinaios a Karditsa megyében található petrasi szent kolostor szerzetese. Ugyanakkor a tárgyaláson Monachos Eirinaios ügyvédje azt állította, hogy jelenleg Zakinthos szigetén tartózkodik.
11 Kérdést előterjesztő bíróság (teljes ülés), 2368/1988. sz. ítélet.
12 Kérdést előterjesztő bíróság, 1090/1989. sz. ítélet.
13 A legutóbb a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadsága területén elfogadott egyes irányelveknek a Horvát Köztársaság csatlakozására tekintettel történő kiigazításáról szóló, 2013. május 13‑i 2013/25/EU tanácsi irányelvvel (HL 2013. L 158., 368. o.) módosított, az ügyvédi szolgáltatásnyújtás szabadsága tényleges gyakorlásának elősegítéséről szóló, 1977. március 22‑i tanácsi irányelv (HL 1977. L 78., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 52. o.).
14 A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.) (33) preambulumbekezdése és 1. cikkének (1) bekezdése.
15 A 77/249 irányelv (2) preambulumbekezdése és 1. cikke.
16 Lásd: a 98/5 irányelv 1. cikkének (4) bekezdése. E tekintetben lásd még: 2010. december 2‑i Jakubowska ítélet, C‑225/09, EU:C:2010:729.
17 A 2005/36 irányelv (42) preambulumbekezdése. A Bíróság 2011. február 3‑i Ebert ítéletében, C‑359/09, EU:C:2011:44 (a 2005/36 irányelv által hatályon kívül helyezett 89/48 irányelvre és a 98/5 irányelvre vonatkozó ügy) megállapította, hogy az említett két irányelv kiegészíti egymást azáltal, hogy két módot vezet be a tagállamok ügyvédei számára arra vonatkozóan, hogy miként kezdhetik meg az ügyvédi hivatás gyakorlását a fogadó tagállamban ez utóbbi szakmai megnevezésével: lásd a 27–35. pontot.
18 A 2006/123 irányelv (33) preambulumbekezdése és 1. cikkének (1) bekezdése.
19 A 98/5 irányelv (1) és (5) preambulumbekezdése és 1. cikkének (1) bekezdése. Lásd még: az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó bizottsági javaslat, COM(94) 572 végleges (a továbbiakban: bizottsági javaslat), 1.3 pont.
20 (1), (5) és (6) preambulumbekezdés.
21 A 98/5 irányelv (6) preambulumbekezdése és a 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
22 E tekintetben lásd: 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
23 E tekintetben lásd: 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 56. pont.
24 A (9) preambulumbekezdés. E tekintetben lásd: 2000. november 7‑i Luxemburg kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑168/98, EU:C:2000:598, ahol a Bíróság megállapította, hogy „a közösségi jogalkotó annak érdekében, hogy a migráns ügyvédek egy adott csoportja könnyebben tudja a letelepedés alapvető szabadságát gyakorolni, úgy döntött, hogy ahelyett, hogy egy olyan rendszert vezetne be, amely előzetesen vizsgálja a fogadó tagállam nemzeti joga alapján a képesítést, egy olyan cselekvési tervet választ, amely ötvözi a fogyasztó tájékoztatását, a szakma egyes tevékenységeinek korlátozását vagy részletes szabályozását, számos vonatkozó szakmai és etikai szabályt, a kötelező biztosítást, valamint a saját tagállam és a fogadó állam hatáskörrel rendelkező hatóságait is bevonó fegyelmi rendszert. A jogalkotó nem szüntette meg azt a követelményt, hogy az érintett ügyvédnek ismernie kell az azokra az ügyekre alkalmazandó nemzeti jogot, amelyekkel foglalkozik, hanem egyszerűen mentesítette attól, hogy ezt a tudást előzetesen igazolnia kelljen” (43. pont). Hozzáteszem, hogy mivel egy görög ügyvéd és egy ciprusi ügyvéd szakmai címe ugyanaz („Δικηγόρος”), a DSA szerintem joggal kérhetné Monachos Eirinaiostól annak megjelölését, hogy nem görög szakmai címmel rendelkezik – esetleg úgy, hogy a szakmai címe után feltünteti, hogy „(Κύπρος)”. Lásd a fenti 8. és 9. pontot.
25 Lásd a bizottsági javaslat 2. pontját.
26 Lásd még a bizottsági javaslat 3.3 pontját, amely hangsúlyozza, hogy a javaslat a migráns ügyvédek által teljesítendő minimumkövetelményekre szorítkozik. A többit illetően különösen a fogadó tagállamban használatos szakmai címet használó ügyvédekre alkalmazandó ügyvédi működés szabályaira hivatkozik.
27 2006. szeptember 19‑i Wilson ítélet, C‑506/04, EU:C:2006:587, 66. és 67. pont.
28 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
29 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
30 2014. július 17‑i Torresi ítélet, C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 9. és 40. pont.
31 2006. szeptember 19‑i C‑506/04, EU:C:2006:587, 77. pont. Lásd még: 2006. szeptember 19‑i Bizottság kontra Luxemburg ítélet, C‑193/05, EU:C:2006:588, 40. pont.
32 Az ügyvédi törvénykönyv 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja, lásd a fenti 22. pontot.
33 2011. február 3‑i Ebert ítélet, C‑359/09, EU:C:2011:44, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
34 2006. szeptember 19‑i Wilson ítélet, C‑506/04, EU:C:2006:587, 74. pont.
35 2010. december 2‑i ítélet, C‑225/09, EU:C:2010:729, 57. pont.
36 2010. december 2‑i Jakubowska ítélet, C‑225/09, EU:C:2010:729, 59–62. pont.
37 E tekintetben, és csupán analógia útján lásd: 1999. október 21‑i Zenatti ítélet, C‑67/98, EU:C:1999:514, 26. és 30. pont.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
1 NEM JOGERŐS!!! Fővárosi Munkaügyi Bíróság 22.M.1798/2004/12. A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! A Fővárosi Munkaügyi Bíróság a Független Rendőr Szakszervezet részéről eljáró dr. Topánka Erika jogtanácsos (1077 Budapest, Király u. 71., 1388 Bp., Pf.: 52.) által képviselt N.T. felperesnek a Budapesti Rendőr-főkapitányság (1557 Budapest, Pf.: 1.) alperes elleni besorolás megváltoztatása, illetve illetménykülönbözet megfizetése iránti perében meghozta az alábbi: í t é l e t e t : A bíróság megállapítja, hogy felperes márciusától a D/13-as fizetési fokozatra jogosult. Kötelezi a bíróság az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg felperesnek illetménykülönbözetként bruttó ,- Ft-ot (azaz egyszáz-negyvenegyezer forintot), valamint ezen összeg után november 01-től a kifizetésig terjedően a törvényes kamatokat. A bíróság megállapítja, hogy a felperes a és 2005-ös években további 2-2 nap pótszabadságra jogosult. Ezt meghaladóan a bíróság a felperes keresetét elutasítja. A perben felmerült költségeiket a peres felek maguk viselik. Az ítélet ellen a kézbesítéstől számított 15 napon belül a jelen bírósághoz benyújtott és a Fővárosi Bírósághoz címzett fellebbezésnek van helye. A bíróság tájékoztatja a peres feleket, hogy a fellebbezési határidő lejárta előtt közösen kérhetik, hogy a bíróság a fellebbezést tárgyaláson kívül bírálja el. I n d o k o l á s A bíróság a peres felek előadása és a csatolt iratok alapján az alábbi fényállást állapította meg:
2 A felperes óta áll határozatlan idejű közalkalmazotti jogviszonyban az alperesi munkáltatóval. A felperest az alperesi munkáltató 301%1632. szám alatti parancsával július 01-jai hatállyal besorolta az E fizetési osztály 9. fizetési fokozatába. Az alperesi munkáltató a felperes fizetési fokozatának a megállapításához figyelembe vette a felperes által benyújtott Nyugdíjbiztosító Igazgatóság által kiállított igazolást. A felperes besorolását az alperes a 301/2781. szám alatti intézkedésével módosította, a felperest az E fizetési osztályból a D fizetési osztályba sorolta vissza, majd a felperest január 01-jei hatállyal a 9. fizetési fokozatból a 10. fizetési fokozatba sorolták előre. A felperes február 19-én kelt iratával megkifogásolta az alperesi munkáltató intézkedését, hivatkozva arra, hogy az alperes a fizetési fokozat meghatározásakor nem vette figyelembe a külföldön eltöltött időszakot, amikor a felperes munkaviszonyban állt külföldi munkáltatóval. A felperes ebben az iratában kérte a fizetési fokozat megváltoztatását, továbbá az illetménykülönbözet megfizetését és az ehhez kapcsolódó szabadságnapok pénzbeli megváltását. Az alperes március 26-án kelt iratával arról tájékoztatta a felperest, hogy ahhoz, hogy a munkáltató figyelembe vehesse a felperes külföldi munkavégzését, szükséges, hogy a felperes biztosítsa a külföldi munkavállalást igazoló munkaszerződéseket, illetve azok hiteles fordításait. Mindezidáig, amíg a felperes jogszerző időként nem igazolja a külföldi munkavégzést, nem áll módjában alperesnek figyelembe venni a felperesi igényt. Ezt követően az alperesi munkáltató május 17-én kelt levelében ismételten tájékoztatta a felperest arról, hogy az alperesnek nem áll rendelkezésére olyan okirat, illetve dokumentum, amely alátámasztaná a felperes előadását, a felperes kizárólag csak azt biztosította az alperes részére, amely azt bizonyítja, hogy a felperes július 19-től december 13-ig fizetés nélküli szabadságon tartózkodott, ez azonban a társadalombiztosítás igazolása szerint biztosításban töltött időnek minősül, azonban munkaviszonynak nem, mivel a felperes a munkaviszonyt, illetve a munkavégzést alátámasztó dokumentumokat nem csatolt az alperes részére. A felperes többször módosított és kiterjesztett kereseti kérelmében kérte annak megállapítását, hogy évtől kezdődően jogosult további két fizetési fokozattal való előrelépésre, figyelembe véve a külföldi munkavégzés hét éves időtartamát. Kérte ennek megfelelően módosítani a kinevező okiratát, továbbá kérte az ehhez kapcsolódó illetménykülönbözet és szabadságnapok biztosítását, ezen utóbbit természetben. A felperes jogellenesnek tekintette az E fizetési osztályból a D fizetési osztályba történő visszasorolását, kérte ennek a felülvizsgálatát és a D fizetési osztály biztosítását részére. A perre kapcsolatban költségigényt nem terjesztett elő. Az alperes minden tekintetben kérte a kereset elutasítását, a felperes munkakörét, illetve végzettségét, képzettségét is figyelembe véve nem jogosult az E fizetési osztályra, ezért az alperes a jogszabályi rendelkezéseket figyelembe véve azt módosította, álláspontja szerint a felperes fizetési fokozatban történő előrelépésre nem jogosult, mivel a felperes hitelt érdemlően nem bizonyította a külföldi munkavégzést. A perre kapcsolatban költségigényt is érvényesített.
3 A felperesi kereset az alábbiak miatt részben megalapozott: A felperes óta állt határozatlan idejű közalkalmazotti jogviszonyban az alperesi munkáltatóval, az alperes a július 22-én kelt 301/1632. szám alatti határozatával a felperest besorolta és meghatározta illetményét. A felperes ezen besorolási okirat szerint az E fizetési osztály 9. fizetési fokozatába lett besorolva. A felperes nem vitatottan a kinevező okirata szerint főelőadói munkakört lát el, az sem vitatott, hogy a felperes gimnáziumi érettségivel, valamint híradásipari szakközépiskolában szerzett középfokú szakképesítéssel rendelkezik. A Kjt. 61. (1) bekezdése szerint a közalkalmazotti munkakörök az ellátásukhoz jogszabályban előírt iskolai végzettség, illetve állam által elismert szakképesítés, szakképzettség, doktori cím, tudományos fokozat, valamint akadémiai tagság alapján fizetési osztályokba tagozódnak. A 63. (1) bekezdése szerint a közalkalmazott fizetési osztályát (besorolását) a 61. (1) bekezdésében foglaltak figyelembe vételével az ellátandó munkakör betöltésére előírt, annak a legmagasabb iskolai végzettségnek, illetve szakképesítésnek, szakképzettségnek, doktori címnek, tudományos fokozatnak alapján kell meghatározni, amellyel a közalkalmazott rendelkezik. A Kjt. végrehajtására kiadott 62/1997. (XI. 07.) BM rendelet 3/A. számú melléklete sorolja fel a BRFK rendszeresített munkakörök fizetési osztályába sorolásának az alapját. E szerint a főelőadói munkakörbe kinevezett közalkalmazott a meglévő iskolai végzettsége és szakképzettsége függvényében az E, F, G, H vagy I fizetési osztályba sorolható be. A Kjt. 61. (1) bekezdés d., pontja szerint a D fizetési osztályba a C fizetési osztály cb cc pontjában említett szakképesítésre épülő szakképesítéshez kötött munkakör, illetve a középiskolai végzettséget igénylő szakképesítéshez kötött munkakör tartozik. Ugyanezen szakasz e) pontja szerint az E fizetési osztályba az egyetemi, főiskolai végzettséget nem tanúsító felsőfokú szakképesítéshez kötött munkakör, a köz7épiskolai végzettséghez kötött, akkreditált iskolai rendszerű felsőfokú szakképesítéshez kötött munkakör sorolható be. A felperes nem vitatottan a fentiek szerint gimnáziumi érettségivel, valamint középfokú szakképesítéssel rendelkezik, amelynek alapján a felperes jogszerűen került visszasorolásra a D fizetési osztályba. Az alperesi munkáltató egyebekben a fentiekről tájékoztatta a felperest a november 27-én megtartott személyi elbeszélgetésen, amelyről jegyzőkönyv készült, itt a felperest részletesen kioktatta az alperes a fizetési osztályba sorolás feltételeiről, illetve körülményeiről. A bíróság a fentiek szerint megállapította, hogy az alperesi munkáltató jogszerűen sorolta vissza a felperest az E fizetési osztályból a D fizetési osztályba, figyelembe véve képzettségét, végzettségét, valamint az ellátott munkakört. Azon garanciális szabályt az alperes betartotta, hogy a felperes illetménye a visszasorolás következtében nem csökkent. A felperes kifogásolta, hogy a fizetési fokozat meghatározására is helytelenül intézkedett a munkáltató. A felperes vonatkozásában a fentiekben említett november 27-ei jegyzőkönyv tartalmazta azt, hogy a felperes 90 napon belül mutassa
4 be a munkakönyvét és egyéb a munkaviszony igazolására alkalmas iratait, ennek megfelelően a szolgálati ideje, illetve a besorolása változhat. A felperes a fenti határidő alatt ezen kötelezettségének nem tett eleget, azonban február 18-án kelt iratával megkifogásolta, hogy a besorolása nem megfelelő a fizetési fokozat tekintetében. Az alperesi munkáltató ezt követően március 26-án kelt iratával felhívta a felperest arra, hogy a fizetési fokozat módosításához, illetve a külföldi munkavállalás, illetve munkaidő elismeréséhez szükséges, a munkavégzést bizonyító munkaszerződés, illetve annak hiteles fordítása. Ezt követően lesz a munkáltató abban a helyzetben, hogy a leigazolt jogszerző időket figyelembe vegye. A felperes a munkáltató részére ezeket az okiratokat, illetve dokumentumokat nem biztosította, ezért azt a munkáltató nyilvánvalóan nem értékelhette és nem vehette figyelembe. Azonban a bíróság arra az álláspontra helyezkedett, hogy a február 18-án kelt felperesi levelet határozott igénybejelentésnek tekinti, és a felperes a bírósági eljárás során hitelt érdemlően bizonyította munkaszerződésekkel, illetve a külföldi munkáltatóktól kapott igazolásokkal a külföldi munkavégzést. Ezt támasztotta egyébként alá a Budapest Fővárosi Tanács Végrehajtó Bizottságának május 08- án kelt irata is, amely szerint a felperes egyéni külföldi munkavállalási engedéllyel Ausztriában dolgozik július 19-e és július 18-a között. A bíróság a felperesi becsatolt iratok alapján bizonyítottnak találta azt, hogy a felperes július 19-e és december 31-e között külföldön munkát végzett, ezt a fentiek szerint a munkaszerződések és az egyéb okiratok hitelt érdemlően alátámasztották. Az vitathatatlan, hogy ezeket a dokumentumokat a felperes nem bocsátotta az alperes rendelkezésére, ezek az iratok csak a peres eljárás során jutottak az alperes tudomására is. A bíróság mindezeket figyelembe véve arra az álláspontra helyezkedett, hogy a felperes fizetési fokozatának a megállapítása tekintetében részben helyt ad a felperesi keresetnek oly módon, hogy igénybejelentésként, illetve kifogásként a február 18-ai felperesi levelet tekinti, ezért a bíróság márciusától rendelkezett úgy, hogy a felperes jogosult további két fizetési fokozatra, vagyis az akkori állapotoknak megfelelően a D/13-as fizetési fokozatba kellett volna a felperest besorolni. A peres felek egyezően adták elő, hogy a két fizetési fokozattal való előrelépéssel a felperes illetménykülönbözetre tesz szert, amelynek összegszerűsége fizetési fokozatonként havonta bruttó 4.700,- Ft. Miután a felperesnél hét év elismertetésére került sor, amely kettő fizetési fokozatnak felel meg, ezért a felperes márciusától havi bruttó 9.400,- Ft illetménykülönbözetre jogosult. A bíróság a fentiek szerint kötelezte az alperest az illetménykülönbözet megfizetésére, valamint a középidőtől rendelkezett a törvényes kamatokról is. A felperes a fizetési fokozathoz kapcsolódóan további szabadságnap iránti igényt is előterjesztett, amelynek a természetbeni kiadását kérte. A Kjt. 57. (1) bekezdése szerint a közalkalmazottnak a fizetési fokozatával egyenlő számú munkanap pótszabadság jár. A fentiek szerint miután a felperes két fizetési fokozattal magasabb fizetési fokozatra jogosult, ezért évente plusz két nap pótszabadság is jár a felperesnek.
5 Miután a bíróság a felperesi igényt év vonatkozásában fogadta el, ezért a felperes a és a 2005-ös évre további két-két nap pótszabadságra jogosult. A bíróság a fentieken túl előterjesztett felperesi igényt meglapozatlannak tekintette, figyelemmel arra, hogy a felperes ahogy azt a bíróság már kifejtette semminemű olyan okiratot és dokumentumot nem bocsátott az alperes rendelkezésére, amelynek alapján az alperes a fizetési fokozatban történő előrelépést biztosíthatta volna a felperesnek. A felperes kizárólag és csakis a társadalombiztosítás által kiállított igazolást bocsátotta az alperes rendelkezésére, amely azt tartalmazta, hogy a felperes a kérdéses külföldi munkavégzés alatt fizetés nélküli szabadságon volt, és az a társadalombiztosítási jogszabályok szempontjából szolgálati időnek minősül. Nyilvánvalóan az alperes nem volt olyan helyzetben, hogy ezen okirat alapján a felperest magasabb fizetési fokozatba sorolja be. A bíróság a fentiek szerint a felperesi igényt márciusától tartotta megalapozottnak. A bíróság a pernyertesség és pervesztesség arányát figyelembe véve úgy rendelkezett, hogy a peres felek a perrel kapcsolatban felmerült költségeiket maguk viselik. Az ítélet elleni fellebbezés lehetőségét a Pp és ai biztosítják. Budapest, május 20. dr. Matók Ágnes s.k. a tanács elnöke az aláírásban akadályozott Tápai Beatrix és dr. Békefi Ottóné ülnökök helyett is
Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem. a "Közalkalmazottak jogállásáról szóló" évi XXXIII. törvény 20/A. alapján pályázatot hirdet
Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem a "Közalkalmazottak jogállásáról szóló" 1992. évi XXXIII. törvény 20/A. alapján pályázatot hirdet Építészmérnöki Kar Ipari és Mezőgazdasági Épülettervezési

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság