text:
A A Törvényszék tevékenysége 2011 ben - PDF
A A Törvényszék tevékenysége 2011 ben
Download "A A Törvényszék tevékenysége 2011 ben"
1 A A tevékenysége 2011 ben Marc Jaeger elnök Noha 2011 ben nem került sor a részleges megújítására, összetétele szempontjából ez az év nem jelentett teljes stabilitást. Ugyanis, bár a 2010 júniusában lemondott T. Tchipev helyébe kinevezett M. Kancheva lépett a tagjai közé, sajnálatos módon E. Moavero Milanesi távozott a bírák köréből. A életében gyakorivá váltak az ilyen típusú, az előre meghatározott módon három évente bekövetkező személycserék kereteit meghaladó változások, amelyekre megfelelő bírósági szervezeti és igazgatási intézkedésekkel kell válaszolni. Statisztikai szempontból 2011 vitathatatlanul a rekordok éve volt. Így az összesen 772 nyilvántartásba vett új ügy közel 15% os emelkedést jelent 2010 hez képest (636 érkezett ügy), amely évben szintén addig nem tapasztalt szintet értünk el e tekintetben. Hasonlóképpen az elbírált ügyek számának számottevő növekedése (35%) a példátlan méretű igazságszolgáltatási tevékenységéről tanúskodik 714 befejezett üggyel (2010 ben 527), amelyhez 52 befejezett ideiglenes intézkedés iránti eljárás is társul. Ezt az eredményt a által a tág értelemben vett case management, illetve az informatikai eszközök és a határozatszerkesztési módszerek terén végrehajtott jelentős reformok gyümölcsének kell tekinteni. Bár a nek törekednie kell arra, hogy tartósan fenntartsa a 2011 ben elért ütemet, külső körülmények miatt nem garantálható, hogy ez évről évre következetesen megismétlődik. Folytatni kell tehát a reformokat annak érdekében, hogy a ne csupán kezelni tudja a peres ügyek számának folyamatos növekedését, hanem az ítélkezési ügyhátralék csökkentésére is képes legyen. Megjegyzendő ugyanis, hogy a fentebb ismertetett rendkívüli eredmények ellenére emelkedett a folyamatban lévő ügyek száma, és elérte az 1308 at, továbbá az eljárások tartama is nőtt, átlagosan 26,7 hónapra (szemben a évi 24,7 hónappal). Mivel teljes mértékben kiaknáztuk a belső reformokban rejlő lehetőségeket, a továbbiakban a eljárási szabályzatának modernizációjáról érdemes gondolkodni annak érdekében, hogy eljárási szempontból hatékonyabban és rugalmasabban kezeljük a elé kerülő, különböző típusú ügyeket, mégpedig tiszteletben tartva a felek eljárási jogait. E kétségkívül szükséges fejlesztéseken felül azonban a legfontosabb az, hogy 2011 mérlege alapján egyértelmű, hogy a jövője ésszerűen nem képzelhető el szerkezeti reformok és újabb források biztosítása nélkül, annak ellenére, hogy e tekintetben kedvezőtlenek a gazdasági, pénzügyi és költségvetési feltételek. A előtti peres ügyek jellegét illetően meg kell állapítani, hogy 2011 ben nőtt az állami támogatásokkal kapcsolatos ügyek száma (67 érkezett ügy), ismét nagyon jelentős volt a szellemi tulajdonnal kapcsolatos ügyek aránya (219 ügy, vagyis az összes ügy 30% a), valamint váratlanul és jelentősen megnőtt az Európai Unió által az egyes harmadik országokban tapasztalható helyzettel összefüggésben elfogadott korlátozó intézkedésekre vonatkozó keresetek száma (93 érkezett ügy), ami különösen érzékletesen mutatja, hogy az Uniónak a jogalkotási aktusokra és a rendeleti jellegű jogi aktusokra vonatkozó tevékenysége közvetlen hatást gyakorol a helyzetére. Ezenfelül a elé kerülő peres ügyeket általános módon a növekvő változatosság és összetettség jellemzi, amiről az alábbiakban, a különböző tevékenységi területeit vagyis a jogszerűséggel (I.) és a kártérítéssel (II.) kapcsolatos jogvitákat, a fellebbezéseket (III.), valamint az ideiglenes intézkedés iránti kérelmeket (IV.) illetően kifejtettek is tanúskodnak. Éves jelentés,
2 Tevékenység I. A jogszerűséggel kapcsolatos jogviták Az EUMSZ 263. cikk alapján előterjesztett keresetek elfogadhatósága 1. Keresetindítási határidő A megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságának feltétele az EUMSZ 263. cikk hatodik bekezdésében előírt határidő betartása, amely bekezdés értelmében a megsemmisítés iránti kereseteket az esettől függően az intézkedés kihirdetésétől vagy a felperessel történő közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani, amikor arról a felperes tudomást szerzett. A eljárási szabályzata 102. cikke 1. ának megfelelően, ha a megtámadott jogi aktust kihirdették, ezt a határidőt az említett kihirdetéstől számított tizennegyedik nap végétől kell számítani. A kibővített tanácsa által a T 268/10. sz., PPG és SNF kontra ECHA ügyben szeptember 21 én hozott végzés (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) alapjául szolgáló ügyben az Európai Vegyianyag ügynökség olyan határozatát támadták meg, amelyet az a REACH rendelet 1 alapján őt terhelő kötelezettségnek megfelelően az internetes oldalán tett közzé. A, mivel megállapította, hogy az eljárási szabályzat 102. cikkének 1. a kizárólag az Európai Unió Hivatalos Lapjában kihirdetett határozatokra vonatkozik, és hogy ebben az ügyben nincs olyan rendelkezés, amely a megtámadott határozat Hivatalos Lapban történő kihirdetését írná elő (ellentétben például az állami támogatásokra vonatkozó határozatokkal), úgy ítélte meg, hogy a határidő nem hosszabbítható meg tizennégy nappal. Ennek megfelelően kimondta, hogy a kereset elfogadhatatlan. Ezenfelül a T 468/10. sz., Doherty kontra Bizottság ügyben április 1 jén hozott végzésében (az EBHT ban még nem tették közzé) a kimondta, hogy tekintettel az eljárási szabályzat 43. cikkének 3. ára (amely szerint az eljárási határidők számításánál kizárólag a Hivatalhoz történt benyújtás napja irányadó), a keresetlevél telefaxon történő benyújtásakor figyelembe veendő idő a Hivatala által regisztrált idő. Mivel az Európai Unió Bíróságának székhelye az EU Szerződés 6. jegyzőkönyve szerint Luxemburgban van, így a luxemburgi időt kell figyelembe venni. Végül a T 409/09. sz., Evropaïki Dynamiki kontra Bizottság ügyben június 22 én hozott végzésében (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a kimondta, hogy az eljárási szabályzat 102. cikkének (2) bekezdésében szereplő, a távolságra tekintettel járó tíznapos határidő csak az eljárási határidőkre vonatkozik, és nem az Európai Unió Bírósága alapokmányának 46. cikkében rögzített ötéves elévülési időre, amelynek letelte a szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti igény elenyészését vonja maga után. Ennek megfelelően az eljárási határidők így a keresetindítási határidő is, illetve az Unióval szembeni, szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti igényre vonatkozó ötéves elévülési idő jellegüknél fogva különböznek. Ugyanis a keresetindítási határidők kógensek, és nem tartoznak sem a felek, sem a bíróság rendelkezési körébe, mivel azokat a jogviszonyok egyértelműségének és biztonságának biztosítása érdekében vezették be. Ennélfogva az uniós bíróságnak akár hivatalból is vizsgálnia kell, hogy 1 A vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag-ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/ EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, december 18 i 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 396., 1. o.). 130 Éves jelentés, 2011
3 a keresetet az előírt határidőkön belül terjesztették e elő. Az uniós bíróság viszont hivatalból nem hozhat fel a szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti igény elévülésére alapított jogalapot. 2. Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése Az alkalmazás első esetei a) A rendeleti jellegű jogi aktus fogalma Az EK 230. cikk negyedik bekezdése a magánszemély által a nem neki címzett aktus ellen indított kereset elfogadhatóságát ahhoz a kettős feltételhez köti, hogy a megtámadott aktus a felperest közvetlenül és személyében érintse. Az ítélkezési gyakorlat szerint azon természetes vagy jogi személyek, akik nem címzettjei valamely határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik vagy egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őket. 2 A Lisszaboni Szerződés december 1 jei hatálybalépésével megváltoztak a megsemmisítés iránti keresetek elfogadhatóságának feltételei. Ennek megfelelően az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében bármely természetes vagy jogi személy eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket. A első alkalommal értelmezte ezt a rendelkezést, amelynek célja, hogy szélesítse a magánszemélyek uniós bírósághoz fordulásának lehetőségét. Ennek megfelelően a T 18/10. sz., Inuit Tapiriit Kanatami és társai kontra Parlament és Tanács ügyben szeptember 6 án kibővített tanácsban hozott végzésében (az EBHT ban még nem tették közzé) a először határozta meg az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti rendeleti jellegű jogi aktus fogalmát. A ez utóbbi rendelkezést értelmezve megállapította, hogy az noha a határozat szót elhagyja a keresetindítást egyrészt az egyedi aktusokkal, másrészt a természetes vagy jogi személyt közvetlenül és személyében érintő általános hatályú jogi aktusokkal, harmadrészt a természetes vagy jogi személyt közvetlenül érintő, végrehajtási intézkedést maga után nem vonó, rendeleti jellegű jogi aktusokkal szemben teszi lehetővé. A szerint a szó köznapi értelmében vett rendeleti jellegű kifejezésből az következik, hogy az ezen harmadik lehetőséggel érintett jogi aktusok ugyancsak általános hatályúak. Mindazonáltal amint az az EUMSZ 263. cikk rendszeréből és az említett, eredetileg az Európai Alkotmány létrehozásáról szóló szerződés tervezete III 365. cikke negyedik bekezdésének javasolt rendelkezés elfogadásához vezető jogalkotási folyamat kiindulópontjából kitűnik ez a lehetőség nem összességében az általános hatályú jogi aktusokra, hanem csak a rendeleti jellegű jogi aktusokra vonatkozik. A, amely ezúttal teleologikus érvelést követett, hozzátette, hogy összhangban van e rendelkezés céljával nevezetesen azzal, hogy lehetővé tegye valamely magánszemély számára, hogy keresetet indítson az olyan általános hatályú jogi aktusok ellen, amelyek nem jogalkotási aktusok, elkerülve ezáltal azt az esetet, hogy ezen személynek jogot kelljen sértenie ahhoz, hogy a bírósághoz fordulhasson, hogy a jogalkotási aktus ellen indított kereset elfogadhatóságának feltételei megszorítóbbak, mint a rendeleti jellegű jogi aktus ellen indított kereset esetében. 2 A Bíróság 25/62. sz., Plaumann kontra Bizottság ügyben július 15 én hozott ítélete (EBHT 1963., 197., 223. o.). Éves jelentés,
4 Tevékenység A szóban forgó ügyben a megállapította, hogy a megtámadott jogi aktust, nevezetesen a fókatermékek kereskedelméről szóló rendeletet 3 az EK Szerződés (az EK 251. cikk) szerinti együttdöntési eljárásban fogadták el. Hangsúlyozva, hogy az EUMSZ 289. cikkből kitűnik, hogy azon jogi aktusok tekinthetők jogalkotási aktusoknak, amelyeket az EUMSZ 294. cikk szerinti eljárásnak (rendes jogalkotási eljárás) megfelelően fogadtak el, és hogy ezen eljárás lényegében az együttdöntési eljárást veszi át, a a jogi aktusok EUM Szerződésben szereplő különböző kategóriái alapján megállapította, hogy a megtámadott rendeletet jogalkotási aktusnak kell minősíteni. Ennek megfelelően az EUM Szerződés értelmében vett jogalkotási aktusnak vagy rendeleti jellegű jogi aktusnak való minősítés azon a szemponton alapul, hogy elfogadásához jogalkotási eljárás vezetett e vagy sem. Ebben az ügyben tehát a felperesek által előterjesztett kereset elfogadhatósága attól függött, hogy bizonyították e, hogy az említett rendelet őket a fent említett második lehetőség értelmében, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében említett módon, közvetlenül és személyükben érinti. b) A közvetlenül való érintettség és a végrehajtási intézkedéseket maga után nem vonó jogi aktus fogalma A a T 262/10. sz., Microban International és Microban (Europe) kontra Bizottság ügyben október 25 én hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé) a rendeleti jellegű jogi aktus említett fogalma alapján állapította meg egy olyan kereset elfogadhatóságát, amelyet a felperesek által is gyártott vegyi anyagnak, a triklozánnak az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő műanyagok és műanyag tárgyak előállításához felhasználható adalékanyagok listájára történő fel nem vételéről szóló bizottsági határozat ellen terjeszetettek elő. A megállapította, hogy egyrészt a megtámadott határozatot a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlása során, nem pedig jogalkotási hatásköreinek gyakorlása során fogadta el, másrészt a megtámadott határozat általános hatályú, mivel objektíven meghatározott helyzetekre alkalmazandó, továbbá általánosan és absztrakt módon meghatározható személycsoporttal szemben fejt ki joghatást. A ez alapján kimondta, hogy a megtámadott határozat az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében vett rendeleti jellegű jogi aktusnak tekintendő. Emlékeztetve arra, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése azzal, hogy lehetővé teszi valamely természetes vagy jogi személy számára, hogy eljárást indítson azon rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek őt közvetlenül érintik, és amelyek nem tartalmaznak végrehajtási intézkedéseket, a közvetlen keresetek benyújtása feltételei kiszélesítésének célját követi, a kimondta, hogy a közvetlen érintettségnek az említett rendelkezés által újonnan bevezetett fogalma nem értelmezhető megszorítóbb módon, mint a közvetlen érintettségnek az EK 230. cikk negyedik bekezdésében megjelenő fogalma. Mivel a megállapította, hogy a felpereseket a megtámadott határozat közvetlenül érinti a közvetlen érintettségnek az EK 230. cikk negyedik bekezdésében szereplő fogalmának értelmében, ebből azt a következtetést vonta le, hogy őket a megtámadott határozat a közvetlen érintettségnek az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése által újonnan bevezetett fogalma értelmében ugyancsak közvetlenül érinti. 3 A fókatermékek kereskedelméről szóló, szeptember 16 i 1007/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 286., 36. o.). 132 Éves jelentés, 2011
5 Ami azt a kérdést illeti, hogy a megtámadott határozat von e maga után végrehajtási intézkedéseket, a megállapította, hogy a 2002/72/EK irányelv 4 alapján kizárólag az ideiglenes listán szereplő adalékanyagok használhatók fel továbbra is január 1 je után. Ezen túlmenően az irányelv értelmében az adalékanyagot törlik az ideiglenes listáról, amennyiben a Bizottság úgy dönt, hogy azt nem veszi fel a pozitív listára. Ennélfogva a fel nem vételre vonatkozó határozat azonnali következménye volt a triklozán ideiglenes listáról való törlése és forgalmazásának megtiltása, anélkül hogy a tagállamok részéről bármilyen végrehajtási intézkedés elfogadására lett volna szükség. Ezenfelül az átmeneti intézkedés, amennyiben lehetővé tette a triklozán forgalmazásának november 1 jéig történő meghosszabbítását, önmagában nem tett szükségessé semmiféle végrehajtási intézkedést a tagállamok részéről, mivel azok esetleges, a november 1 jei határidőt megelőző beavatkozása pusztán lehetőség volt. Végül a hangsúlyozta, hogy még ha ezen utóbbi esetben az átmeneti intézkedés végrehajtási intézkedéseket tehetett is szükségessé a tagállamok részéről, ezen intézkedés kizárólag a megtámadott határozat végrehajtásának megkönnyítésére irányult. A megtámadott határozat fő tárgyához, nevezetesen a triklozán forgalmazásának tilalmához képest járulékos jellegről volt tehát szó. Mivel megállapította, hogy az említett határozat rendeleti jellegű jogi aktusnak tekintendő, amely közvetlenül érinti a felpereseket, és nem von maga után végrehajtási intézkedéseket, a az EUMSZ 263. cikk új rendelkezései alapján elfogadhatónak nyilvánította a keresetet. 3. A azon határozatok megsemmisítésével kapcsolatos hatásköre, amelyek a valamely kötelezettségszegést megállapító ítélet végrehajtásának elmaradása miatt a Bíróság által kiszabott kényszerítő bírság megfizetésére vonatkoznak A T 33/09. sz., Portugália kontra Bizottság ügyben március 29 én hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a nek a Bíróság C 70/06. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben január 28 án hozott ítélete 5 végrehajtása keretében fizetendő kényszerítő bírságok megfizetésére felszólító bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelemről kellett határoznia, amely utóbbi ítélet egy olyan ítélet 6 folyománya, amelyben a Bíróság az említett tagállam kötelezettségszegését állapította meg amiatt, hogy az nem helyezte hatályon kívül azt a nemzeti jogszabályát, amely a közbeszerzésekkel kapcsolatban az uniós jog megsértése miatt sérelmet szenvedett személyeknek járó kártérítést vétkesség vagy rosszhiszeműség bizonyításától tette függővé. E tekintetben a megállapította, hogy a Szerződés nem ír elő különös rendelkezéseket a Bíróság kötelezettségszegést megállapító olyan ítélete alapján fizetendő összegek behajtása tekintetében valamely tagállam és a Bizottság között kialakult jogviták rendezését illetően, amely ítéletben a Bíróság arra kötelezte a tagállamot, hogy egy kötelezettségszegést megállapító korábbi ítélet végrehajtásának elmaradása esetén fizessen a Bizottságnak kényszerítő bírságot. Ebből következően a Szerződésben szereplő jogorvoslati lehetőségek igénybe vehetők, és az a határozat, 4 Az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő műanyagokról és műanyag tárgyakról szóló, augusztus 6 i 2002/72/EK bizottsági irányelv (HL L 220., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 535. o.). 5 EBHT 2008., I 1. o. Ugyanilyen tárgyú jogvitára vonatkozóan született a T 139/06. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben október 19 én hozott ítélet (az EBHT ban még nem tették közzé). 6 A Bíróság C 275/03. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben október 14 én hozott ítélete (az EBHT ban nem tették közzé). Éves jelentés,
6 Tevékenység amelyben a Bizottság a tagállam által kényszerítő bírság címén fizetendő összeget meghatározza, alkalmas arra, hogy a hatáskörébe tartozó, megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezze. Mindazonáltal a e hatáskörének gyakorlása során nem sértheti meg a Bíróság számára a kötelezettségszegések területén fenntartott kizárólagos hatáskört. Ennek megfelelően a Bíróság említett ítéletének végrehajtására vonatkozó bizottsági határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti kereset keretében nem határozhat a tagállam Szerződésből eredő kötelezettségeinek megsértésére vonatkozó olyan kérdésről, amely vonatkozásában a Bíróság előzetesen nem hozott döntést. Egyébiránt a megjegyezte, hogy a Bíróság valamely tagállammal szemben kényszerítő bírságot kiszabó ítéletének végrehajtásával kapcsolatban a Bizottságnak értékelni kell tudnia a Bíróság ítéletében foglaltak teljesítése céljából a tagállam által elfogadott intézkedéseket, de nem sértheti meg a tagállamoknak a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásból eredő jogait vagy a Bíróság azon kizárólagos hatáskörét, hogy valamely nemzeti jogszabálynak az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről határozzon. A Bizottságnak tehát a kényszerítő bírság behajtása előtt meg kell vizsgálnia, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban hozott ítéletben a Bíróság által megalapozottnak nyilvánított kifogások fennállnak e a Bíróság által a tagállamnak a kötelezettségszegés megszüntetésére szabott határidő lejártakor is. Mindazonáltal ennek keretében a Bizottság nem határozhat úgy, hogy a tagállam által a valamely ítéletben foglaltak teljesítése érdekében hozott intézkedések nem összeegyeztethetők az uniós joggal, és ebből nem vonhat le következtetéseket a Bíróság által megállapított kényszerítő bírság kiszámítása tekintetében. Ha a Bizottság úgy véli, hogy a tagállam által bevezetett új szabályozás nem minősül az adott irányelv megfelelő átültetésének, meg kell indítania a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást. A szóban forgó ügyben a emlékeztetett arra, hogy a Bíróság C 70/06. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben január 10 én hozott ítéletéből az következik, hogy e tagállamnak hatályon kívül kellett volna helyeznie a vitatott nemzeti szabályozást, és hogy a kényszerítő bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettség az e hatályon kívül helyezésig terjedő időre szólóan áll fenn. Márpedig e szabályozást egy január 30 án hatályba lépett törvénnyel hatályon kívül helyezték. Ennek ellenére a Bizottság megtagadta, hogy ezen időpontban határozza meg a kötelezettségszegés megszűnésének időpontját, és úgy tekintette, hogy a kötelezettségszegés július 18 án, az új szabályozás hatálybalépésekor szűnt meg. A megállapította, hogy ezzel a Bizottság megsértette az említett ítélet rendelkező részét, és megsemmisítette a megtámadott határozatot. A vállalkozásokra alkalmazandó versenyjogi szabályok 1. Általános kérdések a) A vállalkozás fogalma A T 208/08. és T 209/08. sz., Gosselin kontra Bizottság és Stichting Administratiekantoor Portielje kontra Bizottság egyesített ügyekben június 16 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a pontosította azon ítélkezési gyakorlat alkalmazási feltételeit, amely szerint: ha valamely szervezet közvetlenül vagy közvetve beavatkozik azon vállalkozás gazdasági tevékenységébe, amelyben ellenőrző részesedéssel rendelkezik, ez alapján e szervezet versenyjogi értelemben vett vállalkozásnak minősíthető. A Bizottság a határozatában úgy vélte, hogy a Portielje, amely alapítványi minőségében bizalmi letétként rendelkezett a Gosselin 134 Éves jelentés, 2011
7 részvényekkel, közvetetten részt vett a Gosselin által folytatott gazdasági tevékenységben. Azonban a megállapította, hogy az ítélkezési gyakorlat nem állította fel a vállalkozás ügyvezetésébe való beavatkozás vélelmét, így e körülményt a Bizottságnak kell bizonyítania. Márpedig ebben az esetben a álláspontja az, hogy a Bizottság csak szerkezeti érvekre hivatkozott, mivel csak arra utalt, hogy a Portielje a Gosselinben meglévő tőkerészesedésekkel szinte kizárólagosan rendelkezett, és igazgatóságának három fő tagja egyidejűleg a Gosselin igazgatótanácsának tagja is volt, de nem szolgált semmilyen, annak alátámasztására alkalmas konkrét bizonyítékkal, hogy a Portielje valóban beavatkozott a Gosselin ügyvezetésébe. Ezért a arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Portielje vállalkozás. b) A verseny korlátozása potenciális verseny A T 461/07. sz., Visa Europe és Visa International Service kontra Bizottság ügyben, amelyben a április 14 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé), a felperesek azt kifogásolták a Bizottsággal szemben, hogy gazdasági és jogi szempontból téves mérce alapján értékelte a terhükre rótt jogellenes magatartás piacra gyakorolt hatásait, amely mérce szerint további versenyre van lehetőség az érintett piacon. A elutasította ezt az érvet, és kifejtette, hogy az a körülmény, hogy a Bizottság elismerte, hogy a verseny nem elégtelen az érintett piacon, nem akadálya annak, hogy olyan magatartást szankcionáljon, amely végeredményben kizárja a potenciális versenytársat. A verseny feltételeinek vizsgálata egy adott piacon ugyanis nemcsak az érintett piacon már jelen lévő vállalkozások között fennálló tényleges versenyen alapul, hanem a potenciális versenyen is. Ezért a jóváhagyta a Bizottság álláspontját, amely a potenciális versenyre és az érintett piac szerkezetére gyakorolt versenykorlátozó hatásokon alapult. Ez az ítélet lehetőséget nyújtott a nek arra is, hogy pontosítsa a potenciális verseny fogalmának körvonalait. Így a kifejtette, hogy noha a vállalkozás piacra lépési szándéka esetleg releváns lehet annak vizsgálata során, hogy potenciális versenytársnak tekinthető e, mégis az említett piacra való belépési képessége az az alapvető szempont, amelyen e minősítésnek alapulnia kell. c) Ésszerű határidő A T 240/07. sz., Heineken Nerderland és Heineken kontra Bizottság ügyben, valamint a T 235/07. sz., Bavaria kontra Bizottság ügyben június 16 án hozott ítéletekben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett), amelyek tárgyát a holland sörkartell képezte, a Bizottság euróval csökkentette az egyes vállalkozásokkal szemben kiszabott bírság összegét amiatt, hogy a vizsgálatot követően több mint hét évig tartó közigazgatási eljárás ésszerűtlenül hosszú volt. Ezzel kapcsolatban a álláspontja az, hogy a közigazgatási eljárás időtartama sértette az ésszerű határidő elvét, és a Bizottság által végrehajtott átalányösszegű csökkentés figyelmen kívül hagyta a vállalkozásokra kiszabott bírságokat azaz a Heineken NV re és leányvállalatára kiszabott 219,28 millió euró összegű és a Bavaria NV re kiszabott 22,85 millió euró összegű bírságot, így pedig e csökkentés nem képes megfelelően orvosolni e sérelmet. Következésképpen a a bírságösszeg 5% ában határozta meg a szóban forgó csökkentést. Éves jelentés,
8 Tevékenység 2. Az EUMSZ 101. cikk területét érintő fejlemények a) Bizonyításfelvétel A gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó kartell tárgyában hozott ítéletek kapcsán a nek lehetősége nyílt arra, hogy számos tekintetben pontosítsa a kartellügyekre vonatkozó bizonyítási rendszert. Elfogadhatóság A T 132/07. sz., Fuji Electric kontra Bizottság ügyben, amelyben a július 12 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé), a Bizottság előadta, hogy elfogadhatatlanok mindazok a kifogások, amelyeket a felperes nem hozott fel a közigazgatási eljárásban, és mindazok az iratok, amelyeket ebben az eljárásban egyáltalán nem, illetve első alkalommal csak a hez nyújtott be. A elutasította ezt az álláspontot, és hangsúlyozta, hogy a versenyjog azon szabályait, amelyek a vállalkozások jogait és kötelezettségeit sorolják fel a közigazgatási eljárásban, nem lehet úgy értelmezni, hogy együttműködésre, illetve arra kötelezik az érintett személyt, hogy a Bizottság által neki címzett kifogásközlést megválaszolva már a közigazgatási eljárás szakaszában megfogalmazzon valamennyi olyan kifogást, amelyet a megsemmisítés iránti kereset alátámasztására fel kíván majd hozni. Hasonlóképpen a Bizottság arra következtetett, hogy elfogadhatatlanok azok a kifogások, amelyek azon ténybeli és jogi bizonyítékok megkérdőjelezésén alapultak, amelyeket a felperes kifejezetten elismert a közigazgatási eljárás során. A ugyanakkor megállapította, hogy amennyiben az érintett személy önként az együttműködés mellett dönt, és a közigazgatási eljárás során kifejezetten vagy közvetve elismer olyan bizonyítékokat, amelyek igazolják a jogsértés neki való betudhatóságát, ez nem korlátozza a Szerződés alapján rendelkezésére álló keresetindítási jog gyakorlásában. A kifejezetten e célból előírt jogalap hiányában az ilyen korlátozás ellentétes a jogszerűség és a védelemhez való jog tiszteletben tartásának alapelvével. Tanúvallomások A T 112/07. sz., Hitachi és társai kontra Bizottság ügyben július 12 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) a mindenekelőtt arra emlékeztetett, hogy a kartellben való részvétellel vádolt vállalkozás nyilatkozata, amelynek hitelességét több más érintett vállalkozás is vitatja, ha más bizonyíték nem támasztja alá, nem tekinthető az utóbbiak által elkövetett jogsértés megfelelő bizonyítékának. Majd kimondta, hogy a társaság alkalmazottainak írásbeli tanúvallomásai, amelyek a társaság ellenőrzése alatt készültek el, és amelyeket a Bizottság előtti közigazgatási eljárásban a társaság a saját védelme érdekében terjesztett elő, főszabály szerint nem minősülhetnek ugyanezen társaság nyilatkozataitól eltérő és független bizonyítékoknak. Csak kiegészítik az említett nyilatkozatokat, amelyeknek tartalmát kifejthetik és pontosíthatják. Ennélfogva ezeket is további bizonyítékoknak kell alátámasztaniuk. Összefüggő körülmények A fent hivatkozott Hitachi és társai kontra Bizottság ügyben július 12 én hozott ítéletben, a T 113/07. sz., Toshiba kontra Bizottság ügyben július 12 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) és a T 133/07. sz., Mitsubishi Electric kontra Bizottság ügyben július 12 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a arra emlékeztetett, hogy amikor a Bizottság kizárólag az érintett vállalkozások piaci magatartására hivatkozik a jogsértés fennállásának megállapításakor, elegendő, hogy az utóbbiak 136 Éves jelentés, 2011
9 bizonyítsák olyan körülmények fennállását, amelyek más megvilágításba helyezik a Bizottság által megállapított tényállást, amelynek így a bizottsági érvelést helyettesítő hihető magyarázatát adhatják. Noha az okirati bizonyítékok hiánya relevánsnak bizonyulhat a Bizottság által hivatkozott ténykörülmények összességének átfogó értékelésekor, önmagában e hiányból nem következik, hogy az érintett vállalkozás megkérdőjelezhetné a Bizottság állításait a tényekre vonatkozó eltérő magyarázat nyújtásával. Ez csak akkor lehetséges, ha a jogsértés fennállása a Bizottság által szolgáltatott bizonyítékok alapján nem állapítható meg egyértelműen, és anélkül, hogy további értelmezésre lenne szükség. A felülvizsgálati jogköre A fent hivatkozott Mitsubishi Electric kontra Bizottság ügyben a felperes vitatta azt az ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a bizonyítás terén enyhébb szabályok is elfogadhatók tekintettel azokra a nehézségekre, amelyekkel a Bizottság szembesül, amikor megpróbálja bizonyítani a jogsértést. Érvelése alátámasztására a felperes előadta, hogy a kartellügyekben kiszabott bírságok összege az elmúlt években folyamatosan nőtt, aminek befolyásolnia kellett a bizottsági határozatok felülvizsgálatának intenzitását. A elutasította ezt az érvet, és hangsúlyozta, hogy bár a bírságok összegének emelkedése valóban súlyosabb következményekkel járhat azokra nézve, akikkel szemben e bírságokat kiszabják, mivel azonban a Bizottság ezirányú kezdeményezése általánosan ismert, ennek következtében, ha a vállalkozások felelősek lesznek valamely jogsértésért, még jobban ügyelnek arra, hogy a lehető legkevesebb feltárható bizonyíték keletkezzen, ami még inkább megnehezíti a Bizottság feladatát. Továbbá a a T 348/08. sz., Aragonesas Industrias y Energía kontra Bizottság ügyben október 25 én hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé) arra is emlékeztetett, hogy mivel az ő feladata annak értékelése, hogy a bizonyítékok és a Bizottság által a megtámadott határozatban hivatkozott más körülmények elegendők e a jogsértés megállapításához, ugyanígy az ő feladata, hogy beazonosítsa azokat a bizonyítékokat, amelyeket a Bizottság annak alátámasztására hozott fel, hogy a felperes részt vett a szóban forgó jogsértésben. Ezért az említett bizonyítékok keresése csak a megtámadott határozat indokolásának arra a részére irányulhat, amelyben a Bizottság ismerteti a közigazgatási eljárás kontradiktórius szakaszát. b) Egységes és folyamatos jogsértésben való részvétel A T 210/08. sz., Verhuizingen Coppens kontra Bizottság ügyben június 16 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a arra emlékeztetett, hogy a vállalkozás egységes és folyamatos jogsértésért való felelősségének megállapításához szükséges, hogy a vállalkozás tudjon a jogsértés többi résztvevőjének jogsértő magatartásáról. A azonban az adott ügyben mindenekelőtt azt mondta ki, hogy a felperes valóban részt vett hamis költöztetési árajánlatok készítésében, viszont nem tudott más vállalkozások versenyellenes tevékenységéről, amely olyan megállapodásokra vonatkozott, amelyek pénzügyi kompenzációt nyújtottak az ajánlatok elutasítása vagy az ajánlattételtől való tartózkodás esetén. Mivel a rendelkező résztől eltekintve a határozat indokolásából világosan kitűnik, hogy a Bizottság úgy vélte, hogy e magatartások egységes és folyamatos jogsértést valósítottak meg, a megsemmisítette a jogsértés megállapítását és törölte a kiszabott bírságot. Éves jelentés,
10 Tevékenység c) A bírság összegének kiszámítása A évet a kiszabott bírság számításával kapcsolatban különféle kérdéseket felvető nagy jelentőségű kartellügyek, illetve olyan esetek jellemezték, amelyekben a először értelmezte a évi iránymutatást 7. Az eladások értéke A T 204/08. és T 212/08. sz., Team Relocations és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben június 16 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a nek módja volt arra, hogy pontosítsa az eladás fogalmának értelmezését, amely fogalmat a évi iránymutatás alkalmazásában kell figyelembe venni. A ezúttal elutasította a felperes álláspontját, amely amellett szólt, hogy kizárólag a jogsértő magatartások által ténylegesen érintett szolgáltatásból eredő eladások értékét kell alapul venni. A ugyanis arra a következtetésre jutott, hogy ezen iránymutatás értelmében az eladások értékeként az érintett piacon végzett eladások értékét kell figyelembe venni. Súly A T 199/08. sz., Ziegler kontra Bizottság ügyben, amelyben a június 16 án hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett), a felperes a bírság alapösszegének kiszámítását illetően az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozott. Ezzel kapcsolatban a megállapította, hogy a évi iránymutatás a bírságok kiszámítása területén alapvető módszertani változást eredményezett. Közelebbről a jogsértések három ( enyhe, súlyos és különösen súlyos ) kategóriába való sorolását eltörölték, és a pontosabb különbségtétel lehetővé tétele érdekében egy 0 tól 30% ig terjedő skálát vezettek be. Továbbá ezentúl a bírság alapösszege az eladások értékéhez bizonyos meghatározott mértékben aránylik; az arányszámot a jogsértés súlyosságának függvényében állapítják meg, és a jogsértés éveinek számával szorozzák meg. Általános szabály szerint az eladások értékének szóban forgó arányát akár 30% ban is megállapíthatják. Az árak rögzítéséről, a piac felosztásáról és a termelés korlátozásáról szóló horizontális megállapodások esetén, amelyek természetüknél fogva a legsúlyosabb versenykorlátozások közé számítanak, a figyelembe vett eladások arányát általában a legmagasabb szinten kell megállapítani. E körülmények között és a rendelkezésére álló mérlegelési mozgástér szükségszerű velejárójaként a Bizottságnak indokolnia kell azt az eladási értékarányt, amelyet választott, és már nem elégedhet meg azzal, hogy kizárólag a jogsértés különösen súlyosnak való minősítését indokolja. Miközben a elismerte, hogy a fennálló ítélkezési gyakorlat alapján a határozat indokolása e tekintetben megfelelő, még általánosabban arra hívta fel a figyelmet, hogy az említett ítélkezési gyakorlatot még az előző iránymutatás alapján munkálták ki, ennélfogva arra kérte a Bizottságot, hogy a évi iránymutatás alkalmazása során a bírságszámítást illetően még inkább támassza alá indokolását, különösen azért, hogy a vállalkozások részletesen megismerhessék a velük szemben kiszabott bírság kiszámításának módját. A fent hivatkozott Team Relocations és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletben a, miközben megállapította, hogy a évi iránymutatás eltörölte a jogsértések kategóriába való sorolását és az átalányösszegeket, valamint olyan rendszert vezetett be, amely pontosabb különbségtételt tesz lehetővé a jogsértések súlya alapján, arra a következtetésre 7 Iránymutatás az 1/2003/EK rendelet 23. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján kiszabott bírságok megállapításáról (EGT vonatkozású szöveg) (HL C 210., 2. o.). 138 Éves jelentés, 2011
11 jutott, hogy a Bizottság szabadon egyéniesítheti az egyes vállalkozások szerepének súlyát akár a figyelembe vett eladások értékhányadának meghatározása során, akár pedig az enyhítő vagy súlyosító körülmények értékelése során. Ugyanakkor ez utóbbi esetben az említett körülmények értékelésének lehetővé kell tennie, hogy az egységes jogsértésben való részvétel relatív súlyát, valamint e súly időbeli változását megfelelően figyelembe vegyék. Időtartam A fent hivatkozott Team Relocations és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben kifogás tárgyát képezte az a évi iránymutatásban szereplő előírás, amely szerint az eladások értéke alapján meghatározott összeget szisztematikusan meg kell szorozni a vállalkozás jogsértésben való részvétele éveinek számával, mondván, hogy ez a megoldás a jogsértés állítólagos időtartamának aránytalan jelentőséget tulajdonít a többi releváns tényezőhöz, különösen a jogsértés súlyához képest. Bár a, mint a jogsértés súlya kapcsán is, megállapította, hogy az új bizottsági megközelítés e tekintetben is alapvető módszertani változást hozott, mivel a jogsértésben való részvétel éveinek számával való szorzás annak felel meg, mintha a bírságösszeget évente 100% kal növelnék, hangsúlyozza azonban, hogy az 1/2003/EK rendelet cikkének (3) bekezdése nem zárja ki az ilyen fejlődést. Ezzel szemben a fent hivatkozott Gosselin Group és Stichting Administratiekantoor Portielje kontra Bizottság egyesített ügyekben a e változásból a Bizottság munkájával kapcsolatban vont le következtetést. Így a kimondta, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az [EUMSZ 101. cikk] (1) bekezdése szerinti jogsértések esetén a bizonyítási teher a Bizottságra hárul, és ez utóbbinak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell benyújtania azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént, és erről van szó különösen azon bizonyítékok esetén, amelyek a jogsértés időtartamára vonatkoznak, amely szempont súlyát a évi iránymutatás jelentősen megerősítette. Egyenlő bánásmód Figyelembe vett forgalom A fent hivatkozott Toshiba kontra Bizottság és Mitsubishi Electric kontra Bizottság ügyekben hozott ítéletekben a megállapította, hogy a Bizottság a évet választotta referenciaévnek a Toshiba és a Mitsubishi Electric világméretű eladásai értékének meghatározásához és a velük szembeni bírság kiindulási összegének kiszámításához, amely vállalkozások gázszigetelt kapcsolóberendezésekre vonatkozó tevékenységét 2002 ben közös vállalatuk, a TM T & D vette át, míg az európai gyártók tekintetében a 2003 as évet, vagyis a jogsértés utolsó teljes évét vette alapul. A Bizottság szerint ez a különbségtétel azt a szándékot tükrözte, hogy figyelembe kívánták venni, hogy a jogsértési időszak nagyobb részében a Toshiba részesedése e termék világpiacán jelentősen kisebb volt, mint a Mitsubishié. Bár a jogszerűnek tekintette az ilyen célt, mégis úgy ítélte meg, hogy azt más, nem hátrányosan megkülönböztető módszerek alkalmazásával is el lehetett volna érni, például úgy, ha a bírságnak a 2003 ban elért forgalom alapján számolt kiindulási összegét megosztják azon értékesítések arányában, amelyeket az érintett termék tekintetében a közös vállalat létrehozását megelőző utolsó évben értek el. Mivel a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód elvét, és a nem ismerte azokat a körülményeket, amelyek alapján újraszámolhatta volna a bírság összegét, a törölte a fenti két vállalkozással szemben kiszabott bírságot. 8 Az [EK 81. és EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, december 16 i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.). Éves jelentés,
12 Tevékenység Elrettentés A T 217/06. sz., Arkema France és társai kontra Bizottság ügyben, amelyben a június 7 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé), a Bizottság 200% os növelést alkalmazott annak érdekében, hogy az érintett vállalkozás méretére és gazdasági erejére figyelemmel a pénzbírságnak kellő elrettentő hatást biztosítson. E bírságnövelés a felperes anyavállalata, a Total világméretű forgalmán alapult. A azonban megállapította, hogy néhány nappal azelőtt, hogy a Bizottság elfogadta a határozatot, megszűnt a Total ellenőrzése a felperes felett, ezért a úgy vélte, hogy nem indokolt a bírság elrettentő hatás címén való növelése. A ugyanis arra emlékeztetett, hogy a bírság kellő elrettentő hatása biztosításának szükségessége különösen azt követeli, hogy a bírság összege annak figyelembevételével kerüljön kiigazításra, hogy elérje a bírsággal sújtott vállalkozásra gyakorolni szándékozott hatást, annak érdekében, hogy a bírság különös tekintettel a kérdéses vállalkozás pénzügyi teljesítőképességére ne legyen elhanyagolható vagy épp ellenkezőleg túlzó mértékű. Következésképpen ez az elrettentési cél csakis akkor érhető el hatékonyan, ha a Bizottság a vállalkozás helyzetét a bírság kiszabásának napján veszi figyelembe. Mivel az Arkemát a Totalhoz kötő gazdasági egység a határozat elfogadásának időpontját megelőzően megszakadt, nem lehetett volna ez utóbbi társaság eszközeit figyelembe venni az Arkemával és leányvállalataival szemben kiszabott bírság növelésének megállapítása során. Következésképpen a úgy ítélte meg, hogy a 200% os bírságnövelés velük szemben túlzó mértékű, és a 25% os bírságnövelés biztosítja megfelelően a velük szemben kiszabott bírság kellő elrettentő hatását. Ezért a úgy határozott, hogy az Akemával szemben kiszabott bírság összegét 219,1 millió euróról 113,3 millió euróra csökkenti. Együttműködés A fent hivatkozott Fuji Electric kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a kimondta, hogy igaz ugyan, hogy a bizonyítékok Bizottsághoz való benyújtásának időpontja befolyásolja azon minősítésüket, hogy jelentős hozzáadott értékkel rendelkeznek e, mivel ez a minősítés a benyújtás időpontjában a Bizottság ügyiratában már szereplő bizonyítékoktól függ, pusztán az, hogy ezeket a bizonyítékokat a kifogásközlés kézbesítését követően nyújtották be, nem zárja ki, hogy a közigazgatási eljárás előrehaladott állapota ellenére még mindig jelentős hozzáadott értéket jelentsenek. Különösen a kifogásközlés megküldését követően benyújtott, az engedékenységi közlemény alkalmazására irányuló kérelmében a vállalkozás annak érdekében, hogy a már a Bizottság birtokában levő bizonyítékokhoz képest jelentős hozzáadott értékkel szolgálhasson azokra a tényekre összpontosíthat, amelyeket álláspontja szerint nem a jogilag megkövetelt módon bizonyítottak. A T 12/06. sz., Deltafina kontra Bizottság ügyben, amelyben a szeptember 9 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett), a Bizottság első alkalommal döntött úgy, hogy feltételes mentességben részesíti a felperest az engedékenységi közlemény keretében. A megjegyezte, hogy tekintettel arra, hogy a bírság alóli teljes mentesítés kivételt képez azon elv alól, hogy a vállalkozások személyes felelősséget viselnek a versenyjogi szabályok megsértéséért, logikus, ha ennek fejében a Bizottság elvárhatja, hogy a vállalkozás ne mulassza el közölni vele azokat az általa ismert releváns tényeket, amelyek befolyásolhatják a közigazgatási eljárás lefolytatását és a vizsgálat hatékonyságát. Mindazonáltal a megállapította, hogy még mielőtt a Bizottságnak alkalma lett volna a szóban forgó kartellel kapcsolatos helyszíni vizsgálatokat lefolytatni, a versenytársaival tartott egyik találkozón a felperes szándékosan, és anélkül, hogy erről értesítette volna a Bizottságot, beszámolt arról, hogy engedékenység iránti kérelmet nyújtott be a Bizottság szervezeti egységeihez. Mivel az ilyen magatartás nem tükröz valódi együttműködést, a úgy ítélte meg, hogy a Bizottság 140 Éves jelentés, 2011
13 nem alkalmazta tévesen a jogot azáltal, hogy a megtámadott határozatban nem nyújtott végleges mentességet a Deltafinának. Súlyosító körülmények A T 343/08. sz., Arkema France kontra Bizottság ügyben május 17 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) a kimondta, hogy bár semmilyen elévülési idő nem zárja ki, hogy a Bizottság megállapítsa a visszaesést, az arányosság elvének megfelelően a Bizottság nem veheti figyelembe időkorlát nélkül a vállalkozást szankcionáló korábbi határozatot vagy határozatokat. Ebben az ügyben a megállapította, hogy a felperes megsértette a versenyszabályokat azáltal, hogy 1961 től 1984 májusáig folyamatosan kartellben vett részt, ami miatt először 1984 ben, majd 1986 ban, végül 1994 ben szabtak ki vele szemben bírságot, és hogy e határozatsorozat ellenére megismételte jogsértő magatartását azáltal, hogy újabb kartellben vett részt május 17. és február 9. között, amit a Bizottság a megtámadott határozatban szankcionált. Ennek következtében a Bizottság 90% kal növelte a felperessel szemben kiszabott bírság alapösszegét. A jóváhagyta a Bizottság álláspontját, és kifejtette, hogy mivel a határozatok e sorozata, amelyeket rövid időközönként fogadtak el, és amelyek közül az utolsót egy évvel azelőtt fogadták el, hogy a megtámadott határozatban szankcionált jogsértésben részt vett volna, a versenyszabályok megsértésére való felperesi hajlamról tanúskodik, a Bizottság nem sértette meg az arányosság elvét, amikor az említett határozatsorozatot figyelembe vette a felperes visszaeső magatartásának értékelése során. A T 39/07. sz., ENI kontra Bizottság és a T 59/07. sz., Polimeri Europa kontra Bizottság ügyekben, amelyekben a július 13 én hozott ítéleteket (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a megtámadott határozatban a Bizottság, mivel úgy vélte, hogy az EniChem vállalkozást már megbírságolták két korábbi kartellben való részvételéért, arra a következtetésre jutott, hogy a felperesekkel, az Enivel és a Polimerivel szemben kiszabott bírság alapösszegét 50% kal kell növelni a visszaesésen alapuló súlyosító körülmény miatt. A Bizottság úgy gondolta, hogy bár nem voltak azonosak a szóban forgó jogsértésben részes jogi személyek, mégis ugyanaz a vállalkozás követte el ismét e jogsértő magatartást. A ugyanakkor fontosnak tartotta kifejteni, hogy miután az érintett társaságok szerkezeti és irányítási rendszerének fejlődése igen összetett, a Bizottságnak kell különösen pontosnak lennie, és neki kell szolgáltatnia azokat a részletes bizonyítékokat, amelyek szükségesek annak igazolásához, hogy a megtámadott határozatban, valamint az előző határozatban szereplő társaságok egyazon vállalkozást képeztek az [EUMSZ 101. cikk] értelmében. A úgy ítélte meg, hogy ebben az esetben erről nincs szó, és a visszaesés nem került bizonyításra, ezért a bírság összegét 272,25 millió euróról 181,5 millió euróra csökkentette. A T 144/07., T 147/07 T 150/07. és T 154/07. sz., ThyssenKrupp Liften Ascenseurs és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben szintén július 13 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a arra emlékeztetett, hogy a Bizottság mivel a ThyssenKrupp csoporthoz tartozó egyes társaságokat 1998 ban már megbírságolta az ötvözeti felárra vonatkozó kartellben való részvételükért visszaesés címén 50% kal növelte a ThyssenKrupp AG anyavállalattal, a ThyssenKrupp Elevator AG leányvállalattal és néhány más belföldi leányvállalattal szemben kiszabott bírság összegét. E tekintetben a kifejtette, hogy a Bizottság abban a határozatban megállapította, hogy a jogsértést kizárólag az e csoporthoz tartozó néhány társaság, de nem az akkori anyavállalatuk követte el, amelynek a ThyssenKrupp AG a gazdasági és jogi értelemben vett jogutódja. Továbbá a Bizottság annak idején nem jutott arra a következtetésre, hogy a leányvállalatok és az anyavállalatuk egy gazdasági egységet alkottak. Továbbá a megállapította, hogy azok a leányvállalatok, amelyeket az ötvözeti felárra vonatkozó kartell kapcsán megbírságoltak, nem szerepelnek a megtámadott határozatban Éves jelentés,
14 Tevékenység szankcionált vállalkozások között. Így a megállapított jogsértéseket nem lehet ugyanazon vállalkozás visszaesésének tekinteni. Enyhítő körülmények A fent hivatkozott Ziegler kontra Bizottság ügyben a felperes enyhítő körülményként hivatkozott arra, hogy a jogsértő magatartással felhagyott. A megállapította, hogy noha a évi iránymutatás kimondja, hogy a bírság alapösszege emiatt csökkenthető, ez nem vonatkozik a titkos megállapodásokra és magatartásra (főként a kartellekre nem). Továbbá ezen enyhítő körülmény figyelembevétele azon esetekre korlátozódik, amikor a jogsértés a Bizottság első beavatkozását követőn szűnik meg. Márpedig, mivel megállapította, hogy a felperes szeptember 8 ig vett részt a jogsértésben, míg a vizsgálatokra ezen időpontot követően, azaz szeptember 16 án került sor, a elutasította a felperes által felhozott kifogást. Ugyanebben az ügyben a felperes azt állította, hogy az a körülmény, hogy a Bizottságnak tudomása volt a jogsértő magatartásról, és azt éveken keresztül tűrte, e magatartás jogszerűségébe vetett jogos noha téves bizalmat keltett benne. Ezzel kapcsolatban a hangsúlyozta, hogy a versenyellenes magatartás puszta ismerete nem jelenti azt, hogy a Bizottság e magatartást a évi iránymutatás értelmében hallgatólagosan engedélyezte vagy ösztönözte volna. Az állítólagos tétlenség ugyanis nem hasonlítható az olyan, enyhítő körülményként értékelendő pozitív aktushoz, mint az engedélyezés vagy az ösztönzés. A fent hivatkozott Arkema France kontra Bizottság ügyben a felperes előadta, hogy a Bizottság jogsértő módon nem csökkentette a vele szemben kiszabott bírság összegét, pedig ő az engedékenységi közlemény alkalmazási körén kívül együttműködött. A kimondta, hogy az ilyen típusú közlemény hatékony érvényesülésének megőrzése érdekében a Bizottság más alapon csak kivételes esetben köteles csökkenteni a vállalkozással szemben kiszabott bírságot. Úgy vélte, hogy különösen ilyen eset áll fenn, ha valamely vállalkozás együttműködése miközben meghaladja az együttműködésre vonatkozó jogi kötelezettségét, anélkül azonban, hogy az említett közlemény alapján a bírságösszeg csökkentésére jogosítaná objektív haszonnal jár a Bizottság számára. Az ilyen hasznosságot meg kell állapítani akkor, ha a Bizottság a végleges határozatában olyan bizonyítékokra támaszkodik, amelyek hiányában nem tudta volna teljes egészében vagy részben szankcionálni a szóban forgó jogsértést. Rendkívüli körülmények A fent hivatkozott Ziegler kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a a évi iránymutatás alkalmazását vizsgálta az érintett vállalkozás fizetőképessége kapcsán. E tekintetben a kimondta, hogy ahhoz, hogy az ezen iránymutatás alapján gazdasági nehézségek miatt a bírság rendkívüli csökkentésében lehessen részesülni, az erre irányuló kérelem benyújtása mellett két együttes feltételnek is teljesülnie kell, amely először is a bírság megfizetésének leküzdhetetlen nehézsége, másodszor pedig a sajátos szociális és közgazdasági környezet fennállása. Márpedig az első feltételt illetően a megállapította, hogy a Bizottság annak indokolásaképpen, hogy e bírság nem sodorja visszavonhatatlanul veszélybe a felperes gazdasági életképességét, pusztán azt hozta fel, hogy a bírság a vállalkozás 2006 ban elért világméretű forgalmának csak 3,76% át teszi ki. A egyrészt kimondta, hogy ez az értékelés elvont, és egyáltalán nem veszi figyelembe a felperes tényleges helyzetét, másrészt pedig pusztán annak kiszámítása, hogy a bírság a vállalkozás világméretű forgalmának hány százalékát teszi ki, önmagában nem támaszthatja alá azon következtetést, miszerint e bírság nem sodorja visszavonhatatlanul veszélybe a vállalkozás gazdasági életképességét. Miután azonban a második 142 Éves jelentés, 2011
15 feltétel nem teljesült, a úgy határozott, hogy a Bizottság megalapozottan utasította el a felperes érveit. A forgalom 10% ában megállapított felső határ A T 211/08. sz., Putters International kontra Bizottság ügyben június 16 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) a kimondta, hogy pusztán az, hogy a végül kiszabott bírság a felperes forgalmának 10% át teszi ki, noha e százalékarány a kartell többi résztvevője esetében alacsonyabb, nem jelentheti az egyenlő bánásmód vagy az arányosság elvének megsértését. Ez ugyanis annak szükségszerű velejárója, hogy a 10% os felső határ pusztán olyan kiegyenlítő határértékként értelmezendő, amely a bírságnak az enyhítő körülmények vagy az arányosság elve miatti esetleges csökkentését követően kerül alkalmazásra. Azonban a megjegyezte, hogy az eladások értéke alapján meghatározott összegnek a jogsértésben való részvétel éveinek számával való megszorzása azzal járhat, hogy a évi iránymutatás keretében a 10% os felső határ alkalmazása ezentúl inkább szabályt, mintsem kivételt jelent mindazon vállalkozás esetében, amelyek elsősorban egyetlen piacon tevékenykednek, és több mint egy éven keresztül részt vettek valamely kartellben. Ebben az esetben rendszerint már semmilyen, a súlyosság vagy az enyhítő körülmények alapján való különbségtétel nem éreztetheti hatását azon a bírságon, amelyet a 10% ra való csökkentés érdekében kiegyenlítettek. Ekképpen a arra hívta fel a figyelmet, hogy az, hogy ebből eredően a bírság végső összegét illetően nem tesznek különbséget, a büntetések és joghátrányok egyéniesítésének elvét tekintve olyan nehézséget jelent, amely az új módszer velejárója. d) A jogsértő magatartás betudhatósága és egyetemleges kötelezés A leányvállalat jogellenes magatartásáért való anyavállalati felelősség vélelmének alkalmazási feltételei A T 234/07. sz., Koninklijke Grolsch kontra Bizottság ügyben szeptember 15 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) a megállapította, hogy a Bizottság nem szolgáltatott bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a felperes közvetlenül részt vett a kartellben. Ellenben a felperest a (kizárólagos tulajdonában lévő) leányvállalatával azonosította, anélkül hogy megkülönböztette volna a jogi személyeket, és megindokolta volna, hogy miért is a felperesnek kellett betudnia a jogsértést. A álláspontja szerint, mivel a Bizottság hallgatott a felperes és leányvállalata között fennálló gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatról, megfosztotta a felperest attól a lehetőségtől, hogy a előtt vonja esetleg kétségbe e betudhatóság megalapozottságát azáltal, hogy megdönti az említett leányvállalat felett ténylegesen gyakorolt meghatározó befolyásra vonatkozó vélelmet, és nem tette lehetővé a számára, hogy felülvizsgálati jogkörét e tekintetben gyakorolni tudja, ami a határozat megsemmisítését indokolta. A vélelem megdöntése A T 185/06. sz., L Air liquide kontra Bizottság ügyben június 16 án hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) és a T 196/06. sz., Edison kontra Bizottság ügyben ugyanezen a napon hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a mindenekelőtt megállapította, hogy a Bizottság jogszerűen vélelmezheti, hogy a felperesek a leányvállalataik fölött ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolnak tekintettel az őket összekötő, nem vitatott kapcsolatra, amelynek keretében az ellenőrzésük kizárólagos. Majd megjegyezte, hogy a felperesek az említett vélelem megdöntése érdekében sajátos érvelésre hivatkoztak, és megkísérelték bizonyítani, hogy leányvállalataik önállóak. Azonban a Bizottság ezen érvekre adott válaszában csak néhány kiegészítő ténykörülményre hivatkozott annak kapcsán, hogy a felperesek Éves jelentés,
16 Tevékenység leányvállalataik fölött meghatározó befolyást gyakorolnak. A álláspontja szerint ilyen módon a Bizottság a megtámadott határozatban nem fejtette ki, hogy a felperesek által felhozott bizonyítékok miért nem voltak elegendőek ahhoz, hogy megdöntsék a szóban forgó vélelmet. Márpedig a Bizottság azon feladata, hogy határozatának e részét megindokolja, egyértelműen a szóban forgó vélelem megdönthetőségéből ered, és e vélelem megdöntése a felperesek részéről azt igényli, hogy bizonyítékot szolgáltassanak a közöttük és a leányvállalataik között fennálló valamennyi gazdasági, szervezeti és jogi kapcsolatról. Mivel a Bizottság e tekintetben nem foglalt részletesen állást, a az indokolási kötelezettség megsértése miatt megsemmisítette a megtámadott határozatot. A fent hivatkozott Gosselin kontra Bizottság és Stichting Administratiekantoor Portielje kontra Bizottság egyesített ügyekben a Bizottság abból a vélelemből indult ki, hogy a Portielje ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt a Gosselin felett, mivel az anyavállalat a leányvállalatban meglévő tőkerészesedésekkel szinte kizárólagosan rendelkezett. Azonban a megállapította, hogy a Portielje által felhozott bizonyítékok lehetővé teszik az említett vélelem megdöntését. Ezek közül a leginkább azt emelte ki, hogy az anyavállalat számára az egyetlen lehetőség arra, hogy befolyásolja a leányvállalatát, az lett volna, hogy az utóbbi közgyűlésén gyakorolja a tulajdonában lévő részvényekhez kapcsolódó szavazati jogokat. Azonban a megállapította, hogy a jogsértési időszakban egyetlen közgyűlést sem tartottak. A tehát úgy határozott, hogy a Portieljére vonatkozó részében megsemmisíti a Bizottság határozatát. A felelősség terjedelme A T 382/06. sz., Tomkins kontra Bizottság ügyben, amelyben a március 24 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett), a Bizottság a felperesnek tudta be a leányvállalata, a Pegler jogellenes magatartásáért való felelősséget amiatt, hogy abban 100% os tőkerésszel rendelkezett. A felhozott jogalapok között a felperes a jogsértési időszak egy része tekintetében vitatta a leányvállalata kartellben való részvételét. A T 386/06. sz., Pegler kontra Bizottság ügyben ugyanezen a napon hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé) a a jogsértési időszak nagyobb része tekintetében semmisítette meg a Bizottság határozatát a Peglernek a rézszerelvényeket érintő kartellben való részvételére vonatkozóan, mint amely az anyavállalat, a Tomkins által felhozott jogalapban szerepelt. A e tekintetben arra emlékeztetett, hogy mivel az uniós bíróság döntése nem terjedhet túl a kereseten, ezért nem határozhat a megsemmisítésről a felperes által kért megsemmisítésen túlmenően. Ugyanakkor versenyjogi szempontból a felperes a leányvállalatával egységet képezett, amely leányvállalat a fent hivatkozott Pegler kontra Bizottság ügyben benyújtott megsemmisítés iránti kereset folytán részben pernyertes lett. Ennélfogva az, hogy a Bizottság a felperesnek tudta be a felelősséget, azt vonja maga után, hogy a felperes részesül az említett ügyben megtámadott határozat részleges megsemmisítésének előnyeiből. A felperes ugyanis egyetlen, a Pegler jogsértésben való részvételének időtartamát érintő jogalapra hivatkozott, és ez alapján kérte a megtámadott határozat megsemmisítését. A, amelyhez az anyavállalat és leányvállalata külön külön megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be, úgy ítélte meg, hogy döntése nem terjed túl a kereseten, ha figyelembe veszi a leányvállalat által benyújtott kereset eredményét, mivel az anyavállalat által előterjesztett kereseti kérelmeknek ugyanaz a tárgya. Ezzel szemben az ezen ítélet alapjául szolgáló eljárásban a Tomkins kifejezetten visszavonta azt a kifogást, amelyet a bírságösszeg elrettentés céljából való növelése során elkövetett mérlegelési hibára alapított. A ez alapján megállapította, hogy e kérdésben még akkor sem határozhat anélkül, hogy ne terjeszkedne túl az adott ügyben a jogvita felek által meghatározott keretén, ha a fent hivatkozott Pegler kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben arra a meggyőződésre jutott, hogy a Bizottság hibásan alkalmazta e szorzótényezőt. 144 Éves jelentés, 2011
17 Egyetemleges fizetési kötelezettség A T 41/05. sz., Alliance One International kontra Bizottság ügyben október 12 én hozott ítéletben (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett) a úgy ítélte meg, hogy a felperes nem tehető felelőssé az Agroexpansión által elkövetett jogsértésért az november 18 át megelőző időszakban, mivel csak ettől az időponttól alkotott vele egy gazdasági egységet, tehát az [EUMSZ 101. cikk] értelmében vett egyetlen vállalkozást. Mivel a bírság megfizetése iránti egyetemleges felelősség csak arra a jogsértési időszakra terjedhet ki, amelynek során az anyavállalat és leányvállalata egy vállalkozást képezett, a Bizottság alaptalanul kötelezte a felperest arra, hogy az Agroexpansiónnal egyetemlegesen fizesse meg az utóbbival szemben kiszabott bírság teljes összegét, azaz eurót, amely a jogsértés teljes időszakára vonatkozott. Következésképpen a az időtartam miatt alkalmazott bírságnövelést 50% ről 35% ra csökkentette. e) Korlátlan felülvizsgálati jogkör Az EUMSZ 261. cikk és az 1/2003 rendelet 31. cikke alapján a korlátlan felülvizsgálati jogkörrel rendelkezik, amely a szankció jogszerűségének egyszerű felülvizsgálatán túl amely csupán a megsemmisítés iránti kereset elutasítását, vagy a megtámadott jogi aktus megsemmisítését teszi lehetővé feljogosítja arra, hogy megsemmisítés nélkül a tényállás valamennyi körülményét figyelembe véve például a kiszabott bírság összegét módosítva, megváltoztassa a megtámadott jogi aktust. 9 A fent hivatkozott Arkema France és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a megállapította, hogy a Bizottság nem vitatta a felperesek állításainak helytállóságát, amelyek szerint május 18 tól kezdve a Total és az Elf Aquitaine már nem irányította őket, és amely tényállási elem már a keresetlevélben is szerepelt. Mivel a felperesek azt kérték, hogy a e tényállási elemre tekintettel a bírság összegének csökkentése érdekében gyakorolja korlátlan felülvizsgálati jogkörét, a ténylegesen 200% ról 25% ra csökkentette a bírság elrettentő hatás címén való növelését, amelyet túlzó mértékűnek ítélt, mivel azt az anyavállalat világméretű forgalma alapján számolták ki. Következésképpen az Arkemával szemben kiszabott bírság összegét 105,8 millió euróra csökkentette. A fent hivatkozott Ziegler kontra Bizottság és Team Relocations és társai kontra Bizottság ügyekben hozott ítéletekben a kimondta, hogy a bírságösszeg számítására vonatkozó részletesebb indokolásnak, amelyet a évi iránymutatás alkalmazásával bevezetett alapvető módszertani változás tett szükségessé, az is a célja, hogy megkönnyítse a számára a korlátlan felülvizsgálati jogkörének gyakorlását, amelynek keretében a nek a megtámadott határozat jogszerűségén túl azt is értékelnie kell, hogy megfelelő e a kiszabott bírság. A fent hivatkozott Putters International kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a úgy határozott, hogy a bírság végső összegét illető különbségtétel hiánya, amely részben a évi iránymutatáson alapuló módszerből fakad, szükségessé teheti, hogy a korlátlan 9 Lásd különösen a Bíróság C 238/99. P., C 244/99. P., C 245/99. P., C 247/99. P., C 250/99. P C 252/99. P. és C 254/99. P. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ügyben október 15 én hozott ítéletének (EBHT 2002., I o.) 692. pontját. Éves jelentés,
18 Tevékenység felülvizsgálati jogkörében korlátlanul eljárjon azon konkrét esetekben, amikor kizárólag az említett iránymutatás alkalmazása nem teszi lehetővé a megfelelő különbségtételt. A T 11/06. sz., Romana Tabacchi kontra Bizottság ügyben október 5 én hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé) a, miután megállapította, hogy a Bizottság egyrészt a felperes kartellben való részvételének időtartama kapcsán ténybeli értékelési hibákat vétett, másrészt pedig a részvétel egyedi súlyának értékelése során megsértette az egyenlő bánásmód elvét, korlátlan felülvizsgálati jogkörét gyakorolva orvosolta e sérelmet. A a fentiekben megállapított jogsértések összesített hatására, valamint a felperes nem megfelelő pénzügyi teljesítőképességére figyelemmel úgy vélte, hogy az ügy valamennyi körülményét igazságosan értékeli, ha a felperessel szemben kiszabott bírság végleges összegét 2,05 millió euró helyett 1 millió euróban állapítja meg. Ehhez a hozzáteszi, hogy az ilyen összegű bírság egyrészt lehetővé teszi a felperes jogellenes magatartásának nem elhanyagolható és kellőképpen elrettentő módon való hatékony megtorlását, másrészt pedig az ezen összeg feletti bírság annak egészét tekintve aránytalan lenne a felperes terhére rótt jogsértéshez képest. 3. Az összefonódások területét érintő fejlemények A T 224/10. sz., Association belge des consommateurs test achats kontra Bizottság ügyben október 12 én hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé) a pontosította az olyan, harmadik személyek által benyújtott keresetek elfogadhatósági feltételeit, amelyek egyrészről az (adott ügyben az EDF és a Segebel közötti) összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító bizottsági határozat, másrészről pedig a nemzeti hatóságok által az összefonódás vizsgálatának részleges áttétele iránt benyújtott kérelmét elutasító határozat (áttételt megtagadó határozat) ellen irányulnak. a) Harmadik személyek kereshetőségi joga Ezzel kapcsolatban a arra emlékeztetett, hogy az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az összefonódás közös piaccal való összeegyeztethetőségére vonatkozó bizottsági határozat esetén az érintett harmadik személyek kereshetőségi jogát eltérően kell értékelni aszerint, hogy egyrészt a határozatok érdemi részét érintő hibákra hivatkoznak e (az érintett harmadik személyek első csoportja), vagy másrészt azt állítják e, hogy a Bizottság valamely, az összefonódások ellenőrzését szabályozó uniós jogi aktus által számukra biztosított eljárási jogokat sértett meg (az érintett harmadik személyek második csoportja). Az első csoport esetében az szükséges, hogy a megtámadott határozat e harmadik személyeket egyes egyedi jellemzőik vagy minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzetük folytán érintse, és a címzetthez hasonló módon egyénítse őket. Márpedig a felperes az adott ügyben nem tartozott az első csoporthoz, mivel a bizottsági határozat a személyében nem érintette. Azon kérdést illetően, hogy a felperes a második csoporthoz tartozik e, a úgy fogalmazott, hogy a fogyasztói szövetségek az összefonódás vizsgálatára irányuló közigazgatási eljárásban eljárási joggal, vagyis meghallgatáshoz való joggal rendelkeznek, feltéve hogy két feltétel teljesül: először is az összefonódásnak olyan termékeket vagy szolgáltatásokat kell érintenie, amelyeket végső fogyasztók használnak; másodszor pedig a szövetségnek ténylegesen írásban kell kérnie, hogy a Bizottság meghallgassa a szóban forgó vizsgálati eljárás során. A megállapította, hogy a felperes az első feltételnek megfelel, mivel az összefonódás legalább másodlagosan hatást gyakorol a fogyasztókra, a második feltétel azonban már nem teljesül. Ezzel kapcsolatban a hangsúlyozta, hogy azokat a lépéseket, amelyeket a harmadik személyeknek azért kell megtenniük, hogy részt vehessenek az összefonódások 146 Éves jelentés, 2011
19 vizsgálatára irányuló eljárásban, az összefonódás hivatalos bejelentésének időpontjától kell megtenniük. Ez a harmadik személyek érdekében elkerülhetővé teszi, hogy azelőtt nyújtsák be kérelmüket, hogy a Bizottság a szóban forgó gazdasági ügylet bejelentésekor meghatározta volna az általa lefolytatandó vizsgálati eljárás tárgyát. Másrészt ezzel el lehet kerülni, hogy a Bizottságnak módszeresen válogatnia kelljen a hozzá benyújtott olyan kérelmek között, amelyek csupán absztrakt feltételezéseken, illetve puszta szóbeszéden alapuló gazdasági ügyletekre, vagy olyan ügyletekre vonatkoznak, amelyek esetében az összefonódás bejelentésére valóban sor kerül. Az adott ügyben a felperes az összefonódás bejelentése előtt két hónappal kérte, hogy a Bizottság hallgassa meg a vizsgálat során. Azonban a szerint ez nem orvosolhatja azt, hogy a felperes nem nyújtotta be újból ezt a kérelmet, illetve a maga részéről nem tett semmit azután, hogy az EDF és a Segebel között tervezett gazdasági ügylet valóban jogszerűen bejelentett összefonódássá vált. b) Az áttételt megtagadó határozat megtámadhatósága Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összefonódás által érintett harmadik személy a előtt támadhatja meg azt a határozatot, amellyel a Bizottság helyt adott a nemzeti versenyhatóság által benyújtott áttétel iránti kérelemnek. Ezzel szemben a úgy ítélte meg, hogy az érintett harmadik személyek nem támadhatják meg az áttételt megtagadó határozatot, amelyben a Bizottság elutasítja a nemzeti hatóság áttétel iránti kérelmét. Az áttételt megtagadó határozat ugyanis egyáltalán nem veszélyezteti azokat az eljárási jogokat és azt a bírói jogvédelmet, amelyet az uniós jog a harmadik személyeknek biztosít. Épp ellenkezőleg, a közösségi léptékű összefonódások által érintett harmadik személyek részére e határozat biztosítja egyrészt, hogy a Bizottság az összefonódást az uniós jog alapján fogja vizsgálni, másrészt, hogy a lesz az eljárást befejező bizottsági határozattal szemben esetlegesen benyújtott kereset elbírálására hatáskörrel rendelkező bíróság. Állami támogatások 1. Elfogadhatóság Az ezévi ítélkezési gyakorlat pontosítja különösen a kötelező joghatásokat kiváltó aktus és az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát. A a T 421/07. sz., Deutsche Post kontra Bizottság ügyben december 8 án hozott ítéletében (az EBHT ban még nem tették közzé) elfogadhatatlannak nyilvánította a Németországi Szövetségi Köztársaság által a Deutsche Post részére nyújtott támogatás tekintetében a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat ellen a Deutsche Post által benyújtott keresetet. A úgy ítélte meg, hogy a megtámadott határozat, amelyet 1999 ben már megelőzött egy első, a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat, nem minősül megtámadható aktusnak. A álláspontja szerint a hivatalos eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat, amely a végleges határozatot előkészítő aktusnak minősül, önálló joghatásokat vált ki, és következésképpen nem csak abban az esetben minősül megtámadható aktusnak, ha a felperes az új támogatásnak való minősítést vitatja, hanem akkor is, ha magát a vitatott intézkedésnek az EK 87. cikk (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak való minősítését vitatja. A jelen ügyben azonban a megállapította, hogy a megtámadott aktus, azaz a második, hivatalos eljárást megindító határozat nem minősül megtámadható aktusnak, mivel az eljárást megindító első határozathoz képest nem vált ki önálló joghatásokat. A megtámadott jogi aktus Éves jelentés,
20 Tevékenység ugyanazon intézkedésekre vonatkozott, mint amelyek már a korábbi, eljárást megindító határozat tárgyát is képezték. Emellett a Bizottság már megemlítette, hogy a vitatott intézkedések az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti tilalom hatálya alá tartozhatnak, és a megtámadott aktushoz kapcsolódó önálló joghatásokat ezért az említett eljárást megindító határozat korábban már kiváltotta. A azt is megállapította, hogy a megtámadott aktus elfogadásakor a vitatott intézkedések tárgyában 1999 ben megindított hivatalos vizsgálati eljárás még nem zárult le, és hogy a megtámadott jogi aktus nem módosította sem a vitatott intézkedések jogi hatályát, sem a felperes jogi helyzetét. A T 443/08. és T 455/08. sz., Freistaat Sachsen és Land Sachsen Anhalt és Mitteldeutsche Flughafen és Flughafen Leipzig Halle kontra Bizottság egyesített ügyekben, amelyben a március 24 én hozott ítéletet (az EBHT ban még nem tették közzé, fellebbezett), a tőkejuttatás állami támogatásnak minősítését vitatták a előtt a Németországi Szövetségi Köztársaság által a lipcse-hallei repülőtér részére nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősítő bizottsági határozattal szemben előterjesztett két keresettel, amelyek közül az elsőt a repülőteret üzemeltető vállalkozások állami részvényesei (T 443/08. sz. ügy), a másodikat pedig a repülőteret üzemeltető két vállalkozás (T 455/08. sz. ügy) terjesztette elő. A az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt elfogadhatatlannak nyilvánította az állami részvényesek által a T 443/08. sz. ügyben előterjesztett keresetet. A mindenekelőtt emlékeztetett arra, hogy a természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak akkor elfogadható, ha a felperesnek érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Az érdeknek létrejöttnek és aktuálisan fennállónak kell lennie, és azt a kereset benyújtásának időpontjára vonatkozóan kell elbírálni. A azt is megállapította, hogy önmagában az, hogy a Bizottság határozata a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítja a támogatást, vagyis elvileg nem okoz sérelmet a támogatásban részesülő vállalkozásoknak, nem mentesíti az uniós bíróságot annak vizsgálata alól, hogy a Bizottság által levezetett mérlegelés jár e olyan kötelező joghatásokkal, amelyek érinthetik az említett vállalkozások érdekeit. A először is kimondta, hogy annak, hogy a határozat nem felel meg a felperesek által a közigazgatási eljárás során kifejtett álláspontnak, önmagában nincs semmilyen kötelező joghatása, amely érinthetné e felperesek érdekeit, és ezért önmagában nem alapozhatja meg a felperesek eljáráshoz fűződő érdekét. Az állami támogatások vizsgálatára irányuló eljárás ugyanis az általános felépítését figyelembe véve a támogatás nyújtásáért felelős tagállammal szemben folytatott eljárás. A támogatásban részesülő vállalkozások és a támogatást nyújtó, államnál alacsonyabb szintű területi egységek, valamint a támogatás kedvezményezettjeinek versenytársai is csak érintettként vesznek részt az eljárásban. A hozzátette, hogy az ilyen felperesek semmilyen módon nincsenek megfosztva a valamely tőkejuttatást állami támogatásnak minősítő bizottsági határozattal szembeni hatékony bírói jogvédelemtől. Ugyanis még ha a a megsemmisítés iránti keresetet elfogadhatatlannak is nyilvánítja, az említett felpereseket semmi nem akadályozza meg abban, hogy a nemzeti bíróság előtt ahol adott esetben azért indítanak pert ellenük, hogy a tőkejuttatás általuk hivatkozott állítólagos semmisségének következményeit viseljék folyamatban lévő jogvita keretében az EK 234. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezését indítványozzák a bizottsági határozat érvényességének amiatt történő megkérdőjelezése érdekében, hogy az megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés támogatást képez. Másodszor a tőkejuttatás állami támogatásnak minősítéséből származó állítólagos hátrányos következményeket illetően a megállapította, hogy a felperes annak bizonyítása során, hogy a megtámadott aktus megsemmisítése iránti kérelemhez érdeke fűződik, nem hivatkozhat jövőbeli és bizonytalan helyzetekre. Az, hogy a felperes a tőkejuttatás állítólagos 148 Éves jelentés, 2011
L. A. GEELHOED FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA Az ismertetés napja: 2006. szeptember 12. 1. Tartalomjegyzék
L. A. GEELHOED FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA Az ismertetés napja: 2006. szeptember 12. 1 Tartalomjegyzék I - Bevezetés I - 736 II - A határozat 1-737 III - Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács) 2005. július 12. *
2005. 07. 12-I ÍTÉLET C-198/03. P. SZ ÜGY A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács) 2005. július 12. * A C-198/03. P. sz. ügyben, az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: T. Christoforou és M. Shorter, meghatalmazotti

matches: bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG


text:
Mikor tagadható meg az európai elfogatóparancs végrehajtása? - Az Európai Bíróság ítéletet hozott | hírek | Jogi Fórum
Mikor tagadható meg az európai elfogatóparancs végrehajtása? - Az Európai Bíróság ítéletet hozott
2018.08.27. Jogi Fórum / Európai Unió Bírósága
Az európai elfogatóparancs végrehajtására hivatott igazságügyi hatóságnak mellőznie kell annak végrehajtását, amennyiben úgy értékeli, hogy fennáll a veszélye annak, hogy a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét érintő hiányosságok okán sérülne az érintett személy független bírósághoz forduláshoz való alapvető joga és ezáltal a tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának lényeges tartalma - áll az Európai Unió Bíróságának ítéletében.
A C-216/18. PPU. sz. ügyben hozott ítélet Minister for Justice and Equality kontra LM (Az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai)
A Bíróság az Aranyosi és Căldăraru ítéletében1 kimondta, hogy amennyiben a végrehajtó igazságügyi hatóság azt állapítja meg, hogy a kibocsátó államban az a személy, aki ellen európai elfogatóparancsot bocsátottak ki, az Európai Unió Alapjogi Chartája értelmében vett embertelen vagy megalázó bánásmód valós veszélyének lesz kitéve, akkor az elfogatóparancs végrehajtását el kell halasztani. Mindazonáltal ezen elhalasztásra csak egy két lépésben elvégzendő vizsgálatot követően kerülhet sor. Először is a végrehajtó igazságügyi hatóságnak meg kell állapítania, hogy a kibocsátó államban fennáll az embertelen vagy megalázó bánásmód valós veszélye, mégpedig a rendszerszintű hiányosságok okán. Másodszor, ezen igazságügyi hatóságnak meg kell győződnie arról, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető, hogy az európai elfogatóparanccsal érintett személy ennek a veszélynek ki lenne téve. A rendszerszintű hiányosságok léte ugyanis nem feltétlenül jár azzal, hogy a konkrét ügyben az érintett személy embertelen vagy megalázó bánásmódnak lesz kitéve átadása esetén.
A jelen ügyben eljáró High Court (felsőbíróság, Írország) arra vár választ a Bíróságtól, hogy az olyan átadás iránti kérelem esetén, amely a keresett személy tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának sérelmével járhat, az elbírálásra hivatott végrehajtó igazságügyi hatóságnak meg kell-e állapítania – az Aranyosi és Căldăraru ítéletnek megfelelően – egyrészt azt, hogy a lengyel igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai miatt fennáll ezen alapvető való jog sérelmének valós veszélye, másrészt pedig azt, hogy az érintett személy ki van téve e veszélynek, vagy pedig elegendő, ha megállapítja a lengyel igazságügyi rendszer hiányosságait, anélkül hogy értékelnie kellene, hogy az érintett személy annak ténylegesen ki lenne-e téve. A High Court (felsőbíróság) továbbá arra vár választ a Bíróságtól, hogy milyen információkat és garanciákat kell adott esetben beszereznie a kibocsátó igazságügyi hatóságtól ahhoz, hogy kizárhassa e veszély fennállását.
Ezek a kérdések a lengyel igazságszolgáltatási rendszer lengyel kormány által megvalósított módosításainak keretében merülnek fel, amelyek a Bizottságot arra indították, hogy 2017. december 20-án elfogadjon egy indokolással ellátott javaslatot, felkérve a Tanácsot arra, hogy az
EUSZ 7. cikk (1) bekezdése2 alapján határozza meg, fennáll-e az egyértelmű veszélye annak, hogy Lengyelország súlyosan megsérti a jogállamiságot.3
Ítéletében a Bíróság először is megjegyzi, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtásának megtagadása – az európai elfogatóparancs mechanizmusának alapját képező – kölcsönös elismerés elve alóli kivételnek tekintendő, és mint kivétel szigorúan értelmezendő.
A Bíróság továbbá megállapítja, hogy amennyiben fennáll annak valós veszélye, hogy az európai elfogatóparanccsal érintett személynek a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadása esetén sérül a független bírósághoz forduláshoz való alapvető joga és ezáltal a tisztességes eljáráshoz való jogának lényeges tartalma, a végrehajtó igazságügyi hatóság kivételes jelleggel megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását. E tekintetben a Bíróság hangsúlyozza, hogy az európai elfogatóparancs szabályozása keretében a jogalanyok hatékony bírói jogvédelmének biztosítása érdekében az igazságügyi hatóságok függetlenségének megőrzése alapvető fontosságú.
Következésképpen, amennyiben az európai elfogatóparanccsal érintett személy a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadása ellen arra hivatkozik, hogy olyan rendszerszintű, vagy legalábbis általános hiányosságok észlelhetők, amelyek véleménye szerint érinthetik a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatásának függetlenségét és a tisztességes eljáráshoz való alapvető jogát, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak objektív, megbízható, pontos és kellően aktuális adatokra támaszkodva először vizsgálnia kell, hogy fennáll-e annak valós veszélye, hogy a kibocsátó tagállamban a tagállami bíróságok függetlenségét érintő hiányosságok okán sérül ez a jog.
A Bíróság álláspontja szerint a közelmúltban a Bizottság által az EUSZ 7. cikk (1) bekezdése alapján a Tanácshoz intézett indokolással ellátott javaslatban szereplő információk különösen releváns tényezőknek bizonyulnak ezen értékelés szempontjából.
Egyébiránt a Bíróság emlékeztet ara, hogy a bíróságok függetlenségére és pártatlanságára vonatkozó követelménynek két aspektusa van. Így szükséges, hogy az érintett fórumok: i) teljesen autonóm módon gyakorolják feladatköreiket külső nyomás vagy beavatkozás nélkül, ii) pártatlanok legyenek, ami azt jelenti, hogy egyenlő távolságot tartanak a jogvitában részt vevő felektől, illetve mindenkori érdekeitől. A Bíróság szerint ezek a függetlenségi és pártatlansági garanciák különösen a fórum összetételére, a kinevezésre, a megbízatás időtartamára, valamint az elfogultsági okokra, a kizárási okokra és a tagok elmozdítására vonatkozó szabályok meglétét igénylik. A függetlenség követelménye azt is feltételezi, hogy a bírákra vonatkozó fegyelmi felelősségi rendszer tartalmazza az ahhoz szükséges garanciákat, hogy elkerülhető legyen annak veszélye, hogy ezt a rendszert a bírósági határozatok tartalmának politikai felülvizsgálatát szolgáló rendszerként alkalmazzák.
Amennyiben a végrehajtó igazságügyi hatóság a függetlenségre és pártatlanságra vonatkozó követelmények fényében azt állapítja meg, hogy a kibocsátó tagállamban fennáll a tisztességes eljáráshoz való alapvető jog megsértésének valós veszélye, akkor e hatóságnak ezt követően konkrétan és pontosan értékelnie kell, hogy az adott ügy körülményei között komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető-e, hogy a keresett személy ennek a veszélynek ki lesz téve az átadása esetén. Ez a konkrét értékelés akkor is elvégzendő, ha egyfelől – mint a jelen esetben – a kibocsátó tagállam vonatkozásában a Bizottság indokolással ellátott javaslatot fogadott el annak érdekében, hogy a Tanács állapítsa meg, hogy fennáll annak egyértelmű veszélye, hogy az említett tagállam súlyosan megsérti az EUSZ 2. cikkben4 hivatkozott értékeket, másfelől pedig, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy értékeli, hogy olyan bizonyítékok állnak rendelkezésére, amelyek az említett értékek vonatkozásában alátámaszthatják a rendszerszintű hiányosságok fennállását.
A keresett személyt fenyegető valós veszély értékeléséhez a végrehajtó igazságügyi hatóságnak vizsgálnia kell azt, hogy a rendszerszintű vagy általános hiányosságok milyen mértékben lehetnek hatással a keresett személy elleni eljárás lefolytatására hatáskörrel rendelkező bíróságokra. Amennyiben e vizsgálat arra az eredményre vezet, hogy ezek a hiányosságok hatással lehetnek az érintett bíróságokra, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak azt is értékelnie kell, hogy komoly és bizonyítékokkal alátámasztott okokból vélelmezhető-e, hogy fennáll annak valós veszélye, hogy az érintett személynek a személyes helyzetére, valamint az eljárás alapjául szolgáló bűncselekmény jellegére és az európai elfogatóparancs ténybeli hátterére tekintettel sérül a független bírósághoz forduláshoz való alapvető joga és ezáltal a tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának lényeges tartalma.
Egyébiránt a végrehajtó igazságügyi hatóságnak a kibocsátó igazságügyi hatóságtól olyan kiegészítő információkat kell kérnie, amelyeket e veszély fennállásának értékeléséhez szükségesnek tart. Ebben az összefüggésben a kibocsátó igazságügyi hatóság a bíróságok függetlenségére vonatkozó garanciák védelmével kapcsolatos feltételek esetleges módosítását illető minden olyan objektív bizonyítékot rendelkezésre bocsáthat, amelyek alapján az érintett személy vonatkozásában kizárható e veszély fennállása.
Amennyiben e bizonyítékok összességének vizsgálatát követően a végrehajtó igazságügyi hatóság úgy értékeli, hogy fennáll annak valós veszélye, hogy a kibocsátó tagállamban sérülne az érintett személy független bírósághoz forduláshoz való alapvető joga és ezáltal a tisztességes eljáráshoz való alapvető jogának lényeges tartalma, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak mellőznie kell az e személlyel szemben kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
2Az EUSZ 7. cikk (1) bekezdése szerint: „A Tanács, a tagállamok egyharmada, az Európai Parlament vagy az Európai Bizottság indokolással ellátott javaslata alapján, tagjainak négyötödös többségével és az Európai Parlament egyetértésének elnyerését követően megállapíthatja, hogy fennáll az egyértelmű veszélye annak, hogy egy tagállam súlyosan megsérti a 2. cikkben említett értékeket”.
3A jogállamiság Lengyel Köztársaság általi súlyos megsértése egyértelmű veszélyének megállapításáról szóló, 2017. december 20-i COM(2017) 835 final tanácsi határozat javaslat.
4Az EUSZ 2. cikk szerint: „Az Unió az emberi méltóság tiszteletben tartása, a szabadság, a demokrácia, az egyenlőség, a jogállamiság, valamint az emberi jogok – ideértve a kisebbségekhez tartozó személyek jogait – tiszteletben tartásának értékein alapul. Ezek az értékek közösek a tagállamokban, a pluralizmus, a megkülönböztetés tilalma, a tolerancia, az igazságosság, a szolidaritás, valamint a nők és a férfiak közötti egyenlőség társadalmában.”
312 óra közérdekű munka a Nemzet Lobogója tartórúdjának megrongálásáért - A PKKB gyorsított eljárásban hozott ítéletet (2018.12.21.)
Á la carte Európa - A tagállami integráció eltérő módozatai - Az EP állást foglalt a másodosztályú uniós tagság ellen (2019.01.17.)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
IV/00299/2018
. IV/00299/2018
Az ügy tárgya: A Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.409/2017/7. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (vagyonátruházási illeték)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.409/2017/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
A bíróság elutasította a felperes (indítványozó) keresetét, melyet visszterhes vagyonátruházási illeték tárgyában hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt terjesztett elő.
Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.409/2017/7. számú ítélete
IV_299_0_2018_indítvány_anonim.pdf
A határozat száma: 3306/2018. (X. 1.) AB végzés
3306_2018 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.409/2017/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó magánszemély jogi képviselő nélkül eljárva az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, melyben a Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 1.K.27.409/2017/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
[3]	2.1. Az illetékkiszabás alapjául szolgáló ingatlanokat (telek és présház) az indítványozó édesapja ajándékként kapta annak szüleitől. Az indítványozó szülei a telken álló présházat lakóházzá alakították, majd annak helyére egy kétszintes családi házat építettek, de a tulajdoni hányadoknak a beruházás eredményeként bekövetkezett módosulása az ingatlan-nyilvántartásban nem került átvezetésre. Az indítványozó édesapjának halála következtében az indítványozó és testvére örökölték meg az épületet és a telket, amelyen az indítványozó édesanyjának haszonélvezeti joga keletkezett; az öröklési illeték megfizetésre került. Ezt követően az indítványozó és testvére, valamint nagybátyja 2015. március 30-án telekalakítási szerződést kötöttek. A szerződés két ingatlan kialakításáról rendelkezett, ami által az egyik ingatlanon ½–½-ed arányban az indítványozó és magánszemély1., míg a másik ingatlanon 1153/1259-ed arányban magánszemély2., 48/1249-48/1249-ed arányban pedig az indítványozó és magánszemély1. szerzett tulajdont. Az ingatlanokra az indítványozó édesanyja javára özvegyi jog került bejegyzésre.
[9]	3.1. Az indítváynozó részletesen bemutatta a jogügylet tárgyát képező ingatlan előéletét, amelyben kiemelte a telekalakítási szerződés fent említett 8. pontját. Állította, hogy a telekalakítási szerződés nem vagyonszerzésre irányult, hanem a korábbi tulajdonszerzések rendezésére, és így a tényleges tulajdonosi jogviszonyoknak az ingatlan-nyilvántartásban való egyértelmű megjelenésére. Sérelmezte, hogy az alperes „az illeték kiszabása során csak az ingatlan-nyilvántartásban feltüntetett tulajdoni hányad alapján döntött”. A bíróság indokolása kapcsán azt sérelmezte, hogy abban nem tért ki az általa előadottakra, kizárólag az Itv. szakaszaira hivatkozott.
[10]	Panaszát elsősorban az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése sérelmére alapította, mert állítása szerint a bíróság ítélete 2005. január 8. és 2015. március 30. közötti időszakra tulajdonképpen módosította a tulajdonában lévő ingatlanok körét. Hivatkozott a 112/B/2001. AB határozatára, miszerint az Alkotmánybíróság megállapította az Itv. 18. § (1) bekezdése kapcsán, hogy a vagyonszerzés gyűjtőfogalom, mely a vagyon mozgását jelöli, az illeték alapja pedig a vagyonmozgás. Állítása szerint a telekalakítással vagyonszerzés nem következett be. Sérelmezte, hogy „a jogszabályok nem rendelkeznek arról, hogy az ingatlan-nyilvántartási bejegyzés helyességéhez kapcsolódó vélelem megdöntéséhez külön eljárást kéne lefolytatni, azaz véleménye[m] szerint legalább a bíróságnak vizsgálnia kellett volna a bejegyzett jogok tényleges fennállását”. A fentiek által sérülni látta az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdését, R) cikke (2) bekezdését, a XXIV. cikke (1) bekezdését, XXVIII. cikke (1) bekezdését és a 28. cikk rendelkezéseit.
[11]	Az indítványában hangsúlyozta, hogy a bíróság nem vett tudomást arról, hogy édesapja ráépítéssel szerzett tulajdonjogot, sem ennek a tulajdonjognak a gyermekek által örökléssel való megszerzéséről, ami révén „megfosztotta” őt az ½-es tulajdoni hányada egy részétől. Az öröklési illeték megfizetésére tekintettel sérelmezte, hogy a telekalakítás miatt is illetéket szabott ki az alperes, amit a bíróság megalapozottnak talált. A döntés számát meg nem nevezve az Alkotmánybíróságra hivatkozva állította, hogy „az ingatlan-nyilvántartás (telekkönyv) alapvetően jogtechnikai konstrukció, […] de magának a rendszernek a létezése közvetlenül az Alaptörvényből nem vezethető le”. Felidézte továbbá a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény öröklésre vonatkozó rendelkezéseit.
[20]	5. Mindezeket figyelembe véve az indítvány nem felel meg részben az Abtv. 27. §-ában illetve az Abtv. 29. §-ában megfogalmazott befogadási feltételnek, így az Alkotmánybíróság az indítványt – az Abtv. 47. § (1) bekezdése és az 56. § (1)–(2) bekezdései, valamint az Ügyrend 5. § (1) és (2) bekezdései alapján eljárva, az Abtv. 27. §-ára, 29. §-ára, valamint az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) és h) pontjaira tekintettel – visszautasította.
. constitutional complaint against the judgement No. 1.K.27.409/2017/7 of the Budapest Environs Administrative and Labour Court (property transfer duty)
. 3306/2018. (X. 1.)

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság