text:
Felmondás, felmentés és egy vitatott nem vagyoni kárigény | Munkajog Portál
Felmondás, felmentés és egy vitatott nem vagyoni kárigény
Posted on 2010-07-08 by Goda Mark
A Tárgyalóba bekopogtatva a munkáltató a szakszervezeti tisztségviselőnek címzett rendes felmondásáért járja a canossát. Állítólag kötelessége lett volna kideríteni, a sok közül melyik szakszervezeti szerv jogosult az egyetértésről dönteni…
… A második esetben ketten töltenek be másfél státuszt, az önkormányzat ebből felet elvon. Csak a részmunkaidős közalkalmazott menthető fel a fenntartói határozat következtében? Végül egy munkájában megrokkant ember nem vagyoni kárigényének alaposságát ítéli meg a bíróság.
I. Az egyetértésre jogosult szakszervezet és a felmentés
A felperes munkavállaló a V. Szakszervezet egyik alapszervezetének titkárhelyettese volt. Az alperes munkáltató november 22-én csoportos létszámleépítésről értesítette, ennek kiadása előtt kérte a szakszervezet hozzájárulását. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének vezetője november 24-én kelt levelében hozzájárulását adta a rendes felmondáshoz. A felperes december 6-ától a következő év augusztus 31-éig táppénzen volt. Az alperes december 6-án kelt rendes felmondásával a felperes munkaviszonyát megszüntette. Indokolása szerint az intézkedésre – mint ahogy arról a november 22-én kelt értesítésben tájékoztatta – azért került sor, mert a munkáltató határozatával december 1-től kezdődően csoportos létszámcsökkentést határozott el. Ennek ütemezéséről szóló döntés értelmében a felperes munkaköre megszűnt. A felperes keresetében a rendes felmondása jogellenességének megállapítását és ahhoz fűződő jogkövetkezmények alkalmazását kérte, a felmondáshoz ugyanis hiányzott a szakszervezeti szerv előzetes hozzájárulása.
Első- és másod fok: jogellenes a felmondás
A munkaügyi bíróság a szakszervezeti egyetértés megadása körében úgy foglalt állást, hogy a V. Szakszervezet alapszabálya rendelkezett akként, hogy az elnökség gondoskodik a választott tisztségviselők jogvédelméről. A szakszervezet területi bizottsága szervezeti- és működési szabályzata (szmsz) sem a taggyűlést, sem a szakszervezeti bizottságot nem hatalmazta fel az egyetértési jog gyakorlására. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének szmsz-e sem tartalmazott erre vonatkozó felhatalmazást, sem a titkári testület, sem a területi bizottság, de a területi képviselet vezetőjének jogai és kötelezettségei közt sem szerepel felhatalmazás az előzetes egyetértési jog megadására. A munkaügyi bíróság szerint a Területi Képviselet vezetője egyébként sem dönthetett egy személyben, ha a jogszabály szakszervezeti szerv, tehát testület döntését igényelte. Miután nem az arra hatáskörrel rendelkező szakszervezeti szerv adott előzetes hozzájárulást a felperes munkaviszonyának rendes felmondással történő megszüntetéséhez, ezért a felmondás jogellenes. A bíróság az Mt. 100. § alkalmazásával 12 havi átlagkeresetnek megfelelő összeg és elmaradt munkabér fizetésére kötelezte az alperest. A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. A szakszervezeti egyetértés elmaradása körében a kifejtette, hogy a munkáltatót terhelte megfelelő gondos eljárással annak megállapítása, hogy a szakszervezeti tisztségviselő esetében mely szerv minősült közvetlen felsőbb szakszervezeti szervnek, ennek megfelelően a munkáltatónak kellett viselnie annak kockázatát, ha nem az arra jogosult szervtől kérte az egyetértést.
Felülvizsgálat: fókuszban az előzetes egyetértés
Az alperes érvelése szerint az érintett szakszervezetet és a felperest terhelte mindazon tájékoztatás megadása, szakszervezeti dokumentumok munkáltató részére történő rendelkezésre bocsátása, amelyek áttanulmányozása alapján a közvetlen felsőbb szakszervezeti szerv előzetes egyetértését tudta volna megkérni. Az illetékes szakszervezet és a felperes Mt. 3. § (1)-(3) bekezdésbe ütköző magatartása okozta a munkáltatói felmondás jogellenességét. Ezért nem volt jogellenes a rendes felmondás, azt a bíróságoknak érdemben kellett volna vizsgálniuk. A felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet indokolásának kiegészítését kérte arra vonatkozóan, hogy az előzetes hozzájárulás megkérése körében nem volt szerepe. Az alperes ugyanis maga is elismerte, nem a megfelelő szakszervezeti szervet kereste meg az ügybeli előzetes egyetértési jog gyakorlása során, ebből következően a felmondása jogellenes volt.
Legfelsőbb: nem a munkáltató kötelessége a jogosult szakszervezet felkutatása
Az alperesi felülvizsgálati kérelem alapos volt, a felperes csatlakozó felülvizsgálati kérelme viszont nem. Az eljárt bíróságok az alperes belső szabályzataiban foglaltak alapján helytállóan állapították meg, hogy az alperes rendes felmondását megelőzően az Mt. 28.§-ában foglaltaknak megfelelően a V. Szakszervezet előzetes egyetértését megkérte. A felperessel történt egyeztetést követően a szakszervezet Területi Képviseletének vezetője a rendes felmondáshoz egyetértését megadta. Az elsőfokú bíróság a V. Szakszervezet több szervét megkereste annak közlése iránt, hogy a felperes esetében melyik felettes szerv volt az előzetes egyetértés megadására jogosult, de a szakszervezeti szervek ellentmondásosan nyilatkoztak. Helytállóan állapította meg a munkaügyi bíróság, hogy a V. Szakszervezet Területi Bizottságának szmsz-e sem az alapszervezeti taggyűlést, sem a szakszervezeti bizottságot nem hatalmazta fel az egyetértési jog gyakorlására. A V. Szakszervezet Területi Képviseletének szmsz-e sem tartalmazott erre vonatkozó rendelkezést, a titkári testület, a területi bizottság, és a területi képviselet vezetőjének jogai és kötelezettségei közt nem szerepelt felhatalmazás az előzetes egyetértési jog megadására. A szakszervezeti szervnél kialakított feladatmegosztás nem bírálható felül, mert a szakszervezet önállóan szervezi feladatainak ellátását. Az adott esetben megállapítható: a szakszervezet belső szabályzataiban nincs egyértelmű rendelkezés arról, hogy melyik szerv jogosult az előzetes egyetértési jog megadására. Helytállóan hivatkozott az alperes felülvizsgálati kérelmében arra, hogy az Mt. 3. §-ában foglaltak szerint a szakszervezetet együttműködési kötelezettség terhelte, amely alapján az érintett V. Szakszervezet volt köteles arról gondoskodni, hogy a munkáltató megkeresésére, az arra jogosult szerv nyilatkozzon az előzetes hozzájárulásról. Nem helytálló a jogerős ítélet azon érvelése, hogy a munkáltató feladata annak megállapítása, hogy a védelem alatt álló szakszervezeti tisztségviselő esetében mely szerv minősült közvetlen felsőbb szakszervezeti szervnek. A szakszervezettől elvárható, hogy a munkáltató megkeresésére az arra jogosult nyilatkozzon, mégpedig olyan módon, hogy utóbb a szakszervezet eljárása a felmondás jogellenességét ne eredményezhesse. Nem helytálló azon érvelés, mely szerint a rendes felmondás jogellenességét eredményezte, hogy az alperes az előzetes hozzájárulás megadása iránt nem az arra hatáskörrel rendelkező szakszervezeti szerv egyetértését szerezte be, hiszen alperes V. Szakszervezetet a nyilatkozat kiadása érdekében az Mt. 28.§ (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően megkereste és a munkáltató terhére nem eshet, hogy a hozzájárulás megadása nem az arra jogosulttól származott. A Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte.
II. Félállás elvonása és a részmunkaidőt elutasító közalkalmazott felmentése
A felperes a tanuszoda vezető, testnevelő tanárként állt az alperes munkáltatónál közalkalmazotti jogviszonyban. Május 25-én az önkormányzat tanuszodáinak vezetői a következő tanévre vonatkozó úszás oktatás óráinak tárgyában megbeszélést tartottak. Az ott elfogadott uszoda beosztás tartalma szerint az önkormányzat képviselő-testülete határozatával a jövő évi tanévre vonatkozó úszás oktatás órakeretét elfogadta, majd határozatával jóváhagyta az úszásoktatást végző pedagógusok számát is, melyet az alperesnél egy főben állapított meg. Az alperes igazgatója június 26-án levélben tájékoztatta a felperest, hogy a fenntartó határozata értelmében, az intézményben fél álláshely elvonásra került, mely a tevékenység átszervezését igényli, és ez a felperes munkakörét érinti. Közölte a felperessel, hogy foglalkoztatása részmunkaidőben lenne lehetséges, illetve a teljes munkaidőben való foglalkoztatásához – a képzettségének megfelelően – felajánlotta részére összevont napközis csoport vezetését, valamint tömegsport-foglalkozás tartását. A felperes a kinevezés módosításához nem járult hozzá. Az alperes felmentéssel a felperes közalkalmazotti jogviszonyát mindezekre hivatkozással megszüntette, aki keresetében a felmentés jogellenességének megállapítását és jogkövetkezményei alkalmazását kérte.
Első fok: jogellenes a felmentés
A munkaügyi bíróság megállapította, hogy az alperes jogellenesen szüntette meg a közalkalmazotti jogviszonyt, így az az ítélet jogerőre emelkedésének napján szűnik meg. Kötelezte az alperest, hogy a felperes részére 10 havi átlagkeresetet és elmaradt illetményt fizessen meg. Az ítélet szerint a képviselő-testület határozata az úszás oktatás óraszámát csökkentette, és e képviselő-testületi döntés fél státusz megszüntetését tette szükségessé, azaz a képviselő-testületi döntés értelmében a fél státuszon foglalkoztatott, nem pedig a teljes munkaidős felperes további foglalkoztatását kellett megszüntetni. Az alperes intézkedésével túlterjeszkedett a közalkalmazotti jogviszony megszűnését megalapozó képviselő-testületi döntésen, nem annak határozatát hajtotta végre, attól eltért. Mivel az alperes a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja alapján kizárólag azon közalkalmazott jogviszonyát szüntethette volna meg jogszerűen, akinek foglalkoztatására a képviselő-testület döntése értelmében nincs lehetőség, a felperes felmentése jogellenes.
Másodfok: fordul a kocka – jogszerű a megszüntetés
A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet megváltoztatta, és felperes keresetét elutasította. A felmentés oka világos volt, abból valódi indoka a felperes részére nyilvánvalóan kitűnt. Tény, hogy a testületi határozat az alperesi uszodánál az oktatást végzők számát egy főben hagyta jóvá. Ezt a felmentés nem jelölte meg, de ez még nem eredményez jogellenességet, mert az önkormányzati határozatok döntésének lényegét illetően a felperes megállapíthatóan részletes tájékoztatást kapott. Az úszás oktatásához az előző tanév végéig az e célból biztosított státusz 1,5 volt. Az alperes ez alapján a felperest teljes, és V. J.-t részmunkaidőben foglalkoztatta. Szeptember 1-jétől az osztályok száma csökkent, 20 óra helyett 12 órát tartott az alperes a külső iskolák részére, a képviselő-testület a munkáltatót érintő olyan döntést hozott, amellyel az alperes intézményben fél álláshelyet elvont. Ezért a felmentésre a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pont alatt felsorolt okból került sor. A státusz elvonása szükségszerűen kinevezés módosítást – annak hiányában – átszervezést igényelt, melyet a munkáltató mérlegelési jogkörben dönthetett el. A teljes státuszon foglalkozott közalkalmazott munkaköre is megszüntethető volt, nemcsak a részmunkaidősé. A munkáltató – amennyiben a felajánlott kinevezés módosítás nem vezet eredményre – mindenképpen egyik közalkalmazott jogviszonyának megszüntetésére kényszerült.
Felülvizsgálat: a részmunkaidőst kellett volna felmenteni
A felperes felülvizsgálati kérelmében előadta, hogy a külsős órák száma valóban csökkent, de éppen emiatt biztosított a fenntartó 1,5 helyett egy státuszt. Szerinte a képviselő-testület döntésének megfelelően az oktatást egy fő láthatta el, ezért jogszerűen a Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja alapján csak a részmunkaidőben foglalkoztatott jogviszonya lett volna megszüntethető.
Legfelsőbb: a felmentés az önkormányzati döntésnek megfelelt
A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelmet nem találta alaposnak. A Kjt. 30. § (1) bekezdés b) pontja szerint a munkáltató a közalkalmazotti jogviszonyt felmentéssel akkor szüntetheti meg, ha – többek között – az önkormányzati képviselő-testületnek a munkáltatót érintő döntése, különösen a feladatok változásából adódó átszervezés vagy a költségvetési támogatás csökkentése következtében a közalkalmazott további foglalkoztatására nincs lehetőség. A felmentés indokolása egyértelműen tartalmazta a képviselő-testület döntését, mely az alperesi iskolában az úszás oktatás óraszámának csökkentését határozta el. Nem volt vitatott, hogy az iskolavezetők megállapodása és javaslatuk alapján az önkormányzat képviselő-testülete határozott arról, hogy az alperesnél az úszásoktatás ellátásához az új tanévtől egy főt kell biztosítani, tehát az önkormányzat képviselő-testülete olyan a munkáltatót érintő – a feladatok csökkenéséből adódó – döntést hozott, hogy az alperesi iskolából fél álláshelyet elvont. Miután a perbeli időszakig az alperes iskolában az úszásoktatás folytatására 1,5 státusz volt biztosított, és ezt a képviselőtestület hivatkozott döntése egy főben határozta meg, az alperes a 1,5 státuszon foglalkoztatottak közül – kinevezés módosítás hiányában – mindenképpen az egyik közalkalmazott jogviszonyának megszüntetésére kényszerült. Alaptalan volt a felülvizsgálati kérelem azon érvelése, mely szerint kizárólag a részmunkaidőben foglalkoztatott közalkalmazott jogviszonya lett volna megszüntethető. A kifejtettekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
III. Foglalkozási megbetegedés – az állapotrosszabbodás és a nem vagyoni kárigény
A munkaügyi bíróság ítéletében kötelezte az alperest a felperes javára 700.000,- forint nem vagyoni kártérítés megfizetésére. Az ezt meghaladó – további 3.000.000,- forint nem vagyoni kár iránti – keresetet elutasította. A bíróság megállapította, hogy az 1942-ben született felperes 1960-tól dolgozott az M. Ércbányászati Vállalatnál, 1984-ig földalatti beosztásokban, ezt követően rehabilitációs eljárás keretében külszíni munkakörben 1990-ig, amikor rokkantsági nyugdíjba helyezték. A felperesnél 1984-ben szilikózis foglalkozási megbetegedéssel összefüggésben 26%-os munkaképesség-csökkenés alakult ki, mely 1999. évre súlyosbodott, és 50%-os munkaképesség-csökkenést eredményezett. Az erre alapított 2005. évben érvényesített nem vagyoni kártérítési igényét az alperes munkáltató elévülésre hivatkozással elutasította. 2006. november 1-jétől a felperes szilikózisból származó munkaképesség-csökkenése már 100%-os, a zaj okozta halláskárosodás foglalkozási megbetegedése 26%, vibrációs ártalom foglalkozási megbetegedése 16%, összbaleseti szempontból pedig 100%-os munkaképesség-csökkenése állapítható meg, melynek következtében a felperes II. csoportú rokkanttá vált. A levont jogkövetkeztetés szerint nem vagyoni kártérítés a szilikózis foglalkozási eredetű megbetegedés 50%-os munkaképesség-csökkenést okozó mértéke súlyosbodásáért illetheti meg a felperest, miután az 50%-os munkaképesség-csökkenést fenntartó szilikózisra alapítva elévülési időn belül nem terjesztett elő igényt. A bíróság szerint a felperes egészségi állapotában a szilikózis foglalkozási megbetegedésével összefüggésben 1999-től 2006. november 1-jéig olyan mértékű állapotromlás következett be, amely miatt új igényként nem vagyoni kárpótlásra lett jogosult. Az igazságügyi orvosszakértői vélemény alapján a szilikózis eredetű munkaképesség-csökkenés 100%-ra változott. Ez a korábban is fennálló életvitelbeli korlátozottságok súlyosbodását, kiegészülését, és újabb korlátozottságot eredményezett annyira, hogy a felperesnél már nyugalmi helyzetben is fennállnak a fulladási tünetek. A tüdő eredetű szívbántalom okán a keringés egyensúlyában is rosszabbodás következett be, amely lábainak dagadásában, a fulladásérzet fokozódásában, a korábbinál intenzívebb fáradékonyságban, a felső légúti fer-tőzésekre való fogékonyság erősödésében jelenik meg. E tünetek a felperes mindennapi élettevékenységét elnehezítik. Mozgásában, házkörüli, háztartási teendők ellátásában, szabadidő eltöltésében oly mértékben korlátozzák, amely az alperes által peren kívül már elismert és teljesített 1.300.000,- forint nem vagyoni kártérítésen felül – figyelemmel a felperes szilikózis mellett fennálló egyéb egészségkárosodásaira is – az igény esedékessé válásakor fennállt ár- és értékviszonyok alapján további 700.000 forint nem vagyoni kártérítést alapoz meg az igény keletkezésétől számított késedelmi kamattal növelt összegben [Mt. 177. § (2) bekezdés, Mt. 159. §, Ptk. 301. § (1) bekezdés].
Másodfok: emeli a nem vagyoni kártérítés mértékét
A másodfokú bíróság az alperest terhelő tőkemarasztalás összegét 1.200.000,- forintra és kamataira, felemelte. Helytállónak ítélte, hogy a felperes egészségi állapotában a szilikózis foglalkozási megbetegedésével összefüggésben 1999-től 2006. november 1.-jéig következett-e be olyan mértékű állapotromlás, amely miatt új igényként nem vagyoni kárpótlásra jogosult. A korábbi 50%-os mértékű munkaképesség-csökkenés 100%-osra változása a felperes egészségi állapotában jelentős rosszabbodást jelent, amelynek következtében önálló kár- kötelemként nem vagyoni kárpótlásra vált jogosulttá
Ennek összege megállapításánál az elsőfokú bíróság helyesen értékelte a rendelkezésre álló tényeket, adatokat. A felperes okiratokkal igazolta, hogy 2008. április 2-ától oxigénterápiát írtak elő számára, amely oxigénpalack használatával jár együtt.
Felülvizsgálat: állapotrosszabbodása miatt emeljék a kártérítést
A felperes felülvizsgálati kérelme az elsőfokú ítéletben foglalt marasztalási összeg 3.700.000,- forintra történő felemelésére irányult. A bíróságok okszerűtlen mérlegeléssel állapították meg a nem vagyoni kártérítés összegét. Nem értékelték ugyanis, hogy az állapotrosszabbodás következtében a felperes az életére minden tekintetben kiható károsodást szenvedett: mozgásában, önmaga ellátásában, embertársaival való kapcsolatában az élettere beszűkült, állandó orvosi felügyeletre, kezelésre szorul, mindez pszichikailag is megviseli.
Legfelsőbb: csak az állapotrosszabbodással kapcsolatos nem vagyoni hátrányok kompenzálhatók
A felülvizsgálati kérelem alaptalannak minősült. A felperes 100 %-os munkaképesség-csökkenését eredményező szilikózis megbetegedése egy hosszabb folyamat eredményeként keletkezett. A felperes az alperesnél azonban nem vagyoni kártérítést nem igényelt sem akkor, amikor a szilikózis 26%os, sem pedig akkor, amikor már 50%-os munkaképesség-csökkenést eredményezett, holott életminősége a szilikózis megbetegedés következtében ekkor már jelentősen romlott. A légzési panaszok, a fulladásos tünetek, a köhögési rohamok, a fizikai terhelhetőség nagymérvű lecsökkenése már 1984-ben, illetve 1999. évben nem vagyoni kárigényt alapozott volna meg, így kizárólag az állapotrosszabbodásra visszavezethető nem vagyoni hátrányok kompenzálhatók a jelen perben érvényesített nem vagyoni kártérítéssel, melynek megállapított mértéke ezzel arányos. A fentiekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
Bíró, Legfelsőbb Bíróság

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
Magyar Tudomány. Elitszûrés Quo vadis, Európa? A paleomágneses idõskála A kognitív pszichológia sémafogalma Az MTA új levelezõ tagjainak bemutatása - PDF
Magyar Tudomány. Elitszûrés Quo vadis, Európa? A paleomágneses idõskála A kognitív pszichológia sémafogalma Az MTA új levelezõ tagjainak bemutatása
Download "Magyar Tudomány. Elitszûrés Quo vadis, Európa? A paleomágneses idõskála A kognitív pszichológia sémafogalma Az MTA új levelezõ tagjainak bemutatása"
1 Magyar Tudomány Elitszûrés Quo vadis, Európa? A paleomágneses idõskála A kognitív pszichológia sémafogalma Az MTA új levelezõ tagjainak bemutatása
2 Magyar Tudomány 2004/7 A Magyar Tudományos Akadémia folyóirata. Alapítás éve: 1840 CXI. kötet Új folyam, IL. kötet, 2004/7. szám Fôszerkesztô: Csányi Vilmos Vezetô szerkesztô: Elek László Olvasószerkesztô: Majoros Klára Szerkesztôbizottság: Ádám György, Bencze Gyula, Czelnai Rudolf, Császár Ákos, Enyedi György, Kovács Ferenc, Köpeczi Béla, Ludassy Mária, Niederhauser Emil, Solymosi Frigyes, Spät András, Szentes Tamás, Vámos Tibor A lapot készítették: Csapó Mária, Gazdag Kálmánné, Halmos Tamás, Jéki László, Matskási István, Perecz László, Sipos Júlia, Sperlágh Sándor, Szabados László, F. Tóth Tibor Lapterv, tipográfia: Makovecz Benjamin Szerkesztôség: 1051 Budapest, Nádor utca 7. Telefon/fax: Kiadja az Akaprint Kft Bp., Bártfai u. 65. Tel.: Elôfizethetô a FOK-TA Bt. címén (1134 Budapest, Gidófalvy L. u. 21.); a Posta hírlapüzleteiben, az MP Rt. Hírlapelôfizetési és Elektronikus Posta Igazgatóságánál (HELP) 1846 Budapest, Pf. 863, valamint a folyóirat kiadójánál: Akaprint Kft Bp., Bártfai u. 65. Elôfizetési díj egy évre: 6048 Ft Terjeszti a Magyar Posta és alternatív terjesztôk Kapható az ország igényes könyvesboltjaiban Nyomdai munkák: Akaprint Kft Felelõs vezetõ: Freier László Megjelent: 15,35 (A/5) ív terjedelemben HU ISSN
3 Tartalom Makai Mihály: A tudomány igazsága kontra igazság tudománya 678 Braun Tibor Zsindely Sándor: Elitszûrés 691 Chikán Attila: A hiány szerepe az átmenet szellemi elõkészítésében 698 Kovács László: Quo vadis, Európa A népességszám alakulása a XX. században és a XXI. század elsõ felében 708 Cserni Gábor: Az õrszemnyirokcsomók elmélete emlõrákban 718 Gercsák Gábor: Néhány mûvelõdéstörténeti emlékünk Hollandiában 724 Péntek János: A magyar nyelv szótárai, nyelvtanai, kézikönyvei és a határon túli magyar nyelvváltozatok 729 Tomka Béla: Az összehasonlító történetírásról 732 Márton Péter: A paleomágneses (földmágneses) idõskála 743 Scharle Péter: A kognitív pszichológia sémafogalma és a többciklusú felsõfokú képzés szintjei 748 Gulyás Attila: Gátló idegsejtek sokféleségének szerepe az agykéreg aktivitásának szabályozásában 759 A világ tudománya magyar diplomaták szemével Szalai-Szûcs Ildikó: Az Egyesült Királyság innovációs stratégiája 771 Tudós fórum Tóth Pál Péter: Hogyan hasznosultak a magyarországi támogatások a környezõ országok magyar felsõoktatásában és kutatásában? 775 Vélemény, vita Péter László: Néhány gondolat a természettudományi kutatások finanszírozásáról Magyarországon 785 Bemutatkozás Az MTA új levelezõ tagjai Bitskey István 789 Domokos Gábor 790 Hargittai Magdolna 792 Major Péter 793 Orosz István 794 Megemlékezés Csapody Csaba (Rozsondai Marianne) 797 Sakae Shimizu (Berényi Dénes) 799 Kitekintés (Jéki László Gimes Júlia) 800 Könyvszemle Jubileumi csokor Csapody Csaba tiszteletére (Muszka Erzsébet) 805 Minerva idomított baglya avagy a fenntartható filozófia (Jobbágy József) 806 József Szentpéteri: Archäeologische Denkmäler der Awarenzeit in Mitteleuropa I-II. (Mersdorf Zsuzsa)
4 Magyar Tudomány 2004/7 A tudomány igazsága kontra igazság tudománya* Makai Mihály az MTA doktora, tudományos tanácsadó, egyetemi tanár KFKI, BME, Nukleáris Technikai Intézet 1. Az igazságszolgáltatás nehéz helyzetben van. Ennek igazolására fel lehet hozni a társadalom igazságérzete és a bíróságokon megszületõ ítéletek közti különbséget. A legnagyobb visszhangot kiváltott esetek egyike az amerikaifutball-sztár, O. J. Simpson esete, akit az ügyvédek megvédtek, noha a közvélemény meg volt gyõzõdve bûnösségérõl. A szociológusok egyébként is azt vetik az igazságszolgáltatás szemére, hogy akinek pénze van, az szinte mindent megúszhat, a szegény a bíróságon nehezen találja meg igazságát. A bíróságok hazai megítélése legalább ennyire ellentmondásos. Gyakoriak az egymásnak ellentmondó elsõ- és másodfokú ítéletek, emiatt sokakban él a gyanú, hogy a politika beleártja magát az ítélkezésbe. A bíróság elé kerülõ ügyek jelentõs részében nem kizárólag jogi vitáról van szó, a jogi vitát megelõzi a tényállás tisztázása. A bírósági ügyek nagy részében ugyanis a felek nem tudnak megállapodni a tényállásban, következésképpen a bírósági munka jelentõs részében a bíróság nem jogi ügyekkel foglalkozik. Ebben a lépésben tényeket, tények közötti kapcsolatot kell a bíróságnak tisztázni. A bíráskodás kiszámíthatósága, megítélése jelentõs részben azon múlik, milyen módszerekkel történik a tényállás tisztázása. Aki bírósághoz fordul, joggal várja el, hogy ügyét racionális megfontolások alapján vizsgálják. * Ezúton szeretném hálámat kifejezni az MTA Sugárvédelmi, Környezetfizikai és Reaktorfizikai Bizottság azon tagjainak, akik elláttak forrásanyagokkal. Jelen dolgozat célja annak vizsgálata, hogyan történik a bíróságon egy, a tárgyalt ügyhöz kapcsolódó tény vagy állítás igaz vagy hamis voltának megállapítása. Azért választottam ezt a kérdést, mert a tudomány ezeket a kérdéseket teszi fel évszázadok óta, jól kidolgozott technikákkal rendelkezik a kérdés eldöntésére, nem indokolatlan tehát a tudomány módszereit keresni a bírósági gyakorlat adott részletében. Az alábbiakban megmutatom, hogy a bírósági ténymegállapítás során felhasználandó fogalmak, a felhasználandó eszközök és eljárások mind kapcsolódnak a racionalitáshoz. A felvetett kérdés fontosságához kétség nem férhet. Nincs olyan bíró, aki a peres ügyekben elõforduló kérdések akárcsak egy kis részében is szakértõ lenne, hiszen a bíró arról ismerszik meg, hogy fõként jogi kérdésekben különösen járatos. Az esetek egy részében tehát olyan személy dönt, aki a tényállás meghatározása szempontjából laikus. Például, még egy egyszerû rágalmazási ügyben is a bírónak esetleg mély nyelvi kérdésekben kell döntenie. Nézzük most a kérdés technikai oldalát. A bíróság, felismervén, hogy a tényállás kiderítése szempontjából laikus, szakértõhöz fordulhat. Azonban bármely fél szakértõi véleményt hozhat fel igaza bizonyítására, amikor is a bíró nagy valószínûséggel nehéz helyzetben találja magát, ugyanis általában a szakértõi vélemények között ellentmondás van, az ellentmondást a bíróság saját, szokásos eszközeivel (tanú- 678
5 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya vallomások, szembesítés, keresztkérdések) igyekszik kideríteni. Egy környezetszennyezés, egy kártérítés megítéléséhez a bíróságnak azt kell kimondania, hogy két adott esemény között ok-okozati kapcsolat áll fenn. Más esetben a bíróságnak azt kell eldöntenie, két, ellentmondó eredményre jutó vizsgálati módszer közül melyiknek higgyen. A két felhozott példa, akárcsak az eldöntendõ kérdések többsége nem jogi természetû, eldöntésére a jog eszközei nem feltétlenül alkalmasak. Maguk a problémák a bennük szereplõ fogalmak (például oksági kapcsolat) szabatos értelmezése és a felhasználható eszközök rögzítése nélkül tág határok között átértelmezhetõek, következésképpen a döntés is tetszés szerinti lehet. 2. Az 1. pontban említett elégedetlenség egyik oka, hogy a bíróságok másként mûködnek, mint azt elvárnánk. A közvélemény azt várja, hogy a hatályos törvények alapján a bíróság az eléje kerülõ ügyet objektíven megvizsgálja, ítéletét gondos mérlegelés után hozza meg. A bíróságtól pártatlanságot, objektivitást, gondosságot várunk el. A pártatlanság azt jelenti, hogy a bíró csak az eléje kerülõ bizonyítékokat mérlegeli, a peres felek társadalmi állását, vallását, egyéb tulajdonságait nem veszi figyelembe, személyi szimpátiától és antipátiától mentes. Az objektivitás és a gondosság azt jelenti, hogy a bíróság döntéseit ismert és általánosan elfogadott elvek alapján, ismert és általánosan elfogadott módszerek alkalmazásával hozza meg. Kissé leegyszerûsítve, a közvélemény olyan igazságszolgáltatást vár, ahol a jogszabályok egy ellentmondásmentes szabályhalmazt alkotnak, amiben a tények ismeretében, pusztán logika segítségével bárki eligazodhat. A bírósági módszerek pedig mindenki által átláthatóak, közérthetõek és elfogadottak. Ezért ha valaki megsérti a törvényeket, elõre meghatározható a várható büntetés. Ezek az elvárások azonban gyakran nem teljesülnek, ennek egyik oka, hogy az említett elvárások irreálisak. Meg kell említeni, hogy egyes esetekben ez az elvárás annyira erõs, hogy a bíróság úgy érzi, nyomás alatt áll. Ez a nyomás kiélezett történelmi helyzetekben leplezetlenül is jelentkezik. Közismert, hogy nagy politikai változások után (háború, forradalom) tömeges megtorlás következik, ennek egy részét könnyen megjósolható, a közvélemény által jogosnak tartott ítéletek támasztják alá. Az említett elvárások több ok miatt is irreálisak. Elsõsorban a jog nem axiomatikus rendszer, ennek egyik jele, hogy a bírónak esetenként egyéni mérlegelést biztosít a jog. Továbbá, az ítélet mindenképpen függ a tényállástól. Amennyiben nincsenek kellõen pontosan kidolgozva a tényállás megállapításának szabályai, módszerei, és a bíró tág lehetõségek között választhatja meg a bizonyítás eszközeit, szinte tetszés szerinti tényállást lehet igazolni. Ez is hozzájárulhat az ítéletek megjósolhatatlanságához. 3. Az utóbbi években ha nem is a magyarországi bíróságokon elõtérbe kerültek a nagy értékû kártérítési ügyek, többek között orvosi mûhibák és környezetszennyezés kapcsán. Például felhozható, hogy az egyik legnagyobb összegû, bíróságon megítélt kártérítés egy dohánygyárat sújtott. 1 A modern ipar egyik velejárója, hogy egyre nagyobb károk kísérhetnek egy-egy ipari balesetet. Becslések szerint például egy szénerõmû több száz kilométeres körzetben van hatással a növénytermesztés hozamaira, egy hibás bányászati tevékenység pedig egy nagy folyó halállományát képes kipusztítani. Ezen ügyek közös vonása, hogy a kár idõben és térben elhúzódva jelenik meg. Amennyiben 1 Az Associated Press október 5-i híre szerint a 47 éve dohányzó, tüdõrákos amerikai Betty Bullockot (64 éves) 28 milliárd dolláros kártérítés illeti a Phillip Morris cégtõl, mert a cég hibája miatt nem volt tisztában a dohányzás veszélyeivel. Lásd még: com/2002/law/12/18/tobacco.verdict 679
6 Magyar Tudomány 2004/7 nem sikerül pontosan tisztázni, mi hozható kapcsolatba a kárt okozó tevékenységével, a kár nem becsülhetõ pontosan. Az említett hatás ráadásul hol jelentkezik, hol nem (nem minden dohányos kap tüdõrákot, és nem minden káposztatõ satnyul el). Ez utóbbi jelenségre erõteljesen ráirányította a figyelmet egy kijevi utat megjárt sofõr halálával kapcsolatos kártérítési ügy. A perben a sofõr özvegye kért kártérítést férje haláláért, azt állítva, hogy a halál oka kapcsolatban áll a korábban, Kijevtõl kb. hatvan kilométerre fekvõ Csernobilban három hónappal korábban bekövetkezett reaktorbalesetet kísérõ radioaktív sugárzással, tehát a kijevi fuvarral. Egy adott ember halála nem hozható kauzális kapcsolatba a csernobili balesettel, hiszen a kis intenzitású radioaktív sugárzás hatása néha jelentkezik, néha nem. Ilyen esetekben hogyan kell eljárni? Egyes orvosi beavatkozások vagy a környezet hatásának egészségügyi következményeit meglehetõsen nehéz követni, de legalább a szabályok, az összefüggések ismertek. Van azonban az életnek olyan területe is, a gazdaság, amely gyakran szerepel a bírósági ügyekben. A gazdaságban az emberi tevékenységet csak részben irányítják objektív szabályok, legalább ennyire fontosak az íratlan szabályok és a szokások. Itt a tényállás meglehetõsen szubjektív, ez megnehezíti a bíróság döntését. Az alkalmazott módszerek is kevésbé objektívek. Összefoglalásul megállapítható, hogy a bíróságok elé kerülõ ügyek jelentõs része csak speciális ismeretek segítségével, bonyolult eljárás keretében tisztázható. Ezek az ismeretek egyetlen emberben nem találhatóak fel, a bíróságnak pedig bármilyen ügyben biztosítania kell az ügy megnyugtató elbírálását. Az átláthatóság megkövetelné egységes ténymegállapító eljárások alkalmazását, a szubjektív elemek minimumra szorítását. 4. A bírók felkészültek a jogi kérdések megítélésére, noha amint láttuk, az ügyek megítélése sokkal inkább múlik a kérdés feltevésén, röviden a tényálláson. A tényállás felderítéséhez viszont nem jogi végzettség szükséges. Egyszerû esetben a peres felek ellentmondó állításaiból kell a bírónak megállapítania a tényállást. A fenti esetek eléggé bonyolultak, ezekben a tényállás kiderítése sokkal bonyolultabb, semmint hogy szembesítéssel vagy a hagyományos bírósági eszközökkel a tényállás tisztázható lenne. A tényállás tisztázására a bíróság segítséget vesz igénybe. Az évi III. törvény (a polgári perrendtartás) X. fejezete foglalkozik a bizonyítási eljárással. A döntéshez szükséges tények megállapítására a bíróság bizonyítást rendel el. A tények megállapítása az alábbi elvek szerint történik: a.) Ha a kérdéses tényt egyik peres fél sem vitatja, akkor azt a bíróság valósnak fogadja el. b.) A bíróság az általa köztudomásúnak ismert tényeket valósnak fogadhatja el. c. ) Egy tényt annak a félnek kell bizonyítania, amelyiknek érdekében áll. d.) A bizonyítás eszközei a tanúvallomások, a szakértõi vélemények, a szemlék, az okiratok és egyéb tárgyi bizonyítékok. e.) Eskünek a perben helye nincs. Az a.) pont szerint, ha valamelyik fél nem ismeri fel érdekeit (mert például a technikai részletekkel nincs tisztában 2 ), akkor a bíróság meg sem kísérli az objektív tényállás kiderítését. Nem objektív a b.) pont attól, hogy valami általánosan elfogadott (mint volt egykoron a boszorkányok léte), attól az még nem feltétlenül igaz. A c.) pont felteszi, hogy a felek felismerik saját érdekeiket, és képesek annak technikai (nem jogi) érvényesítésére. Felteszi azt is, hogy a felek képesek szakértõket alkalmazni. A d.) pont- 2 A pontokban említett egyik-másik szakvéleménnyel kapcsolatban a következõ kérdést tehetné fel egy ügyvéd: De bíró úr, csak nem ezt az általánosságokban mozgó locsogást tekinti szakvéleménynek? Ilyen kérdést azonban egy laikustól nem várhatunk. 680
7 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya ban felsorolt eszközök a bíróságok hagyományos eszköztárából valók, tudományos tényállás tisztázására vagy tudományos vita eldöntésére az utóbbi egy-két évszázadban nem használják. A felsorolásból kitûnik, a bizonyítás nem veszi figyelembe a modern kor problémáit. Mielõtt erre kitérnénk, vegyük számba azokat a feladatokat, amelyek a bizonyítás során felmerülnek. 5. A tényállás tisztázása az esetek nagy részében a következõ dilemma feloldására egyszerûsíthetõ: fennáll-e két, idõben és térben távoli esemény között ok-okozati kapcsolat? Az esetek egy másik, szintén jelentõs részében azt kell eldönteni, hogy ha egy esemény megtörtént, az kizár-e egy másik eseményt. Ezekkel a kérdésekkel analóg kérdéseket vizsgál a tudomány. Az alábbi állítások többnyire a Daubert kontra Merrell Dow Pharmaceuticals 3 ítélettel kapcsolatos állásfoglalásból valóak, és a tudománnyal kapcsolatos általános megállapításokat tartalmaznak, lásd a 7. pontban. Úgy vélem azonban, különbséget kell tenni a tudomány általános eszközei és konkrét eljárásai között. A két dolog közti különbség jól látható a tudományos nézetek néha generációkon át tartó küzdelme mint általános, és egy adott disszertáció védése mint konkrét eljárás között. A kvantummechanika születése óta teret ad a legkülönfélébb értelmezéseknek. Ha azonban valaki a teleportációra épülõ mérési módszerrõl írt disszertációját védi, a kétségtelenül meglévõ vitás kérdések ellenére a disszertáció értékelését nem lehet halogatni. Vegyük tehát szemügyre azokat az eszközöket, amelyekkel a tudomány keresi a választ a fenti típusú kérdések megválaszolására! Miközben egy jogi vitában fennáll az ártatlanság vélelme (azaz a vádlott mindaddig 3 és US&vol=509&invol=579 ártatlan, amíg bûnösnek nem bizonyul), addig a tudományos vitában egy állítás mindaddig hamis, amíg igaz voltát be nem bizonyítják. Amennyiben egy állítás többféle módon megfogalmazható, a pozitív állítás bizonyítását kell elõnyben részesíteni. A tudomány következtetéseit folyamatosan ellenõrzik, ha pedig szükséges, az állításokat revideálják. Ezzel szemben a bíróságokon a döntés végleges (noha itt sem mindig helyes). Ez az állítás ugyan általában igaz, azonban egy adott disszertáció elbírálásakor nem érvényes, ott a tudomány aktuális állása szerint döntenek. A tudomány állításainak ellenõrzésére nincsenek idõkorlátok, a bírósági döntésnek viszont ésszerû idõn belül meg kell születnie. Ez az állítás sem érvényes egy disszertáció elbírálásakor. A tudomány gyakran sok pénzt költ egy-egy állítás igazolására vagy cáfolatára, a bíróságnak racionális költségekbõl kell mûködnie. Ez az állítás sem érvényes egy disszertáció állításainak elbírálásakor, a vitás állítás cáfolatára nem fognak drága, idõigényes kísérleteket végezni. A tudományban egy-egy területen számos hipotézis van jelen egyszerre, ezek részben konkurensei egymásnak, részben jól megférnek egymás mellett. A tudomány fejlõdése során hullanak el azok a hipotézisek, amelyek nem válnak be. A tudomány nem a világról szóló enciklopédikus tudás tárháza, hanem a világ magyarázatára felajánlott elméletek összessége. Ezeket az elméleteket állandóan tesztelik és finomítgatják. Felmerül a kérdés: vajon a tudományos vitákban mindig helyes döntés születik? Hosszú távon igen, amikor azonban egy adott kérdésben kell korlátos idõ alatt dönteni, elõfordulnak hibás döntések. A döntéshozónak viszont megadatik az a kellemes érzés, hogy õ helyesen járt el az adott idõpontban. 681
8 Magyar Tudomány 2004/7 A döntés módszere minden alkalommal a kérdés sokoldalú megközelítése, az érvek és az ellenérvek gondos vizsgálata, az ellenfél meggyõzése. Ez a módszer kiszûri a szubjektivitást, a véletlen tévedés lehetõségét a tudomány aznapi állása szerint. 6. Külön meg kell vizsgálni a szakértõ szerepét bizonyítási eljárásban. Az évi III. törvény X. fejezetének ban esik szó a szakértõk szerepérõl. Szakértõt akkor kell kirendelni, ha a perben jelentõs tény vagy egyéb körülmény megítéléséhez olyan különleges szakértelem szükséges, amellyel a bíróság nem rendelkezik. Szakértõt csak jogszabályokban felsorolt intézményekbõl lehet kirendelni. A bíróság a szakértõnek kérdéseket tesz fel, amelyeket meg kell válaszolnia. A 182. (3) alapján Ha a szakvélemény homályos, hiányos, önmagával vagy más szakértõ véleményével, illetve a bizonyított tényekkel ellentétben állónak látszik, a szakértõ köteles a bíróság felhívására a szükséges felvilágosítást megadni. Indokolt esetben új szakértõt is ki lehet rendelni. A bíróság indokolt esetben szakértõ véleményt kérhet kijelölt szakértõi testülettõl, szervtõl. Látható, hogy a joggyakorlat egészen más szerepet tulajdonít a szakértõnek, mint amivel a tudományos vita bármelyik szereplõje rendelkezik. Itt nincs szó a vélemények ütköztetésérõl, a másik fél meggyõzésérõl. Ez számos veszélyt rejt magában. Közismert, hogy a tudományban különféle nézetek, iskolák létezhetnek, a nézetek között jelentõs különbségek lehetnek. Az egészségügyi kérdések tekintetében egészen más szakvéleményt fog adni egy hagyományos kínai gyógyítással foglalkozó orvos (noha esetleg ugyanolyan végzettsége van, mint egy európai értelemben vett orvosnak). Ugyan hogyan tudja eldönteni az igazságügyben dolgozó bíró, hogy egy gyógyszerhatással kapcsolatos vitában a két, jó nevû, de rivalizáló iskolát képviselõ intézmény közül melyik véleménye a mérvadó? Mi a helyzet, ha a feltett kérdésben nincs általánosan elfogadott álláspont? Egyes esetekben a bíró annál nehezebb helyzetbe kerül, minél több szakértõt kérdez meg. Arra számíthat, hogy több, összebékíthetetlen szakvélemény birtokában neki magának kell döntenie a számára ismeretlen kérdésben. 7. Ebben a pontban az amerikai bíróságok gyakorlatából vett példákat idézünk. Amerikában nagy visszhangot váltott ki 1993-ban a Daubert kontra Merrell Dow Pharmaceuticals ügy. A Merrell Dow Pharmaceuticals forgalomba hozott egy terhességkor fellépõ hányinger elleni gyógyszert Bendectin néven. Egy házaspár pert indított a cég ellen, mert két gyermekük is rendellenességekkel született, és azt állították, hogy ez a Bendectin következménye. Idõközben a céget ben megvette a Hoechst AG, és önkéntesen visz-szavonta a Bendectint a piacról, noha a cég hangoztatta, hogy a szabványos tesztek szerint a Bendectin nem veszélyezteti a magzatot. A szülõk által felkért szakértõk azt javasolták a bíróságnak, a gyógyszer hatásait újabb módszerekkel értékelje. A szakértõk, akiket a bíróság meghallgatott, vagy a szülõknek, vagy a gyógyszergyártó cégnek dolgoztak. Természetesen a két fél szakértõi nem tudtak megegyezni. Az elsõfokú bíróság a szülõk ellen döntött, mondván, hogy csak a hagyományos módszerek használhatóak a bizonyítás során, az újabb eszközök nem. A Legfelsõbb Bíróság (USA) 1993 júniusában meghozott döntése viszont kimondta, hogy a bíráknak mérlegelniük kell számos tényezõt, amikor abban döntenek, meghallgatnak-e egy új tudományos elméletet a bizonyítás során vagy sem. Nem kielégítõ egyszerûen annak eldöntése, melyik elmélet az általánosabban elfogadott. Természetesen mindkét ítéletet többen is kommentálták. A vizsgált eset nem jogi vonatkozásai miatt érdekes, hanem a benne található állásfogla- 682
9 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya 4 frye.htm 5 beach.htm lások miatt. A bíróságnak ugyanis abban a kérdésben kellett állást foglalnia, milyen eszközök elfogadhatóak a tényállás kiderítésére, hiszen a két születési rendellenességgel született gyermek szülei egy olyan gyógyszerrõl kívánták kimutatni annak ártalmas voltát, ami átment a hagyományos teszteken. Ha ebben az esetben enged a bíróság, várhatóan számos hasonló kereset érkezik majd a bíróságokhoz. A tényállás tisztázása során felhasználható eszközöket korábban a Frey kontra Egyesült Államok ügyben ban hozott ítélet alapján szabályozták. Az angolszász bíróságokon a precedensek alapján jár el a bíróság. Ebben az ítéletben az a kérdés is szerepelt, elfogadható-e bizonyítékként a szisztolés vérnyomás mérése, ami a hazugságvizsgálat egyik elõfutára volt. Akkor a District of Columbia fellebbviteli bírósága kijelentette: Nehéz meghatározni, mikor lép ki egy tudományos elv vagy felismerés a kísérleti stádiumból, és lép be az igazolt elvek, felismerések közé. Valahol ebben a szürke zónában kell felismerni az elv bizonyító erejét, és miközben a bíróságok nagy utat fognak megtenni, amíg beengedik az elismert tudományos elméletekre vagy felfedezésekre épülõ szakvéleményt a bíróságokra, addig is elengedhetetlen, hogy a következtetések alapjának az adott terület tudományos eredményeire kell épülnie. A továbbiakban az állásfoglalás kifejti, hogy a vérnyomásmérés nem ért el olyan tudományos elismertséget 1923-ban, ami indokolná bizonyításban való alkalmazását. A kérdés tehát: mikor lehet a bíróságon egy korábban megállapított tényt kétségbe vonni, a tudományos eszközöket a bizonyítás során felhasználni. Egy másik ügy (Beech Aircraft Corp. kontra Rainey, ) kapcsán viszont ugyanebben a kérdésben az alábbi állásfoglalás született: Minden fontos bizonyíték felhasználható, kivéve, ha azt kizárja az USA alkotmánya, a Kongesszus valamely határozata, vagy a Legfelsõ Bíróság vagy más alkotmányozó hatóság ítélete. A fontos bizonyíték definíciója: bármely olyan beavatkozás, amelynek következtében valamely tény, amely a tényfeltárás során valószínûbbé vagy kevésbé valószínûvé válik, mint amilyen a bizonyíték nélkül lenne. A bírák döntését elõsegítõ ítéletek tára (Rules) tartalmaz egy útmutatást (Rule 702), ami a szakvéleményekkel kapcsolatos. Ha tudományos, technikai vagy más speciális ismeret segít a tárgyalónak a bizonyítékot megérteni, vagy az ügyben egy tényt megállapítani, egy tanú, aki tudásánál, megszerzett gyakorlatánál, jártasságánál, képzettségénél fogva szakértõnek tekinthetõ, tanúskodhat véleményével vagy egyéb módon. A fenti állásfoglalásokban nem esik szó arról, hogy a szakvéleménynek általánosan elfogadott alapokon kell állnia ahhoz, hogy a bíróság azt figyelembe vegye. Ugyanakkor szó sincs arról, hogy szakvéleményként bármit a bíróság elé lehetne engedni. A tárgyaló bírónak joga van mérlegelni az eléje tárt szakértõi véleményeket, és neki kell biztosítania azt, hogy a felhasznált szakvélemény lényeges és megbízható legyen. A szakvéleménynek tudományos ismereteket kell tartalmaznia. Itt a tudományos jelzõ a tudomány által elfogadott módszereket és eljárásokat jelenti. A tudás pedig megbízható alapokon álló ismeretek halmazát jelenti. A tudományos ismeret pedig magában foglalja a rendszeres ellenõrzést, a tudomány eszköztárának használatát. A bírónak tehát az elébe kerülõ szakértõi jelentésrõl el kell döntenie, hogy az tudományos ismereteket tartalmaz-e, segíteni fogja-e a bíróságot az eldöntendõ kérdés tényeinek megértését. Az elmondottak szerint ezt a bíróság akkor teheti meg, ha a szakértõ által felhasznált elvekrõl, módszerekrõl el tudja dönteni, azok 683
10 Magyar Tudomány 2004/7 mennyire felelnek meg a tudomány követelményeinek. A bíróságnak tehát el kell tudnia választani a tudományos módszereket a tudománytalanoktól. A tudományos módszertan hipotéziseket fogalmaz meg, és azok a hipotézisek tudományosak, amelyeket ellenõrizni lehet (falszifikálhatóság, Karl R. Popper szerint). Ebben a tekintetben sokak szemében alapvetõ fontosságú, hogy a szakvéleményben felhasznált elvek, módszerek átestek-e a tudományos minõségbiztosítás eljárásain, azaz közölték-e a megfelelõ szakközönség elõtt, átesett-e peer review-n. Ezen túl, a bíróság számára döntõ lehet a vizsgálati módszer megbízhatósága, a hiba gyakorisága. (Amikor a hangfelvételek megjelentek a bírósági ügyek ténymegállapítása során, a bíróságnak azt kellett mérlegelnie, milyen bizonyossággal állapítható meg egy adott felvételrõl, kiknek a hangja hallható a felvételen. Ennek a mûszaki paraméternek döntõ szerepe van abban, egy adott felvételt fel lehet-e használni a bizonyítási eljárás során vagy nem.) Végül, felmerül a módszerek egy adott szakmán belüli elfogadottságának kérdése. Többen hangot adtak félelmüknek, hogy az ítélet következtében az áltudományos nézetek is beszivárognak a tárgyalóterembe, a bíróságokat el fogja árasztani az áltudományos zagyvaság. Aki ezt a nézetet vallja, az alábecsüli a bíróságok lehetõségeit és a szemben álló nézetek ütköztetésében rejlõ potenciált legalábbis az USA Legfelsõbb Bírósága állásfoglalása szerint. A keresztkérdések, az ellenbizonyítás, a bizonyítási kényszer helyes megválasztása a szokásos és hatásos bírósági módszerek a bíróság elé kerülõ bizonyítékok ellenõrzésére. Persze más hátrányok is elõfordulhatnak. Van, aki attól tart, hogy a bizonyítási módszerek korlátozása az ortodox módszerek egyeduralmához fog vezetni, az igazság keresése pedig háttérbe szorul. 8. Az amerikai bírósági gyakorlat tehát meglehetõsen liberális, arra épít, hogy bármilyen legyen is egyébként a szakértõ, a bírósági ténymegállapítás során az áltudományos nézeteket leleplezik, bírósági eszközökkel eldönthetõ egy tudományos vita és megállapítható a tényállás. Kérdés azonban, hogy a tényállás területén járatlan bíró milyen esély-lyel indul az igazság kiderítéséért folyó ütközetbe. Ne felejtsük el, hogy minden szakmának megvan a maga saját fogalomkészlete, ezek megismerése, a fogalmak pontos meghatározása jelentõs idejû képzést igényel. A bíró esélyeinek mérlegelése elõtt vegyük szemügyre a tudományos vita és a bírósági per körülményeit. A bírósági eljárás leginkább egy tudományos fokozat elnyeréséért benyújtott dolgozat elbírálásához (amit egyszerûen védésnek szokás nevezni) hasonlítható. Ezzel kell tehát a tényfeltárás bírósági eljárását összehasonlítani. A védés elsõ lépéseként a fokozatot megszerezni kívánó jelölt ír egy dolgozatot, amelyben új, tudományos állításokat kell megfogalmaznia. A dolgozatot a jelölt benyújtja egy, a dolgozat témájában kompetens tudós testülethez (egy egyetem Doktori Tanácsához vagy az MTA Doktori Tanácsához). A dolgozatnak elõírt formai és tartalmi követelményeknek kell eleget tennie. A tudós testület kijelöl két-három, a dolgozat témájában különösen jártas, de a jelölttel közvetlen kapcsolatban nem álló, a megszerzendõ fokozattal már rendelkezõ személyt, a bírálókat. A bírálók feladata a dolgozatban található állítások cáfolata. A bírálóknak választ kell adniuk bírálatukban az alábbi kérdésekre: Tartalmaz-e a dolgozat új, tudományos eredményeket? Az új állítások elfogadhatóak-e? Javasolják-e a dolgozat alapján a fokozat odaítélését? A dolgozatban szereplõ új állítás akkor elfogadható, ha nincs ellentmondásban a 684
11 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya szakterület paradigmájával. Ha pedig egy új paradigmáról van szó, annak elõnyeit a jelöltnek be kell mutatnia a dolgozatban. A dolgozat nem tartalmazhat önellentmondást, a dolgozatban alkalmazott módszereknek az adott területen alkalmazhatónak (adekvátnak) kell lenniük. Ezután következik a tudományos vita, a védés. A védésnek évszázadok alatt csiszolt ceremóniája van. Elsõ lépésként a jelölt röviden ismerteti téziseit. Második lépésként a bírálók elmondják a dolgozattal kapcsolatos észrevételeiket, kifogásaikat, esetleg kérdéseket tesznek fel a dolgozattal kapcsolatban. A vita lényeges eleme, hogy a jelöltnek kielégítõ válaszokat kell adnia a bírálók kritikáira, kérdéseire. A jelölt válaszai után újra a bírálóké a szó, akik vagy vitatják a jelölt válaszait, vagy elfogadják azokat. A kialakuló vitába a védésen részt vevõ hallgatóság is bekapcsolódhat. Tekintettel arra, hogy a hallgatóság soraiban többnyire ott ülnek a jelölt közvetlen kollégái, barátai és irigyei is, esetenként parázs vita alakulhat ki. A vita célja egy öt-hét tagú, a dolgozat témájában járatos bizottság meggyõzése. Amint az elnök lezárja a vitát, a bizottság zárt ülésre vonul vissza; ezen a bírálók is részt vesznek, álláspontjuk kialakításához ilyenkor a bizottsági tagok kérdéseket tehetnek fel a bírálóknak, és megbeszélik a vita lefolyását. A zárt ülés végén a bizottság szavaz a fokozat odaítélésérõl. Fentieket összevetve a bírósági tényfeltárás eljárásával, az alábbi különbségeket látjuk: A tudományos vitában több hozzáértõt kell meggyõzni, míg a bíróságon egyetlen laikust (a bírót). A tudományos vita érvek és ellenérvek csatája, a bíróságon elõfordulhat, hogy a másik fél érveit meg sem ismeri a bíróság. A tudományos vitában eleve figyelembe veszik az érdekellentéteket, a bírósági eljárás a pártatlan szakértõ mítoszára épít. Tekintettel arra, hogy egy fokozat megvédéséhez szükséges idõ (egy-három év) összemérhetõ a bírósági perek átfutási idejével, valamint feltehetõen költségei sem múlják felül a bíróság egyéb költségeit, nehezen indokolható, miért nem ezt, hanem a jelenlegi bizonytalan, megbízhatatlan kimenetelû eljárást követik a bíróságok. 9. Ki lehet-e váltani a 7. pontban leírt bírósági gyakorlatot azzal, hogy eleve megszabjuk a szakértõk körét? Ehhez azt kell tisztázni, hogy a magányosan, egy jó nevû intézet alkalmazásában dolgozó szakértõ szükségszerûen tárgyilagos, szakszerû és az intézet szellemét tükrözõ szakvéleményt fog-e készíteni. Erre csak az a válasz adható: nem feltétlenül. A név nélküli szakértõi munka egyik helyszíne a szakmai folyóiratokba érkezõ kéziratok elbírálása. A rangos folyóiratokban alkalmazott peer review arra épül, hogy a kéziratot két független, a szerzõ elõtt nem ismert, a kérdést a dolgozat írójával vélhetõen azonos szinten ismerõ referens elolvassa, és kritikát fûz hozzá. Ezek a kritikák gyakran méltatlanok a folyóirat nevéhez. A szakértõi munkával kapcsolatban az alábbiakban foglalhatóak össze az általános hiányosságok: Az ellenõrzés hiánya. Az a tapasztalat, hogy a peer review során neves folyóiratok referensei is elképesztõen színvonaltalan véleményt írnak le, arra enged következtetni, hogy az ellenõrzés hiánya gyakran lustaságot és trehányságot szül. A szerzõ véleménye szerint az ellenõrzésre mindenképpen szükség lenne. Új elméletek. Gyakran elõfordul, hogy egy adott területen megjelenik egy új elmélet. Ezt eleinte vitatják, esetleg módosítják vagy elvetik, de ez csak évek múlva derül ki. Nem szerencsés azonban, ha egy kiforratlan, saját maga által kidolgozott elmélet alapján ítél meg egy kérdést a szakértõ. Az ellenõrzés hiánya pedig erre 685
12 Magyar Tudomány 2004/7 csábít, hiszen a szakvéleményben csillogtatni lehet jól értesültségünket, késõbb pedig hivatkozni lehet arra, hogy lám, már a szakvéleményben is a legújabb eredményekre támaszkodtunk. Csoportérdekek. Elõfordul, hogy az adott területen éppen valamilyen vita zajlik, annak a csoportnak, amelynek tagja a szakértõ, érdeke, hogy valamilyen csoportja érdekében álló nézetet propagáljon, esetleg az ellentábor nézeteit kipellengérezze. Hangsúlyozni kell, ekkor a szakértõ nem hazudik, nem csal, csak éppen nem objektív a véleménye. Ha nincs ellenõrzés, ez sohasem derül ki. Egyéni tudásanyag. Amennyiben a legjobbakat tételezzük fel a szakértõrõl, akkor is fennáll, hogy saját, egyedi tapasztalatai esetleg szubjektív véleményt eredményeznek. Ha nincs ellenõrzés, ez sohasem derülhet ki. Személyes motivációk. Természetesen azt sem lehet kizárni, hogy a szakértõt személyes motivációk vezérlik, noha az ügy szereplõit nem ismeri. Ilyen személyes motiváció lehet például a saját, régóta dédelgetett, nagy ötlet közzététele, amit eddig esetleg még nem is közölt, vagy megkísérelt közölni, de elutasították. Ellenõrzés hiányában a dédelgetett ötlet elõhúzható. 10. Magyarországon a Legfelsõbb Bíróság február 27-én hozott ítélete váltott ki nagy visszhangot. A keresetet a Volán TEFU egyik sofõrjének özvegye, illetve leánya adta be a Volán TEFU ellen, azt állítván, hogy a sofõr 1992 márciusában bekövetkezett halála annak következménye, hogy június 30. és július 5. között teherautójával hivatalos úton Kijevben járt. Ismeretes, hogy Csernobilban április 26-án történt egy rendkívül súlyos reaktorbaleset, aminek következtében radioaktív szennyezés érte Európa jelentõs részét. A bíróságnak tehát azt kellett eldöntenie, mi volt a sofõr halálának oka, és kapcsolatban állhatott-e a halált okozó betegség a kijevi úttal. Nyilván mindkét kérdés eldöntéséhez szakértõkre volt szükség. Az elsõ megválaszolandó kérdés: mi volt a halál oka? Prof. Dr. Szinay Gyula egyetemi tanár szakértõi véleménye szerint a halál oka általános autoimmun betegség, a szövettani vizsgálatból acut vagy subacut sugárkárosodás nem volt kimutatható, egy Csernobil-eredetû folyamat nem valószínû, de nem lehet kizárni. Az autoimmun betegséget kiváltó kórok rendszerint nem állapítható meg. Annak eldöntésére, hogy a sofõr öt évvel késõbbi halála kapcsolatba hozható-e a kijevi úttal, a bíróság két szakértõt kért fel. Dr. M. Sz. az orvostudományok kandidátusa, a SOTE tudományos tanácsadója, habilitált egyetemi docens, munkahelye a Semmelweis Orvostudományi Egyetem Radiológiai Klinikája. Szakterülete: röntgenfelvételek kiértékelése és diagnózisok felállítása. Dr. M. Sz. igazságügyi orvosszakértõ tizennégy gépelt oldalas szakvéleményében az alábbi gondolatmenetet követi. A boncolási jegyzõkönyv ismertetése után két kérdést tesz fel: 1. Okozhat-e ionizáló sugárzás autoimmun állapotot? 2. Volt-e a kérdéses idõpontban lehetõség arra, hogy az elhunyt szervezetébe sugárforrás ipari nuklidok kerülhettek, vagy külsõ sugárterhelést kaphatott-e, amely a kérdéses betegséghez vezetett? Ezután részletesen elemzi az immunrendszert és az ionizáló sugárzás hatását az immunrendszerre. Megtudjuk, milyen kvalitatív összefüggések létezhetnek a sugárzás és az immunrendszer között, kik a kérdés hazai és nemzetközi szaktekintélyei. Egyik megállapítása: A sugárbetegség regeneratív (restitutios) szakaszában (és az elhunyt személy az alacsony hátterû radiotoxicus hatás miatt, fizikai és kémiai hatás következtében, permanens strukturális és funkcionális regeneratioban volt, ennek klinikai jeleit a kórlap- 686
13 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya 6 p. i. = besugárzás utáni (latin). A következõkben gyakran elõforduló sugárvédelmi fogalmakhoz magyarázat szükséges. A sugárzás biológiai hatását jellemzi a testszövetekben elnyelt dózis, ennek egysége a gray (Gy). A sugárzás következményeit jobban jellemzi a sugárzás egészségkárosító hatását figyelembe vevõ tényezõvel szorzott elnyelt dózis, ennek egysége a sievert (Sv). Megfigyelések szerint 50 msv alatti dózis nem okoz egészségkárosodást, 1 Sv elnyelt dózis pedig kb. 5%-kal növeli a rák kockázatát. ban és a jegyzõkönyvekben megtalálhatjuk, mind belgyógyászati, mind radiobiológiai szempontok alapján!) tehát a fenti autoimmunválasszal kell számolnunk a kérdéses esetben is. Egy másik megjegyzése: A p. i. 6 autoimmun betegség, mint fentebb azt láttuk, az autoantigének képzésével kezdõdik, már néhány órával az alacsony dózisok után is ( mgy), a sugárhatás után gyorsan megjelennek a serumban. Az autoimmun folyamatok részletes elemzése után tér rá a szakértõ a csernobili környezet radioaktivitásának vizsgálatára. Már az elsõ bekezdésben leszögezi, hogy a sofõr szervezetébe bejuthatott nuklid (azaz radioaktív anyag), és szervezetét sugárterhelés érte. Dr. M. Sz. nem kis fáradságába kerülhetett a felrobbant erõmû által kibocsátott radioaktív anyagok mennyiségi becslésének összegyûjtése. Megjegyzem, ez szakvéleményében az egyetlen hely, ahol mennyiségi jellemzés található. A közölt adatok azonban lényegtelenek, minthogy a sofõr útjára három hónappal késõbb került sor, és nem Csernobilban járt, hanem Kijevben. Azon nem csodálkozhatunk, hogy az orvos szakértõ nem bocsátkozott mennyiségi elemzésbe, a radioaktív sugárzás determinisztikus és sztochasztikus hatása azonban régóta ismert, akárcsak az, hogy nagyon fontos a dózis ismerete, e nélkül nem becsülhetõ meg a sugárzás károsító hatása. Következtetéseit az alábbiakban foglalja össze: 1. A sofõr olyan ökorendszerben (térben) és idõtartamban dolgozott Kijevben és környékén, hogy autoimmun-betegségét, a jelenleg elfogadott radiobiológiai és sugárhaematológiai ismeretanyag alapján, ott szerezte 2. Állásfoglalásomat, ismételten ellenõrizve azt, fenntartom, a csernobili betegségeredetet elfogadom. Az elhunyt megfelelõ klinikai adatai a radiobiológia és a radiohaematológia törvényszerûségeivel kongruensek. 3. Tudományos vitákban egyébként is mindkét fél számíthat egy vitathatatlan érvelõre, az idõre. (Csak érjük meg, hogy egy olyan világban, ahol nem szempont a mens sana in corpore sano in civitate sana elve!) 7 Az elsõ szakvéleményben tehát a SOTE Radiológiai Klinikája (a kérdés szempontjából nyilván kompetens intézmény) egyik rangos munkatársa (Dr. med. Habil címmel bír, tudományos tanácsadóként dolgozik) egyetlen mennyiségi megfontolást sem tartott szükségesnek annak kimondásához, hogy a sofõr, aki két napot töltött Kijev környékén, ott szerezte a halálos kórt. De összhangban van-e ez a megállapítás az elfogadott tudományos nézettel? Az ICRP 60 ajánlása szerint a lakosság esetében 1 msv/év effektív dózis megengedett, nyilván mert nem jár kimutatható (sem determinisztikus, sem sztochasztikus) következményekkel. Errõl a szakértõ bizonyosan tudott. Az ügyben fontos szerepet játszó másik szakértõ Dr. Sz. B. L. az OSSKI 8 -bõl, aki szintén kandidátusi fokozattal rendelkezik, szakterülete a sugárvédelem. Dr. Sz. B. L. szakvéleményében arra a következtetésre jutott igaz, általános megfontolások alapján, hogy a sofõr által, a kijevi út során kapott dózis nem elegendõ a megbetegedés kiváltásához. Az ügyben szakértõként megszólaltak még többen, hiszen a szövetmintákat meg- 7 Ép testben ép államban ép lélek (latin). A mondat szószerinti idézet. 8 Országos Frédéric Joliot-Curie Sugárbiológiai és Sugáregészségügyi Kutató Intézet 687
14 Magyar Tudomány 2004/7 vizsgálták, kimutatható-e benne radioaktív nyomelem, ez azonban nem sikerült. Számunkra a további szakértõk tevékenysége nem fontos. Vegyük viszont szemügyre, hogyan kellett volna a felvetett kérdést megvizsgálni tudományos módszerrel. 11. Tekintettel arra, hogy a bíróság ítélete Dr. M. Sz. szakvéleményére épül, vizsgáljuk meg gondolatban, kiállja-e a szakvélemény egy tudományos fokozat megszerzéséhez szükséges eljárás próbáját. A dolgozatban található 3 állítás (l. 10. pont vége), ezeket az állításokat kell tehát bizonyítani vagy cáfolni. A bizonyítás a szerzõ feladata, a cáfolat az opponenseké. A dolgozatban alkalmazott módszer kvalitatív analízis (sok radioaktív anyag került ki a kb. 60 km-re lévõ Csernobilban három hónappal korábban, a sofõr ki volt téve radioaktív sugárzásnak; az autoimmun betegséget a kijevi út okozta). A módszer azonban nem alkalmazható, a következtetés is hibás, a fejtegetésbõl ugyanis csak annyi következik, hogy az autoimmun betegséget okozhatta a kijevi út. A dolgozatban elemi hibák fordulnak elõ, az a dolgozat hitelét rontja. A dolgozat önellentmondást tartalmaz. A 10. oldalon idézett mondat szerint a szerzõ tisztában volt azzal, hogy az általa felvetett kérdésekre (lásd 10. pont) csak a dózis kvantitatív becslésével adható válasz. Ezzel szemben második állításában már kategorikusan kijelenti: a betegség a kijevi út következménye. A dolgozat logikája hibás. Amennyiben a sofõr tényleg a sugárzás következtében betegedett meg, ezt esetleg a kijevi út és a megbetegedés között eltelt öt év alatti történések is okozhatták. Végezetül azt kell megvizsgálni, összhangban van-e a három megfogalmazott állítás a sugáregészségügy elfogadott nézeteivel. Erre a válasz egyértelmûen tagadó. A sofõr ugyanis két napot töltött a szennyezett területen, ha ez alatt szenvedte el a betegséget okozó dózist, akkor ehhez legalább 1-2 Gy dózis szükséges. Ez a dózis már determinisztikus hatást vált ki, aminek hatása gyorsabban jelentkezett volna. Ha viszont a dózis kicsi, annak hatása véletlenszerû (sztochasztikus), azaz egyeseknél jelentkezik, másoknál nem. Ezért a szakma megadja annak valószínûségét, hogy az adott dózis megbetegedést okoz. A szakvéleményben szó sincs valószínûségrõl. Egy nyilvános védésen nyilván megjelenik a szakterület legtöbb mûvelõje. Ezt a dolgozatot pedig majdnem bizonyosan, gyorsan ízekre szedték volna. 12. Az emberi szervezetet érõ radioaktív sugárzásnak van biológiai hatása. Ez a hatás attól függ, mekkora dózist kapott a szervezet. A dózis a sugárzás intenzitása szorozva az idõvel. A természetben is található radioaktív sugárzás, ez nem okoz betegséget a szervezetben. Elõször tehát a sofõr által kapott dózist kell megbecsülni. Erre lehetõséget ad a fuvarlevél, az útvonal és a szennyezések térképe. Ezt a becslést Fehér István végezte el elsõként, a kapott becslés 0,1 msv, vagyis a sofõr a kétnapos út alatt az évi dózisterhelés 1/25-ét szenvedte el. A következõ kérdés annak meghatározása, milyen hatást válthatott ki a sofõr által kapott dózis. A kis intenzitású sugárzás biológiai hatását valószínûségekkel szokás jellemezni, annak valószínûsége, hogy 0,1 msv dózis következtében valaki megbetegszik, , vagyis 200 ezer ember közül egy megbetegedése várható. Ennél többet a tudomány nem tud állítani. Végeredményként mindkét szakértõ tevékenysége kifogásolható: egyikük sem követte a helyes utat. A bíróság tehát itt áll két, helytelen módszerrel összeállított, ellentmondó szakértõi véleménnyel, és döntenie kell. Ma már kide- 688
15 Makai Mihály A tudomány igazsága kontra igazság tudománya ríthetetlen, hogy a késõbbiekben keletkezett szakvélemények függetlenek voltak, vagy csak egyszerûen egyik vagy másik szereplõ mellé álltak. Mindenesetre szakértettek még: Országos Korányi TBC Intézet, Orvostovábbképzõ Egyetem, SOTE Igazságügyi Orvostani Intézete. A bíróság tett még egy kísérletet, az Egészségügyi Tudományos Tanács Igazságügyi Bizottságától kért még egy szakvéleményt, az új szakvéleményt azonban a bíróság aggályosnak találta. Ennyi szakértõ bevonása után megszületett az ítélet: a sofõr halálát a kijevi út okozta. Részlet az ítélet indoklásából: Az Országos Frederic Joliot-Curie Sugárbiológiai és Sugáregészségügyi Kutató Intézet fõigazgatójának június 10-én érkezett átirata szerint a baleset után az atomreaktorból radioaktív anyagok távoztak, amelyek az adott ügyben vizsgált eset tekintetében sugárhatásként évek, évtizedek után ártalmakat okozhatnak annál nagyobb valószínûségben, minél nagyobb volt az elszenvedett dózis. Ez persze igaz, csak hiányzik egy nagyon lényeges szempont: az ártalmak valószínûsége meglehetõsen kicsi, az adott esetben biztosan nem nagyobb, mint Tekintettel arra, hogy az ítélet szakmai megalapozatlansága rossz hírét kelti az egész sugáregészségügynek, valamint a sajtóban egymás után megjelenõ furcsa megbetegedéseket tárgyaló hírekre, az Eötvös Loránd Fizikai Társulat Sugárvédelmi Szakcsoportja kiadott egy állásfoglalást. Ebben megerõsíti azt a korábbi véleményét, hogy a csernobili baleset következtében Magyarországon jelentkezõ sugárterhelés jelentéktelenül kicsi ahhoz, hogy a daganatos megbetegedések számának növekedését okozza. Marx György professzor, aki különösen szívén viselte a tudomány társadalmi megítélését, megpróbált közbenjárni, hogy egy szakmailag megalapozott ítélet szülessen. Sajnos, nem járt sikerrel. Dr. Fehér István, a sugárvédelem egyik legelismertebb hazai szakértõje 2001-ben felhívta a Legfelsõbb Bíróság figyelmét, hogy az OECD NEA keretében mûködõ Comittee on Radiation Protection and Public Health 2001 márciusában Párizsban megtartott ülésén megállapította, hogy a legtöbb országban kártérítés a sztochasztikus hatások esetében akkor jár, ha 50 %-nál nagyobb a valószínûsége, hogy azt az ionizáló sugárzás váltotta ki. A károsodási valószínûséget személyi dozimetriai és epidemiológiai vizsgálatok alapján állapítják meg. 13. Végül arra a megállapításra kell jutnunk, hogy a racionális gondolkodás távol áll a jelenlegi bírósági gyakorlattól. Hiába jelöli ki jogszabály és a gyakorlat a lehetséges szakértõk körét, ezzel a szakmailag megalapozott, objektív szakértõi vélemény nem biztosítható. Egyáltalán nem világos, minek alapján választ a bíróság az eléje kerülõ ellentmondó szakvéleményekbõl. A külsõ szemlélõ úgy látja, a döntés esetleges, vagy mögöttes szándékok motiválják. Ez utóbbi egy független bíróság esetében megengedhetetlen. Érthetetlen, hogy a tudományos vita évszázadok alatt kiérlelt eljárását miért nem alkalmazzák a bíróságok. Még ha a tudományos vita lassítja és drágítja is a bíróságok munkáját, ez a többletkiadás eltörpül a bíróságok presztízsveszteségébõl származó erkölcsi és anyagi kár mellett. A jelenlegi gyakorlat ugyanis magában hordozza a tévedés lehetõségét. A jövõben bíróságok elé kerülõ ügyek bonyolult jellege pedig egyre inkább felértékeli a szakértõ munkáját a bírósági ügyekben. A bíróságok új kihívásokkal kerülnek szembe a modern technika terjedésével: kis valószínûséggel nagy károk fordulhatnak elõ, ezek kezeléséhez elõre meg kell teremteni a jogi kereteket. Ebben persze már nem a bíróságokról van szó, hanem a törvényalkotásról. A modern ipar egyre nagyobb kocká- 689
16 Magyar Tudomány 2004/7 zatokkal jár, kis valószínûséggel ugyan, de egyre nagyobb kártérítések kerülhetnek a bíróságok elé. Ezekrõl az ügyekrõl nem elegendõ a bekövetkezett kár megtérítésérõl folyó tárgyalás során gondoskodni, megfelelõ elõkészítésre van szükség. Ennek oka az, hogy az óriási kártérítési összeg kockázatát egyetlen biztosító sem fogja vállalni. A lakosság pedig azt igényli, hogy megfelelõ részt kaphasson a veszélyes technológiák feletti ellenõrzésbõl. Ennek hiányában azt látjuk, hogy egy szemétégetõ, egy hulladéklerakó, egy erõmû vagy egy autópálya létesítése ma még érdekcsoportok küzdõtere. Figyelembe kell venni, hogy a felsorolt technikák bizton- ságos üzemeltetéséhez, illetve ellenõrzéséhez szükséges tudás a lakosságnál nincs meg (az eszközökrõl már nem is beszélve), viszont jogos az igény, hogy a befizetett adókért cserébe az állam szavatolja, csak biztonságos technológiát lehet mûködtetni az országban. Errõl természetesen a lakosságot meg is kell tudni gyõzni. Kétséges, milyen szerepet fog kapni a tudomány az említett problémák megoldásában, illetve a csatolt, többek között igazságügyi kérdések kezelésében. Kulcsszavak: tényállás, jogvita, racionális vita, oksági viszony, falszifikálhatóság, szakértõ, bizonyítási eljárás Irodalom Scientific American. December 2003, 12. Fehér István (1998): Ötnapos Budapest-Kijev-Budapest kamionos út személyi sugárterhelése. Fizikai Szemle. 1 Radiation in Perspective (1993). Nuclear Energy Agency, Paris, Polgári perrendtartás 690
17 Braun Tibor Zsindely Sándor Elitszûrés ELITSZÛRÉS A MAGYAR TUDOMÁNYOS AKADÉMIA TER- MÉSZETTUDOMÁNYI OSZTÁLYAINAK ÖSSZEHA- SONLÍTÁSA A ÉVI LEVELEZÕ TAGJELÖLÉSI SZEMPONTOK TÜKRÉBEN Braun Tibor a kémiai tudomány doktora, címzetes egyetemi tanár, tudományos kutatócsoport-vezetõ Zsindely Sándor PhD, külsõ tudományos munkatárs MTA Kutatásszervezési Intézet Tudományelemzési és Információtudományi Kutató Csoport, Budapest, és ELTE Szervetlen és Analitikai Kémiai Tanszék, Budapest Bevezetés A Magyar Tudomány decemberi számának mellékletét (MT, 2003) lapozgatva merült fel a gondolat, hogy az hasznos adatbázist képezhet egy statisztikai vizsgálathoz, ha az MTA természettudományi osztályainak a levelezõ tagok jelölésénél követett szempontjait kívánjuk összehasonlítani. Más területeken, külföldön használnak egy elemzési módszert, amit text mining-nak (szövegbányászatnak) neveznek. Bizonyos értelemben ennek egy változatát valósítottuk meg kísérleti jelleggel ebben a dolgozatban. A jelöltek alkalmasságát per definitionem elfogadva, a vizsgálat a jelölési szempontokat, azok homogenitását (vagy heterogenitását) igyekszik megragadni. A szempontokat kiemeltük, és azok tekintetbe vételét (vagy mellõzését) statisztikailag elemeztük a nyolc MTA-osztály esetében. A vizsgált adatok és szempontok osztályonként a következõk voltak: jelöltek száma, az ajánlók és ajánlások száma, a jelöltek életkora, a jelölõk által kiemelt folyóiratcikkek adatai, a jelöltek eddig végzett szakirodalmi tevékenysége, a jelöltek oktatási tevékenysége, konferenciarészvétel, nemzetközi és hazai közéleti tevékenység, folyóiratszerkesztés. Tudatában vagyunk az említett szempontok kiválasztásával szemben felvethetõ hiányosságoknak. További vagy más szempontok vizsgálata esetleg más, vagy bizonyos mértékben eltérõ eredményekhez vezethettek volna. Ennek ellenére úgy véljük, ilyen jellegû elsõ ízben végzett mérések megfontolásra érdemes eredményekhez vezethetnek. Kötelezõ jelleggel merül fel a kérdés, hogy a jelölések mennyire tekinthetõk MTA osztálydetermináltaknak. Véleményünk szerint annak ellenére, hogy a jelölteket kisebb (minimum kéttagú) vagy nagyobb egyéni 691
18 Magyar Tudomány 2004/7 csoportok javasolták, végül az osztály alakította ki és határozta meg a végleges listát, amit titkos szavazással osztályszempontként szentesített. Vizsgálatunk második része lehet annak elemzése, hogy mennyire érvényesültek jelölési és kiválasztási szempontok az MTA osztályainak végleges eredményeiben, illetve összakadémiai vonatkozásban. Ezekre a mérésekre ebben a dolgozatban nem került sor. A jelöltek száma A jelöltek számát az 1. táblázatban mutatjuk be. Mint látható, a számok osztályonként meglehetõsen eltérõek és tizenegy és huszonöt között mozognak. Ezen adatok önmagukban keveset mondanak. Valamivel tisztább képet nyerünk, ha ezeket az osztályok szakterületéhez tartozó doktorok összlétszámához viszonyítjuk. Az adatok, enyhén szólva, érdekeseknek, sõt talán meglepõeknek mondhatók. Az még talán érthetõ és magyarázható, hogy a matematikus jelöltek elitje az összakadémiai átlagnak a kétszerese, az viszont nehezen érthetõ, hogy az orvosoknál, vegyészeknél, fizikusoknál a megfelelõ elit kb. 3 %-a az összakadémiai nagyátlag * alatt van, míg a mûszakiaknál, agráriusoknál, biológusoknál, földtudósoknál kb. ugyanannyival fölötte található. A kér- Rangsor Osztály MTA Ebbõl nõ Jelöltek % Nõi % doktorok száma jelöltek száma száma 1. Biológiai tud , Orvosi tud ,2 4 6,1 3. Mûszaki tud ,8 3 33,3 4. Agrártud , Matematikai tud , Kémiai tud ,9 1 3,8 7. Fizikai tud , Földtud , Összesen ,9 12 7,1 1. táblázat A MTA természettudományi osztályaihoz tartozó doktorok és jelöltek száma osztályonként, a jelöltek számának rangsorában Osztály Ajánló személyek Összes ajánlatok Ajánlás/jelölt száma száma Matematikai tud ,58 Fizikai tud ,86 Orvostud ,63 Kémiai tud ,44 Mûszaki tud ,30 Agrártud ,05 Biológiai tud ,04 Földtud ,36 Összesítve: 218* 525 3,43 * A MTA levelezõ tagságára ajánlók száma kisebb, mint az egyes osztályok ajánlói számának összege, mivel többen nem csak egy osztály esetében gyakorolták ajánlási jogukat. 2. táblázat Az ajánlók és ajánlások száma
19 Braun Tibor Zsindely Sándor Elitszûrés dés persze fordítva is felvethetõ, azaz talán elképzelhetõ, hogy e területek doktorainak zöme illetve többsége alatta illetve fölötte van a nemzetközi szakmai elitszínvonalnak? Az ajánlások, illetve ajánlók száma Ezeket az adatokat a 2. táblázat mutatja be. Az összhang itt sokkal jelentõsebb az összakadémiaihoz viszonyítva, és csak a matematikusoknál tér el. Erre számos magyarázat képzelhetõ el, így például az osztályok szakterülete annyira szegregálttá vált (számos alterülettel, tématerülettel), hogy az ajánlók bizonyos mértékben, a szakosodás következtében kevésbé érzik magukat illetékesnek a jelölésre saját téma- vagy alterületükön kívül. A jelöltek életkora Tudomásunk szerint az MTA-nak nincsenek írásbeli utasításai a jelöltek ideális életkoráról, annak ellenére, hogy az ún. fiatalítás szüksége sokszor és sok helyen felmerült. A nem bizonyítható kívánalmak szerint kívánatos kornak a hatvan év alatti tekinthetõ, kimondatlanul ugyan, de ellenjavallt a hetven év feletti korúak jelölése. A fentiek jegyében kifejezetten talányosnak tekinthetõk a 3. táblázat adatai. Azon el lehet ugyan gondolkodni, hogy az 58,6 éves átlagkorral kielégül-e az MTA-elit fiatalítási törekvése, úgyszintén az alsó, valamint a felsõ jelölési korhatár; az elõbbi (39) kimondottan pozitívnak, míg az utóbbi (81) enyhénszólva érdekesnek jellemezhetõ. Persze a hazai és nemzetközi tudományos elithez való tartozást, illetve annak elérésének kritériumrendszerét egy olyan széles skálán, mint az MTA természettudományi profilja, csaknem lehetetlen pontosan definiálni, de ha más nem, közhiedelmi vagy pontosabban, józan észbeli elvárások azért megemlíthetõk. Például a szakmai tehetség, * Összakadémiainak a vizsgált nyolc osztály nagyátlagát tekintettük. kiválóság a matematikában közismerten sokkal zsengébb korban nyilvánul meg, mint a kémiában, orvostudományokban, esetleg a mûszaki tudományokban. Az adatok viszont azt mutatják, hogy ez az MTA-n fordítva van. Persze van egy aránylag kézenfekvõbb magyarázat is. Egyes osztályok álláspontja lehet az, hogy az elitjelölésnél a kor nem akadály. Talán igazuk is van, hiszen a jelölés nemcsak a kiválóság, hanem a hála indikátora is lehet. Sõt az is lehetséges, hogy egyes osztályok Hans Bethe fizikai Nobel-díjas véleményét vallják, miszerint kortól függetlenül aktív kutató az, aki új eredményeket publikál, elismert jó folyóiratokban. Más osztályoknál pedig, ha nem is ennek az ellenkezõje, de konform gondolkodásuk tartotta magát a hallgatólagos konszenzushoz (jelölés csak hatvan év alatt). A jelölõk által kiemelt cikkek adatai Nem nehéz átlátni, hogy a 4. táblázat adatai jelentõs vita tárgyát képezhetik. Vitathatatlan ugyan és világviszonylatban elismert és elfogadott tény, hogy a tudományos alapkutatás önszervezõ mechanizmusa a kutatás jellemzését, értékelését, a tudás tömörítését, megõrzését, fennmaradását és gyarapítását egy prózaian szólva olyan nemzetközi társasjátéknak tekinti, amelyet csak egyféleképpen lehet játszani: az eredmények szabad, nyílt és nyilvános, szakszerûen bírált publikálásával. Amennyiben ez nem így törté- Osztály Átl. életkor, év évtõl évig Földtud. 63, Orvostud. 61, Agrártud. 60, Mat. tud. 57, Mûszaki tud. 57, Fizikai tud. 57, Biológiai tud. 56, Kémiai tud. 56, Az összes jelölt: 58, táblázat A jelöltek életkora 693
20 Magyar Tudomány 2004/7 nik, az egy másik játék. Bár a tudományos publikálás és a publikációk számos változata ismert, nemzetközileg elfogadott, hogy a tudományos haladás frontvonalát a periodikák képezik. Fentiek jegyében megvizsgáltuk, hogy a jelölések milyen mértékben emelnek ki bibliográfiai adatokkal ellátott, olyan folyóiratcikkeket, amiket a jelölt elismertségének, jelentõs alkotásának tartottak. Annak ellenére, hogy egyes jelölteknél a fontosnak vagy netán legfontosabbnak tartott cikkek (teljes bibliográfiai adatokkal ellátott) megemlítése a merõ véletlennek is betudható (a jelölõk például más erényeket fontosabbaknak véltek megemlíteni), érdekes, hogy osztályonként mennyire különböznek az adatok. Így például a publikációs szempontokat mennyire fontosnak tartották a fizikai és kémiai jelöltek, és mennyire mondhatnánk elhanyagolták az orvosi jelöltek esetében. A jelöltek teljes szakirodalmi tevékenysége Az 5. táblázat lényegében a 4. táblázat kiegészítése. Az adatok azt mutatják, hogy milyen volt a különbözõ publikációs formák, valamint az idézetek puszta említése a jelöltek tevékenységének jellemzésében. Érdekesnek tekinthetõ, hogy az idézettség megemlítése mind a nyolc osztály jelölõinél fontosnak találtatott, bár különbözõ mértékben. Míg pl. a kémiai osztály jelöltjeinek csaknem mindegyikénél említésre talált, addig a mûszaki, matematikai és földtudományok Osztály Jelöltek száma Kiemelt cikkek szerzõinek száma Százalék Biológiai tudományok ,0 Orvosi tudományok ,0 Fizikai tudományok ,0 Kémiai tudományok ,8 Agrártudományok ,0 Mûszaki tudományok ,9 Matematikai tudományok ,7 Földtudományok ,5 Összesítve: ,5 4. táblázat A jelölõk által kiemelt folyóiratcikkek adatai (Kiemelt cikkeknek neveztük a bibliográfiai adatokkal megemlítetteket.) Osztály Jelöltek Cikkek Idézetek Könyvek Könyvszáma % % % részletek % Kémiai tudományok ,8 37,5 50,0 Fizikai tudományok 14 78,6 78,6 0 21,4 Biológiai tudományok 25 72,0 68,0 12,0 44,0 Agrártudományok 21 71,4 47,6 14,3 33,3 Orvosi tudományok 24 66,7 62,5 20,8 20,8 Mûszaki tudományok 23 65,2 52,1 43,5 30,4 Matematikai tudományok 19 63,2 52,6 21,0 10,5 Földtudományok 11 54,5 45,5 54,5 27,2 Összesen: ,2 62,1 24,7 30, táblázat A jelöltek teljes szakirodalmi tevékenysége

matches:
Pf. 863
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság


text:
BEADVÁNY A KÚRIA ELNÖKÉHEZ-DR. DAMM ANDREA - Nemzeti Civil KontrollNemzeti Civil Kontroll
- Tagged: Beadvány, Devizás ítélet a Kúrián, Dr.Damm Andrea, Jogegységi döntés	Oszd meg a cikket! Share on Facebook
Az alábbi beadványt juttattam el a Kúria elnökéhez annak érdekében, hogy magam is hozzájáruljak a tisztességes döntés meghozatalához a készülő újabb Jogegységi döntés során. Kérlek Benneteket, osszátok meg!
"DR. DARÁK PÉTER úrnak, a KÚRIA elnökének
Dr. Wellmann György, a Kúria Polgári Kollégiumának vezetője, jogegységi eljárást kezdeményezett abban a kérdésben, hogy: „Érvényes devizaalapú fogyasztói kölcsönszerződésnek minősül-e az a szerződés, amelyben a forintban folyósítandó kölcsön összege forintban van megjelölve, a szerződés devizaösszegét pedig a felek megállapodása alapján a szerződés részét képező, a szerződéskötést követően elkészülő külön dokumentum (pl. folyósítási értesítő, törlesztési terv) tartalmazza?”
Ez a kezdeményezés azt követően történt, hogy a Bankszövetség 2016. április 4. napján levélben tiltakozott az I. Pfv. Tanács 21.156/2015 számon meghozott döntése miatt, majd pedig a Kollégiumvezető 2016. április 11-i levelében megnyugtatta a Bankszövetséget arról, hogy azon döntés nem irányadó a Kúria gyakorlatában.
Már több szakember az elmúlt pár hétben kifejtette a Jogegységi Tanács felé álláspontját, amely gondolatok megalapozottak, a hatályos jogszabályok rendelkezéseinek, a jogalkotó szándékának maradéktalanul megfeleltek. Érdemes minden álláspontra figyelniük, mert olyan jogászemberek adták elő, akiknek ismerete és tudása az ilyen típusú ügyekről megkérdőjelezhetetlen.
Megpróbálom jelen beadványommal bemutatni az Ön útján a Jogegységi Tanácsnak a feltett kérdés és a valóság összevetésével azt, hogy ezen döntés a feltett kérdésnek megfelelő tartalommal nem születhet meg.
A 2011. évi CLXI. törvény 32. § (1) bekezdése meghatározza, hogy jogegységi eljárásnak van helye, ha
A (2) bekezdés kimondja, hogy az (1) bekezdés b) pontjában említett esetben a Kúria tanácsa a jogegységi eljárás indítványozása mellett a jogegységi határozat meghozataláig az eljárását felfüggeszti.
A 33. § (1) bekezdés szerint jogegységi eljárást kell lefolytatni, ha azt
A (2) bekezdés szól arról, hogy a jogegységi határozat hozatalára irányuló indítványban az indítványozónak meg kell jelölnie, hogy milyen kérdésekben és mely okokból kéri a jogegységi tanács határozatának meghozatalát, és a 32. § (1) bekezdés b) pontjában említett esetben javaslatot kell tennie a jogkérdés mikénti eldöntésére. Az indítványhoz mellékelni kell az indítvánnyal érintett bírósági határozatok kiadmányát.
Álláspontom szerint a feltett kérdés és indoklása nem meríti ki a jogegységi döntés meghozatalának indokoltságát, mert nem volt olyan számú, azonos tényállás mellett született, ellentétes tartalmú ítélet, amelyre alapítani lehetne e kérdés feltevésének szükségességét és a döntés indokoltságát.
A feltett kérdéssel önmagában nagyon sok probléma van, sőt, sugalmaz olyan tényeket, amelyek az adott kölcsönügyekben nem állapíthatók meg egyértelműen. Azt állítja, hogy a fogyasztói kölcsönszerződés részét képezi egy olyan irat, amely majd a kölcsönszerződés megkötését, sőt, a kölcsön folyósítását követően keletkezik, s azt a pénzügyi intézmény állítja ki. Azaz egy legalább kétoldalú jogügylet megkötését követően az adós számára ismeretlen és kiszámíthatatlan, a szerződés teljesítését alapvetően befolyásoló egyoldalú nyilatkozat tartalma váljék mindennemű bizonyítás nélkül a kölcsönszerződés részévé anélkül, hogy a pénzügyi intézménynek bizonyítania kellene, hogy az irat kiállítása jogszerű feltételek mellett, az adós számára közölt módon történt meg. Egy jogegységi tanács, amely egyértelműen jogkérdésben kell, hogy állást foglaljon, miként fogalmazhatna meg olyan, a bíróságokra nézve kötelezően irányadó gyakorlatot, amelynek megállapíthatósága kizárólag bizonyítás útján lehetséges? Az adott peres ügy bizonyítási eljárásában lehet és kell bizonyítani azt, hogy mi vált a szerződés részévé és mi nem. Számunkra, akik ilyen jellegű ügyek sokaságában láttunk és látunk el képviseletet, elemeztünk ki több ezer szerződéstípust, teljesen egyértelmű, hogy ezen jogegységi döntés azért fontos a Bankszövetség, dr. Wellmann György és bizonyos pénzügyi intézmények számára, mert a 6/2013 PJE-ben meghatározott elvek rendkívül sok szerződéses viszonyban nem alkalmazhatók, a szerződések több, mint kétharmadában soha nem határozták meg a felek együttesen sem, s a pénzügyi intézmény a folyósítást követően sem az adóssal közölt módon a kölcsön összegét idegen devizában.
Tájékoztatni kívánom a Tisztelt Jogegységi Tanácsot arról is, hogy még az elszámolási törvények alapján a két tisztességtelenül felszámított költség visszatérítése iránt elkészített elszámolásokban sem hajtották végre a pénzügyi intézmények azt, hogy közölték volna az adóssal a kölcsön összegét idegen devizában, nem hogy a kölcsön folyósítása után. Ennek igazolása érdekében éppen a jelen eljárást elsődlegesen szorgalmazó pénzügyi intézmény egyik, az elszámoláshoz készített hiteltörténeti kimutatását mellékelem, amely láthatóan nem tartalmazza a kölcsön összegét idegen devizában, amely nélkül nem lehetséges elszámolást készíteni, hiszen a nyújtott kölcsön összege egy elszámolás alapja. Nem érthető ezért, hogy a törlesztési évek végén milyen kölcsönösszeg alapján, milyen költségek felszámítása mellett alakultak ki a még fennmaradó tőkeösszegek idegen devizában. Feltételezzük, hogy az elszámolások során a pénzügyi intézmények éppen azért nem tüntették fel idegen devizaösszegben a kölcsön összegét, mert az ügyek legalább 98 %-ában nem egyezne még nagyságrendileg sem a szerződésben feltüntetett idegen devizaösszeggel, vagy ha csak forint összegben szerepelt a kölcsönösszeg a szerződésben, a folyósítás napján irányadó árfolyam alapján történő átszámítással.
A feltett kérdés másik félrevezető és a joggyakorlatra nézve elfogadhatatlan feltevése az a megfogalmazás, hogy „szerződéskötést követően elkészülő külön dokumentum”. Ez a kezdeményezés, számunkra, joggyakorlók számára, egyértelműen azt mutatja, hogy a kezdeményező célja az adós számára soha át nem adott, a pénzügyi intézménytől származó, keletkezését illetően ellenőrizhetetlen irat szerződés részévé történő válása. Ezekben a jogviszonyokban alapvető az információs asszimetria a pénzügyi intézmények és az adósok között. Alapvető az uralmi helyzet a pénzügyi intézmények számára az adósok felett az adósok terhére kiszámíthatatlan és befolyásolhatatlan, a szerződés teljesítését alapvetően befolyásoló külső körülmények fennállása miatt. Emellé jogegységi döntéssel még beemelni egy olyan tényezőt, amely alapjaiban határozza meg, az adós ténylegesen milyen szerződési akarattal kötötte meg a szerződést, s az írásbeliséghez kötött, mellérendelt jogviszonyban a szerződés részévé milyen tartalmú megállapodások váltak, a jogelvek maradéktalan tiszteletben tartása mellett és a jogállami elvárások teljesítésére tekintettel elfogadhatatlan.
Jelen helyzetben nem lehet elmulasztanunk a visszatekintést a 6/2013 PJE döntésre, hiszen az a döntés is alapvetően a Jogegységi Tanács nem elegendő számú és típusú szerződés ismeretéből származott.
Az elszámolási törvények megszületésekor tudta meg a közvélemény a Felügyelet közléséből, hogy kb. 400 pénzügyi intézmény nyújtott ilyen típusú kölcsönöket, ennyi intézménytől várta a bírósági szervezet a vélelmezett tisztességtelen gyakorlatot megdöntő perek megindítását. Ezek az intézmények számtalan típusú kölcsönt nyújtottak valamely idegen deviza tényezőjének bevezetésével. Tapasztalataink szerint legalább 700-féle szerződési akaratkifejezés szerepel ezekben a szerződésekben, más-más jogtechnikai megoldással bevezetve az ügyletekbe az idegen devizát.
A 6/2013 PJE kb. 3-4 pénzügyi intézmény kölcsönügyeire teríthető rá, alkalmazható a rendelkezéseket illetően kimerítően. A többi ügyben ugyan az eljáró bírák – elsődlegesen a pénzügyi intézmények nyomása mellett – próbálják alkalmazni, de az egyedi ügyekben olyan, a döntés rendelkezéseitől teljesen eltérő szerződéses megfogalmazások vannak, amelyek kizárják az alkalmazást. A folyamatban lévő perekben látható az, hogy a 6/2013 PJE kizárólag a pénzügyi intézmények érdekének szolgálatában született, mert minden olyan ügyben is ennek elvei mentén igyekeznek a pénzügyi intézmények a perben a bírákat vezetni, ahol a bizonyított tényállás tartalma miatt nem lehetséges. Miután egyedi szerződés megfogalmazott szerződési akaratát egyetlen jogegységi döntés sem változtathatja meg utólag, annak más tartalmat adva, a 6/2013 PJE nagyon nehéz helyzetbe hozta az első és másodfokon ítélkező bírákat olyan ügyekben, ahol a felek megállapodásának tényleges tartalma nem illeszkedik a PJE-ben megfogalmazott elvekhez.
A jogegységi határozatok alkalmazása kötelező a bíróságokra, de nagyon fontos az, hogy jogszabály tartalmát nem írhatja felül, s nem alkothat jogszabályt. Ez utóbbit a tanács a rövid indoklásban ki is fejtette. Mégis úgy tűnik, azzal, hogy definíciót határozott meg az első döntésében, átlépett egy jogalkotói határt, s sajnos ez úgy történt meg, hogy nem adott választ ügyletek sokaságának adottságaira. Nem ismert, milyen ismeretanyagból állapította meg a tanács azt, hogy ezen ügyletek a forintkölcsönnél kedvezőbb kamatozásúak voltak, amikor a pénzügyi intézmények általában nem mutattak be az adósoknak lehetséges forint kölcsönt, s így annak kamatát sem ismerhették meg. A saját kutatásaim során az idegen devizához kötött kölcsönök szerződésekben rögzített kamata a 4 %-tól a 22 %-ig terjed. Miként mutatható ki ilyen széles határok között mozgó kamatmértékben a kedvezőség? Árfolyamváltozás hatásainak egyoldalú vállalásáról beszélni akkor, amikor tömegesen fordultak elő a szerződések kölcsön összegének meghatározásakor nem a pénzügyi intézmény tényleges árfolyamának számításával megállapított idegen devizában összegek, miként lehetséges? Volt olyan intézmény, amely 2007-ben 1997-es (!) svájci frank árfolyamnak megfelelő összegben határozta meg a kölcsön összegét devizában!
Ha a Kúria azt kívánta mondani, hogy akkor deviza alapú kölcsön az ügylet, ha az adott intézmény adóssal ismertetett, igazolt forint kölcsöneinek kamatánál kedvezőbb kamattal nyújtotta azt és ténylegesen meghatározták a felek idegen devizában a kölcsön összegét, amelynek átadásával megvalósult a kölcsön jogviszony, semmi értelme vitatkozni ezzel, mert nincs ügylet, amelynél ezt a pénzügyi intézmény igazolni tudná.
A pénzügyi intézmények egy része annyira nem figyelt arra, hogy legalább illeszkedjenek az általuk elért 6/2013 PJE rendelkezéseihez, hogy az elszámolási törvény végrehajtása során a hiteltörténeti kimutatásaikban elismerték, amelyet mi már az éves beszámolóikból pontosan tudtunk, hogy nem tartották nyilván idegen devizában a kölcsöneiket, semmiféle módon nem jelennek meg pénzügyi rendjükben ezen kölcsönök idegen devizához illeszkedően nyilvántartva, azaz ezen ügyletekre nem lehet alkalmazni a 6/2013 PJE rendelkezéseit. Levelemhez mellékelek egy ilyen hiteltörténeti kimutatást, amelyből láthatják, a kölcsön nyilvántartásának devizaneme forint.
A 4. pontban írtak a mindennapokban használt jogkövetkezmény, nem lett volna szükséges ezt külön jogegységi döntésben kimondani. Nagyon szűk az az érvénytelenségi ok kör, amelyben ezt alkalmazni lehet, a gyakorlat be fogja bizonyítani, mint ahogy már ezt eddig is bebizonyította. Hogyan pótol a bíróság soha meg nem határozott költségeket? Hogyan küszöböl ki olyan érvénytelenségi okot a bíróság, mint a kamat hiánya, amelyről a feleknek a szerződés megkötésekor kell megállapodnia? Hogyan pótol törlesztőrészleteket és azok számát? Reményeink szerint sehogy, mert a felek megállapodását nem pótolhatja a bíróság!
A 6/2013 PJE indoklásában a jogegységi tanács magyarázkodott arról, hogy miért volt kénytelen azon döntést meghozni. Egy jogegységi tanácsnak nem kell magyarázkodnia. Egy jogegységi tanács olyan szintű intézmény egy adott államban, hogy ha döntésében teljesen biztos és hisz benne, ha döntését megalapozottan és körültekintően hozta meg, nem kell döntésének tartalmát illetően szabadkoznia. Mégis ezt tette. A bíráknak nem átéreznie kell a polgárok helyzetét, hanem törekedniük kell arra, hogy a szerződések gazdasági egyensúlyát fenntartsák és semmisítsék meg a jogszabályok megsértése, a megtévesztés, az információhiány útján megkötött olyan szerződéseket, amelyek megkötésének célja az egyik fél részéről a másik fél teljes anyagi kifosztása volt. Abban a szerződésben lehet hinni, s azt kell fenntartani, amelyben a felek egyenrangúak, mellérendelt szerepük nem sérül és amelyek megkötését követően mindkét fél érvényesítheti a másikkal szemben az előre nem látható, tőle függetlenül keletkezett hátrányos következményeket.
Ezekben az ügyekben sajnos általánosságban becsületről, tisztességről beszélni a pénzügyi intézményeket illetően nem lehet. A pénzügyi intézmények évek óta gyakorolt arrogáns, a társadalom széles rétegeit semmibe vevő viselkedése társadalmi és politikai rendszerünk tünete. Láthatóan az volt a cél 2004 és 2009 között, hogy minél több polgárt belerántsanak ennek a rettenetes ügyletfajtájának kelepcéjébe, a pénzügyi intézmények oda sem figyeltek azon törvényhelyekre, amelyeket alkalmazniuk kellett volna a szerződéskötések során, s most, az adósok jogérvényesítésének időszakában, miután felismerték az adósok, hogy milyen jogszabálysértően jártak el az intézmények, minden politikai nyomásgyakorlást bevetnek azért, hogy az igazságszolgáltatás fórumán kizárják az alkalmazandó jogszabályok jogkövetkezményeit.
Egyetlen jogászember avatásakor nem erre esküdött fel. Egyetlen bíró esküje megtételekor nem ilyen cél szolgálatára szerződött.
A Kúria életében természetesen érzékelhető, hogy nem szívesen veszik a kívülről jövő véleményeket, információkat, figyelmet felhívó jelzéseket az úgynevezett egyszerű joggyakorló emberektől. Mégis kérem Önöket, hogy ébredjen fel Önökben a kétely szikrája! Próbálják meg ezt az ügyfajtát komplexebben értelmezni és érteni! Ismerjék fel, hogy ebben az ügyben a kezdeményezett kérdés nem a jogegységi döntések valódi célját meríti ki, hanem egyéni érdekeket szolgál tételes jogszabálysértések következményeinek elhárítása érdekében!
Miután – álláspontom szerint – a 2011. évi CLXI. törvény fent felhívott jogszabályhelyeinek az indítvány nem felel meg, mert a jogegységi határozat meghozatala nem szükséges, alkalmazzák a 40. § (1) és (3) bekezdéseiben megfogalmazottakat, az indítványnak ne adjanak helyt, hozzanak határozathozatalt mellőző végzést.
Kérem, Tisztelt Elnök Urat, hogy jelen beadványomat adja át a Jogegységi Tanácsnak annak érdekében, hogy valóban a jogintézmények rendelkezéseinek megfelelő döntés születhessen!
Köszönettel és tisztelettel: Budapest, 2016. június 2. dr. Varga Andrea ügyvéd
HA HASZNOSNAK TALÁLTAD A CIKKET, AKKOR OSZD MEG MÁSOKKAL IS! VAN MÉG ÖT PERCED? NEKED AJÁNLOTT CIKKEK :DEVIZAHITEL – PEREK FELFÜGGESZTVE, EB. VIZSGÁLAT INDUL!AZ ÜZENET-FALUS ZSOLT FERENCNYÍLT ÜGYVÉDI LEVÉL A KÚRIA POLGÁRI KOLLÉGIUMA SZAKMAI GONDATLANSÁGÁRÓL I. RÉSZ.A HAZAI BANKOK JÓ HÍRNEVE.“DEVIZAPEREK”. MENNYIRE FÜGGETLEN A MAGYAR ÍTÉLKEZÉS?FORINTOSÍTÁS? HIVATALI VISSZAÉLÉS? BÜNTETŐ FELJELENTÉS!NINCS MINDEN VESZVE! A DEVIZÁS PEREK TOVÁBB FOLYTATÓDNAKA KÖLCSÖNNEK VAN KOCKÁZATA?HOGY KELL EZER MILLIÁRDOT BÜNTETLENÜL ELVENNI A DEVIZÁSOKTÓL?DEVIZAHITELEK-MOST TÉNYLEG MEGTÖRIK A JÉG?
Nemzeti Civil Kontroll Powered by NCK	Nemzeti Civil Kontroll created by Ön a honlap használatával automatikusan hozzájárul a cookie-k használatához, és elfogadja a felhasználási feltételeket.Elfogadom További infoFelhasználási feltételek & Cookie- használat	Read previous post:ISMÉT GYŐZELEM A BANK FELETT!ISMÉT GYŐZELEM A BANK FELETT! Nem csodálkozunk rajta, ha az alábbi cikk olvasása közben "kinyílik a bicska"! Hatmilliót már...HITELES HÍRADÓ 16 05 29HITELES HÍRADÓ 16 05 29 Dr. Polgár Zoltán: KEDVES BERTHA SZILVIA! VEZÉR ELVÜNK AZ IGAZSÁG! A Hiteles Híradó korábbi...Close

matches: KÚRIA Kúria KÚRIA Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria KÚRIA