text:
IV/00346/2016
. IV/00346/2016
Első irat érkezett: 02/22/2016
Az ügy tárgya: A Kúria Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (közös költség tartozás megfizetése)
Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - a Kúria Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének magállapítását és megsemmisítését kéri az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó - perbeli felperes - keresetet nyújtott be közös költség megfizetése iránt. Az elsőfokú ítélettel szemben az indítványozó fellebbezett, és kérte a közös költség tartozás és perköltség megfizetésére kötelezni a perbeli alperest, azonban a másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. Az indítványozó ezt követően felülvizsgálati kérelmet nyújtott be, amelyet a Kúria - a Pp. 273. § (2) bekezdés a) pontja alapján - hivatalból elutasított, mivel álláspontja szerint a közös költség megfizetésére irányuló per nem ingatlan tulajdonjogára vagy ingatlant terhelő jogra vonatkozik, az nem az ingatlanhoz kapcsolódik.
Az indítványozó álláspontja szerint a Kúria ítélete sérti a tulajdonhoz való jogot (XIII. cikk), az emberhez méltó lakhatási körülményekre vonatkozó alaptörvényi rendelkezést (XXII. cikk), a tisztességes hatósági eljáráshoz való jogot (XXIV. cikk) és a jogorvoslathoz való jogot [XXVIII. cikk (7) bekezdés]. .
Kúria Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzése
IV_346_0_2016_inditvany_anonimizált.pdf
A határozat száma: 3208/2016. (X. 17.) AB végzés
3208_2016 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó társasház közös képviselője útján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz. A közös képviselő nevében jogtanácsosa jár el.
[2]	Az indítványozó – az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján előterjesztett – alkotmányjogi panaszában a Kúria Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
[3]	Az ügy előzményei a következők. Az indítványozó társasház – mint az alapügy felperese – keresetet terjesztett elő a Békési Járásbíróságnál közös költség tartozás megfizetése iránt a Magyar Állam mint alperes ellen. Az első fokú bíróság a keresetet a 3.P.20.232/2014/23. számú ítéletével elutasította. Az indítványozó az ítélet ellen fellebbezéssel élt. A fellebbezés folytán eljárt Gyulai Törvényszék az első fokú bíróság ítéletét a 2.Pf.25.092/2015/4. számú ítéletével helybenhagyta. Ezt követően az indítványozó felülvizsgálati kérelemmel fordult a Kúriához. A Kúria a felülvizsgálati kérelmet – az alkotmányjogi panasszal támadott – Pfv.I.21.803/2015/2. számú végzésével hivatalból elutasította. A Kúria a támadott végzését a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 271. § (2) bekezdése alapján hozta meg, mivel a vitatott összeg nem haladta meg a felülvizsgálati értékhatár szintjét. A Kúria rámutatott arra is, hogy a közös költség tartozás megfizetése iránti követelés – az indítványozó hivatkozása ellenére, mivel az nem befolyásolja az ingatlan jogi helyzetét – nem tekinthető sem az ingatlan tulajdonával, sem az ingatlant terhelő joggal kapcsolatos, sem pedig az ingatlanra vonatkozó jogviszonyból eredő igénynek, tehát nem esik a Pp. 271. § (2) bekezdésében meghatározott kivételi körbe.
[4]	Az indítványozó alkotmányjogi panaszát a Kúria végzésével szemben terjesztette elő. Kifejtette, hogy a társasházi tulajdont szerző egy speciális – társasházi – jogviszony alanyává válik. A társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény 24. § (1) bekezdésére hivatkozással előadta, hogy a közös költség megfizetése – mint teherviselés – a tulajdonjoghoz elválaszthatatlanul kapcsolódik, hozzájárul ahhoz, hogy a tulajdonos a közös tulajdonban lévő részek fenntartásával a külön tulajdont képező ingatlanát rendeltetésszerűen használhassa, ezért az azzal kapcsolatos jogvita a Pp. 271. § (2) bekezdésében meghatározott kivételek közé tartozik (ingatlanra vonatkozó jogviszonyból ered). Mindezek miatt a támadott végzés sérti az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jogot, valamint a XXII. cikk (1) bekezdését, mert az emberhez méltó lakhatás feltétele az is, hogy valamennyi társasházi tulajdonostárs arányosan részt vállaljon a közös tulajdon fenntartásában. Az indítványozó szerint a Kúria csupán deklarálta, hogy a közös költség megfizetése iránti igényre nem vonatkozik a Pp. 271. § (2) bekezdése szerinti kivételszabály, ezért a végzés sérti az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdését. Végül kifejtette, hogy a végzés – az Alaptörvény 28. cikkével is ellentétesen – elzárta az érdemi felülvizsgálati eljárás lehetőségétől, ezért az sérti az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot is.
[5]	2. Az Alkotmánybíróságnak az Abtv. 56. § (1) bekezdése értelmében először azt kellett megvizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panasz eleget tesz-e a befogadhatóság feltételeinek.
[6]	Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz formai követelményeinek való megfelelés körében áttekintette, hogy az indítvány határidőben érkezett-e [Abtv. 30. §-a], illetve, hogy tartalmaz-e határozott kérelmet [Abtv. 52. § (1b) bekezdése].
[7]	Az Abtv. 30. § (1) bekezdése értelmében – az Abtv. 27. §-a szerinti – alkotmányjogi panaszt – a sérelmezett döntés kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban benyújtani.
[8]	Az indítványozó 2015. december 14-én vette át a Kúria támadott végzését, míg alkotmányjogi panaszát 2016. február 12-én – megállapíthatóan határidőben – adta postára.
[9]	Az alkotmányjogi panasznak az Abtv. 52. § (1b) bekezdése szerinti határozott kérelmet kell tartalmaznia. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványozó kérelme e feltételeknek csak részben felel meg. Az indítványozó hivatkozott az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésének, illetve a XXII. cikk (1) bekezdésének sérelmére is, azonban ezen alaptörvényi rendelkezésekkel összefüggésben nem terjesztett elő – saját – alapjogsérelmét alátámasztó, alkotmányjogilag megalapozott indokolást, így kérelme ezen alaptörvényi rendelkezések vonatkozásában nem felel meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontjában foglaltaknak. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlatot követ a tekintetben, hogy az indokolás hiánya az ügy érdemi elbírálásának akadálya {lásd például: a 3058/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [11]}.
[10]	3. Az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeinek (az Abtv. 27. §-ának, illetve a 29–31. §-ainak) való megfelelés vizsgálata során az Alkotmánybíróság a következőket állapította meg.
[11]	3.1. Az indítványozó a bírósági eljárásokban felperesként vett részt, így érintettsége a támadott végzéssel összefüggésben egyértelműen megállapítható. A Kúria végzése elleni további jogorvoslatra – a Pp. 271. § (1) bekezdés e) pontja értelmében – nincs lehetőség, tehát az indítványozó jogorvoslati lehetőségeit kimerítette.
[12]	3.2. Az indítványozó által kifejtettek lényege szerint a Kúria végzésével megfosztotta a felülvizsgálati eljárás lehetőségétől, végső soron pedig az alapügy tárgyát képező kérdésben (közös költség megfizetése iránti igény) való döntéstől, ezért a támadott végzés sérti az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése, a XXVIII. cikk (7) bekezdése mellett a 28. cikkét is.
[13]	Az Abtv. 27. §-a értelmében alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az egyedi ügyben érintett személy vagy szervezet alkotmányjogi panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz, ha az ügy érdemében hozott döntés vagy a bírósági eljárást befejező egyéb döntés az indítványozó – Alaptörvényben biztosított – jogát sérti.
[14]	Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az alkotmányjogi panasz jogintézményének célja valamely, az Alaptörvényben biztosított jog sérelmének orvoslása. Alkotmányjogi panaszt – bizonyos kivételekkel – csak valamely Alaptörvényben biztosított jog megsértése esetén lehet előterjeszteni. Az Alkotmánybíróság például a 3121/2015. (VII. 9.) AB határozat, Indokolás [89] bekezdésében elvi éllel kimondta, hogy: „mindazok az indítványi elemek, melyek nem Alaptörvényben biztosított jog sérelmét állítják, hanem valamely államcél vagy egyéb alaptörvényi rendelkezés megsértésének megállapítására irányulnak, alkotmányjogi panasz keretében nem bírálhatók el.” Az Alaptörvénynek az Állam részében található, indítványozó által hivatkozott 28. cikke nem tekinthető Alaptörvényben biztosított jogának, ezért annak sérelmére – akár csak közvetetten is – hivatkozó alkotmányjogi panasz benyújtására nincs lehetőség {ezzel összefüggésben lásd például: a 3059/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [11]}.
[15]	3.3. Az Abtv. 29. §-a értelmében az alkotmányjogi panasz indítvány akkor fogadható be, ha az abban kifejtettek a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet támasztanak alá, illetve ha alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vetnek fel.
[16]	Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése a tisztességes – közigazgatási – hatósági eljáráshoz való jogot biztosítja. Az Alkotmánybíróság értelmezési gyakorlata szerint az Alaptörvény e rendelkezése és a bírói eljárás tisztességessége (esetleges tisztességtelensége) között nincs érdemi kapcsolat, tehát arra alapított alkotmányjogi panasz érdemi elbírálására nincs lehetőség {lásd például: a 3173/2015. (IX. 23.) AB határozat, Indokolás [34] bekezdése, illetve a 3212/2015. (XI. 10.) AB határozat, Indokolás [9]}.
[17]	Az Alkotmánybíróság a 3025/2016. (II. 23.) AB határozat (a továbbiakban: Abh.), Indokolás [24] bekezdésében megerősítette azt a töretlen gyakorlatát is, amely szerint „az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében rögzített jogorvoslathoz való jog a rendes jogorvoslatokra vonatkozik. Tárgyát tekintve a bírói, illetőleg hatósági döntésekre terjed ki, tartalma szerint pedig az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy a magasabb fórumhoz fordulás lehetőségét jelenti […]. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata alapján a felülvizsgálat – mint rendkívüli jogorvoslat – az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt rendelkezéssel nem hozható összefüggésbe”. Az indítványozó az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmét az érdemi felülvizsgálati eljárás – a kúriai jogértelmezés miatt bekövetkezett – elmaradása miatt látta megalapozottnak. Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlatát figyelembe véve ugyanakkor megállapítható, hogy az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmét a felülvizsgálati eljárás esetleges elmaradása, a felülvizsgálati kérelem nem érdemben történő elutasítása – érdemi összefüggés hiányában – nem alapozza meg.
[18]	Az Alkotmánybíróság mindezek mellett megjegyzi a következőket is. Az indítványozó alapjogsérelmét a Kúriának a Pp. 271. § (2) bekezdésére vonatkozó jogértelmezésével összefüggésben fejtette ki. Az Alkotmánybíróság számos döntésében rámutatott, hogy „nem rendelkezik hatáskörrel arra […], hogy […] kizárólag törvényértelmezési kérdésben állást foglaljon […]. Az a tény, hogy az eljárt bíróságok az indítványozó által irányadónak tartott értelmezéstől eltérően értelmezték az alkalmazott jogi normát, önmagában nem veti fel a támadott bírói döntéseket érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét, és nem alapoz meg alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést sem” {3060/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [41]}. Az idézett alkotmánybírósági gyakorlat egybevetésével az Alkotmánybíróság tehát jelen ügyben is tartózkodik attól, hogy kizárólag törvényértelmezési kérdésben állást foglaljon.
[19]	4. Az Alkotmánybíróság mindezekre tekintettel megállapította, hogy az indítványozó alkotmányjogi panasza egyrészt nem felel meg az Abtv.-ben előírt formai és tartalmi követelményeknek, másrészt nem vet fel olyan bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet, illetve alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést, amely az alkotmányjogi panasz befogadását és érdemi elbírálását indokolná. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontjában, valamint a 29. §-ában foglaltak, illetve az Alkotmánybíróság Ügyrendjének 30. § (2) bekezdés a) és h) pontja alapján az indítványt visszautasította.
. 3208/2016. (X. 17.)

matches: Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Pocakos News: Vége az időhúzásnak
Az ausztrál Legfelsőbb Bíróság elutasította Charles Zentai Károly védőinek kifogását, mely szerint rossz az ausztrál kiadatási jogrendszer. A Magyarországon háborús bűnökkel gyanúsított Zentai, valamint a hamisítással vádolt, és ugyancsak kiadatására váró ír (származású) Vincent O'Donoghue, ugyanis megkérdőjelezte azt a jelenlegi gyakorlatot, hogy kiadatási ügyekben (első fokon) a helyi (tagállami) bíróság döntsön. A védelem szerint helytelen, hogy az államszövetség (Commonwealth of Australia) központi (legfelsőbb) Bírósága helyett helyi, tagállami szinten döntenek ilyen fontos ügyben. A kifogás lényege, hogy a helyi hatóságok (személyek) gyakorlatilag (központi) állami alkalmazottak, azaz végrehajtók, tehát nem függetlenek. Nem is lehetnek, hiszen a központi, szövetségi Legfelsőbb Bíróság nem ellenőrző, hanem felettes szerv, mely az alsóbb szintű döntéseket jóváhagyja, vagy elutasítja.
A Legfelsőbb Bíróság mostani elvi döntésének indoklásában Antony Siopis bíró rámutatott, hogy a (központi) kiadatási törvény (szövege) jó, és megfelel az ausztrál jogrendszernek. Ugyanis a helyi (szövetségi tagállami) bíró nem, mint a (központi) államot képviselő alkalmazott hozza meg ítéletét, döntését, hanem – kiadatási esetekben! – mint független(?) „(magán)személy” = „persona designata” (designated person – kinevezett, kijelölt személy)
A védelem azzal érvelt, hogy a szövetségi államok közt is létező kiadatási szerződés alkalmazása eltér (el kellene térnie) a nemzetközitől, hiszen az így hozott döntés országon belülinek számít, és nem befolyásolja Ausztrália esetleges nemzetközi megítélését. Zentai kiadatása azonban nem helyi ügy, ezért annak megítélésében csakis a központi, szövetségi bíróság dönthet. Ez a jogi vita persze csak az időhúzásra volt jó, hiszen Zentai februári helyi (Perth) bíróság előtti meghallgatását ennek a jogi helyzetnek a tisztázásig halasztották el, és tűzték ki (most újra) szeptember 22-ére.
posted by Pocakos @ 1:03 PM

matches: Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
7.000 Ft helyett 3.490 Ft: 6 boros borkóstoló 2 fő részére az Etyeki Kúria Borgazdaságban Adj nekünk 3 percet és rád szabjuk a Brigádot!
7.000 Ft helyett 3.490 Ft: 6 boros borkóstoló 2 fő részére az Etyeki Kúria Borgazdaságban A honlapon szereplő választékból bármilyen bort kóstolhattok
A Kúria a termőhelyet hitelesen visszaadó fajtajelleges, Etyeki karaktert magában hordozó borokat készít
Kínálatukban megtalálható a kis és nagyfahordós érlelésű Chardonnay, a részben hordós érlelésű Sauvignon Blanc, és a kisfahordós érlelésű Pinot Noir
UPDATE: A nagy érdeklődésre való tekintettel 24 órával meghosszabbítottuk az ajánlat lejáratát. De szép ez a bor: finom, tőkeközeli, gömbölyded mandulás üzenet, vidám, életigenlő, optimista, lendületes évjárat, lekerekített savtartalmak válaszolnak egymásnak - és így tovább… Tudod már utánozni a sommelier-k gyógyított mondókáját? Ha nem, az sem baj. Az egész sztori úgyis sokkal egyszerűbb. Úgy van ez is, mint egy képpel, autóval, filmmel, nővel, férfivel: ha tetszik, ha finom és ízlik, akkor minden oké, és kérek még. A verset hallgathatod hozzá, de a lényeg, hogy az érzékszerveidet - ugye fentről lefelé: szem, orr, száj - sorban eltalálja, és közben legyen egy kis mondanivalója is. A Brigád egy etyeki borkóstolós kiruccanást intézett nektek két személyre az Egyeki Kúria Borgazdaságban.
Az Etyeki Kúria egész nyáron nyitva, és szívesen lát titeket egy hat szólamban megrendezett kóstolóval. A különböző borfajtákat finoman sorrendbe rendezték, hogy szépen, nyugodtan végigzongorázhassátok azokat a hűvös pincében - de persze a megengedő lankás szőlőben is érdemes egy kört menni. Külön előny, hogy nem kell bejelentkezni, időpontot kérni, tehát ahogy kijön a lépés, amikor épp arra kanyarodtok, úgy eshettek be a Kúriába.
Nincs miről beszélni, nem rossz a program - irány Etyek. Kirándulás, séta a tőkék közt, és aztán a diófa árnyékában megy a poharazás.
Etyeki Kúria Borgazdaság 2091 EtyekÖreghegy 2699. hrsz. GPS: É 47.43987° K 18.74037° Nyitva tartás:H-P 8-16:3o, SZ-V: 12-17
etyekikuria . hu
+3630 952 0750
Helikopteres élményrepülés 24.900 Ft | 0:00:00 -50%
Foglald le a(z) Borkóstoló 2 főre ajánlatot barátaidnak, és még jobban fognak szeretni. Válaszd ki a szerencséseket, akik értesítést kapnak emailben. Egyszerre három értesítést küldhetsz, amelyek a jobb alsó sarokban látható ideig érvényesek. Nézd meg a videókat azokról akik már jó fejek lettek.	2. Ne csak jófej legyél, hanem jópofa is!

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A MAGYAR BÍRÓI EGYESÜLET ELNÖKSÉGI TAGJAI
a Pécsi Törvényszék tanácselnöke
Dr. Vajda Edit
a Győri Ítélőtábla bírája
Dr. Szabó Sándor a Szombathelyi Törvényszék csoportvezető bírája
AZ ORSZÁGOS ELNÖKSÉG TÖBBI TAGJA
Dr. Csontos Tibor a Hajdúböszörményi Járásbíróság bírája
Fővárosi Törvényszék tanácselnöke
Születési hely, idő: Debrecen, 1961. január 30.
Anyja neve: Zádory Malvin
Családi állapot: nős, feleség dr. Báder Éva, gyermekek 27, 29, 32 évesek
Tanulmányok: 1979 érettségi Toldi Ferenc Gimnázium/angol tagozat
1985 jogi diploma ELTE Állam- és Jogtudományi kar/summa cum laude
minősítés, 1987 jogi szakvizsga /jeles eredménnyel.
Munkahelyek - beosztások:
1985 – 1987 fogalmazó Pesti Központi Kerületi Bíróság
1988 – 1992 büntető bíró Pesti Központi Kerületi Bíróság/B.I.csoport
1992 – 1997 elnök, büntető bíró Váci Városi Bíróság
1997 – 2011 elnök, büntető bíró Pesti Központi Kerületi Bíróság
2012 – 2018 elnök, büntető bíró Fővárosi Törvényszék
2018 – tanácselnök Fővárosi Törvényszék
Választott tisztségek, társadalmi és oktatási tevékenységek:
2000 – 2011 Főváros Bíróság Bírói Tanácsának tagja
2003 – 2011 OIT tag, 2008-tól az OIT elnökhelyettese
2012 – 2018 OBT tag
OIT és OBT szakmai munkacsoport tagság és vezetői pozíciók (többek között): OIT Mentelmi Bizottság, OIT, OBT Munkateher Munkacsoport, OIT Életpálya Munkabizottság, BÉSZT, TTKH Projekt
ENCJ delegált tagság, 4 évig az ENCJ Irányító Bizottságában választott
MABIE választmányi tagság 4 évig
Fényes Elek Társadalomstatisztikai Egyesület alapító tag
1998 – tól Szakvizsgabizottsági cenzor
Rendszeres oktatói, előadói munka a MIA-n, egyéb fórumokon
Fogalmazók képzése
ELTE ÁJK Társadalmi Tanács tag, megbízott előadó
2012 – től Pázmány Péter Katolikus Egyetem Jogi Kar - cenzor
Nemzetközi szervezetekben betöltött tisztségek, tapasztalatok: 2008-2017 rendszeres képviselet az ENCJ-ben, két cikluson át Irányító Bizottsági tag, 2012 – 2017 közreműködés a Balkan Network-ben, Nemzetközi konferenciákon rendszeres részvétel belföldön és külföldön
Publikációk és tudományos tevékenység: Igazgatási, jogi szakcikkek, tanulmányok
Gulácsiné Dr. Torda Gabriella a Nyíregyházi Törvényszék tanácselnöke
Dr. Németh Mária a Zalaegerszegi Törvényszék kollégiumvezetője
a Zalaegerszegi Törvényszék tanácselnöke
Dr. Pongrácz Zsolt
Szolnoki Törvényszék tanácselnöke
Egyetemi tanulmányait 1981 – 1986. között folytattam a Miskolci Egyetem (korábbi néven NME) Állam- és Jogtudományi Karán. 1986 áprilisától a Szolnok Megyei Bíróságon lett fogalmazó, majd hivatásos pártfogó.
1989 májusától büntető ügyszakban kezdett el bíráskodni a Szolnoki Városi Bíróságon. 2000 júliusától megyei bíró lett, mint fellebbviteli tanácsok előadó bírája dolgozott.
2003-tól megyei (ma törvényszéki) hatáskörbe tartozó elsőfokos büntető ügyek bírájaként és bv. bíróként folytatta munkáját.
2012. július 1-től 2018. június 30-ig a Szolnoki Törvényszék Büntető Kollégiuma vezetője volt, majd megbízással 2018. október 31. napjáig látta el ezt a tisztséget.
2018. július 1-től tanácselnöki kinevezést kapott, továbbra is részt vesz a törvényszéki hatáskörbe tartozó elsőfokos ügyek intézésében.
1990-ben alapítója, 1992-től 2018-ig megyei elnöke volt a Magyar Bírói Egyesületnek helyi tagszervezetének. 2013. évben alelnöki tisztet töltött be. Jelenleg elnökségi tag.
2010-től a Bírák Lapja szerkesztőbizottságának is tagja volt, majd szerkesztőbizottsági tag lett a Magyar Bírói Egyesület honlapjánál, ahol a megjelenő szakcikkek és publikációk szerkesztésében vett részt.
Dr. Szabó Károly a Siófoki Járásbíróság bírája
Gyulai Törvényszék tanácselnöke
A Szegedi József Attila Tudományegyetem Állam-és Jogtudományi Karán szerzett jogi diplomát 1979-ben. 1979. áprilistól kezdett el fogalmazóként dolgozni az Orosházi Járásbíróságon. Az Igazságügyi Minisztérium államtitkára 1982. február 1-jei hatállyal titkárrá nevezte ki ugyanezen bíróságra. A Magyar Népköztársaság Elnöki Tanácsa V.515/1982.sz.határozatával bíróvá választotta, és az Igazságügyi Miniszter 1982. november 1-jei hatállyal az Orosházi Járásbíróságra bírói
munkakörbe osztotta be. 1988. április 4.napján Kiváló Munkáért kitüntetésben részesült. Az Igazságügyi Minisztérium államtitkára 1989. január 1. napjától a Békés Megyei Bíróságra bírói munkakörbe osztotta be. A 2.sz.polgári fellebbezési tanács tagjaként 10 évig folytatott ítélkezési tevékenységet. A tanács főleg családjogi,- ezen belül nagyszámú vagyonjogi – ügyeket tárgyalt, továbbá a kötelmi jellegű perek közül főleg a Ptk. XXXIII. – XL. fejezetébe tartozókat a lakásbérlet és a mezőgazdasági haszonbérlet kivételével.
1994 szeptembere – az új Vht. hatálybalépése – óta a nemperes eljárások keretében nagyobb számban végrehajtási ügyek elbírálásában is részt vett.
A megyei bírósághoz történt beosztásától kezdődően a másodfokú ítélkezésen kívül 1997-ig tárgyalt megyei elsőfokú polgári peres ügyeket, és vállalta társadalmi szervezetek bejegyzésével kapcsolatos nemperes ügyek intézését is. A megyei bírósági bírói tevékenysége értékelésére 1998. áprilisban került sor, melynek során „Kiválóan alkalmas” minősítést kapott.
A Békés Megyei Bíróság elnöke 1999. február 1-jétől nevezte ki megyei bírósági tanácselnöknek. Változatlanul a 2.sz. polgári fellebbezési tanácsban dolgozik. Részt veszek a fogalmazó képzésben, ahol a kötelmi jog általános részét és az egyes szerződések című témakört hosszabb ideje oktatja, jelenleg a Ptk Családjogi Könyvét.
A Békés Megyei Bíróság elnöke 1999. februártól megbízta a megyében működő önálló és megyei bírósági végrehajtók eljárásának törvényessége, szakszerűsége, és hatékonysága felügyeletével, a megyei bírósági végrehajtók ügyvitelének és hivatali működésének ellenőrzésével. Időközben e megbízatása jogszabályváltozás miatt megszűnt.
Az Igazságügyi Minisztérium közigazgatási államtitkára 1999. március 1.napjától 2004. február 29. napjáig terjedő időszakra kinevezett a Bírósági Végrehajtási Szakvizsga Bizottság tagjává. A Békés Megyei Bíróság elnöke megbízásából két kevesebb gyakorlattal rendelkező bíró instruktora volt 3 évi időtartamra. Az ELTE Jogi Továbbképző Intézetében társasági szakjogász képesítést szerzett. Tagja volt a Békés Megyei Bíróság Bírói Tanácsának, helyettes elnökként, egy ciklus időtartamára elnökként is tevékenykedett.
A Magyar Bírói Egyesület Békés Megyei Szervezete titkárává 1998. májusban választották meg, jelenleg a szervezet elnöki tisztségét tölti be. A Magyar Bírói Egyesület választmányának 1998-tól, elnökségének 2003-tól tagja. 2008-2013. között a Magyar Bírói Egyesület alelnöki tisztségét töltötte be. A Gyulai Törvényszék mediációs koordinátora és gyermekközpontú igazságszolgáltatás koordinátora.
Dr. Pálffy Balázs a Győri Járásbíróság bírája
Dr. Trappné Dr. Kiszely Rita
Budapesti XVIII. és XIX. Kerületi Bíróság elnöke
Budapesten, 1960. december 28-án született. 35 éve él házasságban, két felnőtt gyermeke van. Az ELTE Jogi Karának elvégzése után 1986. március 1-től dolgozik a Budapesti XVIII. és XIX. Kerületi Bíróságon, először, mint fogalmazó, majd 1989. szeptember 1-től, mint büntető bíró. 1992-től 2014-ig elnökhelyettese, azóta elnöke a bíróságnak. Több, mint tíz éve felrendeléssel törvényszéki elsőfokú büntetőügyeket tárgyal.
A Magyar Igazságügyi Akadémia megalakulása óta rendszeresen oktatja a fogalmazókat, titkárokat, bíró kollégákat. Szakmai, illetve igazgatási tárgyú képzéseket végzek. Korábban 8 félévet oktatott a Pázmány Péter Katolikus Egyetem Jogi Karán. Harmadik ciklusban cenzorként vesz részt a szakvizsgáztatásban.
1992-től 2016. május hó végéig tagja volt a Fővárosi Törvényszék Bírói Tanácsának, illetve 2012. és 2018. között OBT tagként tevékenykedett.
1999-ben címzetes megyei bírósági címet, 2018-ban pedig a Juhász Andor díj ezüst fokozat kitüntetést kapott.
A 2000-es évek elejétől tagja a MABIE-nek, harmadik ciklusban vesz részt a választmány munkájában. Az ezt megelőző két ciklusban pedig a Fővárosi Törvényszék helyi egyesületi elnökhelyettese volt.
Dr. Beniczkyné Dr. Kelemen Gyöngyi, az Egri Törvényszék bírája
Dr. Halász Etelka, a Fővárosi Ítélőtábla bírája
Dr. Kozlovszky Ágnes, a Debreceni Járásbíróság bírája
Országos választmány és megyei szervezetek
A MAGYAR BÍRÓI EGYESÜLET MEGYEI JOGÚ SZERVEZETINEK ELNÖKEI ÉS AZ ORSZÁGOS VÁLASZTMÁNY TAGJAI
DR. OLTAI JUDIT ZSÓFIA – a Pécsi Törvényszék tanácselnöke
Választmányi tag:
DR. ARANY JÁNOS –a Siklósi Járásbíróság bírája
DR. DARVASI SZILVIA – a Pécsi Járásbíróság Pécsi Törvényszékre kirendelt bírája
DR. KALMÁR ÉVA - a Pécsi Járásbíróság bírája
DR. OLTAI JUDIT ZSÓFIA
DR. BULLA LÁSZLÓ – a Kecskeméti Törvényszék bírája
DR. BÁRSONY TAMÁS - a Kecskeméti Járásbíróság bírája
DR. BULLA LÁSZLÓ
DR. SZIGETI ZOLTÁN - a Kecskeméti Járásbíróság bírája
DR. SZABÓ MÁRIA – a Gyulai Törvényszék tanácselnöke
DR. KÖNIG MARIANNA - a Gyulai Törvényszék bírája
DR. PAP JÁNOS – a Szegedi Törvényszék bírája
MÜLLERNÉ DR. HRADSZKY ERZSÉBET – a Székesfehérvári Törvényszék elnökhelyettese
MÜLLERNÉ DR. HRADSZKY ERZSÉBET
DR. TÓTH ANDREA – a Székesfehérvári Járásbíróság bírája
Győri Törvényszék és Győri Ítélőtábla
DR. LOTZ MARIANNE – a Győri Törvényszék kollégiumvezetője
DR. BOROS KATALIN – a Győri Törvényszék bírája
DR. PÁLFFY BALÁZS – a Győri Járásbíróság bírája
DR. VAJDA EDIT – a Győri Ítélőtábla bírája
DR. CSONTOS TIBOR IMRE - a Hajdúböszörményi Járásbíróság bírája
DR. CSONTOS TIBOR IMRE
DR. KOZLOVSZKY ÁGNES – a Debreceni Járásbíróság bírája
DR. TŐZSÉR LAJOS - az Egri Törvényszék kollégiumvezetője
DR. BENICZKYNÉ DR. KELEMEN GYÖNGYI - az Egri Törvényszék bírája
DR. SNELLENPERGER JUDIT ILDIKÓ - az Egri Járásbíróság bírája
LACZAY ERIKA MÁRIA – a Szolnoki Törvényszék bírája
DR. KARÁCSON ÉVA – a Szolnoki Törvényszék bírája
DR. PONGRÁCZ ZSOLT – a Szolnoki Törvényszék bírája
DR. BAND FERENC – a Tatabányai Törvényszék kollégiumvezetője
DR. GÁLL ATTILA GÁBOR - a Tatabányai Járásbíróság elnöke
DR. GRŐBER KRISZTIÁN – a Tatabányai Járásbíróság bírája
DR. DEÁK TIBOR DOMONKOS - a Salgótarjáni Járásbíróság bírája
DR. BARSI JÓZSEF LÁSZLÓ- a Balassagyarmati Törvényszék tanácselnöke
DR. DEÁK TIBOR DOMONKOS
DR. HORVÁTH ISTVÁN - a Dabasi Járásbíróság bírája
DR. HILBERT EDIT - a Budapest Környéki Törvényszék elnöke
DR. HORVÁTH ISTVÁN – a Dabasi Járásbíróság elnökhelyettese
DR. SZABÓ ÁGNES – a Dabasi Járásbíróság elnöke
DR. BÖRÖCZ IBOLYA KLÁRA– a Kaposvári Törvényszék kollégiumvezető-helyettese
DR. FOGLYOS ZSUZSANNA – a Kaposvári Törvényszék tanácselnöke
DR. HORVÁTH MIKLÓS CSABA – a Kaposvári Törvényszék tanácselnöke
DR. SZABÓ KÁROLY – a Siófoki Járásbíróság bírája
DR. KÖRMENDINÉ DR. SZABÓ KATALIN – a Nyíregyházi Törvényszék ny. tanácselnöke, címzetes táblabíró
DR. KÖRMENDINÉ DR. SZABÓ KATALIN
DR. GÉGÉNYNÉ DR. UTASY JUDIT - Kisvárdai Járásbíróság bírája
GULÁCSINÉ DR. TORDA GABRIELLA - Nyíregyházi Törvényszék tanácselnöke
BRECZKÁNÉ DR. BÉKÉSI GABRIELLA - Nyíregyházi Járásbíróság bírája
DR. SZILVÁSI PÉTER - Nyíregyházi Járásbíróság bírája
DR. KOVÁCS ILDIKÓ - a Szekszárdi Járásbíróság bírája
DR. BAJUSZ JÁNOS - a Szekszárdi Törvényszék bírósági titkára
DR. SZAKÁCS ZSANETT – a Szombathelyi Járásbíróság bírája
DR. LIPOVITS ANDRÁS – a Szombathelyi Járásbíróság bírája
DR. SZABÓ SÁNDOR – a Szombathelyi Törvényszék csoportvezető bírája
DR. SZÁNTAI ORSOLYA – a Veszprémi Járásbíróság bírája
DR. NÉMETH MÁRIA – a Zalaegerszegi Törvényszék kollégiumvezetője
DR. MAGYAR KÁROLY – a Zalaegerszegi Törvényszék tanácselnöke
DR. SZABÓ KORNÉLIA RÉKA – a BKKB bírája
KÁRÁSZINÉ DR. KICSINY NOÉMI KLÁRA – a BKKB elnökhelyettese
DR. SZABÓ KORNÉLIA RÉKA
DR. FAZEKAS SÁNDOR– a Fővárosi Törvényszék tanácselnöke
DR. BENE LAJOS - a Fővárosi Törvényszéki bírája
DR. GYÖRKÖS ZOLTÁN – Budapesti XVIII. és XIX. Kerületi Bíróság bírája
DR. TRAPPNÉ DR. KISZELY RITA – a Budapesti XVIII. és XIX. Kerületi Bíróság elnöke
DR. HARANGOZÓ ATTILA – a Szegedi Ítélőtábla tanácselnöke
DR. BÁLIND ATTILA - a Szegedi Ítélőtábla bírája
DR. GÁL ANDOR
DR. MAKAI LAJOS – a Pécsi Ítélőtábla tanácselnöke
DR. GÖMÖRI OLIVÉR ZOLTÁN – a Debreceni Ítélőtábla bírája
DR. GÖMÖRI OLIVÉR ZOLTÁN
DR. HALÁSZ ETELKA – a Fővárosi Ítélőtábla bírája
DR. DOMONYAI ALEXA– a Kúria bírája
DR. CSÁK ZSOLT – a Kúria tanácselnöke
DR. LOTZ MARIANNE - ELNÖK, GYŐRI TÖRVÉNYSZÉK KOLLÉGIUMVEZETŐJE
DR. GYÖRKÖS ZOLTÁN - TAG, BUDAPESTI XVIII. ÉS XIX. KERÜLETI BÍRÓSÁG BÍRÁJA
DR. SZÁNTAI ORSOLYA - TAG, VESZPRÉMI JÁRÁSBÍRÓSÁG BÍRÁJA

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Kúria BÍRÓSÁG


text:
Befektetési kedvezmények és jogviták | Cégvezetés
Befektetési kedvezmények és jogviták
Jogegységi döntések után
Mindannyian emlékszünk, hogy az adóhatóság az 1995-re vonatkozó személyi-jövedelemadó-bevallások felülvizsgálata során az alapítványi befizetésekhez kapcsolódó, továbbá a szövetkezeti üzletrészt vásárló több tízezer adózó esetében az adókedvezmény igénybevételét jogosulatlannak minősítette, és határozataiban adókülönbözet megfizetését írta elő.
Mint ismeretes, az 1993. évi CI. törvénnyel módosított, a magánszemélyek jövedelemadójáról szóló 1991. évi XC. törvény 34. § (1) bekezdésének a) pontja 1994-ben lehetővé tette, hogy az adózók az adóalap megállapításakor az összjövedelemből levonhassák - összesen legfeljebb az előző évi adóalap után fizetendő, az adókedvezményekkel csökkentett összegű adó 50 százalékáig terjedően a belföldi székhelyű alapítvány, továbbá a közérdekű kötelezettségvállalás céljára átadott összeget, ha az adóhatóság előzetesen hozzájárult, hogy az alapítvány a befizetésről a levonásra jogosító igazolást adjon, illetőleg a közérdekű kötelezettségvállalást levonhatónak minősítette.
Az szja-törvény 1995-ben úgy módosult, hogy a törvény 38/A §-a (1) bekezdésének i) pontja alapján az összjövedelem-csökkentő kedvezmények helyett adókedvezményt lehetett igénybe venni. A jogszabályban meghatározott célt szolgáló alapítványhoz befizetett összeg 30 százalékával lehetett csökkenteni az adót. Ebben az évben viszont már nem volt szükség az adóhatóság előzetes hozzájárulására az alapítványi igazolás kiadásához.
A fenti kedvezményeket "kihasználva" számos adózó élt az alábbi lehetőséggel:
Ugyanabban az időpontban alakult egy alapítvány és egy egyesület, amelyek együttműködési szerződést kötöttek egymással. A magánszemély saját jövedelméből befizetett egy kisebb összeget az alapítvány javára, majd pártoló tagként - tagdíj fizetése mellett - belépett az egyesületbe, ahonnan alapítványi befizetésének többszörösét (általában 4-7-szeresét) igényelhette juttatás címén. Ezt a juttatást azonban nem vette kézhez, hanem úgy rendelkezett felőle, hogy azt szintén az alapítvány részére kívánja felajánlani, ezért azt az egyesület utalja át az alapítványnak. Az alapítvány a hozzá befolyt összegeket átutalta az egyesületnek, amely azt a magánszemély tagjainak nyújtott támogatás formájában visszautalta az alapítványhoz. A pénzeszközök állandó körforgásban voltak az alapítvány és az egyesület között.
Az alapítvány természetesen igazolást adott ki a befizetést teljesítő magánszemélynek az adókedvezmény igénybevételéhez. A kiadott igazolás azonban nemcsak azt az összeget tartalmazta, amit a magánszemély ténylegesen befizetett az alapítvány számlájára, hanem az egyesületi juttatás öszszegét is (amit meg sem kapott, hiszen azonnal felajánlotta az alapítványnak).
A magánszemélyek jövedelemadójáról szóló - a vizsgált évben hatályos - 1991. évi XCI. törvény (továbbiakban: Szja-tv.) 38/A §-ának (1) bekezdés i) pontja alapján a magánszemély az igazolásban szereplő együttes összeg 30 százalékát kívánta igénybe venni adókedvezményként.
Az adóhatóság arra az álláspontra helyezkedett, hogy az alapítvány és az egyesület együttműködése azt a célt szolgálta, hogy az alapítvány által az egyesületnek juttatott összegből egyesületi juttatás címén ismételten az alapítvány részére való befizetéssel - valójában az alapítványba történő visszafizetéssel - a támogató személyek minél nagyobb, a teljesített befizetésüket jelentősen meghaladó összegű adókedvezményt vehessenek igénybe annak ellenére, hogy a részükre juttatott egyesületi támogatás felett tényleges rendelkezési jogot nem szereztek.
Szövetkezeti üzletrész vásárlása
Az 1995 első félévében hatályos Szja-tv. 38/A §-a (1) bekezdésének k) pontja szerint levonható volt az adóból a szövetkezet tagja által 1995. december 31-ig a saját szövetkezete üzletrészének megvásárlására fordított összeg 30 százaléka, feltéve hogy a tag az adóévben a saját szövetkezete üzletrészét részben vagy egészben nem idegenítette el.
A fenti kedvezmény kihasználásának jellemző példája volt, hogy az adózó nem készpénzért, hanem kárpótlási jegy vagy diszkont kincstárjegy ellenében szerzett szövetkezeti üzletrészt. A kárpótlási jegy (diszkont kincstárjegy) ára mesterségesen volt kialakítva, s ezzel szemben szintén mesterségesen kialakított üzletrészárfolyamok álltak. Tényleges pénzmozgásra csak az ügyletek töredékénél került sor, azonban a többi esetben is pénztárbizonylatokat állítottak ki a ki- és befizetésekről.
A befektetési szövetkezet három típusú konstrukciót alkalmazott "A", "B" és "C" variáció megjelöléssel. Az "A" és "B" variáció szerinti szerződéscsomag azok részére készült, akik saját vagy máshol vásárolt kárpótlási jeggyel rendelkeztek. A "C" variáció pedig azoknak szólt, akik eredetileg nem rendelkeztek kárpótlási jeggyel, hanem azt az ügyletek összekapcsolódása során a brókerháztól szerezték be.
A fentiek szerinti üzletrészvásárlás után az adózók igénybe kívánták venni az Szja-tv. 38/A §-a (1) bekezdésének k) pontja szerinti adókedvezményt.
APEH-értelmezés
Az adóhatóság az adózás rendjéről szóló, többször módosított 1990. évi XCI. tv. (továbbiakban: Art.) 1. §-ának (7) bekezdése alapján az ügyleteket valós tartalmuk szerint minősítette, és megállapította, hogy a kárpótlási jegy, valamint az üzletrész adásvételi szerződései színleltek voltak. Az ugyanazon a napon kötött, azonos összegű ellenértéket tartalmazó szerződések valódi tartalmuk szerint kárpótlási jegy-üzletrész cserét takartak. Ezek az ügyletek nem minősültek olyan befektetésnek, amely az Szja-tv. 38. §-a (1) bekezdésének k) pontjában előírtak szerinti adókedvezmény igénybevételére jogosít. A hivatkozott törvény ugyanis az üzletrész megvásárlására fordított összeg 30 százalékát teszi lehetővé adókedvezményként igénybe venni, ezzel szemben a kárpótlási jegy nem fizetőeszköz, tehát nem tekinthető összegnek.
Az érintett adózók bírósághoz fordultak az adóhatóságok által kiadott több ezer jogerős határozat nagyobb része ellen, kérve azok felülvizsgálatát.
Az első- és másodfokú bírósági eljárások során meghozott ítéletek számos esetben megerősítették az adóhatóság álláspontját, de születtek ezzel ellentétes döntések is.
A LEGFELSŐBB BÍRÓSÁG JOGEGYSÉGI DÖNTÉSEI
Az ellentétes álláspontok feloldása és az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása érdekében a Legfelsőbb Bíróság közigazgatási jogegységi tanácsa határozatokat adott ki.
A Legfelsőbb Bíróság 1/1998. KJE számú jogegységi határozatában kimondta, hogy:
az Szja-tv. 34. §-a (1) bekezdésének a) pontja alapján az adóalap megállapításakor az összjövedelemből a belföldi székhelyű alapítvány céljára átadott összeg - a rendeltetésszerű joggyakorlás elvére figyelemmel - csak akkor vonható le, ha a befizetés a magánszemély vagyonának tényleges csökkenését eredményezi;
az adókedvezmény igénybevételét nem zárja ki, ha az adományozás vagyoni előny érdekében történik. Az adományozott összeg összjövedelmet csökkentő levonására akkor nem kerülhet sor, ha az összeget az alapítvány által - közvetlenül vagy közvetve - nyújtott vagyoni előny megszerzése vagy nyújtása érdekében fizetik be;
az adóhatóság a levonásra jogosító igazolás kiadását követően, utólag is ellenőrizheti, hogy a konkrét befizetést a magánszemély nem előre meghatározott vagyoni előny megszerzése vagy nyújtása esetében adja-e;
a jogegységi határozat az 1991. évi XC. törvény - 1995. január 1. napjától hatályos - 38/A §-a (1) bekezdésének i) pontja tekintetében is értelemszerűen irányadó.
A határozat alapján tehát csak valós adományozás után vehető igénybe az adókedvezmény, a befizetés nem lehet látszólagos, és nem vonható le az az összeg, amelyet az adózó helyett egy harmadik személy - a fent ismertetett konstrukcióban az egyesület - fizet be az alapítványnak úgy, hogy az a magánszemély vagyonát ténylegesen nem csökkenti. Mivel azonban a döntés alapján a kedvezmény igénybevételét nem zárja ki az a tény, hogy azt vagyoni előny szerzése érdekében adták, a tényleges alapítványi befizetés után érvényesíthető a kedvezmény.
Szövetkezetiüzletrész-vásárlás
A 2/1998. KJE számú jogegységi határozat a szövetkezeti üzletrész vásárlásához kapcsolódó adókedvezmény igénybevételének jogosultságát a következők szerint rögzíti: az Szja-tv. 38/A §-a (1) bekezdésének k) pontja alapján a megállapított adóból levonható a szövetkezet tagja által 1995. december 31-ig a saját szövetkezete üzletrészének megvásárlására fordított összeg 30 százaléka akkor is, ha a szövetkezeti üzletrészét a szövetkezet tagja kárpótlási jegy vagy más értékpapír ellenében szerzi meg. Ebből következően a szövetkezeti üzletrész megszerzésére fordított összeget a szövetkezeti tag nemcsak készpénz nyújtásával, hanem kárpótlási jegy vagy más értékpapír formájában is befizetheti, és az így befizetett összeg után is élhet adólevonási jogával.
A Legfelsőbb Bíróság a határozat indokolásában kifejtette, hogy nem ütközik jogszabályi előírásba, ha az adózó olyan szerződést köt, amelynek eredményeként adójogilag kedvezőbb helyzetbe kerül, feltéve hogy az adót megállapító jogszabály ezt lehetővé teszi. A bíróság tévesnek minősítette azt a jogi álláspontot is, amely a szövetkezeti üzletrész kárpótlási jegy vagy más értékpapír ellenében történő megszerzését színlelt jogügyletnek minősíti, hiszen a szövetkezeti tag és a szövetkezet tényleges akarata - a szövetkezeti üzletrész megszerzése kárpótlási jegy vagy más értékpapír ellenében - nyilvánult meg a szerződéses nyilatkozatukban.
Emellett a bíróság arra is rámutatott, hogy a szövetkezeti tag tulajdonában lévő kárpótlási jegy - mint értékpapír - pénzben kifejezhető összeget testesít meg. Amenynyiben a tag a kárpótlási jegyét szövetkezeti üzletrész ellenében átruházza a szövetkezetre, meghatározott vagyoni értéket juttat a szövetkezetnek. Az Szja-tv. az adott adóévben nem határozta meg, hogy a felek a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányát milyen összegben állapíthatják meg, s azt sem, hogy adójogi szempontból bizonyos értékpapírok milyen öszszeg erejéig vehetők figyelembe. Ezért a szerződéses szabadság elvéből következően ezt a felek maguk határozhatják meg.
Mindezek alapján nem fogadható el az az értelmezés, amely a kárpótlási jegy vagy más értékpapír ellenében kapott szövetkezeti üzletrészek után nem teszi lehetővé az adókedvezmény igénybevételét azon a jogi alapon, hogy a felek színlelt, tehát érvénytelen szerződést kötöttek. E megállapítás abból a téves jogértelmezésből indul ki, hogy a szövetkezeti üzletrész "megvásárlására" fordított összeget csak készpénzben lehet teljesíteni, így az értékpapír formájában nyújtott ellenérték a törvény feltételeinek nem tesz eleget. Ez a jogértelmezés ugyanis ellentétes az Szja-tv. 38/A §-a (1) bekezdésének k) pontjában foglalt tételes jogi normával, és jogalap nélkül fosztja meg az adóalanyt a törvényben biztosított adókedvezmény igénybevételének a lehetőségétől.
AZ APEH-HATÁROZATOK MÓDOSÍTÁSA
Az 1994-es és 1995-ös személyijövedelemadó-bevallásokat az APEH még az adott évben felülvizsgálta, s a vizsgálat alapján több ezer határozatot hozott az adókedvezmények jogosulatlan igénybevételéről. A jogegységi döntések alapján azonban az adóhatóság valamennyi első vagy másodfokon jogerős, illetve felügyeleti jogkörben hozott határozatát felülvizsgálja, és azokat saját hatáskörében eljárva módosítja, függetlenül attól, hogy az adózók éltek-e a bírósági felülvizsgálat lehetőségével. A határozatokat minden esetben hivatalból módosítják, az érintetteknek nem kell külön kérniük.
A szövetkezeti üzletrészre fordított összeget az adóhatóság elfogadja összjövedelmet vagy adót csökkentő tételként. Erre figyelemmel az eredetileg igényelt adó-visszatérítést kiutalják (a legtöbb esetben már kiutalták), illetőleg amennyiben a határozat egyéb fizetési kötelezettséget is előír, az az adókedvezmény összegével csökken.
Az alapítványi befizetéseknél az adóhatóság a határozat módosítása során azt az összeget fogadja el, amelyet az adózó ténylegesen befizetett az alapítványnak, azaz amely tényleges vagyoncsökkenést eredményezett nála. Amenynyiben azonban az igazolásban szereplő teljes összeg után igénybe vették az adókedvezményt, csökkentve ezzel adófizetési kötelezettségüket, úgy a jogosulatlanul igénybe vett kedvezmény összegét vissza kell fizetniük.
A jogerős bírósági ítélettel lezárt ügyekben nincs lehetőség a határozatok módosítására, tekintettel arra, hogy a bíróság érdemi ügyben hozott döntése köti a közigazgatási szervet. Az abban foglaltakat tehát végre kell hajtani, függetlenül attól, hogy az adózóra nézve kedvező-e vagy sem.
Megszűnt perek
A bíróság permegszüntető végzései nem minősülnek érdemi döntésnek, ezért az ilyen formában lezárt ügyekben szintén lehetősége van az adóhatóságnak a határozatmódosításra.
A határozatmódosítások közel tizenötezer adózó ügyét érintik, amelyre tekintettel a végrehajtás elhúzódhat az év végéig. A késedelmesen teljesített adó-visszatérítések után az adóhatóság az esedékesség időpontjától a kiutalásig terjedő időszakra késedelmi kamatot fizet.
Azok a magánszemélyek, akik az adóhatóság által közzétett felhívás hatására annak idején nem szerepeltették bevallásukban a vitatott befektetési konstrukciók utáni adókedvezményt, az elévülési időn belül önellenőrzéssel helyesbíthetik adókötelezettségüket. Az önellenőrzést a 9835-ös számú formanyomtatványon, önellenőrzésipótlék-mentesen lehet benyújtani az adóhatósághoz. A visszajáró adókedvezmény megállapításánál ügyelni kell arra, hogy mások voltak a kedvezmény igénybevételének szabályai 1994-ben és 1995-ben.
Az 1994-es adóévre vonatkozóan levonható összeg nem lehet több az 1993-mas adóalap után kiszámított, az adókedvezménnyel csökkentett személyi jövedelemadó 50 százalékánál, s az összjövedelmet csökkentő kedvezmények együttesen legfeljebb az összjövedelem mértékéig érvényesíthetők. Az alapítványi befizetés, a közérdekű kötelezettségvállalás, valamint a befektetések és a szövetkezeti üzletrész vásárlása miatti csökkentés nem haladhatja meg az 1994-ben elért jövedelem 50 százalékát.
1995-re vonatkozóan az adókedvezményt legfeljebb az összjövedelem után megállapított adó mértékéig lehet érvényesíteni. Az alapítványi befizetés, a közérdekű kötelezettségvállalás, a szövetkezeti üzletrész vásárlása, a biztosítási díj fizetése és a helyi adók miatt igénybe vett adókedvezmények összege nem haladhatja meg az 1995-ben elért összjövedelmet terhelő adó 50 százalékát, valamint a 10 százalékos adómérték alá eső jövedelmek után kiszámított, adókedvezményekkel csökkentett adó együttes összegét.
Azoknak, akik önellenőrzéssel, visszamenőlegesen érvényesítik adókedvezményüket, nem jár késedelmi kamat. Amennyiben azonban az adóhatóság az önellenőrzés benyújtását követő 30 napon belül nem teljesíti a kiutalást, úgy a késedelem időtartamára az adózót kamat illeti meg.
Azokat az adózókat, akiknél a feltárt adókülönbözet nem érte el az 50 000 forintot, az adóhatóság még az adott évre vonatkozó ellenőrzés időszakában - az akkor hatályos jogszabályok szerint - felhívta önellenőrzésre. A vizsgálattal lezárt időszakok tekintetében további önellenőrzés már nem végezhető, ezekben az ügyekben így a felettes adóhatóság tesz felügyeleti intézkedést.
Rozsnyai Éva
A jogegységi eljárás Sok tízezer adózót érintő jogegységi döntéseket hozott áprilisban a Legfelsőbb Bíróság. A statisztikai adatok is igazolják a határozatok fontosságát, hiszen öt év alatt meghússzorozódott az adóperek száma, és a drámai emelkedés hátterében a befektetési adókedvezményekkel kapcsolatos jogviták húzódnak meg. 1992-ben még csupán 641 adóper indult, és 1995-ben is csak 1780 keresetet regisztráltak. A befektetési adókedvezményekkel kapcsolatos értelmezési nehézségek miatt 1996-ban már 5717, majd 1997-ben 12 335 adóper indult, és ezen belül meghaladta a 12 000-et a befektetési kedvezménnyel kapcsolatos jogviták száma. Önmagában a keresetek számának jelentős emelkedése még nem indokolta volna a jogegységi döntések meghozatalát, hiszen - mint arról a későbbiekben szó lesz - a jogegységi eljárás feladata nem a perek számának csökkentése, hanem az ítélkezési gyakorlatban jelentkező egyenetlenségek elsimítása. A valódi nehézséget az okozta, hogy a megyei bíróságok ugyanabban a jogkérdésben, eltérő jogi indokok alapján, egymásnak homlokegyenest ellentmondó ítéleteket hoztak. Előfordult tehát, hogy a törvény ugyanazon szakaszát másként értelmezték a megyei bíróságok. Ilyen esetekben lehetőség van arra, hogy a Legfelsőbb Bíróság jogegységi határozatokkal biztosítsa az egységes ítélkezési gyakorlatot. A befektetési adókedvezménnyel kapcsolatos jogegységi döntések megszülettek, azok tartalmát a jogkereső közönség megismerhette a Magyar Közlönyből. A jogegységi határozatok nem szorulnak magyarázatra, de úgy vélem, hogy érdemes a jogegységi eljárással mint új jogintézménnyel megismerkedni. A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló törvény kimondja, hogy a bírósági jogalkalmazás egységének biztosítása a Legfelsőbb Bíróság feladata. A jogegységi eljárás lefolytatására akkor kerülhet sor, ha a joggyakorlat továbbfejlesztése vagy az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása érdekében elvi kérdésben jogegységi határozat meghozatala szükséges, illetőleg ha a Legfelsőbb Bíróság valamely tanácsa jogkérdésben el kíván térni a Legfelsőbb Bíróság másik ítélkező tanácsának határozatától. A jogegységi eljárást akkor kötelező lefolytatni, ha azt a Legfelsőbb Bíróság elnöke vagy kollégiumvezetője, illetve bizonyos esetekben a legfőbb ügyész indítványozza. A Legfelsőbb Bíróságon a törvény értelmében büntető, polgári, gazdasági, munkaügyi és közigazgatási szakágú jogegységi tanácsok működnek. A tanácsok összetétele változó: az elvi kérdés jellegétől függően öt, illetve hét tagból áll. A határozatokat a Magyar Közlönyben kell közzétenni, de a későbbiekben a Legfelsőbb Bíróság hivatalos gyűjteményt is közread, amelyben valamennyi jogegységi határozat szerepelni fog. Lényeges rendelkezés az is, hogy a jogegységi határozat valamennyi bíróságra kötelező, tehát az elvi jellegű jogvitát a határozat eldönti. A befektetési adókedvezményekkel kapcsolatos jogviták vélhetően hamarosan nyugvópontra jutnak, és ebben döntő szerepük lehet a Legfelsőbb Bíróság által hozott jogegységi határozatoknak. Más kérdés persze, hogy a szakmai viták a jogegységi eljárás után is tovább folytatódnak, hiszen éppen azért indítottak több ezer pert, mert a törvényi rendelkezések értelmezése nehézséget okozott, s még a szakemberek is eltérően fogalmazták meg a törvényalkotó vélhető akaratát. Lomnici Zoltán

matches: BÍRÓSÁG Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Ruszin Kárpátalja: Fellebbezünk - a Székely Köztársaság szerint törvénytelen a párizsi békediktátum felülvizsgálatát kérvényező népszavazási kezdeményezés elutasítása
Fellebbezünk - a Székely Köztársaság szerint törvénytelen a párizsi békediktátum felülvizsgálatát kérvényező népszavazási kezdeményezés elutasítása
Fellebbezést nyújtott be a Székely Köztársaság a Kúriához a Nemzeti Választási Bizottságnak a párizsi békediktátum felülvizsgálatát kérő népszavazási kezdeményezést elutasító határozata ellen. Érvelésében a Székely Köztársaság arra hivatkozott, hogy az alaptörvény által népszavazási kezdeményezéseket tiltó ú.n. tiltott tárgykörökben nem szerepel a nemzetközi szeződésből fakadó jogot érintő kérdés, hanem csak az ilyen jellegű szerződésekből fakadó kötelezettségeket érintő kérdések szerepelnek ebben. A hadiállapotra vonatkoztatva a Székely Köztársaság megállapítja, hogy ennek célja a Nemzeti Választási Bizottság részéről nem más, mint alaptalan félelemkeltés. A három részkérdésre bontható kérdés állítólagos értelmezhetetlensége ellen pedig a magyar nyelvtanra hivatkozott a fellebbezés, miszerint a kérdés teljesen egyértelműen vagy igennel, vagy nemmel megválaszolható.
A fellebbezés teljese szövege:
"A Kúria részére
Felülvizsgálat iránti kérelem
Alulírott ............................................................................................, kérném az Nemzeti Választási Bizottságnak az 91/2017 számú, Prof. dr. Patyi András elnök által aláírt határozatának a felülvizsgálatát.
A Nemzeti Választási Bizottság 91/2017 sz. határozata értelmében, a Váradi Barna magánszemély civil kezdeményezése országos népszavazás kiírásáról a következő kérdésben: “Akarja-e Ön, hogy Magyarország a Hágai Nemzetközi Bíróságon kérje az 1947. évi XVIII törvény által becikkelyezett párizsi békeszerződés semmissé nyilvánítását arra hivatkozva, hogy az sérti a magyar, a székely és a ruszin népnek az 1976. évi 8. törvényerejű rendelettel becikkezett Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya 1. rész 1. cikk. 1. pontjában leszögezett önrendelkezési jogát?” kérdés esetében megtagadta a a kérdést tartalmazó aláírásgyűjtő ív hitelesítését.
Határozatának indoklásában a Nemzeti Választási Bizottság a következőket rögzíti:
A Kúria Kvk.II.37.185/2012/2, valamint a Knk.IV.37.335/2017/5 sz. végzéseinek indoklásában rögzítette, hogy a nemzetközi szerződés a benne foglalt jogok és kötelezettségek összessége, következésképpen azt egységnek kell tekinteni, valamint, hogy ebből az következik, hogy a szerződés szerinti jogok gyakorlása csak a kötelezettségekkel egységben való rendelkezés útján hozható összhangba az alaptörvényi követelménnyel, valamint, hogy azon túl, hogy a nemzetközi szerződést, mint egységet kell kezelni, nem hagyható figyelmen kívül az az alapvető tény sem, hogy a nemzetközi szerződés minden esetben egy állam más állam vagy államok felé való kötelességvállalása, a vállalt kötelezettségek betartása vagy az azok alól való mentesülés pedig csak a nemzetközi jog által szabályozott módon történhet.
Ezzel az állásponttal kapcsolatosan a következőket fogalmazom meg:
A Kúriának nincsen törvényhozó hatásköre, ezt az erre illetékes törvényhozó mechanizmusok végzik. Ezek a mechanizmusok a következő szöveget állapították meg, mint a Magyar Alaptörvény 8.cikk (3) bekezdés d) pont pontos szövege:
Amennyiben a törvényalkotó azt kívánta volna, hogy ne lehessen országos népszavazást tartani bármely nemzetközi szerződésről, mint egységes egészről, akkor ezt a megfogalmazást használta volna. Nem ezt tette, hanem kifejezetten csak a nemzetközi szerződésből eredő kötelezettségeket, azaz egy nemzetközi szerződés alkotóelemeinek csak egy részét pontosította, mint tiltott tárgykört országos népszavazás esetére.
Következtetés, hogy a Kúria az említett határozataiban túllépte a hatáskörét, és egyértelműen leszögezett jogi normát próbált értelmezéssel az eredeti értelmétől eltéríteni. A hivatkozott törvényi előírás kizárólag a nemzetközi szerződésből fakadó kötelezettséget tartalmazza, nem a nemzetközi szerződést, mint egészet, így a nemzetközi szerződésből fakadó jogok, mint a hivatkozott előírásban nem pontosított elemei egy nemzetközi szerződésnek, igenis képezhetik országos népszavazás tárgyát.
Az 1956.évi I. törvény az Egyesült Nemzetek Alapokmányának törvénybe iktatásáról a magyar jogrend részévé tette az Egyesült Nemzetek Alapokmányát, mint nemzetközi szerződést.
Az Alapokmány 1945 június 26-án lépett hatályba, ahogy ez kiderül az 1956.évi I. törvény 1. cikkéből. Következik, hogy 1947 február 10-én, a párizsi békeszerződés (továbbiakban diktátum) hatályba lépésekor már érvényben volt és így nemzetközi jogforrásként a diktátum esetében is hatályos.
Az Alapokmánynak a Nemzetközi Bíróságot szabályozó, és a magyar jogrendbe a fenti jogi norma, valamint az 1974 évi 18. sz törvényerejű rendelet 2. pontja által is beiktatott rendelkezései értelmében:
36. cikk 2. pont:
“Az Alapszabályokban részes Államok bármikor kijelenthetik, hogy ipso facto (önmagában) és külön megegyezés nélkül, minden olyan Állammal szemben, amely ugyanazt a kötelezettséget vállalja, kötelezőnek ismerik el a Bíróság joghatóságát minden olyan jogvitára nézve, amelynek tárgya:
d) nemzetközi kötelezettség megszegése esetében teljesítendő jóvátétel természete vagy terjedelme.”
Levonható a következtetés, hogy a diktátumra vonatkozó bármely jogvita rendezése a Nemzetközi Bíróság hatásköre, ezek közül kiemelném a c) pontot, olyan tény létezésének megállapítása, amely, ha valónak bizonyul, nemzetközi kötelezettség megszegését jelenti. Egy ilyen tény pontosan az ENSZ alapokmány által is pontosított önrendelkezési jog esetleges csorbulása a magyar, székely és ruszin nép esetében.
“1.Fejezet Célok és elvek 1.cikk 2. pont
2. a nemzetek között a népeket megillető egyenjogúság és önrendelkezési jog elvének tiszteletben tartásán alapuló baráti kapcsolatokat fejlessze és az általános béke megerősítésére alkalmas egyéb intézkedéseket foganatosítson;”
Valamint, hogy bármely állam joga, hogy kötelezőnek ismerje el a Nemzetközi Bíróság hatáskörét, azaz a jogvitát a Nemzetközi Bíróságra vigye. Magyarországnak joga van a Nemzetközi Bírósághoz fordulni jogorvoslatért az 1947. évi párizsi békeszerződés, azaz a diktátum ügyében, ennek a jognak az érvényesítése pedig az Országgyűlés hatásköre.
Következik, hogy a Nemzeti Választási Bizottsághoz hitelesítésre benyújtott országos népszavazási kezdeményezés a fent pontosított kérdésben nem nemzetközi szerződésből fakadó kötelezettségre vonatkozik, hanem a nemzetközi jogrend alapját képező, ma is, és az 1947. évi párizsi békeszerződés (diktátum) aláírásának pillanatában is hatályos ENSz Alapokmányban leszögezett, nemzetközi szerződésből fakadó jogra vonatkozik, és mint ilyen, nincs a Magyarország Alaptörvényében leszögezett, országos népszavazás tárgyát nem képezhető témakörök között.
A hadiállapotra vonatkozó fejtegetések szintén erőltetett kifogások és feltételezések, ugyanis sehol nincs egyetlen szó sem a kérdésben hadiállapot bevezetéséről, hanem az önrendelkezési jog, valamint a jogsérelemnek nemzetközi bíróságon való orvoslásához való jog érvényesítéséről. A Nemzetközi Bíróság, mint az ENSz alapintézménye egyértelműen nem hozhat hadiállapothoz vezető döntést, hanem csakis olyant, amelyik jogszerű megoldásokkal feloldja a jogsértő állapotot.
Sajnálatos, hogy a Nemzeti Választási bizottság olyan szubjektív elemzést is megenged magának, mint a magyar állampolgároknak a nemzetközi jog területén való ismereteinek hiányára való hivatkozás. Ellenvéleményem szerint ez nem lehet mérvadó szempont, ahogy nem mérvadó szempont egyetlen más jogi területen sem. Ignorantia juris non nocet.
A Bizottság véleménye szerint a kérdés több olyan kérdést vont össze, amelyek külön-külön is megválaszolhatóak lennének, valamint, hogy az állampolgárnak így nincs lehetősége részkérdésenként véleményt nyilvánítani. Megállapítja, hogy a kérdés három részkérdésből áll, amelyek önállóan is megválaszolhatóak, illetve adott esetben azokra eltérő válasz is adható, következésképpen jelen formájában a kérdésre egyértelmű válasz nem adható.
A magyar nyelvtan szabályai szerint azonban a kérdésre egyértelmű “igen” válasz adható, amennyiben a kérdezett a három részelem együttes megvalósulását óhajtja. Bármely, ezzel ellenkező esetben pedig „nem” válasz adható. A kérdés igen-nem válaszokkal teljes egészében megválaszolható.
Ugyanakkor a határozat a hátrányos megkülönböztetés tilalmát is sérti. A Nemzeti Választási Bizottság a 14/2016 sz. határozatában a Magyarország Kormánya által benyújtott népszavazási kezdeményezés kérdését hitelesíti.
Az illető kérdés így hangzott:
Megállapítható, hogy a kérdés sérti Magyarország Alaptörvénye 8. cikk (2). pontban előírtakat, miszerint:
“(2) Országos népszavazás tárgya az Országgyűlés feladat- és hatáskörébe tartozó kérdés lehet.”
A 14/2016 sz. határozatban szereplő kérdés az Európai Unióra vonatkozott, tehát nyilvánvalóan nem a magyar Országgyűlés feladat- és hatáskörébe tartozó kérdés volt, a legelemibb magyar nyelvtani szabályok szerint. Ugyanakkor egyértelműen nemzetközi szerződésből eredő kötelezettséget is sértett, amint az kiderült abból, hogy kötelezettségszegési eljárást indított Magyarország ellen az Európai Unió, folyó év júniusában, pontosan a kérdésben szereplő témakör miatt.
Mindezek ellenére a Nemzeti Választási Bizottság alig 3 ellenszavazattal hitelesítette a kérdést.
A hátrányos megkülönböztetés tilalma értelmében, az Európai Emberi Jogi Bíróság joggyakorlata szerint azonos vagy összehasonlítható esetekben tilos bármilyen csoporthoz tartozás, így munkahelyi viszony szerint is a hátrányos megkülönböztetés. Amennyiben a kormány által kezdeményezett, egyértelműen és bizonyíthatóan jogszerűtlen népszavazási kezdeményezést hitelesítette a Bizottság, úgy nekem is jogom van, mint magánszemélynek, hogy az egyébként is törvényes népszavazási kezdeményezésemet hitelesítse.
2017 július 31 .................................
-Nemzeti Választási Bizottságnak a 91/2017 számú, Prof. dr. Patyi András elnök által aláírt határozata
-http://24.hu/kozelet/2017/06/13/kotelezettsegszegesi-eljaras-indul-magyarorszag-ellen-2/"
Valamint a szkennelt, elküldött anyag:
Kapcsolódó: A párizsi békediktátum semmissé nyilvánítása akár a hadiállapot visszaállításához is vezethet - elutasította a népszavazási kezdeményezésemet a Nemzeti Választási Bizottság (Ruszin Kárpátalja)
Bejegyezte: Barna Csibi dátum: 8:46

matches: Kúria Kúria Kúria Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Veled is megtörténhet – előzetes letartóztatás Magyarországon - Helsinki Figyelő
Mustafa és Maliha története
Minősíthetetlen szigorúság
Veled is megtörténhet – előzetes letartóztatás Magyarországon
2012. augusztus 08. majkahusky 3 komment
K. története
2012. július 29-én a Magyar Helsinki Bizottság ügyvédje újabb „előzetes letartóztatásos” ügyben fordult az Emberi Jogok Európai Bíróságához, amely már többször elmarasztalta Magyarországot megalapozatlan és/vagy szükségtelenül hosszú letartóztatás miatt. Az alább ismertetett, kafkai ügy figyelmeztetés mindenkinek: ha elkapják a magyar igazságszolgáltatási gépezet fogaskerekei, nagy bajban lehet.
A történet áldozata – nevezzük Kafka nyomán K.-nak – 50 éves, büntetlen előéletű kamionsofőr, aki 2011-ben internetes hirdetésre jelentkezve fuvarozási munkát kapott egy cégtől. Feladata az volt, hogy Tatabányáról egy Budapest-környéki depóba vigyen egy szállítmányt, amelyről úgy tudta, innen egy másik sofőr viszi tovább külföldre. Az árut a megállapodásnak megfelelően leszállította, a menetlevélben az útvonalat rögzítette, a céggel kötött szerződést gondosan eltette. A szállítmány azonban nem indult tovább a külföldi célállomás felé, hanem eltűnt a depóból. A rendőrség nyomozni kezdett.
K. – első – szerencsétlensége az volt, hogy amikor Tatabányán felvette a szállítmányt, régi típusú, puhafedelű és igen viseltes személyi igazolványából a kapus rosszul írta ki az adatokat: a nevében két betűt írt el, a személyi igazolvány számában pedig az S betű helyett E-t rögzített. A rendőrség feltételezése szerint K. maga diktálta be rosszul az adatait, hogy utóbb azonosíthatatlan legyen. Óhatatlanul felmerül a kérdés, hogy ha valaki ilyen módon kívánja álcázni magát, miért nem teljesen más nevet és teljesen eltérő személyi igazolvány számot ad meg, de a jelenlegi bejegyzés célja nem K. – meggyőződésünk szerint kétségtelen – ártatlanságának igazolása, hanem annak bemutatása, milyen könnyen előzetes letartóztatásban találhatja magát valaki ma Magyarországon.
A rendőrség ugyanis – egy évi nyomozás után – azonosította K.-t, és anélkül, hogy megpróbálták volna postai úton idézni, 2012. június 1-jén megjelentek K. lakcímén, ahová negyven éve van bejelentve, és ahol idős szüleivel és beteg testvérével él. K. újabb balszerencséjére ekkor éppen külföldön tartózkodott (ami – lévén K. kamionsofőr – nem meglepő), és ezt édesanyja a rendőröknek el is mondta.
A „külföld” igen szerencsétlen hívószó egy magyar büntetőeljárásban: a rendőrök – anélkül, hogy megpróbálták volna K.-t ismételten, vagy más módon elérni – azon nyomban elfogatóparancsot adtak ki ellene. Miután K. június 7-én este visszatért a külföldi útjáról, és tudomást szerzett az elfogatóparancsról, másnap reggel önként megjelent a rendőrségen, hogy tisztázza magát. Vallomást tett, a házkutatás során átadta a rendőröknek az üggyel kapcsolatos iratokat, és megmutatta azt – a rendőrök számára korábban nem ismert – depót is, ahová az árut Tatabányáról elvitte. Ennek ellenére az ügyészség – a szökés veszélyére és az eljárás meghiúsításának kockázatára hivatkozva – indítványozta K. előzetes letartóztatását. (Az előzetes letartóztatás ugyanis akkor rendelhető el, illetve tartható fent, ha valakivel szemben – szabadságvesztéssel büntetendő – bűncselekmény gyanúja áll fent, és – egyebek mellett – tartani kell attól, hogy szabadlábon hagyása esetén megszökne, vagy megpróbálná meghiúsítani a büntetőeljárás sikerét.) A letartóztatást a Tatabányai Városi Bíróság készségesen el is rendelte, majd a Tatabányai Törvényszék, K. fellebbezését elutasítva, helyben is hagyta.
Azóta K. előzetes letartóztatását már meg is hosszabbította a Tatabányai Városi Bíróság, amit a fellebbezésről határozó Tatabányai Törvényszék ismét megalapozottnak talált. Nem kívánjuk az olvasókat az ügy részleteivel terhelni, ezért a bírói döntéseknek csak a szökésveszélyre vonatkozó megállapításait elemezzük annak érzékeltetésére, hogy ma Magyarországon olyan érvelés alapján kerülhet valaki „börtönbe” jogerős bírói ítélet nélkül, amelyről egy átlagos képességű középiskolás is látja: ellentmond a józan ész alapvető követelményeinek.
Amint azt K. védője többször (az előzetes letartóztatásról döntő bírói meghallgatáson, a fellebbezésben és egy szabadlábra helyezési indítványban is) előadta, K. 49 éves és büntetlen előéletű, egy háztartásban él – 40 éve ugyanazon a helyen – idős szüleivel és beteg testvérével, akiket anyagilag folyamatosan támogat, továbbá állandó, bejelentett munkája van. Amikor a rendőr kereste, éppen a kamionsofőri munka miatt tartózkodott külföldön, és legfőképpen: miután megtudta, hogy elfogatóparancs van kiadva ellene, nem hogy nem próbált megszökni, hanem önként jelentkezett a rendőrségen (ezt az ügy iratai között megtalálható rendőri jelentés is alátámasztotta).
Ilyen előzmények után a tatabányai bíróság egy mondatban intézi el a kérdést: a „szökés, elrejtőzés veszélye továbbra is megállapítható, figyelemmel arra, hogy a gyanúsított elfogására elfogatóparancs alapján került sor, mivel korábban külföldön tartózkodott, így alappal lehet tartani attól, hogy a gyanúsított szabadlábra kerülése esetén a hatóság elől elrejtőzne, megszökne.”
Nos, vegyük sorra, miért tarthatatlan a bíróság sommás indokolása. Nem elfogatóparancs alapján került sor K. elfogására, hanem – bár valóban volt ellene elfogatóparancs kiadva – önkéntes jelentkezése nyomán. Az elfogatóparancsot ráadásul úgy adták ki a rendőrök, hogy csak egyszer próbálták személyesen felkeresni, és miután édesanyjától – a valóságnak teljesen megfelelő – információt kaptak a külföldi tartózkodásáról, nem adtak K.-nak második esélyt (pl. idézés átadásával). K. ráadásul azért volt külföldön, mert ez bejelentett, legális munkájának elkerülhetetlen velejárója. Mindezeket azonban a bíróság teljes mértékben figyelmen kívül hagyta, mint ahogy azt is, hogy K. külföldről (már azt követően, hogy a rendőrségi érdeklődésről tudomást szerezhetett) hazatért, és menekülés helyett besétált az első útjába eső rendőrőrsre: itt vagyok, rendelkezzenek velem.
Nehéz erre mit mondani, mint ahogy arra is, hogy miután a védő mindezt kétségbeesetten újra leírja a fellebbezésben, érveit a másodfokú bíróság mindössze ennyire méltatja: „A fellebbezések nem alaposak. Az elsőfokú bíróság végzésében írt indokok mindenben helytállóak.” (Ez egyébként önmagában is jogsértő, mert az Alaptörvényben is szereplő tisztességes eljáráshoz való jog a strasbourgi mérce szerint magában foglalja az „indokolt döntéshez” való jogot, tehát azt a követelményt, hogy a bíróságok a védelem releváns érveivel érdemben foglalkozzanak, és részletesen megindokolják, hogy miért nem fogadják el azokat. A törvényszék döntése – finoman fogalmazva – nem felel meg ennek az elvárásnak.)
Így K. most várhatja, hogy eljöjjön a szeptember, előzetes letartóztatása „felülvizsgálatának” időpontja, és remélheti, hogy olyan bíróhoz kerül az ügye, aki hajlandó megfontolni az érveit, és levonni a kézenfekvő(nek tűnő) következtetést: nem áll fent szökésveszély olyasvalakinél, akinek külföldről való visszatérése után első dolga jelentkezni a rendőrségen.
Szökésveszély és józan ész
K.-t nyilván nem vigasztalja, hogy nem ő az egyetlen, akit a logika legelemibb szabályaival dacoló okfejtés alapján tartanak vagy tartottak előzetes letartóztatásban. Már Strasbourgban van például annak a férfinak az ügye, aki miután 2007 januárjában megtudta, hogy súlyos bűncselekménnyel kapcsolatban keresték a lakásán a rendőrök, ügyvédjével együtt jelentkezett a rendőrségen. Előzetes letartóztatásba helyezték és 2007 októberéig – a vádirat benyújtásáig – azon az alapon tartották bent, hogy szabadlábon hagyása esetén megpróbálná meghiúsítani az eljárást. A szökésveszélyre ebben az időszakban egyetlen bíróság sem utalt, ami az önkéntes jelentkezésre tekintettel logikusnak tűnik. Minthogy azonban az eljárás meghiúsítása a nyomozás lezárása után (amikor már minden bizonyíték összegyűlt) igen nehézkes, és a bírói gyakorlat sem igen fogadja el az erre való hivatkozást a vádirat benyújtását követően, 2007 októbere után a bíróságok elővették az addig sehol fel nem bukkanó szökésveszélyt és azon az alapon tartották bent a férfit 2008 decemberéig, hogy ha szabadlábra helyeznék, biztos megszökne. Az önkéntes jelentkezés tényét egyre reményvesztettebben ismételgető vádlott és védő érvei egyszerűen lepattantak a döntéshozókról.
Hasonlóan abszurd a környezetvédő Zsák Ferenc sajtónyilvánosságot is kapott ügye, akit büntetlen előéletére és részletes vallomására tekintettel a nyomozási bíró nem helyezett előzetes letartóztatásba, így elsőre szabadon távozhatott, azonban az ügyész fellebbezése alapján a megyei bíróság mégis elrendelte a letartóztatását. Bár az elsőfokú döntés és a fellebbezés alapján elrendelt letartóztatása közötti két hétben Zsák Ferenc a debreceni lakhelyéről felutazott Budapestre, hogy a rendőrség idézésének eleget téve ismételten vallomást tegyen, majd visszatért a bejelentett lakcímére, a megyei bíróságot a védő nem tudta meggyőzni, hogy a gyanúsítottnál nem áll fenn a szökés veszélye.
Ide vág Hagyó Miklós nagy nyilvánosságot kapott esete is, akiről 2009 végén már mindenki tudta, hogy amint országgyűlési képviselői mandátuma lejár és mentelmi joga megszűnik, büntetőeljárás fog indulni ellene. Néhány nappal az új országgyűlés 2010. májusi megalakulása előtt Hagyó jelezte a rendőrségnek, hogy kész a hatóság előtt az ellene irányuló vádak tisztázása érdekében megjelenni, ez azonban nem akadályozta meg az előzetes letartóztatását. Az ismételt védői beadványok ellenére a bíróság sokáig nem volt hajlandó tudomást venni arról a tényről, hogy mentelmi jogának hatálya alatt Hagyó senkitől sem zavartatva hagyhatta volna el az országot, de nem tette. Bizarr módon a bíróság még azt is a szökésveszélyt megalapozó tények közé sorolta, hogy a volt polgármester-helyettes 2009 őszén nagy értékű ingatlant adott el, holott ez nyilvánvalóan azt jelenti: nem csak a mentelmi jog tette volna számára lehetővé a szökést, hanem a pénze is meg lett volna hozzá.
Azt, hogy a külföldi tartózkodás ténye, emlegetése nem szerencsés, ha valaki büntetőeljárás hatálya alatt áll, annak az első fokon letöltendő szabadságvesztésre ítélt, de a másodfokú eljárás idején szabadlábon védekező férfinak az esete igazolja, aki – nehogy bonyodalom legyen belőle – jelezte az ügyészségnek: két hétre Ázsiába utazik. Az ügyészség szökésveszélyre hivatkozva nyomban indítványt tett a férfi házi őrizetére (mivel előzetes letartóztatásba helyezni eljárási okokból már nem lehetett), és másodfokon a bíróság ezt annak ellenére el is rendelte, hogy addigra a férfi az előzetes terveknek és a korábbi bejelentésnek megfelelően régen hazatért.
Megjegyzendő, hogy a fenti ügyek szenvedő alanyai – hónapok vagy évek után végül mégiscsak bekövetkező – szabadlábra helyezésük után mindannyian megjelentek a hatóságok, bíróságok előtt, szökést, elrejtőzést nem kíséreltek meg.
Hogyan fordulhatnak elő ilyen nyilvánvalóan, szemet bántóan megalapozatlan érvek egy olyan bírói döntésben, amely a legsúlyosabb büntetéssel (a szabadságvesztéssel) azonos jellegű hátrányt okoz egy jogerősen bűnösnek még nem talált személynek, s amelyet éppen ezért illene véresen komolyan venni?
Többféle válasz létezik a kérdésre. Egyesek szerint a bírák azért támaszkodnak nagymértékben az ügyészi indítványra és hagyják figyelmen kívül a védők – mégoly megalapozott – érveit, mert – még ha öntudatlanul is – nem tartanak azonos távolságot az ügyvédektől és az ügyészektől. Ennek oka részben az intézményi kultúra, részben az eljárási szerepekkel kapcsolatos felfogás. Mind a bírák, mind az ügyészek állami alkalmazottak, akiknek feladata az igazság érvényre juttatása, ezzel szemben a „magánvállalkozó” ügyvédek elsődleges feladata védencük érdekeinek védelme még akkor is, ha történetesen bűnös. A hozzáállásban tapasztalható különbségre példaként egyes ügyvédek azt a szerencsére visszaszorulóban lévő jelenséget hozzák fel, hogy a tárgyalások előtt, amikor a bírói tanács tagjai már bent vannak, az ügyészek külön hívás nélkül is beléphetnek a tárgyalóterembe, és esetenként hosszasan társalognak a bírákkal, míg az ügyvédeknek meg kell várniuk, hogy a bíróság beszólítsa őket.
Mások úgy vélik, az a döntő, hogy az előzetes letartóztatásról határozó bíró számára személyesen sokkal kisebb rizikó bent tartani, mint kiengedni a terheltet. Ha nem rendeli el vagy hosszabbítja meg az előzetes letartóztatást, és a gyanúsított/vádlott megszökik, vagy újabb bűncselekményt követ el, sokkal élesebben merülhet fel a bíró személyes felelőssége, mint ha az eljárás végén felmentik a vádlottat, vagy ha a strasbourgi bíróság – évek múltán – megállapítja: szükségtelenül, illetve szükségtelenül sokáig volt előzetesben. Ilyen esetekben nem a bíróság, hanem a – Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium által képviselt – magyar állam fizet kártalanítást, vagy kártérítést, és soha senkiben nem merül fel, ki és miért nem helyezte időben szabadlábra a panaszost.
Úgy gondoljuk, célszerű lenne – az angolszász országok gyakorlatához hasonlatosan, de az ottaninál rövidebb tartamban – megkövetelni, hogy a bírák ítélkezési tevékenységük megkezdése előtt legalább egy-két évig ügyvédként tevékenykedjenek. Így saját tapasztalatuk lenne számos, egy büntetőeljárásban kulcsfontosságú kérdésről: arról például, hogy mi minden kerülhet hajnali 1 óra körül egy rendőrségi jegyzőkönyvbe, de arról is, milyen az, ha az ember visszhangtalanul szajkózza akár évekig, hogy nem állhat fent a szökésveszély valakinél, aki maga jelentkezett a rendőrségen, amikor megtudta, hogy körözik.
Akárkivel megtörténhet?
És hogy miért lehet mindez fontos a kedves jogkövető olvasó számára – amellett, hogy az esetenként milliós kártalanítást és kártérítést az ő adójából is fizetik – jól megvilágítja a 2006. szeptemberi tömeges előzetes letartóztatások példája. A tévészékház ostroma utáni napokban számos olyan embert állítottak elő, majd vontak büntetőeljárás alá, aki véletlenül keveredett a zavargások közelébe. Az ügyész 172 esetben kezdeményezte az előzetes letartóztatást, amiből 145 esetben a bíróság azt el is rendelte, 12 esetben pedig házi őrizetbe helyezte a gyanúsítottat. Az ügyek jelentős része büntetlen előéletű, rendezett családi körülmények között élő fiatalokat érintett, hiszen jellemzően ők tartózkodnak az utcákon azokban az esti időpontokban, amikor a rendőri akciókra sor került. Sokukkal szemben utóbb meg is szüntették a nyomozást, mert nem volt bizonyítható, hogy részt vettek a randalírozásban.
Noha törvényi követelmény, hogy az előzetes letartóztatásnak minden esetben az ügy és az érintett személy egyéni körülményeinek tüzetes vizsgálatán kell alapulnia (hiszen csak így lehet aggálytalanul megállapítani, hogy fennáll-e az adott esetben pl. az eljárás meghiúsításának veszélye), a 2006. szeptemberi ügyek iratai elképesztően sematikus bírói döntéshozatalról tesznek tanúbizonyságot. Mennyire lehetett például egyéniesített annak a bírónak a végzése, aki 19 gyanúsítottat helyezett előzetes letartóztatásba egy olyan hatoldalas döntésben, amelyből öt oldalt a gyanúsítottak és védőik adatainak felsorolása tett ki, és a maradék egy oldal nagy része a feltételezett bűncselekmény leírásáról szólt?
Valószínűleg nem függetlenül a széleskörű társadalmi felháborodástól, a másodfokú bíróságok ezekben az ügyekben valóban alaposan megvizsgálták, bent kell-e tartani mindenkit, és több mint 110 esetben elengedték a gyanúsítottakat. Utóbb azzal indokolták a nagyszámú szabadlábra helyezést, hogy míg az elrendeléskor a folyamatban lévő zavargások miatt nagy volt a bűnismétlés veszélye, addig a másodfokú döntések meghozatalának idejére lecsillapodtak a kedélyek, így emiatt már nem kellett senkit bent tartani. A helyzet azonban az, hogy az általános közhangulatra nem, csak a konkrét gyanúsított személyében rejlő bűnismétlési hajlandóságra lehetett volna hivatkozni, így még akkor sem lehetne helytálló ez a nagyszámú megalapozatlan letartóztatást magyarázó érvelés, ha valóban ez volt az első- és másodfokú bíróságok – más esetekben lényegesen ritkább – véleménykülönbségének oka.
Az elsőfokú döntések után azonban a Helsinki Bizottság (amely az ügyben nyílt levelet intézett a Legfőbb Ügyészséghez, a Legfelsőbb Bírósághoz és az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumhoz) számos döbbent telefont kapott kétségbeesett szülőktől, akik értetlenül álltak az előtt, hogy „jó családból való”, a törvénnyel korábban soha összeütközésbe nem keveredett gyermekük hogyan kerülhetett gyakorlatilag az ügyész „bemondására” előzetes letartóztatásba. Az embernek ilyenkor nyilvánvalóan az a feladata, hogy bíztassa az elkeseredett családtagot, és nem tiszte kioktatni a hozzáfordulót, de elkerülhetetlenül felmerült bennünk a gondolat: pontosan ez folyik évek óta, éppen ez történik meg rendszeresen az iskolázatlan, marginalizálódott társadalmi csoportok tagjaival. 2006 őszén azonban olyanok is megtapasztalták az állami szervezetrendszer árnyékos oldalát, akik státuszuknál, iskolázottságuknál, anyagi helyzetüknél fogva jellemzően nem kerülnek abba a helyzetbe, hogy rá kelljen döbbenniük, mennyire kiszolgáltatottak lesznek, ha a hatóságok csak papíron tartják be az eljárási szabályokat, amelyek feladata, hogy MINDENKIT megvédjenek az önkényes intézkedésektől, döntésektől.
Ezért bármennyire közhelyszámba is megy: észben kell tartanunk, K. története bármelyikünké lehet. Ha a bíróság nem veszi komolyan a jogvédelmi szerepét, elég ehhez egy szakadt személyi és egy figyelmetlen portás. És ha végül fel is mentik K.-t, a börtönben töltött hónapokat senki nem adja vissza neki és a családjának.
Szerző: Dr. Kádár András Kristóf
Címkék: bíróság, előzetes letartóztatás, büntetőeljárás, Kafka, Hagyó Miklós, Dr. Kádár András Kristóf, Tatabányai Törvényszék, Tatabányai Városi Bíróság, Zsák Ferenc
Abszurd, drága, de mindennapos
Tóásó itthon is fogdában penészedne
Mérleg helyett stemplit kapott Jusztícia
Tényszerűség kedvéért: hogyan értsük a BM-et?
Sicc és Marx a Btk. rengetegében
https://helsinkifigyelo.blog.hu/api/trackback/id/tr756814037
Dr. Kádár András Kristóf: Veled is megtörténhet – előzetes letartóztatás Magyarországon | Millamédia | Béta	2012.08.08. 12:34:57
[...] Helsinki Figyelő window.fbAsyncInit = function() { FB.init({appId: "", status: true, cookie: true, xfbml: true}); [...]
PomberMaci 2015.06.25. 19:05:44
Nem kellett volna évtizedeken át elvtelenül védeni de facto bűnözői csoportokat azon az alapon, hogy rasszizmus miatt üldözi őket a hatóság, most valahogy érzékenyebb lenne a társadalom a jogvédők szavára, de így csak hablatyolásnak tartja mindenki az ilyen taszos helszinkis dolgokat.
Alapvetően a ti bűnötök is az, ami most történik.
Whatever90210 2015.06.25. 21:44:45
Igaza volt gyúrcsányinak: kurvaország!

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság