text:
„Előzetes döntéshozatal – A hozzáadottérték‑adó (héa) közös rendszere – 2006/112/EK irányelv – A 132. cikk (1) bekezdésének i) és j) pontja – Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége – Iskolai vagy egyetemi oktatás – Fogalom – Autósiskola által tartott gépjárművezetői tanfolyam”
A C‑449/17. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesfinanzhof (szövetségi adóügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2017. július 26‑án érkezett, 2017. március 16‑i határozatával terjesztett elő
az A & G Fahrschul‑Akademie GmbH
a Finanzamt Wolfenbüttel
tagjai: R. Silva de Lapuerta, a Bíróság elnökhelyettese, az első tanács elnökeként eljárva, A. Arabadjiev, E. Regan (előadó), C. G. Fernlund és S. Rodin bírák,
– az A & G Fahrschul‑Akademie GmbH képviseletében D. Hippke Steuerberater és A. Hüttl Rechtsanwalt,
– a spanyol kormány képviseletében S. Jiménez García, meghatalmazotti minőségben,
– az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: F. Urbani Neri avvocato dello Stato,
– a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes, M. Figueiredo és R. Campos Laires, meghatalmazotti minőségben,
– a finn kormány képviseletében S. Hartikainen, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében R. Lyal és B.‑R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.) 132. cikke (1) bekezdése i) és j) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
2 A kérelmet az A & G Fahrschul‑Akademie GmbH (a továbbiakban: A & G) és a Finanzamt Wolfenbüttel (wolfenbütteli adóhivatal, Németország; a továbbiakban: adóhivatal) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy az adóhivatal megtagadta a vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 403., 18. o.) 4. cikkének (4) bekezdésében említett, B és C1 kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedély megszerzése céljából az A & G által nyújtott gépjárművezetői oktatási szolgáltatások hozzáadottérték‑adó (héa) alóli mentesítését.
A 2006/112 irányelv
3 A 2006/112 irányelv IX. címe az „Adómentesség” címet viseli. E cím magában foglalja többek között az „Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége” című 2. fejezetet, amelyben szerepel a 132. cikk, amely (1) bekezdésében úgy rendelkezik, hogy a tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket:
i) a gyermek‑ és ifjúságnevelés, az iskolai, illetve egyetemi oktatás, a továbbképzés, illetve szakmai átképzés, beleértve az ezekhez szorosan kapcsolódó szolgáltatásokat vagy termékértékesítéseket, amelyeket az ilyen céllal létrehozott közintézmények vagy egyéb, az érintett tagállam által elismerten hasonló céllal létrehozott intézmények nyújtanak;
j) az iskolai vagy egyetemi oktatáshoz kapcsolódó, tanárok által adott magánórák;
A 2006/126 irányelv
4 A 2006/126 irányelv (8) preambulumbekezdése értelmében:
„Közúti közlekedésbiztonsági okokból meg kell határozni a vezetői engedély kiállításának minimumkövetelményeit. A vezetői vizsgák, valamint a vezetői engedély kiállításának követelményeit össze kell hangolni. E célból meg kell határozni a gépjárművek vezetéséhez szükséges ismereteket, készségeket és magatartást, a vezetői vizsgának e koncepciókon kell alapulnia, és az ilyen járművek vezetésének fizikai és szellemi alkalmassági minimumkövetelményeit újra meg kell határozni.”
5 Ezen irányelv 4. cikke előírja:
„(1) Az 1. cikkben meghatározott vezetői engedély az alább meghatározott kategóriákba tartozó gépi meghajtású járművek vezetésére jogosít fel. A vezetői engedély a kategóriánként feltüntetett alsó korhatártól adható ki. A »gépi meghajtású jármű« olyan önjáró jármű, amelyet az úton saját motorja mozgat, a sínen közlekedő járművek kivételével.
(4) gépjárművek:
b) B kategória:
3500 kg‑ot meg nem haladó megengedett legnagyobb össztömegű és a vezetőn kívül legfeljebb nyolc utas szállítására tervezett és gyártott gépjárművek; az ebbe a kategóriába tartozó gépjárműveket olyan pótkocsival lehet összekapcsolni, amelynek megengedett legnagyobb össztömege a 750 kg‑ot nem haladja meg.
d) C1 kategória:
nem a D1 vagy D kategóriába tartozó, 3500 kg‑ot meghaladó, de legfeljebb 7500 kg megengedett legnagyobb össztömegű, és a vezetőn kívül legfeljebb nyolc utas szállítására tervezett és gyártott gépjárművek; az e kategóriába tartozó gépjárműveket olyan pótkocsival lehet összekapcsolni, amelynek megengedett legnagyobb össztömege a 750 kg‑ot nem haladja meg;
6 Az Umsatzsteuergesetz (forgalmi adóról szóló törvény) 2005. február 21‑én közzétett változata (BGBl. 2005. I., 386. o.) 4. cikkének 21. pontja értelmében az e törvény 1. cikke (1) bekezdése 1. pontjának hatálya alá tartozó ügyletek közül adómentes:
„a) a magániskolák és egyéb általános vagy szakképzési intézmények közvetlenül iskolai és képzési célokat szolgáló szolgáltatásai,
aa) ha e magániskolák és egyéb intézmények a Grundgesetz (alaptörvény) 7. cikke (4) bekezdésének megfelelően az állam által akkreditált vagy tartományi jog által engedélyezett helyettesítő iskolák, vagy
bb) ha a tartomány hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatósága igazolja, hogy e magániskolák és egyéb intézmények valamely szakmára vagy egy közjogi jogi személy előtt leteendő vizsgára megfelelően felkészítenek,
b) az egyéni oktatók közvetlenül iskolai és képzési célokat szolgáló oktatási szolgáltatásai, ha azokat
aa) a Hochschulrahmengesetz (a felsőfokú képzésről szóló kerettörvény) 1. és 70. §‑a értelmében vett egyetemeken és nyilvános általános vagy szakképzési iskolákban vagy
bb) az a) alpont szerinti feltételeket teljesítő magániskolákban és egyéb általános vagy szakképzési intézményekben nyújtja;
7 A Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr (a közúti közlekedésben való részvétel engedélyezéséről szóló rendelet) 2010. december 13‑i változatának (BGBl. 2010. I., 1980. o.), 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A járművezetői engedély a következő kategóriákra adható:
B kategória: [a 2006/126 irányelv 4. cikke (4) bekezdésének b) pontja]
C1 kategória: [a 2006/126 irányelv 4. cikke (4) bekezdésének d) pontja]
8 Az A & G korlátolt felelősségű társaság jogi formában autósiskolát működtet. Az általa kiállított számlákon nem tüntetette fel külön a héa címén fizetendő összeget. A 2010‑es adóévre (a továbbiakban: szóban forgó időszak) vonatkozóan először adóköteles forgalmat vallott be. Az adóhivatal az A & G héabevallása alapján járt el.
9 2014. december 22‑i levelében az A & G az általa héa címen fizetendő összeg nulla euróra történő csökkentését kérte, amely kérelmet az adóhivatal elutasította. Az adóhivatal e határozata ellen az A & G által benyújtott panasznak és keresetnek nem adtak helyt. A Finanzgericht (pénzügyi bíróság, Németország) többek között megállapította, hogy az A & G nem hivatkozhatott megalapozottan a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének j) pontjában említett mentességben való részesülésre. Az A & G által nyújtott, elméleti és gyakorlati gépjármű‑vezetési oktatásból álló szolgáltatások ugyanis nem tartoznak az e rendelkezés értelmében vett „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalmába, mivel a gyakorlati járművezetési oktatás a szóban forgó időszakban hatályos iskolai közlekedési nevelésről szóló ajánlás szerint sem kötelező, sem ajánlott részét nem képezi az ilyen oktatásnak.
10 Az A & G felülvizsgálati kérelme keretében a kérdést előterjesztő bíróság, a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság, Németország) előtt vitatja a Finanzgericht (pénzügyi bíróság) e határozatát. E tekintetben azt állítja többek között, hogy a gépjárművezetés autósiskola keretében való elsajátítása területén a nemzeti jogalkotó által követett cél a felelős közúthasználók képzése.
11 Egyébiránt az autósiskolában nyújtott gyakorlati járművezetési oktatás és a – többek között az Allgemeiner Deutsche Automobil‑Club (német autóklub) által szervezett – vezetésbiztonsági képzések ugyanazt a célt követik. A semlegesség elvébe ütközik tehát, ha ezeket a hasonló szolgáltatásokat különbözőképpen adóztatják.
12 A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a nemzeti jog alapján az A & G által kínált szolgáltatások nem adómentesek, mivel ez utóbbi nem teljesíti a forgalmi adóról szóló törvény 2005. február 21‑én közzétett változata 4. cikke 21. pontjának a) vagy b) alpontjában meghatározott feltételeket. Mindazonáltal úgy véli, hogy az A & G hivatkozhat 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) vagy j) pontjára.
13 Ezzel kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróság hajlik annak megállapítására, hogy az alapeljárás felperesének tevékenysége a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja értelmében vett „iskolai és egyetemi oktatás” fogalmába tartozik.
14 Ezzel szemben kétségei merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy az A & G teljesíti‑e az e rendelkezésekben meghatározott egyéb kritériumokat, mivel nem biztos, hogy ezen irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) pontja értelmében az „elismerten [a közintézményekéhez] hasonló céllal létrehozott intézménynek” tekinthető‑e, sem az, hogy tevékenységei az említett irányelv 132. cikke (1) bekezdésének j) pontja értelmében az iskolai vagy egyetemi oktatáshoz kapcsolódó, tanárok által adott magánóráknak tekinthetők‑e.
15 E körülmények között a Bundesfinanzhof (szövetségi pénzügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Magában foglalja‑e a [2006/112] irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontjában található »iskolai, illetve egyetemi oktatás« fogalom a B és C1 kategóriás járművezetői engedély megszerzését célzó járművezetés‑oktatást?
2) Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén: Következik‑e a[z alapeljárás] felperes(é)nek a [2006/112] irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) pontja értelmében vett [elismerten] »hasonló céllal létrehozott intézménykénti« elismerése a járművezető‑oktatók vizsgáztatására és a járművezető‑oktatói és ‑iskolai engedély megszerzésére vonatkozó törvényben [az 1969. augusztus 25‑i Gesetz über das Fahrlehrerwesen (járművezető‑oktatók jogállásáról szóló törvény)] található törvényi szabályozásból, valamint a tanulóvezetők biztonságos, felelősségteljes és környezettudatos közlekedési résztvevőkké történő képzésének közérdekű céljából?
3) A második kérdésre adott nemleges válasz esetén: Feltétele‑e a [2006/112] irányelv 132. cikke (1) bekezdésének j) pontjában található »[magán]tanár« fogalomnak, hogy az adóalany egyéni vállalkozó legyen?
4) A második és harmadik kérdésre adott nemleges válasz esetén: Már attól a [2006/112] irányelv 132. cikke (1) bekezdésének j) pontja értelmében vett »[magán]tanárnak« minősül‑e egy oktató, ha saját számlájára és saját felelősségére tevékenykedik, vagy a »[magán]tanár« minősítés más követelmények teljesítését is igényli?”
16 Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az „iskolai vagy egyetemi oktatás” 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja szerinti fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy az magában foglalja az olyan autósiskolák által nyújtott gépjárművezetői oktatást, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, és amely oktatás célja a 2006/126 irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében említett, B és C1 kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedélyek megszerzése.
17 A 2006/112 irányelv 132. cikke olyan adómentességeket állapít meg – amint azt azon fejezet címe is mutatja, amelynek e cikk a részét képezi –, amelyek célja egyes közhasznú tevékenységek előmozdítása. Mindazonáltal e mentességek célja nem valamennyi, hanem kizárólag azon közhasznú tevékenységek mentesítése a héa alól, amelyeket az irányelv itt felsorol, és részletesen meghatároz (2017. május 4‑i Brockenhurst College ítélet, C‑699/15, EU:C:2017:344, 22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az említett adómentességek az uniós jog autonóm fogalmainak minősülnek, amelyek célja annak elkerülése, hogy a héarendszer alkalmazása tagállamonként eltérjen (lásd ebben az értelemben: 2017. október 26‑i The English Bridge Union ítélet, C‑90/16, EU:C:2017:814, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19 A 2006/112 irányelv 132. cikkében említett adómentességek leírására használt kifejezéseket szigorúan kell értelmezni, mivel ezek az ezen irányelv 2. cikkéből eredően kivételt jelentenek a főszabályhoz képest, miszerint az adóalany által ellenszolgáltatás fejében teljesített minden szolgáltatásnyújtás után héát kell fizetni. A szigorú értelmezés e szabálya ugyanakkor nem jelenti azt, hogy az ezen 132. cikkben szereplő adómentességek meghatározására használt kifejezéseket oly módon kell értelmezni, hogy azok ne tudják kifejteni hatásukat (2017. május 4‑i Brockenhurst College ítélet, C‑699/15, EU:C:2017:344, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20 Emlékeztetni kell arra, hogy az említett irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja nem határozza meg az „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalmát.
21 Ebből kifolyólag a Bíróság megállapította egyrészt, hogy az ismeretek és a szaktudás tanár és diák között történő átadása az oktatási tevékenység különösen fontos eleme (2007. június 14‑i Horizon College ítélet, C‑434/05, EU:C:2007:343, 18. pont).
22 Másrészt a Bíróság pontosította, hogy az „iskolai vagy egyetemi oktatás” 2006/112 irányelv értelmében vett fogalma nem korlátozódik kizárólag a képesítés megszerzésére irányuló vizsgát vagy szakmai tevékenység gyakorlására irányuló képzésben való részvételt lehetővé tevő oktatási tevékenységekre, hanem magában foglal más tevékenységeket, amelynek során az oktatás iskolában vagy felsőoktatási intézményben folyik, és amelynek célja a tanulók vagy hallgatók ismereteinek vagy képességeinek fejlesztése, feltéve hogy e tevékenységek nem tisztán szórakoztatási célokat szolgálnak (2010. január 28‑i Eulitz ítélet, C‑473/08, EU:C:2010:47, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
23 E tekintetben meg kell állapítani – amint azt a főtanácsnok az indítványa 35.pontjában megjegyezte –, hogy ezen állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nem tisztán szórakoztatási jellegű tevékenységek az „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalma alá tartozhatnak, amennyiben iskolákban vagy egyetemeken kerül sor az oktatásra.
24 Így a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja szerinti „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalma olyan tevékenységeket foglal magában, amelyek mind a sajátos jellegük, mind pedig a gyakorlásuk kerete alapján megkülönböztethetők (lásd ebben az értelemben: 2007. június 14‑i, Horizon College ítélet, C‑434/05, EU:C:2007:343, 20. pont).
25 Ebből az következik, hogy – amint azt a főtanácsnok az indítványa 13–17. pontjában megjegyezte – e fogalom útján az uniós jogalkotó bizonyos, valamennyi tagállamban azonos típusú oktatási rendszerre kívánt utalni, függetlenül az egyes nemzeti rendszerek sajátos jellemzőitől.
26 Ennélfogva az „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalma a héarendszer szempontjából általában a széles és változatos tárgykörökre vonatkozó ismeretek és szaktudás átadásának integrált rendszerére, valamint ezen ismeretek és szaktudásnak a tanulók és hallgatók által – az e rendszert alkotó különböző fokozatokon való előrehaladásuk és szakosodásuk során – való mélyítésére és fejlesztésére utal.
27 E megfontolások fényében kell megvizsgálni, hogy az olyan autósiskola által nyújtott gépjárművezetői oktatás, mint az alapeljárás felpereséé – amely oktatás célja a 2006/126 irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében említett, B és C1 kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedély megszerzése –, az „.iskolai vagy egyetemi oktatás” 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja értelmében vett fogalmába tartozhat‑e.
28 A jelen ügyben az alapeljárás felperese azt állítja, hogy az általa biztosított gépjárművezetői oktatás magában foglalja a B1 és C kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedélyek megszerzéséhez szükséges gyakorlati és elméleti ismeret átadását, és hogy az ilyen oktatás célja nem pusztán szórakozás, mivel az ilyen engedélyek birtokolása többek között szakmai igényeket is kielégíthet. Következésképpen az e célt szolgáló oktatás a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontjában említett „iskolai vagy egyetemi oktatás” fogalma alá tartozik.
29 Márpedig meg kell jegyezni, hogy az olyan autósiskola által nyújtott gépjárművezetői oktatás, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, jóllehet különféle gyakorlati és elméleti ismeretekre vonatkozik, továbbra is szakosodott oktatás, amely önmagában nem jelenti a széles és változatos tárgykörökre vonatkozó ismeretek és szaktudás átadását, sem pedig ezen ismeretek és szaktudás mélyítését és fejlesztését, amely az iskolai vagy egyetemi oktatás jellemzője.
30 A fentiekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az „iskolai vagy egyetemi oktatás” 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja szerinti fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja magában az olyan autósiskolák által nyújtott gépjárművezetői oktatást, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, és amely oktatás célja a 2006/126 irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében említett, B és C1 kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedélyek megszerzése.
A második, a harmadik és a negyedik kérdésről
31 Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második, a harmadik és a negyedik kérdésre nem kell válaszolni.
32 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Az „iskolai vagy egyetemi oktatásnak” a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 132. cikke (1) bekezdésének i) és j) pontja szerinti fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem foglalja magában az olyan autósiskolák által nyújtott gépjárművezetői oktatást, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, és amely oktatás célja a vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében említett, B és C1 kategóriájú járművekre vonatkozó vezetői engedélyek megszerzése.

matches: Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
 🐕 Az Állami Legfelsőbb Bíróság megállapítja, hogy a kutyák "érző lények", nem pusztán tulajdon, földrajzi irányítás - 2020
Az Állami Legfelsőbb Bíróság megállapítja, hogy a kutyák "érző lények", nem pusztán tulajdon, földrajzi irányítás
A múlt héten az Oregoni Legfelsőbb Bíróság mérföldkő bizonyítékot hozott fel arra vonatkozóan, hogy a Juno nevű elhízott kutya több mint egy dolog, a törvény szerint. A bíróság inkább azt találta, hogy lényeges módon Juno hasonlít egy emberi gyermekhez.
Ez nem teljesen figyelemre méltó, ha nem vagy ügyvéd. Te és én tudjuk, hogy a kutyák lények, lények, reményekkel (áldozatokra) és álmokra (amelyek a lábukat megrántják), és a személyiségeknek (amit imádunk).
A törvény szerint a kutyák és más állatok nagyjából olyan tárgyaknak tekintendők, amelyek többé-kevésbé egyenrangúak asztalokkal és székekkel, pénztárcákkal és fiókokkal. Ez azt jelenti, hogy megvásárolhatók és értékesíthetők, és kevés előírás van arra vonatkozóan, hogy hogyan kell őket kezelni (a minimális bántalmazáson és az elhanyagoláson kívül).
Az Oregon-törvény és az amerikai alkotmány 4. módosítása azonban tiltja a bűnüldözést, hogy egy erszényt nézzen be egy parancs nélkül, a múlt héten a bíróság egyhangúlag úgy döntött, hogy egy kutya vérét is lefedheti - és más vizsgálatokat és kezeléseket is adhat - anélkül, hogy bizonyos körülmények között.
Ennek során a bíróság jogi jelentőséget tulajdonított a kutya "érzékenységének" - képességének, hogy megtapasztalja az érzéseket és a fájdalmat.
"Valóban igazságos döntés" - mondja Lora Dunn ügyvéd az Állatvédelmi Védelmi Alapból - amely ebben az ügyben amicus rövidítést nyújtott be a győztes oldal nevében. "Ebben az egyedi kontextusban az állati érzelem számít."
Ez az eset 2010-ben kezdődött, amikor az Oregon Humane Society állatkínzás-nyomozóját felkérték, hogy vizsgálja meg, hogy egy portlandi lakos, Amanda Newcomb verte és éhezette a kutyáját Juno-t, és a kutyát egy kennelben sok órán át tartotta nap.
Az Oregon Live szerint a nyomozó Juno-t rossz állapotban találta meg, "nincs zsír a testén." A kutya "olyan volt, hogy véletlenszerűen evett az udvaron, és megpróbált hányni." Newcomb elmondta a nyomozónak, hogy ő volt a kutyaeledelről, és azt tervezte, hogy még többet vásárol.
Juno-t az Oregon Humane Society-be vitték be, ahol egy állatorvos 1,5 "testállapot-pontszámot" kapott, egy skálán (ami elnéptelenedett) 9-re (ami túlsúlyos).
Aztán, hogy kiderüljön, hogy Juno vénás volt az alultápláltság vagy valamilyen más ok miatt, az állatorvos vért vett, amely nem mutatott parazitákat vagy más olyan állapotot, amely Juno rossz állapotát okozta volna, és azt eredményezte, hogy a Newcomb másodfokú állati hanyagsággal .
Ez is vezetett e fontos döntéshez.
A tárgyalás során az alperes megpróbálta elfojtani a vérhúzó bizonyítékokat. Azzal érvelt, hogy mivel Juno kedvtelésből tartott állatok és háziállatok tulajdonúak, a vérhúzás jogellenes, warrantless keresés volt - ugyanúgy, mintha törvénytelen lenne a nyomozók számára, hogy egy fiókkazettát nyitottak meg, parancs nélkül.
Az ügyész azzal érvelt, hogy a vér a Juno-hoz húzódik, hasonlóan ahhoz, hogy megvizsgálja a gyanúsított gyermeket, amely a törvény alapján megengedett. A tárgyaló megegyezett, és Newcomb-t elítélték.
Ezt a döntést megfordította a Fellebbviteli Bíróság, amely megállapította, hogy az Oregoni Humán Társaságnak szüksége volt arra, hogy Juno vért vonzzon.
Az Oregoni Legfelsőbb Bíróság visszaállította az eljáró bíróság ítéletét, miszerint a warrantless vérvétel nem volt tilos az Oregon-törvény vagy az USA Alkotmánya szerint.
Ahhoz, hogy odaérjenek, a bíróság az Oregoni törvényhozó és az igazságszolgáltatás elé állította, hogy mindegyikük elismerte az állatok különleges helyzetét, valahol az emberek és az asztalok és székek között - a visszaélésektől és elhanyagoltságtól védve, de vásárolható, értékesíthető és ölhető.
"Az állatok tulajdonjogát és kezelését szabályozó törvények és más törvények tükrözik azt a felismerést, hogy az állatok olyan érző lények, amelyek képesek fájdalmat, stresszt és félelmet érezni" - írta a bíróság az egyhangú véleményben -, és így az emberek "uralmát" az állatok - folytatódik a vélemény - sötétített kontúrokkal is rendelkeznek, valamint az állatok magánéletének érdekeit is.
Ebben az esetben a bíróság indokolta, hogy "amikor Dr. Hedge megvizsgálta Juno vérét, az alperes elveszítette a Juno számára uralkodó és ellenőrző jogait, legalábbis ideiglenesen".
Figyelmeztetés: Valódi nerdy leszünk ...
Hozzáadunk még egy kis szöveget a véleményből, mert még a nem-jogászok is megtalálják a nyelvet és az érvelést meglehetősen lenyűgöző (reméljük!):
Figyelembe véve a konkrét kontextust - a kutya törvényes lefoglalása valószínű okon alapul ahhoz, hogy elhiggye, hogy a kutya alultápláltságban szenved, amit a kutya vérének a kutya orvosi diagnosztizálására és kezelésére szántak és teszteltek - arra a következtetésre jutunk, hogy az alperesnek nincs védett adatvédelme érdeklődés a Juno vérében, amelyet az elvégzett orvosi eljárások támadtak. Ilyen körülmények között egyetértünk azzal az állítással, hogy a Juno nem hasonlít, és nem szabad úgy elemezni, mintha ő lenne, egy átlátszatlan, élettelen tartály, amelyben az élettelen tulajdonságokat vagy hatásokat tárolták vagy elrejtették. Juno "tartalmát" - a Dr.Hedge - az volt a dolog, hogy a kutyák és más élő emlősök: szervek, csontok, idegek, egyéb szövetek és vér. Ahogy az ügyész vitatkozott a tárgyaláson, Juno belsejében csak "több kutya" volt. egyébként nem lehet élő és légző kutya. És Juno vérének kémiai összetétele a Juno belsejében élõ élettani folyamatok terméke volt, nem pedig "információ", amelyet a vádlott a Juno-ban tárolt vagy elrejtõzni.
Igen, a kedvtelésből tartott állatok tulajdonát képezik, ami tulajdonosnak bizonyos jogokat biztosít az állat fölött. Az Oregoni törvény szerint azonban a háziállatok nem csak tulajdon, hanem élő dolgok, akiknek alapvető és minimális gondossággal kell rendelkezniük. Az ellátás biztosításának kötelezettsége a tulajdonosra, illetve az állatot irányító személyre tartozik.
"A kutyatulajdonosnak egyszerűen nincs megismerhető joga, magánéletének nevében, hogy ellensúlyozza ezt a kötelezettséget" - mondja a bíróság. "Ez a következtetés ugyanolyan vagy nagyobb erővel jár, amikor, mint itt, a kutya az állam törvényes védelmi őrizetében valószínű oknál fogva, hogy a kutya sérülést szenvedett el hanyagság következtében, amikor a tulajdonos elvesztette tulajdonjogait és irányítsák a kutyát. "
Az Oregoni Legfelsőbb Bíróság ítélete nem jelenti azt, hogy az állatkerti állatokat fel kell szabadítani; ez nem jelenti azt, hogy több tehenet nem lehet levágni. Sajnos nem is jelenti azt, hogy minden kutyának havonta BarkBox előfizetést kell biztosítani.
A bíróság kifejezetten korlátozta ennek a ténynek a meglehetősen magas hangzású döntését: Ez csak akkor érvényes, ha egy kutyát vagy más állatot jogszerűen lefoglalt, az állat valószínű visszaélése vagy elhanyagolása miatt. Ezután "az általános jellegű behatolásra is korlátozódik, ami ebben az esetben történt - orvosi szempontból megfelelő eljárás az állatok rossz egészségi állapotának diagnosztizálására és kezelésére."
Ezután egy kutya vagy más állat vérét lefedik, vagy egyéb vizsgálatokat vagy kezeléseket biztosítanak anélkül, hogy megsértenék a tulajdonos magánélethez való jogát, vagy mentesek lennének a jogellenes kereséstől és lefoglalástól.
Nagyszerű előrelépés, mondjuk azok, akik remélik ezt a végeredményt.
Az ALDF Lora Dunn mondja BarkPost hogy a múlt heti döntése azt jelenti, hogy a lefoglalt állatokat sokkal gyorsabban lehet megvizsgálni és kezelni, mint korábban, mivel a parancs kiadása "órákig tarthat".
"Ez a döntésnek nagyon gyakorlati következményei vannak" - mondta Dunn.
Ezt mondta az Oregon Humane Society is egy blogbejegyzésben, amely ezt a győzelmet ünnepli: "Ez a döntés megszünteti a kegyetlenségi vizsgálatok egyik legfontosabb akadályát" - írta Sharon Harmon csoportvezető.
A következmények ennél is nagyobbak. Az Oregon állatkínzás ügyésze, Jacob Kamins azt mondta az Oregon Live-nak, hogy ez az eset valójában a harmadik az Oregon egyik legfontosabb bírósági ítéletének sorában az utóbbi két évben.
Az egyikben a bíróság megállapította, hogy 20 éhező kecske és ló minden egyes "áldozata" tulajdonosa elhanyagolásának. Egy másik esetben a bíróság megerősítette az éhező lónak a negyedik módosítás "kivételes körülmények között" szóló kivétele alapján történő warrant nélküli lefoglalását.
Ha ezek közül az esetek közül egy sem változtatja meg az egész játékot az állatvédelemmel kapcsolatban - a három együttesen legalábbis nagyon ígéretes tendenciát mutat.
"Van egy érzésem, hogy az állatok jólétének kérdése valóban a büntető igazságszolgáltatási világba kerül," mondta Kamins.
Kiemelt kép a thepedrodm / Flickr segítségével
H / T Oregon élő
A különbségek boxerek és bikaviadalok között
10 módja annak, hogy boldogan tartsa macskáját
Mi a kábítószer Torbutrol használt a kutyák?
Adventures in Nevelés: Foster Fail vagy Pass?
A kávézó asztali könyvek végső listája a kutya szerelmeseinek mindenütt
A nő betöltődött a rendőrség után, felfedezzék a 66 kutyáját, és közülük még mindig szükségük van a háztartásokra
Miért az El Paso Chihuahuas a legjobb dzsekik a játékban
A katonai kutyák nem tekinthetők jogszerűen "felszerelésnek"
A kutya, aki több mint 600 napot töltött a menedékházban, szeretné segíteni Önnek a havas lapozást ezen a télen
Két új kutyafajt hoztak be az Amerikai Kennel Klubba
Mindent a kutyák önbiztosításáról
Van néhány fajta kutya drágább biztosítani?
Top 6 Legjobb Pet Travel tartozékok a Road Warriors számára

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Devizahitelesek kontra OTP - Pénzügyi biztos: Lerövidíti az eljárást a Kúria döntése a banki árfolyamrés ügyében | hírek | Jogi Fórum
Devizahitelesek kontra OTP - Pénzügyi biztos: Lerövidíti az eljárást a Kúria döntése a banki árfolyamrés ügyében
Azzal, hogy a Kúria a devizahiteleknél alkalmazandó banki árfolyamrés ügyében az Európai Bíróság állásfoglalását kérte kedden, jelentősen rövidülhet a későbbi eljárás, hiszen ennek hiányában a magyarországi per vesztese nyilvánvalóan maga is az Európai Bírósághoz fordulna - közölte Doubravszky György, a pénzügyi jogok biztosa szerdán.
A biztos azért adta ki közleményét, mivel a sajtóban és az érintett civil szervezetek részéről a Kúria döntésével kapcsolatban megfogalmazódott olyan kritika is, hogy a bíróság nem vállalta a döntéshozatal felelősségét.
A biztos felidézi közleményében a Polgári törvénykönyvnek azt a passzusát, amely a jogharmonizáció során került be a magyar jogszabályba. Ez kimondja, hogy nem tisztességtelenek azok a - szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányát meghatározó - szerződési kikötések, amelyek egyébként világosak és érthetőek. A Kúria egyik problémája tehát az volt, hogy - az uniós, és ennek alapján a magyar jogban is átvett - szabályok alapján egyáltalán vizsgálhatja-e a bíróság a kamatrés nagyságát.
Az előzetes döntéshozatali eljárás azt jelenti, hogy a tagállami bíróságok jogosultak - illetve bizonyos esetekben kötelesek - az Európai Bírósághoz fordulni, amely a közösségi jogszabályok hatékony és egységes alkalmazását biztosítja. Így megvizsgálják és értelmezik a közösségi jog egy-egy szabályát, illetve eldöntik, hogy a nemzeti szabály mennyiben van összhangban az uniós joggal.
A Kúria kedden függesztette fel a Kásler Árpád és társa kontra OTP Bank és társa per tárgyában indított felülvizsgálati eljárását, illetve döntött arról, hogy az Európai Unió Bíróságának előzetes döntéshozatali eljárását kezdeményezi.
Kásler Árpád, a Banki Adósok Érdekvédelmi Szervezetének elnöke és felesége által indított perben a Szegedi Ítélőtábla másodfokú tanácsa 2012 áprilisában jogerősen kimondta, hogy a devizahitelek folyósításánál és törlesztésénél ugyanazt a típusú árfolyamot kell alkalmazni. Az OTP törvényességi felülvizsgálatot kért, amit kedden, a Kúria előtt is fenntartott.
A Kúria emlékeztetett: a felülvizsgálati kérelemmel támadott jogerős ítélet a 2008. május 29-én megkötött közjegyzői okiratba foglalt, ingatlan fedezettel biztosított, devizában nyilvántartott jelzálog típusú kölcsönszerződés azon rendelkezésének tisztességtelenségét állapította meg, amely szerint a bank a kölcsön törlesztésekor a törlesztendő összeget deviza eladási árfolyamon számolja ki. A másodfokú bíróság álláspontja szerint a deviza eladási árfolyam alkalmazása nem önmagában, hanem amiatt tisztességtelen, mert a bank a kölcsön folyósításakor deviza vételi árfolyamot alkalmazott. A bank ugyanis deviza alapú kölcsön esetén nem bocsát devizát az adós rendelkezésére, és az adós nem is devizában törleszt. Devizaértékesítés (átváltás) nem történik. A másodfokú bíróság szerint akkor tisztességes a kikötés, ha a folyósítás és a törlesztés elszámolása egynemű árfolyam alkalmazásával történik. Ezért a másodfokú bíróság helyben hagyta az elsőfokú bíróság ítéletét, visszamenőleges hatállyal az eladási árfolyam helyett a vételi árfolyam alkalmazását írta elő a törlesztéskor is.
A bank felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen arra hivatkozott, hogy a szerződéses rendelkezés tisztességtelenségét a bíróság nem vizsgálhatja a szerződés megkötése idején hatályos Ptk. szerint, akkor, ha a szerződés világos és érthető. Megítélése szerint a bankot megillető árfolyam-különbözet az ellenszolgáltatás része.
A Kúria egyebek mellett arra vár választ az EU Bíróságától, hogy a külföldi pénznemben meghatározott, de ténylegesen hazai pénznemben folyósított, és törlesztendő kölcsöntartozás esetén az átváltási árfolyamokat meghatározó, egyedileg meg nem tárgyalt szerződéses kikötések a "szerződés elsődleges tárgyának meghatározása" fogalma alá tartoznak-e.
Amennyiben nem, az eladási és vételi árfolyam különbözete vajon olyan díjazásnak tekintendő-e, amelynek a szolgáltatással arányban állása a tisztességtelenség szempontjából nem vizsgálható. E körben van-e jelentősége annak, hogy a pénzügyi intézmény és a fogyasztó között tényleges átváltásra sor kerül-e?
Arra is választ vár a Kúria, hogy a "világos és érthető" feltételek mit jelentenek: a fogyasztó számára kell önmagukban nyelvtanilag világosnak és érthetőnek lenniük, vagy ezen túlmenően a szerződési feltétel alkalmazása gazdasági indokainak, illetve a szerződés többi feltételével való kapcsolatának is világosnak és érthetőnek kell lennie.
Doubravszky: Tisztázni kell a devizatartozások összegét - Az ombudsman a Kúriához, a közjegyzői és a végrehajtói kamarához fordult (2013.07.10.)
A hagyományos megoldások nem működnek a devizahitelezésben - Hiteles párbeszéd - Konferencia a devizahitel-probléma megoldásairól (2013.02.01.)
Ügyfelekre hárított tranzakciós illeték - Vizsgálatot indít a pénzügyi jogok biztosa (2013.01.08.)
Létrejön a pénzügyi ombudsman hivatala (2012.11.20.)
pénzügyi ombudsman bővebben

matches: Kúria Kúria Kúria Bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


text:
IV/00228/2014
. IV/00228/2014
Első irat érkezett: 02/03/2014
Az ügy tárgya: a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete és a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (kerékbilincs)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Fővárosi Ítélőtábla kártérítési ügyben hozott 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete és a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését indítványozta.
Az indítványozót gépkocsijára szabálytalan parkolás miatt kerékbilincset helyezett a közterület-felügyelet. A kerékbilincs eltávolításának díját megfizette, de a kiszabott helyszíni bíróságot nem ismerte el, és másnap e-mailben panaszt nyújtott be az illetékes jegyzőhöz.
Az indítványozó álláspontja szerint a közterület-felügyelet eljárása a tisztességes eljárás követelményét sérti, mert a felügyelet intézkedésének hiányában nem indult szabálysértési eljárás, így a megadott tájékoztatás szerinti jogorvoslati lehetőségeivel nem tudott élni az indítványozó. Nézete szerint az eljáró bíróságok eljárása megsértette a tisztességes eljáráshoz való jogát, mivel a bíróságok nem vették figyelembe, hogy az indítványozó jogorvoslati jogával azért nem élt, mert nem kapott pontos tájékoztatást a jogorvoslati lehetőségekről. A tisztességes eljáráshoz való jogát sérti továbbá, hogy a bírósági döntések nem tartalmaznak kellő indokolást..
Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete
Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete
IV_228_0_2014_inditvany_anonim.pdf
A határozat száma: 3081/2015. (V. 8.) AB határozat
Az ABH 2015 tárgymutatója: alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §); alkotmányjogi panasz; bírósághoz fordulás joga; jogorvoslathoz való jog; szabálysértés eljárás; tisztességes eljáráshoz való jog; tisztességes eljáráshoz való jog mint hatékony bírói jogvédelem
3081_2015_határozat.pdf
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete, valamint a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azokat megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete, valamint a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt – az Alaptörvény Nemzeti hitvallásának tételmondataira, a B) cikk (1) bekezdésére, az R) cikkére, az I. cikk (1) bekezdésére, a II. cikkére, a III. cikkére, a XIII. cikk (1) bekezdésére a XXVIII. cikk (2) bekezdésére, a 25. cikk (1) bekezdésére, a 26. cikk (1) bekezdésére valamint a 28. cikkére alapított indítványi elemek tekintetében – visszautasítja.
[2]	Az indítványozó a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete ellen – a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítéletére is kiterjedő hatállyal – terjesztett elő az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a szerinti alkotmányjogi panaszt 2014. január 22-én, a Fővárosi Törvényszék mint elsőfokú bíróság útján az Alkotmánybírósághoz. Az alkotmányjogi panasz az Alkotmánybíróságra 2014. február 3-án érkezett be. A panaszbeadvány a támadott bírói döntéseket az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével, R) cikk (2) bekezdésével, I. cikk (1) bekezdésével, II. cikkével, III. cikkével, XIII. cikk (1) bekezdésével, XV. cikk (1)–(2) bekezdéseivel, XXIV. cikk (1)–(2) bekezdéseivel, XXVIII. cikk (1)–(2) és (7) bekezdéseivel, 25. cikk (1) bekezdésével, 26. cikk (1) bekezdésével valamint 28. cikkével tartotta ellentétesnek.
[3]	2. Az alkotmányjogi panasz előzményeként a mellékelt iratokból megállapítható, hogy az indítványozó személygépkocsijára 2008. május 5-én délután, Budapesten kerékbilincset helyezett fel a közterület-felügyelet, mert megítélésük szerint az indítványozó úgy parkolt, hogy azzal megsértette a józsefvárosi zöldterületek és zöldfelületek védelméről, használatáról szóló 57/2007. (X. 16.) Budapest Főváros VIII. kerület Józsefváros Önkormányzati rendeletet (a továbbiakban: 57/2007. Önkorm. r.). Az indítványozó a kerékbilincset észlelve a hátrahagyott csekken a kerékbilincs eltávolításának költségét megfizette, ezt a közterület-felügyelet felé igazolta, majd ezt követően a személygépkocsijáról a kerékbilincset leszerelték. A közterület-felügyelet a szabálytalan parkolás miatt az indítványozóra helyszíni bírságot is kiszabott, de ezt az indítványozó a szabálytalan parkolás tényét vitatva nem fizette meg. A közterület-felügyelet intézkedésének jogszerűségét, valamint az 57/2007. Önkorm. r. területi hatályát vitatva az indítványozó 2008. május 6-án, elektronikus úton a jegyzőhöz is fordult. Az elektronikus úton benyújtott panaszát azonban a jegyző nem bírálta el, ezért azt az indítványozó a közterület-felügyeletnek is eljuttatta, majd 2009. február 2-án kára megtérítését is kérte. Az indítványozó ellen annak ellenére, hogy a helyszíni bírságot nem fizette meg, szabálysértési eljárás nem indult.
[4]	2010. május 25-én, az indítványozó kérelmére, a Pesti Központi Kerületi Bíróság fizetési meghagyást bocsátott ki, amellyel szemben a közterület-felügyelet mint kötelezett, ellentmondással élt, így az eljárás perré alakult. A Pesti Központi Kerületi Bíróság hatáskör hiánya miatt a keresetlevelet 2011. február 17-én áttette a Fővárosi Törvényszékhez.
[5]	3. Az indítványozó – az ügy felperese – keresetében a kerékbilincs eltávolításából származó vagyoni és nemvagyoni kára, valamint ezek késedelmi kamata megfizetésére kérte kötelezni a közterület-felügyeletet (az ügy alperesét). A közterület-felügyelet a kereset elutasítását kérte; álláspontja szerint a kerékbilincselés jogszerűen történt, mivel az indítványozó gépjárműve az úttesttől látható módon elhatárolt gyepfelületen parkolt. A Fővárosi Törvényszék az indítványozó (felperes) keresetét nem találta alaposnak. 4.P.21.677/2012/2. számú, 2012. október 9-én kelt ítélete indokolásában kiemelte, hogy a közterület-felügyeletről szóló 1999. évi LXIII. törvény (a továbbiakban: Kftv.) – az intézkedés foganatosításakor hatályos – 1. § (4) bekezdés a) pontja, 7. § (1) bekezdése és 8. § (1) bekezdése alapján a közterület-felügyelet feladata többek között a közterületek jogszerű használatának, a közterületen folytatott engedélyhez, illetve útkezelői hozzájáruláshoz kötött tevékenység szabályszerűségének ellenőrzése; a közterület-felügyelő rendszeres, illetőleg folyamatos hatósági ellenőrzést végez az illetékességi területén, és köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha a feladatkörébe tartozó jogszabálysértő tényt, tevékenységet, mulasztást észlel vagy olyan tényt, tevékenységet, mulasztást hoznak tudomására, amely a feladatkörébe tartozó ügyben beavatkozást tesz szükségessé.
[6]	Az ítélet hivatkozott a Kftv. kerékbilincs alkalmazásáról, mint közterület-felügyelői intézkedésről rendelkező 20. § (1)–(2) bekezdéseire is, valamint idézte ugyancsak a kerékbilincs alkalmazása vonatkozásában a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályozásáról szóló 19/2005. (IV. 22.) Főv. Kgy. rendelet (a továbbiakban: Főv. Kgy. rendelet) 42. § (1) és (7)–(8) bekezdéseit.
[7]	A bíróság ezt követően megállapította, hogy a közterület-felügyelet tevékenysége hatósági ellenőrzésnek, majd intézkedésnek minősült, ezért azt kellett vizsgálni, hogy közigazgatási jogkörben okozott-e kárt az indítványozónak. Ennek megítéléséhez felhívta a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) 339. § (1) bekezdését, 355. § (1) bekezdését, és kiemelte a 349. § (1) bekezdését, amelynek értelmében: „Államigazgatási jogkörben okozott kárért a felelősséget csak akkor lehet megállapítani, ha a kár rendes jogorvoslattal nem volt elhárítható, illetőleg a károsult a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőségeket igénybe vette.”
[8]	Az ítélet a régi Ptk. 349. § (1) bekezdésében írt feltételeket a konkrét ügyben vizsgálva elemezte a Kftv. 23. §-át, különösen annak (3) bekezdését, valamint a Főv. Kgy. rendelet 43. §-át. Ezen – a vizsgált intézkedés foganatosításakor hatályos – jogszabályi rendelkezések értelmében, ha a közterület-felügyelői intézkedést követően államigazgatási eljárás vagy szabálysértési eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye, amelyet az intézkedés napjától számított 8 napon belül a jegyzőhöz kell benyújtani. A bíróság úgy érvelt, hogy mivel az indítványozó állítása szerint sem indult ellene szabálysértési eljárás, ezért a régi Ptk. 349. § (1) bekezdésében írt jogorvoslatnak ez a 8 napon belüli, jegyzőhöz benyújtható panasz tekinthető. E jogorvoslatot (panasztételi lehetőséget) pedig ténylegesen nem meríti ki, hogy az indítványozó elektronikus úton a jegyzőhöz fordult, mert a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 2008 májusában hatályos 34. § (1) bekezdés első mondata szerint főszabályként a kérelmet a hatósághoz írásban vagy szóban lehet előterjeszteni. Az indítványozó elektronikus úton előterjesztett beadványa ezért nem minősült hatósági eljárást megindító kérelemnek; vagyis – az ítélet szerint – az indítványozó a közterület-felügyelet kárfelelőssége alapjául szolgáló konjunktív feltételek közül a jogorvoslat kimerítését nem bizonyította. A bíróság ezért az indítványozó (felperes) keresetét további vizsgálat nélkül elutasította.
[9]	4. Az elsőfokú bíróság ítéletével szemben az indítványozó fellebbezést terjesztett elő, amelyben sérelmezte, hogy a közterület-felügyelet őt arról tájékoztatta, hogy szabálysértési eljárást fognak indítani ellene – ez a közterület-felügyelet törvényi kötelezettsége is lett volna –, így alappal számíthatott arra, hogy a kifogásolt intézkedéssel szemben majd ezen eljárás során élhet jogorvoslattal. Kifogásolta azt is, hogy a személygépkocsiján hátrahagyott tájékoztatásban nem szerepelt a jegyzőnél benyújtható panasz, mint jogorvoslati lehetőség. Sérelmesnek tartotta továbbá az elektronikus úton előterjesztett beadványa nyomán a jegyző eljárásának a hiányát is. A közterület-felügyelet mint alperes, ellenkérelmében az elsőfokú ítélet helybenhagyását kérte.
[10]	A Fővárosi Ítélőtábla a 2013. október 8-án kelt, 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítéletében a fellebbezést nem találta alaposnak, és egyetértett az elsőfokú bíróság által megállapított tényállással, valamint a döntés jogi indokaival is. A másodfokú ítélet kiemelte, hogy az indítványozó kártérítés iránt indított pert, így kizárólag arról kellett dönteni, hogy a közterület-felügyelet kártérítési felelőssége fennáll-e az indítványozóval szemben; más közigazgatási szervek felelőssége illetve esetleges mulasztása nem bír jelentőséggel. Helyesnek tartotta a Fővárosi Ítélőtábla, hogy az elsőfokú bíróság a régi Ptk. 349. §-át alkalmazta az ügyben, mivel a kerékbilincs alkalmazása – amelyből az indítványozó a kárát származtatta – a Kftv.-ben szabályozott közterület-felügyelői intézkedés, és foganatosítása ilyenként a közhatalom gyakorlásának minősül.
[11]	Kiemelte a Fővárosi Ítélőtábla másodfokú ítélete, hogy a régi Ptk. 349. § (1) bekezdése értelmében az államigazgatási jogkörben okozott kárért a felelősséget csak akkor lehet megállapítani, ha a kár rendes jogorvoslattal nem volt elhárítható, illetőleg a károsult a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőségeket igénybe vette. A döntés rámutatott: „Az alperes a felperessel szemben két intézkedést foganatosított: egyrészt kerékbilincset alkalmazott, másrészt helyszíni bírságot szabott ki. A felperes előadása szerint kára a kerékbilincs alkalmazásából származott, ezért az ügyben közömbös, hogy a helyszíni bírság be nem fizetése miatt indult-e szabálysértési eljárás”; a szabálysértési hatóság döntése, illetve az abban megállapított tényállás pedig egyébként sem kötné a bíróságot a kárfelelősséggel kapcsolatos határozatának meghozatalában. A másodfokú ítélet szerint a kerékbilincs alkalmazásával kapcsolatos intézkedés a fel- majd leszereléssel befejeződött. Az intézkedés foganatosításkor hatályos Főv. Kgy. rendelet 43. § (1) bekezdése és a Kftv. 23. § (3) bekezdése értelmében, ha a közterület-felügyelői intézkedést követően államigazgatási eljárás vagy szabálysértési eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye, amelyet az intézkedés napjától számított 8 napon belül a jegyzőhöz kell benyújtani. Az Ítélőtábla észlelte, hogy elektronikus úton az indítványozó előterjesztett egy beadványt a jegyzőhöz, de ennek kapcsán – az elsőfokú bíróság döntésében foglaltakkal azonosan – a Ket. akkor hatályos 34. § (1)–(3) bekezdéseire hivatkozott, amelyeknek ez a beadvány nem felelt meg, így nem volt alkalmas a panasz joghatásainak kiváltására.
[12]	A Fővárosi Ítélőtábla döntése értelmében így az indítványozó az intézkedéssel szemben a rendelkezésre álló rendes jogorvoslatot nem vette igénybe, ami miatt a kártérítés régi Ptk. 349. § (1) bekezdésében meghatározott különös feltétele nem áll fenn. A kárfelelősség általános feltételeinek vizsgálata ezért mellőzhető volt, mivel a kártérítés elemeinek együttesen kell fennállniuk. A Fővárosi Ítélőtábla ezért az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
[13]	5. A Fővárosi Ítélőtábla jogerős ítéletével szemben – az elsőfokú bíróság döntésére is kiterjedő hatállyal – az indítványozó 2014. január 22-én alkotmányjogi panaszt terjesztett elő az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja és az Abtv. 27. §-a alapján. Az alkotmányjogi panaszban az indítványozó a Fővárosi Ítélőtábla 6 Pf.22.312/2012/3. számú ítélete és a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete alaptörvény-ellenességének a megállapítását és a bírói döntések megsemmisítését kérte. Az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseiként az alkotmányjogi panasz a Nemzeti hitvallás egyes részeit, a B) cikk (1) bekezdését, az R) cikk (2) bekezdését, az I. cikk (1) bekezdését, a II. cikket, a III. cikket, a XIII. cikk (1) bekezdését, a XV. cikk (1)–(2) bekezdéseit, a XXIV. cikk (1)–(2) bekezdéseit, a XXVIII. cikk (1)–(2) és (7) bekezdéseit, a 25. cikk (1) bekezdését, a 26. cikk (1) bekezdését valamint a 28. cikket nevezte meg.
[14]	5.1. A pertörténet rövid bemutatását követően az indítványozó az alábbiakat adta elő. Álláspontja szerint a közterület-felügyelet szabálysértési hatóságként járt el, nem pedig államigazgatási jogkörben, hiszen helyszíni bírságot is kiszabott. A kerékbilincs alkalmazásával okozott kár az intézkedés befejezésével már bekövetkezett, ezért nem volt elhárítható, és nincs az elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőség. Hivatkozott arra is, hogy a Kftv. 23. § (3) bekezdése szerinti jegyzőhöz fordulás lehetősége – mintegy kiegészítő jelleggel – csak abban az esetben biztosított, ha a közterület-felügyelő intézkedését követően államigazgatási vagy szabálysértési eljárás nem indul. A hatóság azonban őt arról tájékoztatta, hogy ügyében szabálysértési eljárást fog indítani, ami az intézkedés időpontjában hatályos, a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény (a továbbiakban: régi Szabs.tv.) 136–137. §-ai alapján törvényi kötelezettség is volt. A Kftv. 23. § (3) bekezdése szerint a jegyzőhöz 8 napon belül lehetett panaszt benyújtani. Az indítványozó szerint ennyi idő alatt számára nem derülhetett ki az, hogy a hatóság tájékoztatása és a törvényi kötelezettség ellenére mégsem indul ellene szabálysértési eljárás, vagyis mégsem lesz lehetősége az annak során rendelkezésre álló jogorvoslat keretei között kifogásolni a közterület-felügyelet intézkedését. Az indítványozó azt is sérelmezte, hogy a személygépkocsiján hátrahagyott tájékoztatásban, megtévesztő módon, nem szerepelt a jegyzőnél benyújtható panasz, mint jogorvoslati lehetőség. Ezt az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében biztosított tisztességes hatósági eljáráshoz való joga sérelmének tartotta, és hangsúlyozta, hogy a jogorvoslat lehetőségéről való tájékoztatás olyan garanciális szabály, amitől nem lehet eltekinteni.
[15]	Az indítványozó megerősítette, hogy a közterület-felügyelet által rá kiszabott helyszíni bírságot nem vette tudomásul, ezt követően pedig nem indult ellene szabálysértési eljárás; vagyis sem helyszíni bírság, sem szabálysértési határozat nem állapította meg, hogy ő szabálysértést követett volna el. Az pedig, hogy a hatóság és a bíróság mégis szabálysértőnek tekintse azt, akiről ezt jogerősen nem állapították meg, álláspontja szerint ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében foglalt jogállamiság alkotmányos alapértékével, a XXVIII. cikk (2) bekezdése szerinti ártatlanság vélelmével, valamint a VI. cikk (1) bekezdésében rögzített jó hírnévhez való joggal. Az indítványozó véleménye szerint a kerékbilincs alkalmazása és a helyszíni bírság kiszabása „azonos alapból eredő intézkedések”, és szabálysértés hiányában nincs jogalapjuk. Erre utal a hatóság tájékoztatója is, amely nem szólt külön arról, hogy a kerékbilincselés, mint „független intézkedés” ellen milyen jogorvoslat vehető igénybe, csak a helyszíni bírság jogkövetkezményeit tartalmazta.
[16]	Az indítványozó előadta, hogy megítélése szerint ügyében a közterület-felügyelet eljárására a Kftv. 23. § (1) bekezdése alapján, az ügy jellege szerint a szabálysértésekről szóló törvény rendelkezéseit kell alkalmazni (nem pedig a Ket.-et), mivel a hatóság által hátrahagyott jegyzőkönyv szerint a kerékbilincs alkalmazására szabálysértés miatt került sor, és helyszíni bírságot is csak szabálysértés miatt lehet kiszabni. A régi Szabs.tv. szabályai szerint pedig gépjárművel elkövetett szabálysértés esetén a helyszíni bírság tudomásul nem vételét követően a szabálysértési eljárást az egyébként irányadó rendelkezések szerint le kell folytatni (137. §). Ilyen esetben jogorvoslat igénybevételére az indítványozó álláspontja szerint ezen eljárás során nyílik lehetőség.
[17]	5.2. Sérelmezte az indítványozó az alkotmányjogi panaszban azt is, hogy a régi Ptk. 349. § (1) bekezdését – amely a kártérítési felelősség megállapíthatóságának feltételként előírja a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslat igénybe vételének kötelezettségét is –, mint anyagi jogi szabályt, úgy alkalmazta a bíróság a támadott döntésekben, hogy arra az alperes hatóság nem hivatkozott, a felek nem hívták fel. Véleménye szerint a bíróság ezzel „az alperes hatóság ügyvédjévé vált”, ami megsértette a tisztességes és pártatlan bírósági eljárás követelményét [XXVIII. cikk (1) bekezdés], a hátrányos megkülönböztetés tilalmát [XV. cikk (2) bekezdés], valamint a törvény előtti egyenlőséget [XV. cikk (1) bekezdés].
[18]	5.3. Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban több alkalommal is kiemeli, hogy a hatóság tájékoztatása és a régi Szabs.tv. 136–137. §-ainak előírására figyelemmel nem tudott arról, hogy nem indul az ügyében szabálysértési eljárás, ezért nem értékelhető a terhére, hogy nem fordult panasszal a jegyzőhöz. A Kftv. 23. § (3) bekezdése értelmében a jegyzőhöz fordulás lehetőségének az a feltétele, hogy más eljárás ne induljon. A szabálysértési eljárást azonban a régi Szabs.tv. hivatkozott rendelkezései alapján le kellett volna folytatni. Az indítványozó a tisztességes bírósági eljáráshoz való alapvető jogát [XXVIII. cikk (1) bekezdés], a jogorvoslathoz való jogát [XXVIII. cikk (7) bekezdés] sértőnek és megtévesztőnek tartja az alkotmányjogi panasszal támadott bírói döntések azon kitételeit, amelyek a felróják, hogy nem vette igénybe a rendelkezésre álló jogorvoslatot (a jegyzőhöz fordulás szubszidiárius lehetőségét), mert éppen az alperes hatóság nem tette lehetővé számára, hogy jogorvoslattal éljen, amikor – mint ez időben később kiderült – nem indította meg azt az eljárást (a szabálysértési eljárást), melynek során erre lehetősége nyílt volna. Az indítványozó szerint, ha ellene indult volna szabálysértési eljárás, annak során lett volna lehetőség arra, hogy kiderüljön, a kerékbilincs alkalmazása is jogszerűtlenül történt. Emiatt nem közömbös, hogy ez az eljárás megindult-e vagy sem. Sérelmezte azt is, hogy a bíróság a támadott döntésekben nem indokolta, hogy miért helytelen az az előadott érvelése, hogy a jegyzőhöz fordulás 8 napos határideje úgy telt le, hogy ezen belül nem is tudta meg, hogy ellene mégsem indul szabálysértési eljárás. A szabálysértési eljárás során megtérülhetett volna az indítványozó kára, amelyet a közterület-felügyelet intézkedéséből származtatott, azonban – amint arra az alkotmányjogi panasz felhívja a figyelmet – ebben az esetben sem a kár elhárítására [régi Ptk. 349. § (1) bekezdés], mindössze a kár megtérítésére alkalmas jogorvoslati lehetőségről lehetett volna szó.
[19]	Szintén a tisztességes eljáráshoz való jogot sértőnek tartotta az indítványozó azt, hogy a bíróság nem tekintette joghatás kiváltására alkalmasnak, hogy elektronikus úton fordult a jegyzőhöz, és a panasz benyújtására a Ket. szabályait rendelte alkalmazni.
[20]	1. Az Alaptörvénynek az indítvánnyal érintett rendelkezései:
„III. cikk (1) Senkit nem lehet kínzásnak, embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni, valamint szolgaságban tartani. Tilos az emberkereskedelem.
[21]	2. A Kftv.-nek az indítványban hivatkozott és az alkotmányossági vizsgálatba bevont, 2008. május 5-én hatályos rendelkezései:
„23. § (1) A felügyelő eljárására – ha jogszabály másként nem rendelkezik – az ügy jellegétől függően az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, illetőleg a szabálysértésekről szóló törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
(4) A jegyző a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül az államigazgatási eljárás általános szabályai szerint határozattal dönt.”
[22]	3. A Főv. Kgy. rendeletnek az ügyben alkalmazott és az alkotmányossági vizsgálatba bevont, 2008. május 5-én hatályos rendelkezései:
„42. § (4) A kerékbilincs használata során a gépjármű első szélvédőjén – vagy ha ez nem lehetséges, más alkalmas módon – jól látható helyen, az intézkedéssel kapcsolatos, ábrával kiegészített tájékoztatást – külföldi rendszámú jármű esetén angol, német és orosz nyelven is – kell elhelyezni, amelynek
a) utalnia kell arra, hogy a jármű vezetője jogszabályellenes magatartást tanúsított, és emiatt a közterület-felügyelő olyan eszközt alkalmazott, amelynek eltávolítása nélkül a jármű sérülésmentesen nem helyezhető üzembe,
b) tartalmaznia kell a kerékbilincs eltávolításának módját, alkalmazásának költségeit és a költség befizetésének rendjét,
c) az intézkedés időpontját.”
„43. § (1) Ha a közterület-felügyelői intézkedést követően államigazgatási vagy szabálysértési eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye. A panaszt az intézkedés napjától számított 8 napon belül a Fővárosi Önkormányzat feladat- és hatáskörében eljáró közterület-felügyelő esetében a főjegyzőhöz, kerületi önkormányzat esetében pedig az illetékes kerületi jegyzőhöz kell benyújtani.”
[23]	4. Az indítvánnyal támadott bírói döntések a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete, valamint a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú ítélete.
[24]	Az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az eljárás alapjául szolgáló alkotmányjogi panaszok megfelelnek-e az Abtv.-ben foglalt formai és tartalmi követelményeknek.
[25]	1. Az Alkotmánybíróság először a formai feltételeket vizsgálta meg.
[26]	Az indítványozó az alkotmányjogi panaszt az Abtv. 30. § (1) bekezdésében írt határidőn belül terjesztette elő, mert a tértivevény tanúsága szerint a támadott bírósági döntést 2013. november 25-én vette kézhez az indítványozó jogi képviselője, az alkotmányjogi panaszt pedig az indítványozó 2014. január 22-én nyújtotta be a Fővárosi Törvényszék mint elsőfokú bíróság útján az Alkotmánybírósághoz.
[27]	Az indítvány tartalmazza azt a törvényi rendelkezést – nevezetesen az Abtv. 27. §-ára történő hivatkozást –, amely megállapítja az Alkotmánybíróság hatáskörét az indítvány elbírálására, továbbá amely az indítványozó jogosultságát megalapozza [Abtv. 52. § (1b) bekezdés a) pont].
[28]	Az indítvány kitér az eljárás megindításának indokaira, és Alaptörvényben biztosított jog sérelmének lényegeként – egyebek mellett – a tisztességes hatósági és bírósági eljáráshoz való joga, a jogállamiság alkotmányos alapértéke, a jó hírnévhez való joga, az ártatlanság vélelme, a jogorvoslathoz való joga, a hátrányos megkülönböztetés tilalma valamint a törvény előtti egyenlőség sérelmére hivatkozik. [Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pont].
[29]	Az indítványban felhívott alaptörvényi rendelkezések kapcsán az Alkotmánybíróság az alábbi megállapításokat teszi.
[30]	Az alkotmányjogi panasz az Abtv. 26. §-a alapján az Alaptörvényben biztosított jogok védelmének eszköze. A 3033/2013. (II. 12.) AB végzés az Alkotmánybíróság korábbi határozatára utalva a fentieket megerősítette: „az alkotmányjogi panasz az Alkotmányban szabályozott alapvető jogok védelmének eszköze, mely alapvető jogok rendeltetése az, hogy az államhatalommal szemben alkotmányos garanciákat teremtsenek az állampolgár, az egyén vagy egy közösség jogainak védelmére, cselekvési autonómiájának biztosítására. [65/1992. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1992, 289, 291.]” {Indokolás [7]}. Ennek alapján alkotmányjogi panasz – a jogbiztonság egyes elemeinek kivételével – csak Alaptörvényben biztosított jog sérelmére alapítható, valamely államcél vagy egyéb alaptörvényi rendelkezés megsértésének a megállapítása alkotmányjogi panasz keretében nem indítványozható. Az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontjából is következik, hogy alkotmányjogi panaszt csak Alaptörvényben biztosított jog sérelmére lehet alapítani.
[31]	A Nemzeti hitvallás idézett tételmondatai, a B) cikk (1) bekezdése – amennyiben annak kapcsán az indítványozó nem visszaható hatályú jogalkotásra vagy a felkészülési idő hiányára hivatkozik –, az R) cikk, a 25. cikk (1) bekezdése, a 26. cikk (1) bekezdése valamint a 28. cikk nem minősül az Alaptörvényben biztosított jognak, a felhívott alaptörvényi szakaszok címzettje nem az indítványozó, ezért alkotmányjogi panaszt sem lehet közvetlenül ezekre az előírásokra alapítani [Lásd: 3267/2014. (XI. 4.) AB végzés]. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az e rendelkezések sérelmét állító indítványi elemeket – tekintettel arra, hogy azok címzettje nem az indítványozó, ezért nem biztosítanak számára olyan jogot, amelyre alkotmányjogi panaszt közvetlenül lehetne alapítani – az Abtv. 64. § d) pontja alapján érdemi vizsgálat nélkül visszautasította.
[32]	Az alkotmányjogi panasz megjelölte ugyan az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdését, II. cikkét, III. cikkét, XIII. cikk (1) bekezdését valamint XXVIII. cikk (2) bekezdését, specifikusan e rendelkezésekre vonatkozóan azonban érdemi, az ügyben felmerülő probléma szempontjából alkotmányjogilag releváns indokolást nem terjesztett elő. Az indítvány e tekintetben tehát nem felel meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdése e) pontjának, ezért az alkotmányjogi panasz ezen részeit az Alkotmánybíróság az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[33]	Az indítvány megjelöli az Alkotmánybíróság által vizsgálandó bírói döntéseket. [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont].
[34]	Az indítvány az Alaptörvény megsértett rendelkezéseként a fent hivatkozott alaptörvényi cikkeket jelölte meg. [Abtv. 52. § (1b) bekezdés d) pont].
[35]	Az indítvány tartalmaz indokolást arra nézve, hogy a támadott bírói döntések miért ellentétesek az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésével [Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pont].
[36]	Az indítvány tartalmaz kifejezett kérelmet a támadott bírói döntések megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f) pont].
[37]	2. Az Alkotmánybíróság ezt követően az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának tartalmi feltételeit vizsgálta meg.
[38]	Az indítványozó az „egyedi ügyben érintettnek” minősül, a támadott bírósági döntésekkel elbírált per felperese volt.
[39]	A Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú ítélete – amelyet az indítványozó támadott – az ügy érdemében hozott, jogerős, másodfokú döntésnek minősül.
[40]	„Alaptörvényben biztosított jogának sérelmére” hivatkozott az indítványozó, a fent írtak szerint.
[41]	Az indítványozó a rendes jogorvoslati lehetőségeit kimerítette, az elsőfokú bírósági döntéssel szemben fellebbezéssel élt. (Abtv. 27. §.)
[42]	Az indítványozó által felvetett alkotmányossági probléma – vagyis az, hogy ellene, mint később kiderült, a hatósági tájékoztatás és a régi Szabs.tv. előírásai ellenére nem indult szabálysértési eljárás, az ott igénybe vehető jogorvoslatokkal nem tudott élni, a bíróság ezért a kártérítési perben egy másik, szubszidiárius, határidőhöz kötött panasztételi lehetőség kimerítését kérte számon, és ennek hiányában a keresetét érdemben nem vizsgálta – a bírói döntést érdemben befolyásolónak tekinthető. (Abtv. 29. §.)
[43]	Mindezeket figyelembe véve az Alkotmánybíróság – az Indokolás [30]–[31] bekezdéseiben írt indítványi elemek visszautasítása mellett – az alkotmányjogi panasz befogadásáról döntött.
[44]	Az alkotmányjogi panasz az alábbiak szerint megalapozott.
[45]	1. Az Alkotmánybíróság az indítványozó által a támadott bírósági döntések kapcsán felvetett alkotmányossági problémát először az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében biztosított tisztességes bírósági eljáráshoz való jog szempontjából vizsgálta meg.
[46]	Az indítványozó alkotmányjogi panaszban foglalt kifogásai összegezve azt tartalmazták, hogy az indítványozóval szemben a közterület-felügyelet – a kerékbilincs alkalmazását és a kiszabni kívánt helyszíni bírság visszautasítását követően – a régi Szabs.tv. 136–137. §-ainak előírása és saját tájékoztatásuk ellenére nem indított szabálysértési eljárást. Így nincs olyan hatósági döntés, amely szerint az indítványozó szabálysértést követett volna el; mivel pedig az indítványozó a kerékbilincs alkalmazását is jogszerűtlennek tartotta, kártérítési pert indított a közterület-felügyelet ellen az ezen intézkedésből származó vagyoni és nemvagyoni kárai megtérítésére. A bíróság azonban első- és másodfokon is a kárfelelősség általános feltételeinek vizsgálata nélkül elutasította az indítványozó keresetét a régi Ptk. 349. § (1) bekezdését alkalmazva, arra hivatkozva, hogy az abban foglalt különös feltételt az indítványozó nem teljesítette, mert a Kftv. 23. § (3) bekezdésében valamint a Főv. Kgy. rendelet 43. § (1) bekezdésében biztosított 8 napon belüli, a jegyzőnél előterjeszthető panasztételi lehetőségével nem élt. Az indítványozó azon érveire, melyek szerint ő alappal számíthatott a szabálysértési eljárás megindulására – amely törvényi kötelezettség lett volna, és amelyben a kerékbilincs alkalmazásával szemben is jogorvoslattal élhetett volna a Kftv. 23. § (3) bekezdése szerint –, és ennek elmaradásáról nem szerzett tudomást a szubszidiárius panasztételi lehetőségre nyitva álló 8 napon belül, a (másodfokú) bíróság ítélete úgy reagált, hogy nem releváns, hogy az ügyben nem indult szabálysértési eljárás, mert az indítványozó a kárigényét a kerékbilincs alkalmazásából eredeztette, nem pedig a helyszíni bírságolásból. Az indítványozó e feltétel (a panasztételi lehetőség igénybevétele) utólagos számonkérését, és ennek teljesülése hiányában keresete további vizsgálatának mellőzését a tisztességes eljáráshoz való joga sérelmének tartotta.
[47]	2. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése értelmében mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat vagy valamely perben a jogait és kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, ésszerű határidőn belül bírálja el.
[48]	A tisztességes eljáráshoz való jog értelmezése kapcsán – az Alaptörvény negyedik módosítására (2013. március 25.), valamint a 13/2013. (VI. 7.) AB határozat, Indokolás [32] pontjában foglaltakra tekintettel – az Alkotmánybíróság figyelemmel volt arra, hogy először a 7/2013. (III. 1.) AB határozat, majd az Alkotmánybíróság több, ezt követően meghozott határozata konzekvens módon irányadónak tekintette az ezen alapvető joggal összefüggésben kimunkált korábbi alkotmánybírósági gyakorlatot {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [24]; 21/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [53]–[60]; 22/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [47]–[48]; 34/2014. (XI. 14.) AB határozat, Indokolás [142]; 36/2014. (XII. 18.) AB határozat, Indokolás [67]}. Ezért jelen ügy kapcsán is arra a megállapításra jutott, hogy a korábbi határozataiban szereplő érvek és megállapítások alkalmazhatóságának nincs akadálya.
[49]	2.1. „Az Alaptörvénynek ez a rendelkezése egyrészt magában foglalja – általában véve – a bírósághoz fordulás jogát, másrészt eljárási garanciákat követel meg.” {36/2014. (XII. 18.) AB határozat, Indokolás [66]} „Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének értelmezésével nevesíthetők a tisztességes eljáráshoz való jog tartalmát kitöltő ún. részjogosítványok. Ezek különösen: a bírósághoz fordulás joga, a tárgyalás igazságossága (ami nem garantálja a döntés igazságosságát), a tárgyalás nyilvánosságának és a bírói döntés nyilvános kihirdetésének a követelménye, törvény által létrehozott bíróság, a bírói függetlenség és pártatlanság kívánalma, továbbá az ésszerű időn belüli elbírálás.” {22/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [49]}
[50]	Az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy „[…] a tisztességes eljáráshoz való jog magában foglalja az alkotmányszövegben kifejezetten nem nevesített bírósághoz való jog valamennyi feltételét is. (ABH 1998, 91, 98–99.) Az Alkotmánybíróság értelmezésében tehát a tisztességes eljáráshoz fűződő jog körébe tartozik a hatékony bírói jogvédelem követelménye, amely szerint […] alkotmányos igény, hogy a perbe vitt jogokról a bíróság érdemben dönthessen. Önmagában a bírói út igénybevételének formális biztosítása ugyanis nem elegendő az eljárási garanciák teljesedéséhez, hiszen az alkotmányos szabályban előírt garanciák éppen azt a célt szolgálják, hogy azok megtartásával a bíróság a véglegesség igényével hozhasson érdemi döntést. A tisztességes eljárás követelménye tehát magában foglalja a hatékony bírói jogvédelem igényét is. A tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerét kielégítő hatékony bírói jogvédelem pedig attól függ, hogy az eljárási szabályok értelmében a bíróság mit vizsgálhat felül”. {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [24]; hasonlóan: 36/2014. (XII. 18.) AB határozat, Indokolás [69]; 8/2011. (II. 18.) AB határozat, ABH 2011, 49, 80–81.}
[51]	Specifikusan a bírói döntésekkel szemben benyújtott alkotmányjogi panaszokkal kapcsolatban a 7/2013. (III. 1.) AB határozat azt is megállapította, hogy: „Az Alkotmánybíróság hatásköre a korábban hatályban volt Alkotmány szerint elsősorban a szabályozási környezet alkotmányosságának vizsgálatára terjedt ki. […] Ennek megfelelően a tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerével összefüggésben kimunkált gyakorlat elsődlegesen az eljárásjogi jellegű szabályozási környezettel szemben szolgál alkotmányos mérceként. A 2012. január elsején hatályba lépett Alaptörvény az Alkotmánybíróság új, alaptörvényi szintű feladataként határozta meg a bírói döntések Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatát. […] Ebből következően az Alkotmánybíróság a bírói döntések alaptörvény-ellenességének vizsgálatakor a korábban hatályban volt Alkotmányban megfogalmazott azonos vagy lényegi tartalmát tekintve hasonló alaptörvénybeli szabályokkal összefüggésben a korábban kimunkált alapvető alkotmányos értékek közül elsődlegesen azokat használja fel, amelyek természetüknél fogva alkalmasak arra, hogy a bírói döntések alaptörvény-ellenességének megítéléséhez mérceként szolgáljanak. Az Alaptörvényben megfogalmazott tisztességes eljárás alkotmányos követelményrendszerének elemei ennek megfelelően a magyar jogrendben immáron egy olyan alkotmányos mércét jelentenek, amely a jogszabályi környezeten túl, az egyedi ügyben hozott bírói döntések megítéléséhez is alapul szolgálnak.” {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [25]–[26]; hasonlóan: 21/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [60]}
[52]	2.2. A konkrét ügyben az Alkotmánybíróság, az Abtv. 27. §-ával kapcsolatban kialakított gyakorlatának megfelelően, tartózkodott a bíróság által megállapított tényállás felülvizsgálatától. Az Alkotmánybíróság vizsgálódásának középpontjában a bírósági eljárás állt, amellyel összefüggésben azt kellett megítélni, hogy összhangban volt-e az Alaptörvénnyel. Az Alkotmánybíróság tekintettel volt arra is, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 6 Pf.22.312/2012/3. számú ítélete az elsőfokú bíróság ítéletét teljes terjedelmében vizsgálta felül, ami – az Abtv. 43. § (4) bekezdésére is figyelemmel – alapot adott az Alkotmánybíróságnak arra, hogy a bírósági eljárás egészét vizsgálja felül.
[53]	2.3. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszban kifogásolt eljárás kapcsán a bíróság hatáskörébe tartozó tényállás-megállapítási és ehhez kapcsolódó jogalkalmazási kérdésnek tekintette, hogy mind az első- mind a másodfokú bíróság a régi Ptk. 349. § (1) bekezdése alapján ítélte elbírálhatónak az indítványozó kártérítési igényét. Az Alkotmánybíróság ezért elsősorban azt vizsgálta, hogy a bíróság által az ügyre alkalmazandónak ítélt jogszabály értelmezése során mennyiben jutottak érvényre a tisztességes bírósági eljáráshoz való jogból fakadó követelmények. Ennek megítéléséhez az Alkotmánybíróság áttekintette az indítványozóval szemben foganatosított közterület-felügyelői intézkedés és az erre alapított kártérítési igény – bírósági döntésekben és az alkotmányjogi panaszban is meghivatkozott, az intézkedés időpontjában hatályos – jogszabályi hátterét.
[54]	2.4. Az indítványozó személygépkocsijára a közterület-felügyelet 2008. május 5-én kerékbilincset helyezett fel. A kerékbilincs alkalmazása a Kftv. II. Fejezetében („A felügyelő intézkedési jogköre”), „A felügyelői intézkedések” alcím 20. § (1)–(2) bekezdéseiben szabályozott közterület-felügyelői intézkedés-típus. Eszerint a közterület-felügyelő a közterületen szabálytalanul elhelyezett, illetve a korlátozott várakozási övezetben díjfizetés nélkül várakozó járműre alkalmazhat kerékbilincset – ha az balesetveszélyt nem jelent és a forgalmat nem akadályozza –, a jármű elszállításáig vagy további intézkedésig. A Kftv. 20. § (2) bekezdése szerint: „A jármű rögzítésekor a felügyelőnek a kerékbilincs alkalmazásával és a járművek elszállításával kapcsolatos önkormányzati rendelet szabályai szerint kell eljárnia. A járműhasználat jogszerű akadályozása folytán keletkezett kárért a felügyelőt, illetve a felügyelőséget nem terheli kártalanítási kötelezettség. A kerékbilincs alkalmazásának költsége a jármű tulajdonosát (üzemben tartóját, használóját) terheli.” A Kftv. 20. § (1)–(2) bekezdéseivel egybehangzó, azokat részben pontosító rendelkezést tartalmazott a Főv. Kgy. rendelet 42. §-a is a kerékbilincs alkalmazásáról. Ennek (4) bekezdése részletezte, hogy a kerékbilincs használata során milyen tartalmú, az intézkedéssel kapcsolatos tájékoztatást kell a gépjárművön elhelyezni. Eszerint a tájékoztatásnak: „a) utalnia kell arra, hogy a jármű vezetője jogszabályellenes magatartást tanúsított, és emiatt a közterület-felügyelő olyan eszközt alkalmazott, amelynek eltávolítása nélkül a jármű sérülésmentesen nem helyezhető üzembe, b) tartalmaznia kell a kerékbilincs eltávolításának módját, alkalmazásának költségeit és a költség befizetésének rendjét, c) az intézkedés időpontját.” [A Főv. Kgy. rendelet 42. § (4) bekezdése nem írta elő a tájékoztatást az intézkedéssel szemben igénybe vehető jogorvoslati, illetve panasztételi lehetőségről.]
[55]	Az indítványozóra – amint azt az első- és másodfokú ítéletek is tartalmazták – a közterület-felügyelet helyszíni bírságot is kiszabott, amelyet ő nem vett tudomásul. Az ilyen esetben követendő eljárásról a régi Szabs.tv. 137. §-a rendelkezett: „Ha az elkövető vagy a gépjármű üzemben tartója a helyszíni bírság kiszabását nem veszi tudomásul, a szabálysértési eljárást az egyébként irányadó rendelkezések szerint kell lefolytatni. Így kell eljárni akkor is, ha a gépjármű üzemben tartójának megküldött készpénz-átutalási megbízást harminc napon belül nem fizetik meg.” Az indítványozóval szemben tehát, a régi Szabs.tv. kógens előírása alapján, szabálysértési eljárást kellett volna lefolytatni. Ennek megindításában, és abban a lehetőségben, hogy a szabálysértési eljárás keretei között a kerékbilincs-alkalmazás jogszerűségét is vitathatja majd – akár jogorvoslatok igénybevételével –, az indítványozó mind a törvény rendelkezése, mind a hatóság tájékoztatása alapján bizonyos lehetett. Mindezek ellenére, amint az utóbb nyilvánvalóvá vált, az indítványozóval szemben szabálysértési eljárás nem indult.
[56]	A jelen ügyben a régi Ptk. 349. § (1) bekezdését alkalmazva az első- és a másodfokú bíróság is azt mondta ki, hogy az abban foglalt, „a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőségként” – ahhoz, hogy kártérítési keresete a kárfelelősség további, általános feltételeit illetően is elbírálást nyerhessen – az indítványozónak a Kftv. 23. § (3) bekezdésében, illetve a Főv. Kgy. rendelet 43. §-ában foglalt panaszjogával kellett volna élnie. A Kftv. akkor hatályos rendelkezése szerint, ha a felügyelői intézkedést követően államigazgatási eljárás vagy szabálysértési eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye. A panaszt az intézkedés napjától számított 8 napon belül a jegyzőhöz kell benyújtani. A Főv. Kgy. rendelet 43. §-a a Kftv. szabályozását úgy konkretizálja, hogy: „(1) Ha a közterület-felügyelői intézkedést követően államigazgatási vagy szabálysértési eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye. A panaszt az intézkedés napjától számított 8 napon belül a Fővárosi Önkormányzat feladat- és hatáskörében eljáró közterület-felügyelő esetében a főjegyzőhöz, kerületi önkormányzat esetében pedig az illetékes kerületi jegyzőhöz kell benyújtani. (2) A kerékbilincs e rendeletben foglalt szabályokkal ellentétes alkalmazása esetén a befizetett, a kerékbilincs alkalmazásáért fizetendő költséget haladéktalanul vissza kell fizetni.”
[57]	E jogszabályhelyeket vizsgálva – figyelembe véve a konkrét ügy körülményeit is – megállapítható, hogy a Kftv. és a Főv. Kgy. rendelet a közterület-felügyelői intézkedésekkel szemben egy kiegészítő, szubszidiárius jellegű és határidőhöz kötött panasztételi lehetőséget hozott létre, azokra a kivételes esetekre, amikor az intézkedésekhez kapcsolódóan sem közigazgatási eljárás, sem szabálysértési eljárás nem indul. Ilyen esetekben ugyanis a jegyzőhöz fordulás lehetőségének hiányában semmilyen módja nem volna a közterület-felügyelet jogsértő intézkedéseinek a kifogásolására. E panaszjog azonban formálisan csak akkor illeti meg az intézkedéssel érintett személyt – a Kftv. 23. § (3) bekezdésének és a Főv. Kgy. rendelet 43. § (1) bekezdésének megfogalmazása szerint csak akkor „van helye” –, ha a fent írt eljárások nem indulnak, és ez (tekintettel a szabályokban foglalt határidőre) az intézkedés napjától számított 8 napon belül ki is derül. Amennyiben ugyanis a közterület-felügyelő intézkedését követően közigazgatási vagy szabálysértési eljárás indul, akkor az eljárás alapjául szolgáló intézkedés jogszerűségét is ezek során lehet vitatni és felülvizsgálat tárgyává tenni. Ebből a szempontból tehát nem különül el az intézkedés és az annak következtében induló közigazgatási vagy szabálysértési eljárás. Ezt, valamint a jegyzőhöz benyújtható panasz szubszidiárius jellegét támasztja alá a Kftv. hivatkozott rendelkezéseihez kapcsolódó Részletes indokolás is, amely szerint: „Amennyiben államigazgatási vagy szabálysértési ügy indul, az azzal összefüggő felügyeleti intézkedés ellen jogorvoslati igény az eljárásban elbírálható. Minden más esetben a panaszt – 8 napon belül – a jegyzőnél lehet benyújtani, aki az ügyben az államigazgatási eljárás szabályai szerint jár el.”
[58]	2.5. A fent írtak alapján megállapítható, hogy az indítványozó ügyében szabálysértési eljárásnak volt helye. A szabálysértési eljárás megindítása ráadásul a régi Szabs.tv. 137. §-a alapján kötelező is volt, miután a helyszíni bírságot az indítványozó nem vette tudomásul. (A közterület-felügyelet is erről tájékoztatta az indítványozót.) Megállapítható az is, hogy a Kftv. 23. § (3) bekezdése – amint azt az idézett Részletes indokolás is magyarázza – és a Főv. Kgy. rendelet 43. § (1) bekezdése alapján ebben az esetben az indítványozónak a közterület-felügylet intézkedésével szembeni jogorvoslati igénye a szabálysértési eljárásban lett volna előterjeszthető és elbírható. Az ügyben azonban a szabálysértési eljárás megindítása az indítványozón kívül álló okból, a hatóság mulasztása miatt – amint ezt az első fokú bíróság ítélete is megállapította – nem történt meg. Az, hogy szabálysértési eljárás nem fog indulni, az indítványozó számára csak utóbb, az intézkedés napjától számított 8 napon túl vált nyilvánvalóvá.
[59]	A szabálysértési eljárás lehet ugyan indifferens abból a szempontból, hogy az annak során megállapított tényállás vagy meghozott döntés a kárfelelősséggel kapcsolatban nem kötné a bíróságot, de nem közömbös éppen az ügyben elbírálandó kérdés, vagyis a rendelkezésre álló jogorvoslat szempontjából. Az indítványozó ügyében meghozott első- és másodfokú bírósági döntések – a régi Ptk. 349. § (1) bekezdésében foglalt kritériumokat vizsgálva – utólag kérték számon egy olyan kiegészítő panasztételi lehetőség (mint „rendes jogorvoslat”) igénybevételét, amelynek benyújtása határidőhöz volt kötve, és amelyet előterjeszteni az indítványozónak, miután bizonyossá vált, hogy szabálysértési eljárás nem indul (hiszen erre az indítványozónak nem kellett számítania), már nem volt reális lehetősége. A bírósági döntések nem voltak tekintettel ugyanakkor arra, hogy az ügyben „a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőség” a szabálysértési eljárás során előterjeszthető jogorvoslati igény lett volna, nem pedig a Kftv. és a Főv. Kgy. rendelet szerinti szubszidiárius panaszjog. Nem bír jelentőséggel emiatt az, hogy az indítványozó élt-e a jegyzőhöz fordulás lehetőségével, vagy tudott-e róla.
[60]	Mindezek alapján az ügyben született bírósági döntések azon megállapítása, amely a Kftv. 23. § (3) bekezdése és a Főv. Kgy. rendelet 43. § (1) bekezdése szerinti, az indítványozó számára reálisan nem hozzáférhető panasztételi lehetőséget tekintette a régi Ptk. 349. § (1) bekezdése szerinti „a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőségnek”; továbbá emiatt az indítványozó kártérítés iránti igénye további, tartalmi, a kárfelelősség egyéb feltételeire is kiterjedő elbírálásának a mellőzése sértette az indítványozónak az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében biztosított tisztességes bírósági eljáráshoz való jogát, ezen belül a hatékony bírói jogvédelem követelményét, és azt az alkotmányos igényt, hogy a perbe vitt jogokról a bíróság érdemben dönthessen.
[61]	Az Alkotmánybíróság ezért a Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.22.312/2012/3. számú jogerős ítéletét, valamint – az Abtv. 43. § (4) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján – a Fővárosi Törvényszék 4.P.21.677/2012/2. számú elsőfokú ítéletét megsemmisítette.
[62]	3. A Kftv. 23. § (3) bekezdését illetően az Alkotmánybíróság megjegyzi az alábbiakat.
[63]	A közterület-felügyelők intézkedéseivel szembeni panasztételi lehetőségről szóló szabály, melyre mind az első-, mind a másodfokú bírósági döntések hivatkoztak az indítványozó keresetének elutasítása okaként, időközben módosult. A jelenleg hatályos szöveg szerint – amelyet a közbiztonság és a közrend védelmében, illetve fenntartásában közreműködő szervezetekre vonatkozó egyes törvények módosításáról szóló 2009. évi LXXXIV. törvény 24. §-a állapított meg, majd az egyes rendészeti feladatokat ellátó személyek tevékenységéről, valamint egyes törvényeknek az iskolakerülés elleni fellépést biztosító módosításáról szóló 2012. évi CXX. törvény (a továbbiakban: Mód.tv.) 34. § (7) bekezdése állapított meg –: „Ha a felügyelői intézkedést követően közigazgatási hatósági vagy szabálysértési jogorvoslati eljárás nem indul, az intézkedéssel szemben panasznak van helye. A panasz elbírálására az egyes rendészeti feladatokat ellátó személyek tevékenységéről, valamint egyes törvényeknek az iskolakerülés elleni fellépést biztosító módosításáról szóló törvény rendelkezései az irányadóak.”
[64]	A Kftv. 23. § (3) bekezdésének hatályos szövegében szereplő utaló szabály alapján alkalmazandó törvény a Mód.tv., amelynek „14. Az intézkedéssel, kényszerítő eszköz alkalmazásával szembeni panasz és kivizsgálása” alcíme rendelkezik a panasztételi lehetőségről. A Mód.tv. 22. § (4) bekezdés b) pontja és (5) bekezdése alapján, akinek a közterület-felügyelet (Mód.tv. szerinti) kényszerítő eszköz alkalmazása jogát vagy jogos érdekét sértette, a rendőrséghez fordulhat panasszal. A rendőrséghez a panaszt – főszabály szerint – a kényszerítő eszköz alkalmazásától, ha pedig a panasz előterjesztője az őt ért jogsérelemről később szerzett tudomást, a tudomásszerzéstől számított nyolc napon, de legkésőbb a kényszerítő eszköz alkalmazásának időpontjától számított három hónapon belül lehet előterjeszteni. A Mód.tv. idézett rendelkezései a kényszerítő eszközök alkalmazása miatt előterjeszthető panaszt szabályozzák, de a Kftv. 23. § (3) bekezdése ugyanezen szabályokat rendeli alkalmazni a közterület-felügyelő intézkedéseivel szembeni panaszokra is.
[65]	A Kftv. 23. § (3) bekezdésének, valamint a Mód.tv. 22. § (4) bekezdés b) pontjának és (5) bekezdésének együttes – és a jogorvoslathoz való jogot is tiszteletben tartó – értelmezéséből megállapítható, hogy szemben a Kftv. korábban hatályos rendelkezésein alapuló azon helyzettel, amely alapján lényegében nem volt biztosított jogorvoslati vagy panasztételi lehetőség a közterület-felügyelő intézkedésével szemben, ha az attól számított 8 napon túl derült ki, hogy az intézkedést követően egyéb eljárás nem indul, a jelenlegi szabályozás alapján ilyen esetben legkésőbb három hónapon belül még van mód panaszt előterjeszteni a rendőrségnél. Ezen időintervallumon belül pedig már nagy bizonyossággal az intézkedéssel érintett számára is kiderül, hogy indul-e ellene közigazgatási hatósági illetve szabálysértési eljárás vagy sem, és hogy ennek megfelelően a közterület-felügyelő intézkedésének jogszerűségét milyen eljárásban van lehetősége vitatni.
. 3081/2015. (V. 8.)

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Pf.22 bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Pf.22 bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság