text:
IV/00476/2015
. IV/00476/2015
Első irat érkezett: 02/04/2015
Az ügy tárgya: a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.632.754/2014/4. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (felmentés jogellenessége)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.1535/2011/27. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól. Kérte továbbá a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi LVIII. törvény (Ktjt.) már nem hatályos 8. § (1) bekezdés b) pontja Alaptörvénnyel való összhangjának, továbbá nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatát, valamint a jelen ügyében történő alkalmazhatóságának vizsgálatát. Kérte a támadott döntés alapján általa fizetendő perköltség fizetésére vonatkozó kötelezettségének az Alkotmánybíróság eljárásának befejezéséig történő felfüggesztését is.
Az indítványozó kormánytisztviselői jogviszonyát a munkáltatója indokolás nélküli felmentéssel szüntette meg, figyelemmel a Ktjt. 8. § (1) bekezdésének b) pontjára. Az indítványozó a munkáltatói intézkedés ellen keresettel fordult a bírósághoz. Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. A másodfokú bíróság az ítéletet részben helybenhagyva, a jubileumi jutalom vonatkozásában a pert megszüntetve, továbbá az elsőfokú bíróság erre a jogcímre vonatkozó keresetet elutasító rendelkezését hatályon kívül helyezve a felperes fellebbezését az elsőfokú ítélet indokolásának kiegészítésével elutasította.
Az indítványozó álláspontja szerint az indokolás nélküli felmondás alaptörvény-ellenes volt. Hivatkozik az Alkotmánybíróság 8/2011. (II.18.) AB határozatára, amellyel a Ktjt. 8. § (1) bekezdését 2011. május 31-i hatállyal megsemmisítette, és úgy véli sérült az Alaptörvény 28. cikkében foglalt értelmezési követelmény elve, a B. cikk (1) bekezdése szerinti jogállamiság elve, a XII. cikkben foglalt munkához való jog elve, mivel az indokolási kötelezettség a felmentés kapcsán az alapjog érvényesülését biztosító garancia. Véleménye szerint az indokolás nélküli felmentés a közhivatal viseléséhez való jogot is sérti, amelyet az Alaptörvény XXIII. cikk (8) bekezdése tartalmaz. Ezen alapjog érvényesülése ugyanis kizárja, hogy a munkáltatói jogkör gyakorlója szabadon és korlátlanul dönthessen a felmentésről. Az indokolás nélküli felmentés aránytalanul korlátozza ezt a jogot. Továbbá az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti bírói jogvédelemhez való jog is sérelmet szenved. Így a perbe vitt jogok a bíróság által nem kerülhetnek érdemben elbírálásra, mivel a munkáltatói indokolás hiányában, az ügyben eljáró bíróság érdemben nem vizsgálhatja a felmentéshez vezető indokokat. Végül az indokolás nélküli felmondás sérti az emberi méltósághoz való jogot is az Alaptörvény II. cikke alapján, mivel a sérelmet szenvedett fél teljességgel ki van szolgáltatva a munkáltató egyoldalú, önkényes döntésének, amely döntés alapvetően veszélyezteti a létfenntartását.
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 33.M.1535/2011/27. számú ítélete, Fővárosi Törvényszék 55.Mf.632.754/2014/4. számú ítélete
IV_476_0_2015_inditvany.pdf
A határozat száma: 3141/2015. (VII. 9.) AB végzés
Az ABH 2015 tárgymutatója: alkalmazási tilalom és a pro futuro megsemmisítés; pro futuro megsemmisítés
3141_2015_végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.632.754/2014/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó 2015. február 10-én jogi képviselője útján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.632.754/2014/4. számú ítélete ellen.
[2]	Az indítványozó 1996. április 15. napjától kezdődően állt határozatlan időtartamú köztisztviselői, majd 2010 júliusától kormánytisztviselői jogviszonyban az Országos Egészségbiztosítási Pénztárnál (a továbbiakban: munkáltató). 2010. augusztus 25. napján – kormánytisztviselői jogviszonya fenntartása mellett – betöltötte az öregségi nyugdíjkorhatárt.
[3]	Munkáltatója a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi LVIII. törvény (a továbbiakban: Ktjt.) 8. § (1) bekezdés b) pontja alapján 2011. április 29-i hatállyal – indokolás nélkül – megszűntette az indítványozó kormánytisztviselői jogviszonyát.
[4]	Az indítványozó ezt követően keresettel fordult a Fővárosi Munkaügyi Bírósághoz a munkáltatói intézkedés jogellenességének megállapítása és az ehhez fűződő jogkövetkezmények alkalmazása érdekében. Keresetében többek között arra is hivatkozott, hogy az Alkotmánybíróság a 8/2011. (II. 18.) AB határozatában (a továbbiakban: Abh.) a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alkotmányellenességét már megállapította és pro futuro, 2011. május 31-i hatállyal megsemmisítette. Álláspontja szerint az Alkotmánybíróság nem azt mondta ki, hogy a jogszabályhely ezen időpont után válik alkotmányellenessé, hanem csupán „időt kívánt biztosítani a jogalkotónak az Alkotmánynak megfelelő szabályok megalkotására.”
[5]	Az indítványozó kereseti kérelmében előadta, hogy munkáltató az alkotmányellenes jogszabályon alapuló indokolás nélküli felmentéssel rendeltetésellenes joggyakorlást valósított meg, ezért az intézkedése jogellenes.
[6]	A Fővárosi Munkaügyi Bíróság az indítványozó keresetét elutasította és az ítéletében megállapította, hogy önmagában nem minősül joggal való visszaélésnek az a körülmény, hogy a munkáltatói intézkedésre olyan jogszabály alapján került sor, amelynek alkotmányellenességét az Alkotmánybíróság már megállapította, mivel a testület a jövőre nézve semmisítette meg a rendelkezést.
[7]	Az indítványozó fellebbezése folytán eljárt Fővárosi Törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletét – a Ktjt. jogszerű alkalmazhatóságának tekintetében – helybenhagyta.
[8]	A másodfokú ítélet szerint a felperes alaptalanul hivatkozott az Alapjogi Charta 30. és 47. cikkének sérelmére is, tekintettel arra, hogy ezzel kapcsolatban az Európai Unió Bírósága megállapította, hogy a Ktjt. megalkotásával Magyarország nem az Unió jogát hajtotta végre.
[9]	2. Az indítványozó a jogerős ítélet ellen fordult az Alkotmánybírósághoz. Az alkotmányjogi panaszában az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján kérte, hogy az Alkotmánybíróság semmisítse meg a támadott döntést. Álláspontja szerint az ítélet sérti az Alaptörvény II. cikkében szabályozott emberi méltósághoz való jogát, az Alaptörvény XII. cikk (1) bekezdésében foglalt munka és foglalkozás szabad megválasztásához való jogát, az Alaptörvény XXIII. cikk (8) bekezdésében szabályozott közhivatal viseléséhez való jogát, az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt hatékony bírói védelemhez főződő alapjogát és a (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát, továbbá ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében rögzített jogállamiság követelményével, illetve az Alaptörvény 25. és 28. cikkével is.
[10]	Az indítványozó arra hivatkozott, hogy felmentése kezdeményezésekor a munkáltató már nyilvánvalóan tudta, hogy alkotmányellenes jogszabályt alkalmaz, hiszen a munkáltatói intézkedés megtételekor az indokolás nélküli felmentésre jogot adó jogszabály alkotmányellenességét és hatályvesztésének időpontját az Alkotmánybíróság már megállapította. Álláspontja szerint a jogszabály pro futuro megsemmisítése nem teszi az Abh. kihirdetését követően közölt indokolás nélküli felmentést alkotmányossá, illetve a vonatkozó jogszabályi rendelkezést alkalmazandóvá.
[11]	Az indítványozó hivatkozott az Alaptörvény Q) cikk (2) bekezdésének sérelmére is, amely szerint Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és a magyar jog összhangját. A panasz érvelése szerint munkáltatói intézkedést jogszerűnek tartó bírói döntés ellentétes az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (EJEE, melyet Magyarországon az 1993. évi XXXI. törvény hirdetett ki) 6. cikk (1) bekezdésében és 13. cikkében foglalt rendelkezésekkel. Az indítványozó részletesen ismertette az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) K.M.C. kontra Magyarország [(19554/11), 2012. július 10.], illetve N.K.M. kontra Magyarország [(73743/11), 2013. november 26.] ügyekben hozott ítéleteit, melyekben az EJEB elmarasztalta Magyarországot az indokolás nélküli felmentéssel kapcsolatban a hatékony bírói felülvizsgálathoz fűződő jog megsértése miatt.
[12]	Az indítványozó ezzel kapcsolatban megjegyezte, hogy ugyan jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára nincs indítványozói jogosultsága, de miután az Alkotmánybíróság által hivatalból is gyakorolható hatáskörről van szó, felhívja az Alkotmánybíróság figyelmét a hivatalból történő eljárás lefolytatásának lehetőségére.
[14]	3.1. Az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörében vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt feltételeit, különösen az indítványozónak az Abtv. 27. §-a szerinti érintettségét, a jogorvoslat kimerítését, valamint az Abtv. 29–31. §-ai szerinti feltételek fennállását.
[15]	Az indítványozó a támadott bírói döntést 2014. szeptember 18. napján vette át, az alkotmányjogi panaszt 2014. november 17. napján személyesen terjesztette elő az ügyben első fokon eljárt bíróságnál, az alkotmányjogi panasz tehát az Abtv. 30. § (1) bekezdésében írt hatvan napos határidőben érkezett. Az indítványozó teljesítette az Abtv. 52. § (1b) bekezdésében meghatározott feltételeket is, és az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló bírósági eljárásban a jogorvoslati lehetőségeit kimerítette.
[16]	Az Abtv. 29. §-a az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további – tartalmi – feltételeit határozza meg. Eszerint az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[17]	Az Alkotmánybíróság a panaszban hivatkozott alapjogok sérelmének vizsgálata során a 13/2013. (VI. 7.) AB határozatban a korábbi alkotmánybírósági határozatokban foglaltak felhasználhatóságát illetően rögzített szempontok figyelembe vételével járt el.
[18]	3.2. Az Abh. – egyéb rendelkezések mellett – megállapította, hogy a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alkotmányellenes, ezért azt 2011. május 31-i hatállyal megsemmisítette. A határozat meghozatalakor hatályban volt, az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: régi Abtv.) 42. §-a alapján az Alkotmánybíróság által megsemmisített jogszabályi rendelkezés főszabályként a határozat közzétételét követő napon vesztette hatályát. A régi Abtv. 43. § (4) bekezdése alapján azonban az Alkotmánybíróság az alkotmányellenes jogszabály hatályon kívül helyezésének időpontját ettől eltérően is meghatározhatta, ha ezt a jogbiztonság vagy az eljárást kezdeményező különösen fontos érdeke indokolta. A pro futuro megsemmisítés két előfeltétele, hogy egyrészt a megalkotandó új jogszabály hatálybalépéséig biztosítható legyen a jogrend kiszámítható működése, másrészt, hogy az alkotmányellenes jogszabály időleges hatályban tartása kevesebb veszélyt jelent a jogrend épsége szempontjából, mint az azonnali megsemmisítés. [47/2003. (X. 27.) AB határozat, ABH 2003, 525, 549–550.]
[19]	Az Alkotmánybíróság az Abh. meghozatala során, a megsemmisítés időpontjának meghatározásánál figyelemmel volt arra, „hogy mivel a Ktjt. 10. § (1) bekezdése alapján a kormánytisztviselői jogviszonyokban a Ktv.-nek a köztisztviselő lemondására és felmentésére vonatkozó 16–17. §-ai nem alkalmazandók, a Ktjt. 8. § (1) bekezdésének megsemmisítése következtében a kormánytisztviselői jogviszony lemondással és felmentéssel való megszüntetése szabályozatlanul marad. Időt kívánt biztosítani a jogalkotónak az Alkotmánynak megfelelő szabályok megalkotására, ezért a Ktjt. 8. § (1) bekezdését a jövőre nézve úgy semmisítette meg, hogy az 2011. május 31-én veszti hatályát.” (ABH 2011, 49, 84.)
[20]	A pro futuro megsemmisítéssel tehát az Alkotmánybíróság az alkotmányellenes jogszabályt meghatározott időtartamra kifejezett rendelkezésével a jövőre nézve alkalmazandónak nyilvánítja, és ilyen esetekben az alkotmányellenes jogszabály alkalmazhatósága tekintetében nincs mód sem egyedi, sem generális jelleggel annak ismételt elbírálására [lásd 1813/B/2010. AB határozat (ABH 2011, 2936, 2939.)].
[21]	3.3. Az Alkotmánybíróság ezt az álláspontját erősítette meg az elmúlt időszak során, a Ktjt. 8. § (1) bekezdése alapján felmentett személyek alkotmányjogi panaszai alapján meghozott végzéseiben [lásd 3041/2013. (II. 28.) AB végzés, 3042/2013. (II. 28.) AB végzés, 3043/2013. (II. 28.) AB végzés, 3044/2013. (II. 28.) AB végzés 3045/2013. (II. 28.) AB végzés és 3167/2013 (IX. 17.) AB végzés, 3030/2015. (II. 9.) AB végzés, 3029/2015. (II. 9.) AB végzés], amikor kimondta, hogy „[a] pro futuro hatállyal megsemmisített jogszabályt (jogszabályi rendelkezést) az adott alkotmánybírósági határozat indokolásában a pro futuro megsemmisítés meghatározott okától függetlenül, minden esetben alkalmazni kell, amíg a megsemmisített jogszabály hatályát nem veszti, hacsak az Alkotmánybíróság az adott alkotmánybírósági határozatban másként nem rendelkezik.” {3167/2013 (IX. 17.) AB végzés, Indokolás [22]}
[22]	Ezekben az ügyekben az Alkotmánybíróság – a jelen ügyhöz hasonló ténybeli alapból származó, azonos jog alapján keletkezett jogviszonyokról döntve – azt állapította meg, hogy tekintettel arra, hogy a bíróságok – a pro futuro megsemmisítés miatt – az Abh. közzététele után is kötelesek voltak az alkotmányellenessé nyilvánított Ktjt. 8. § (1) bekezdését alkalmazni, az alkotmányjogi panaszok nem tartalmaznak új, alapvető alkotmányjogi kérdéseket, ugyanis az indítványban előadott alkotmánysértéseket az Abh.-ban az Alkotmánybíróság már elbírálta.
[23]	Jelen ügyben ugyanerre a következtetésre jutott az Alkotmánybíróság, ezért az alkotmányjogi panaszt az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) pontja alapján visszautasította.
[24]	3.4. Az indítványozó az Alaptörvény Q) cikk (2) bekezdésének megsértését is állította alkotmányjogi panaszában, vagyis jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálatát kezdeményezte, amelyre azonban az Abtv. 32. § (2) bekezdése alapján nem jogosult. Az Alkotmánybíróság ezért az indítványt ebben a részében is visszautasította az Ügyrend 30. § (2) bekezdés h) pontja alapján.
[25]	Álláspontom szerint az adott ügyben nem lehet az alkotmányjogi panasz visszautasításának az a hivatkozás az indoka, hogy a pro futuro hatályú megsemmisítés esetén „az alkotmányellenes jogszabály alkalmazhatósága tekintetében nincs mód sem egyedi, sem generális jelleggel annak ismételt elbírálására [lásd 1813/B/2010. AB végzés (ABH 2011, 2936, 2939.)].”
[26]	Nem lehet ugyanis figyelmen kívül hagyni, hogy az Alkotmánybíróság hivatkozott gyakorlatának nem a hatályos Abtv. az alapja. Az Alkotmánybíróság hatáskörei – különösen az alkotmányjogi panasz szabályozása tekintetében – jelentősen megváltoztak az említett határozat meghozatala óta (2011. október 25.), ezért a fenti megállapításnak nem lehet olyan tartalmat tulajdonítani, amely a hatályos szabályozás értelmezésekor is irányadó.
[27]	Az alkotmányjogi panasz a korábbi szabályozás rendszerében az utólagos normakontroll egy fajtája volt. Ennek keretében az Alkotmánybíróság egy jogszabály alkotmányossági vizsgálatát folytatta le [lásd régi Abtv. 48. § (1)–(3) bekezdés], és nem vizsgálhatta a jogszabály alkalmazásával érintett – konkrét – ügyben bekövetkezett egyedi jogsérelmet. Az Alkotmánybíróság a régi Abtv. alapján több határozatában is rámutatott, hogy az alkotmányjogi panasz alapján „nincs hatásköre a bíróság által esetlegesen elkövetett eljárási hibák felülvizsgálatára, s ennek alapján az egyedi bírósági határozatok alkotmányellenességének megállapítására.” [pl. 1029/D/1998. AB határozat, ABH 2001, 1295.]
[28]	A hatályos Abtv. „az alapjogvédelem új korszakát [nyitotta] meg azáltal, hogy [...] az Alkotmánybíróság az egyedi ügyben hozott bírói döntés esetleges Alaptörvénybe ütközését is megvizsgálja. Ez a hatékony rendes jogorvoslati lehetőségeit már kimerítő panaszos számára egy olyan további különleges jogorvoslatot biztosít, amely a legsúlyosabb – alkotmányos – jogsérelmek esetén lehetőséget ad az Alkotmánnyal összhangban lévő döntés meghozatalára”. Hangsúlyozta a jogalkotó azt is, hogy „a valódi alkotmányjogi panasz alapján az alapjogok közjogi alanyi jogként érvényesülnek” (Abtv.-hez fűzött indokolás).
[29]	Álláspontom szerint a fentiekre tekintettel nem tehető az a megállapítás, hogy az adott ügyben „ismételt” elbírálásra kerülne sor, mert az adott ügynek nem normakontroll a tárgya. Az utólagos normakontroll keretében megvalósuló objektív jellegű jogvédelem és a lényegében „alanyi jogérvényesítést” megvalósító – az Abtv. 27. §-a szerinti – alkotmányjogi panasz esetén nem csak az eljárás alanya és tárgya különbözik egymástól, de más a hivatkozott jogsérelem megállapításának a szempontrendszere is. Az a jogsérelem, amely az egyéni érintettség esetén alaptörvény-ellenességre vezethet, nem szükségszerűen vezet arra az objektív jogvédelem keretében, és fordítva: lehet olyan alkotmányossági szempont, amelyre tekintettel a pro futuro megsemmisítés indokolt, de ez a normakontroll keretében elfogadható szempont önmagában nem zárhatja ki az egyéni jogsérelemre alapított alkotmányjogi panasz érdemi elbírálását.
[30]	Az adott esetben ezért érdemben kellett volna vizsgálni, hogy az indítványozó által támadott bírósági döntés – az állított jogsérelemhez mérten – sérti-e az indítványozó valamely Alaptörvényben biztosított jogát.
. 02/04/2015
. 3141/2015. (VII. 9.)

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
Európai Bizottság - Európai Igazságügyi Hálózat - Iratok kézbesítése - Görögország
> Iratok kézbesítése
> Görögország
Utolsó frissítés: 30-07-2004
Iratok kézbesítése - GörögországAz oldal tartalma elavult. Már megkezdtük a szöveg frissítését. Az aktualizált tartalom az európai igazságügyi portálon lesz elérhető.
Mit jelent az “iratkézbesítés” jogi fogalma a gyakorlatban? Miért vannak külön előírások az “iratkézbesítésre”? 2.
Milyen iratokat kell hivatalosan kézbesíteni? 3.
Ki felelős az iratkézbesítésért? 4.
Mi az iratkézbesítés szokásos módja? 5.
Mi történik akkor, ha nem lehetséges a kézbesítés a címzettnek? 6.
Készül-e írásos átvételi elismervény a kézbesítésről? 7.
Mi történik akkor, ha a címzett valamilyen oknál fogva nem veszi át az iratot, illetve ha a kézbesítés a törvényes előírásoktól eltérő módon történik (pl. az iratot harmadik személynek kézbesítik)? 8.
Kell-e fizetnem az iratkézbesítésért, s ha igen, mennyit? 1. Mit jelent az “iratkézbesítés” jogi fogalma a gyakorlatban? Miért vannak külön előírások az “iratkézbesítésre”?
A “kézbesítés” az irat
megismertetésének szabályozott módja a címzettel abból a célból, hogy az
tudomást szerezzen ennek tartalmáról. A kézbesítés az eljárási jog előírásai
szerint történik, amelyek meghatározzák a kézbesítést végző szerveket, azt a
módot, ahogyan az irat tartalma megismertetésre kerül, valamint a kézbesítés
megtörténtének bizonylatolását.
2. Milyen iratokat kell hivatalosan kézbesíteni?
Hivatalosan kell kézbesíteni a
keresetre, mulasztási ítélet elleni ellentmondásra, fellebbezésre, semmisségi
panaszra, perújrafelvételre, igényperre, bíróságon kívüli és bírósági
eljárások elleni ellentmondásra, fő- és mellékbeavatkozásra, perbe hívásra és
beavatkozási keresetre, biztosítási intézkedések hozatala iránti kérelemre,
nemperes eljárásban való jogvédelem iránti kérelemre, tárgyalásra való
idézésre és minden (végleges vagy nem végleges) bírósági döntésre vonatkozó
iratot.
3. Ki felelős az iratkézbesítésért?
A kézbesítésről
a peres félnek kell gondoskodnia, s az erről szóló írásos megbízást saját
maga, megbízottja vagy kérelmére az illetékes bíró, bírói tanács esetén a
tanácsvezető bíró vezetheti rá a kézbesítendő irat aljára (Polgári
Perrendtartás 123. cikk). A kézbesítést azon bíróság bírósági kézbesítője
végzi, amelynek körzetében lakik vagy tartózkodik a kézbesítés címzettje az
irat kézbesítésének időpontjában (Polgári Perrendtartás 122. cikk /1/ bek.).
A bírósági kézbesítést a körzeti büntetőügyi kézbesítője, illetve rendőri,
csendőri, mezőőri vagy erdőőri szerv, valamint a város vagy község jegyzője
is végezheti (Polgári Perrendtartás 122. cikk /3/ bek.). Az igazságügyi
miniszter által kezdeményezett rendelettel bevezethető a fentebb ismertetett
valamennyi okiratnak vagy ezen okiratok egy részének postai vagy távirati
úton, illetve telefonon történő kézbesítése, s egyidejűleg meghatározható a
kézbesítés eljárási rendje és az átvétel bizonylatolásának módja (Polgári
Perrendtartás 122. cikk /3/ bek.).
Biztosítási intézkedésekkel
kapcsolatos ügyekben a tárgyalás helyének és idejének közlése vagy a bíróság
titkársága által kiállított, a tárgyalás helyét és időpontját feltüntető
irat kézbesítésével történik vagy a bíróság titkársága által küldött távirati
vagy telefonos idézéssel. A bíró az idézés kézbesítésével egyidejűleg a
kérelem másolatának kézbesítését is elrendelheti (Polgári Perrendtartás 686.
cikk, /4/ bek.).
4. Mi az iratkézbesítés szokásos módja?
A kézbesítés az iratnak a
címzett kezéhez történő továbbítása (Polgári Perrendtartás 127. cikk /2/
bek.), függetlenül attól, hogy a címzett hol tartózkodik (Polgári
Perrendtartás 124. cikk). Amennyiben az érintettnek a kézbesítés helyén saját
tulajdonában vagy mással közösen lakása, üzlethelyisége, irodahelyisége vagy
műhelye van, illetve ott alkalmazottként, munkásként vagy háztartási
alkalmazottként dolgozik, a kézbesítésre csak akkor kerülhet sor más helyen,
ha ehhez a beleegyezését adja (Polgári Perrendtartás 124. cikk /2/ bek.).
5. Mi történik akkor, ha nem lehetséges a kézbesítés a címzettnek?
Amennyiben a címzett nem tartózkodik a lakásán, az iratot a vele együtt lakó rokonának vagy háztartási alkalmazottjának kézbesítik, ha pedig ezen személyek sem tartózkodnak a lakásban, illetve ilyen személyek nincsenek, akkor az iratot a többi lakótárs egyikének kézbesítik, aki ítélőképessége teljes birtokában van és nem ellenérdekű fél az érintett személy perében (Polgári Perrendtartás 128. cikk /1/ bek.).
Ha az első bekezdésben említett személyek közül senki sem tartózkodik a lakásban,a) az iratot egy tanú jelenlétében a lakás ajtajára ki kell tűzni,b) legkésőbb a kitűzés után következő munkanapon az irat illetékmentesen elkészített másolatát kézbesíteni kell a lakóhely szerinti rendőrkapitányság vagy rendőrőrs vezetőjének vagy annak távolléte esetén az ügyeletes tisztnek vagy tiszthelyettesnek, s amennyiben a lakóhelyül szolgáló község körzetében nincs rendőrkapitányság vagy rendőrőrs, a községi elöljárónak, illetve ennek távolléte esetén a község jegyzőjének. Az átadást valamennyi esetben a 6. pontban ismertetett kézbesítési jegyzőkönyv alatt elhelyezett, illetékmentesen elkészített elismervénnyel kell igazolni,c) legkésőbb a kitűzés után következő munkanapon az iratot kézbesítő személynek írásos értesítést kell postáznia a kézbesítés címzettjének, s az értesítésben fel kell tüntetnie a kézbesített irat típusát, a lakás címét, ahova az iratot kitűzték, a hatóságot, amely az iratból másolatot kapott, és a másolat átadásának időpontját. Az értesítés postázásának tényét a kézbesítést végző személy a 6. pontban ismertetett kézbesítési jegyzőkönyv alatt elhelyezett, illetékmentesen elkészített és aláírt elismervénnyel tanúsítja, s a tanúsítványban fel kell tüntetnie a postahivatalt, ahonnan az értesítést küldte, valamint a postai alkalmazottat, aki a küldeményt felvette, s akinek ellenjegyeznie kell a tanúsítványt (Polgári Perrendtartás 128. cikk /4/ bek.). Amennyiben a kézbesítés címzettje nem tartózkodik az üzlethelyiségben, az irodahelyiségben vagy a műhelyben, az üzlet, iroda vagy műhely vezetőjének vagy az üzlettársak, munkatársak, alkalmazottak, illetve háztartási alkalmazottak egyikének kell kézbesíteni az iratot, feltéve, hogy az illető ítélőképessége teljes birtokában van és nem ellenérdekű fél az érintett személy perében (Polgári Perrendtartás 129. cikk /1/ bek.).
Amennyiben az 1. bekezdésben felsorolt személyek egyike sem tartózkodik az üzlethelyiségben, az irodahelyiségben vagy a műhelyben, a Polgári Perrendtartás 128. cikke /4/ bekezdésében foglaltak az irányadók (Polgári Perrendtartás 129. cikk, /2/ bek.).Ha a kézbesítés címzettje vagy a 128. és 129. cikkben említett személyek megtagadják az irat átvételét vagy a kézbesítési jegyzőkönyv aláírását, illetve nem tudják azt aláírni, a kézbesítést végző személy az iratot egy tanú jelenlétében a lakás, irodahelyiség, üzlethelyiség vagy műhely ajtajára tűzi ki (Polgári Perrendtartás 130. cikk /1/ bek.).Ha a kézbesítés címzettje nem rendelkezik lakással, irodahelyiséggel, üzlethelyiséggel vagy műhellyel és vagy megtagadja az irat átvételét vagy nem tudja, illetve nem akarja aláírni a kézbesítési jegyzőkönyvet, s a kézbesítést végző személy külön e célból hívott tanúval tanúsítja, hogy a címzett megtagadta, illetve nem tudta teljesíteni az említett cselekményeket, akkor a jegyzőkönyv a 128. cikk, /4/ bek. b) pontjában felsorolt személyeknek kerül átadásra (Polgári Perrendtartás 130. cikk, /2/ bek.).Ha a kézbesítés címzettje kórházi ápolás alatt áll vagy börtönbüntetését tölti, és a kórház vagy a börtön igazgatóságának a kézbesítési jegyzőkönyvre rávezetett igazolása szerint nem lehet vele kapcsolatba lépni, az iratot a kórház vagy börtön igazgatójának lehet kézbesíteni, aki köteles azt a címzett kezéhez továbbítani (Polgári Perrendtartás 131. cikk).Ha a kézbesítés címzettje görög kikötőben tartózkodó kereskedelmi hajón szolgál, és nem tartózkodik a hajón vagy megtagadja az irat átvételét vagy nem akarja, illetve nem tudja aláírni a jegyzőkönyvet, az iratot a hajó kapitányának vagy a kapitány helyettesének kell kézbesíteni, ha pedig ezen személyek sem tartózkodnak a hajón, illetve ők is megtagadják az irat átvételét, akkor az irat a révkapitánynak kerül kézbesítésre, aki köteles a kézbesítés címzettjét értesíteni (Polgári Perrendtartás 132. cikk /1/ bek.).
Ha a kézbesítés címzettje olyan hajón szolgál, amely nem tartózkodik görög kikötőben, az irat a 128. cikk alapján a lakásán kerül kézbesítésre, ha pedig nincs lakása, a kézbesítés az ismeretlen tartózkodási helyű személyeknek címzett iratok kézbesítéséről szóló rendelkezések szerint történik. Az iratot mindenképpen kézbesíteni kell a hajótulajdonos görögországi irodájában, illetve a hajóügynök görögországi kikötőben fenntartott irodájában is, Az alábbi kategóriák valamelyikébe tartozó, tényleges szolgálatot teljesítő személyek esetében, ha az irat nem kézbesíthető közvetlenül a címzettnek vagy a vele együtt lakó rokonainak, illetve háztartási alkalmazottainak, a 128. cikk /3/ és /4/ bekezdése szerint történik a kézbesítés, valaminta) azok esetében, akik a szárazföldi fegyveres erőknél szolgálnak, azon egység, körlet vagy szolgálati hely parancsnokának, amelyhez a kézbesítés címzettje tartozik. Ha az egység, körlet vagy szolgálati hely ismeretlen, az iratot a haderőnem vezérkari főnökének kell kézbesíteni,b) a haditengerészet tisztjei, tiszthelyettesei és közlegényei esetében a haditengerészet vezérkari főnökének,c) a légierő tisztjei, tiszthelyettesei és közlegényei esetében a légierő vezérkari főnökének,d) a városi rendőrség, a csendőrség és a révkapitányság tisztjei és altisztjei, valamint legénysége esetében szolgálati elöljárójuknak, e) a világítótornyok, jelzőfények és jelzőállomások személyzete esetében körzetük révkapitányának (Polgári Perrendtartás 133. cikk /1/ bek.).
Amennyiben a kézbesítés címzettje külföldön tartózkodik vagy ott található a székhelye, az iratot azon bíróság ügyészének kell kézbesíteni, amelyen a per folyamatban van vagy indítását tervezik, illetve amely a kézbesítendő ítéletet hozta, járásbíróság (békebíróság) esetén pedig azon elsőfokú bíróság ügyészének, amelynek kerületéhez a járásbíróság tartozik. Végrehajtással kapcsolatos iratok esetében az iratot azon első fokú bíróság ügyészének kell kézbesíteni, amelynek kerületében a végrehajtásra sor kerül, bíróságon kívüli iratok esetében a kézbesítés címzettje utolsó külföldi lakóhelye vagy ismert tartózkodási helye ügyészének, illetve, ha nincs külföldi lakóhelye vagy ismert tartózkodási helye, a főváros első fokú ügyészének kell az iratot kézbesíteni (Polgári Perrendtartás 132. cikk /1/ bek.). A kézhezvétel után az ügyész vétkes késedelem nélkül köteles azt a külügyminiszternek megküldeni, akinek kötelessége, hogy az iratot a kézbesítés címzettjének továbbítsa (Polgári Perrendtartás 134. cikk /3/ bek.).Amennyiben a kézbesítés címzettjének tartózkodási helye vagy pontos címe ismeretlen, a 134. cikk /1/ bekezdésének rendelkezéseit kell alkalmazni, és ezzel egyidejűleg közzé kell tenni a kézbesített perirat kivonatát két napilapban, amelyek közül az egyik Athénben kell hogy megjelenjen, a másik pedig a bíróság székhelyén vagy –a kézbesített iratot átvevő ügyész javaslata szerint– ugyancsak Athénben. A kivonatot a kézbesítést végző személynek kell elkészítenie és aláírnia, és szerepelnie kell benne a peres felek teljes nevének, a kézbesítésre került perirat típusának, a benne megfogalmazott kérelemnek, illetve ítélet esetén a rendelkező résznek, a bíróságnak, ahol az ügy folyamatban van vagy tárgyalásra kerül, a tisztviselőnek, aki a végrehajtást foganatosítja, és, amennyiben a kézbesítés címzettjét megjelenés céljából beidézik vagy valamilyen cselekmény végrehajtására felszólítják, fel kell tüntetni a megjelenés helyét és időpontját, valamint a cselekmény megnevezését (Polgári Perrendtartás 135. cikk /1/ bek.). A fentieket kell alkalmazni abban az esetben is, ha a Külügyminisztérium igazolja, hogy a külföldön tartózkodó vagy ottani székhelyű személynek nem lehetséges elküldeni az iratot (Polgári Perrendtartás 135. cikk /3/ bek.).
Ha a 128. cikk /4/ bek. b) pontjában, valamint a 131., 132. és 133. cikkben felsorolt hivatalos és üzlethelyiségek zárva vannak, és az ugyanott említett hatóságok, illetve személyek megtagadják a kézbesítendő irat átvételét vagy a kézbesítési jegyzőkönyv aláírását, a kézbesítést végző személy e tényről jegyzőkönyvet vesz fel, és a kézbesítendő iratot a kézbesítés helye szerint illetékes első fokú ügyésznek adja át, aki elküldi azt annak a személynek, aki megtagadta az átvételt, illetve az átvételi jegyzőkönyv aláírását. Ebben az esetben a 136. cikk alkalmazandó.
6. Készül-e írásos átvételi elismervény a kézbesítésről?
A kézbesítést
végző személy jegyzőkönyvet vesz fel, amelynek a 117. cikkben foglaltakon
kívül tartalmaznia kell a) a kézbesítési megbízást, b) a kézbesített irat és
az érintett személyek egyértelmű meghatározását, c) a kézbesítés pontos
időpontját, d) a címzett, illetve a 128–135. és 138. cikkben meghatározott
személyek távolléte vagy az általuk történő átvétel megtagadása esetén az
iratot átvevő személy és az átvétel módjának megnevezését (Polgári
Perrendtartás 139. cikk /1/ bek.).
A jegyzőkönyvet
a kézbesítést végző személy, valamint az iratot átvevő személy is aláírja, s
amennyiben az utóbbi ezt megtagadja vagy nem áll módjában megtenni, az e
célból hívott tanú látja el aláírásával (Polgári Perrendtartás 139. cikk /2/
bek.).
végző személy a kézbesítendő iratra rávezeti a kézbesítés pontos ídőpontját,
és a kézjegyével látja el azt. Ez a záradék a kézbesítés címzettje számára
szolgál elismervényként. Amennyiben a kézbesítési jegyzőkönyv és az iratra
vezetett záradék között eltérés tapasztalható, a jegyzőkönyv az irányadó
(Polgári Perrendtartás 139. cikk /3/ bek.).
A 139. cikkben
ismertetett jegyzőkönyvet két példányban kell elkészíteni, amelyek közül az
egyiket át kell adni a kézbesítésre megbízást adó személynek, a másik
példányt pedig a kézbesítést végző személynek kell díjmentesen megőriznie. A
kézbesítést végző személy által vezetett külön nyilvántartásba rövid
feljegyzést kell készíteni a kézbesítésről (Polgári Perrendtartás 140. cikk
/1/ bek.).
A bírósági kézbesítő a
nyilvántartásában őrzött eredeti példányokról kérelemre másolatot köteles
adni a kézbesítésre megbízást adó személynek, a kézbesítés címzettjének és
minden más, jogos érdekkel rendelkező személynek, amennyiben azt a kézbesítés
helye szerint illetékes elsőfokú bíróság elnöke a kérvényre rávezetett
záradékban jóváhagyja (Polgári Perrendtartás 140. cikk, /2/ bek.).
7. Mi történik akkor, ha a címzett valamilyen oknál fogva nem veszi át az iratot, illetve ha a kézbesítés a törvényes előírásoktól eltérő módon történik (pl. az iratot harmadik személynek kézbesítik)?
a) Ha valamelyik peres fél vis major vagy a másik fél csalárdsága miatt elmulaszt valamilyen határidőt (ideértve a bírósági kézbesítő általi érvénytelen kézbesítést és a másik fél értesítésének szándékos elmulasztását az iratot átvevő fél részéről), jogában áll az eredeti állapot visszaállítását kérnie (Polgári Perrendtartás 152. cikk /1/ bek.) a vis majort jelentő akadály elhárulásától vagy a csalárdság ismertté válásától számított harminc napon belül (Polgári Perrendtartás 153. cikk).
b) Akinek ügyét távollétében tárgyalták, amennyiben egyáltalán nem idézték meg, illetve az idézés nem jogszerűen vagy a törvényes határidőn belül történt, az ítélet ellen ellentmondással élhet. Ha Görögországban tartózkodik, az ítélet kézbesítésétől számított tizenöt napon belül, ha viszont tartózkodási helye ismeretlen, illetve külföldön tartózkodik, az ítélet kézbesítési jegyzőkönyvének a 135. cikk /1/ bekezdése szerinti legutolsó kivonatos közzétételétől számított hatvan napon belül teheti ezt meg.c) Ha valamelyik peres fél a másik felet úgy idézte meg a tárgyalásra, mintha tartózkodási helye ismeretlen lenne, holott ismerte annak tartózkodási helyét, az utóbbi félnek teljes vagy részleges pervesztés esetén jogában áll az ítélet ellen perújrafelvételt kérni. Ha Görögországban tartózkodik, a megtámadott ítélet kézbesítésétől számított hatvan napon belül, ha pedig ismeretlen helyen vagy külföldön tartózkodik, a kézbesítéstől számított százhúsz napon belül teheti ezt meg, ha pedig az ítéletet nem kézbesítették, jogerős és visszavonhatatlan ítélet esetén a kihirdetéstől, máskülönben pedig a jogerőre emelkedéstől számított három éven belül van erre módja (Polgári Perrendtartás 538. cikk, 544. cikk 9. pontja, 545. cikk /1/, /2/, /3/, /5/ bek.).
8. Kell-e fizetnem az iratkézbesítésért, s ha igen, mennyit?
költségeit meg kell előlegeznie annak, akinek megbízásából a kézbesítésre sor
kerül (Polgári Perrendtartás 173. cikk, /1/ és /3/ bek.).
A pervesztes felet ezen
költségek megfizetésére is kötelezik (Polgári Perrendtartás 176. cikk és 189.
cikk /1/ bek.). Mértékük a kézbesítés helyétől és típusától függ. A
kézbesítési költségek minimuma 18–20 euro, ha a kézbesítés címzettje a
bírósági kézbesítő székhelyén lakik vagy tartózkodik
a) Minden peres vagy egyéb érintett fél megjelölhet kézbesítési megbízottat, hogy a hozzá továbbított iratokat átvegye. A megbízás vonatkozhat valamennyi, részére történő bírósági és bíróságon kívüli kézbesítésre vagy csupán azok egy részére, és egy, több vagy akár valamennyi ügyére kiterjedhet (Polgári Perrendtartás 142. cikk /1/ bek.), a Polgári Perrendtartás 142. sk. cikkei szerint.b) A fentebb ismertetett kézbesítési módozatok nem tartalmazzák a polgári és kereskedelmi ügyekben keletkezett bírósági és bíróságon kívüli iratok külföldön történő kézbesítéséről szóló, Görögországban az 1983. 3. 14-i 1334. törvénnyel becikkelyezett Hágai Egyezményben foglalt kézbesítési módozatokat.
« Iratok kézbesítése - Általános információk | Görögország - Általános információk »

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
5. melléklet. A munkaügyi perek eljárási kérdéseinek elemzése - PDF
5. melléklet. A munkaügyi perek eljárási kérdéseinek elemzése
Download "5. melléklet. A munkaügyi perek eljárási kérdéseinek elemzése"
Gyöngyi Erika Orbánné
1 5. melléklet A munkaügyi perek eljárási kérdéseinek elemzése I. Történeti kitekintés 1. Történeti rendszerek A munkaügyi bíróság kezdetleges formái a XIII. században jelentek meg, amikor megkezdték működésüket az úgynevezett Cégbíróságok, amelyek mesterek, segédek és tanoncok vitáinak békés elrendezését voltak hivatva szolgálni. Később az áruviszonyok fejlődésével és a cégek elterjedésével ezek a békéltető fórumok differenciálódtak és elvált egymástól a segédek egymás között, és a mesterek és segédek közötti vitákat eldöntő fórum. A modern munkaügyi bíráskodás a Napóleoni Franciaországban alakult ki, a császár elsőként Lionban létesített munkaügyi bíróságot az március VI. törvénnyel, a Conseil des Prud-hommes feladata volt a selyemipari munkások és a munkaadók közötti, a munkavégzéssel kapcsolatos viták elrendezése. A napóleoni háborúk nyomán Poroszországban is elterjedtek az un. gyári bíróságok, illetve egyeztető bizottságok és a német területeken a munkaügyi bíróság erőteljes fejlődésnek indult. Paritásos választott bíróságok, tartalmuk szerint döntő bíróságok jöttek létre az önálló ipari vállalkozók és munkásaik közötti viták elrendezésére. Az évi Ipartörvény eredményeképpen 70 ilyen bíróság létesült, majd később, a XX. század elején egy törvény kötelezővé tette a munkaügyi döntőbíróságok felállítását a főnél nagyobb lélekszámú településeken. Németországban először 1926-ban, ezt követően 1953-ban fogadtak el munkaügyi bírósági törvényt (ArbGG). 2. A munkaügyi bíráskodás különállása A francia és német példa Európára nagy hatást gyakorolt és elmondható, hogy a munkaügyi bíráskodás általánossá vált a modern jogrendszerekben és a munkaügyi vitákban túlnyomórészt munkaügyi bíróságok járnak el. Így a munkaügyi viták elbírálásának különállása megvalósult.
2 2 Az egyes típusokon belül többféle változat létezik (német modell, francia modell, olasz modell, angol-szász modell), melyek létrejötte történelmi hagyományokon alapul. Figyelemmel az adott jogrendszer állapotára, fejlettségére, tagozódására és nem utolsó sorban a gazdasági berendezkedésre, de a legfontosabb, hogy valamennyi működőképes. II. A magyar munkaügyi bíráskodás története 1. A magyar munkaügyi bíráskodás fejlődése a német rendszert követte. Először az évi VIII. törvénycikk 76. -a rendelkezett az ipartestületek felhatalmazásáról, mely szerint egyeztető bizottságokat állítottak fel, amely határozathozatalra is jogosult volt. Az évi XVII. törvény rendelkezett először a munkaügyi bíráskodásról, majd a polgári perrendtartásról szóló évi I. törvény a járásbíróságok hatáskörébe utalta a szolgálati szerződésből a munkaadó és a munkavállaló között felmerült viták megoldását. A második világháborút követően a szocialista államhatalom kiépítése a szovjet példa követése nyomán együtt járt a munkaügyi bíráskodás ellehetetlenítésével, így a munkaügyi viták eldöntésére elsősorban a munkaügyi döntőbizottság volt hivatott, így az ügyek legnagyobb csoportja tekintetében kizárt volt a bírói út, sőt a munkaügyi bíróság határozatát jogorvoslattal csak igen kivételes esetben lehetett megtámadni. Az évi 7. tvr. (I. Mt.) a munkaügyi jogvitákról rendelkező részében a munkaviszonyok jelentős részét kivonta a bírósági hatáskörből, más része tekintetében pedig egyeztetőbizottsági határozatnak kellett megelőznie a bírói utat. Így az állami vállalat igazgatójának döntése ellen a dolgozó panaszával először az egyeztetőbizottsághoz fordulhatott, majd annak döntését követően kerülhetett sor munkaügyi döntőbizottsági eljárásra, amely döntőbizottság a vállalat szervezeti körébe tartozóan működött és két-két tagját a vállalat vezetése, illetve a szakszervezet delegálta. Így a döntőbizottsági tagok a döntőbizottságot működtető szerv alkalmazottai voltak. Végül is a törvényalkotás azokban az ügyekben nyitotta meg a bírói utat, amelyek széleskörű bizonyítást, körültekintő
3 3 mérlegelést és ez által nagy szakértelmet igényeltek. Az évi II. törvény (II. Mt.) nem hozott lényeges változásokat, de a bírói jogorvoslat lehetősége kiszélesedett, a területi döntőbizottságok, mint a vállalati döntőbizottságok felettes fóruma megszűnt, jogorvoslati fórummá vált a megyei bíróság. A Legfelsőbb Bíróságnak lehetősége nyílt arra, hogy munkaügyi perekbe az eljárás bármely szakaszában az ügy elbírálását hatáskörébe vonhatta. 2. Az igazságszolgáltatás szervezetén belül az elkülönült szakbíróságként működő munkaügyi bíróságok január 1-től jöttek létre, a bírósági szervezetről szóló évi V. törvény alapján A munkaügyi bíróságok lényegében a területi munkaügyi döntőbizottságok helyére léptek és a vállalati munkaügyi döntőbizottságok határozatának felülvizsgálatát végezték oly módon, hogy a munkaügyi bíróságoknak az ügy érdemében kellett dönteniük. A II. Munka Törvénykönyvét 1981-ben módosították jelentősen, majd megkezdődött az előkészítése egy új Munka Törvénykönyvének, amelyre már a rendszerváltást követően került sor, kifejezve az új törvényben azt, hogy a munkapiac is a gazdasági és árupiac része, továbbá a munkavállalók és a munkáltatók érdekei helyzetüknél fogva értelemszerűen elkülönülnek. Kifejezésre kellett azonban juttatni, hogy a munkaviszonnyal kapcsolatosan keletkezett viták eredményes elrendezése érdekében az addigi, tisztán közigazgatási jellegű szabályozást fel kell váltania a foglalkoztatási jogviszonyok jellegéhez inkább igazodó szabályozásnak, melynek során előtérbe kerültek a garanciális tartalmi elemek július 1-én hatályba lépett az évi XXIII. törvény (III. Munka Törvénykönyve), az évi XXIII. törvény (a köztisztviselők jogállásáról szóló törvény), valamint az évi XXXIII. törvény (a közalkalmazottak jogállásáról szóló törvény). Ezek a törvények a munkaügyi jogviták intézése tekintetében lényeges változtatásokat vezettek be az által, hogy a döntőbizottsági eljárást megszüntették és már valamennyi munkaügyi jogvitában a munkaügyi bíróságok hatáskörébe utalták az érdemi elbírálást, továbbá általánossá tették a jogorvoslatot, ez által a munkaügyi
4 4 jogviták intézése a nyugat-európai szabályozással összhangba került. A fórumváltozás, vagyis a döntőbizottsági eljárást teljes mértékben felváltó bírói út a hierarchikus társadalomirányítás megszűnésének és a normatív jellegű társadalomirányítás előtérbe kerülésének szükségszerű következménye volt (Petrik Ferenc: 15 kérdés és 15 válasz a bírósági szervezet reformja köréből, Magyar Jog 1/1990.). A rendszerváltozást követően e szerint Magyarországon is jelentősen felértékelődött a munkaügyi bíráskodás, miután a munkaügyi bíróságok csökkenthetik a foglalkoztatottak kiszolgáltatottságát és hatékonyan szolgálják a társadalmi békét. A rendszerváltást követően csupán egyszer, az 1009/1996. (X.1.) Mt. határozat alapján amely a bíróságokra vonatkozó jogszabályok reformjáról és a bírósági szervezet hatékonyabb működését szolgáló intézkedése koncepciójáról szólt kérdőjeleződött meg a munkaügyi bíróság külön bíróságként működésének indokoltsága. A minisztertanácsi határozat az igazságszolgáltatás szervezetén belül konfliktus forrásként jelölte meg, hogy megyénként olyan bíróság működik, amely nem tartozik szorosan a megyei és városi bíróság szervezetéhez. Végül is a munkaügyi bíróságok külön bíróságként tovább működtek és ebben óriási szerepe volt a Legfelsőbb Bíróságon működő Munkaügyi Kollégiumnak, amely működésével biztosította az egységes ítélkezési gyakorlatot, és megoldotta a munkaügyi bíróságok ítélkezésének elvi irányítását. A szakmai érvek sokasága volt felsorakoztatható a külön szervezet mellett, attól is függetlenül, hogy a munkaügyi bíróságok ezerszám oldották meg és oldják meg ma is magas szakmai színvonalon és jó időszerűség mellett a peres és peren kívüli ügyeket. Elmondhatjuk abban mindenki egyet ért, hogy munkaügyi bíráskodás az elmúlt két évtizedben jól funkcionált, a munkaügyi bíróságok megerősödtek és szakbíróságként a nyugat-európai tendenciákkal azonosan hatékonyan és időszerűen működnek. Az elmúlt években az igazságszolgáltatásról tartott
5 5 valamennyi tudományos konferenciának az volt a végkövetkeztetése, hogy a munkaügyi bíróságok viszonylagos függetlenségének és egységének felszámolása a munkaügyi bíráskodásra negatív hatással járna, mert gyengítené a szakmaiságot és a perek gyors befejezéséhez fűződő társadalmi kívánalom ellen hatna. A szervezeti átalakítás során a speciális hozzáértés nem enyészhet el. A cél a specializáció fenntartása és javítása, nem pedig megszüntetése lehet. Ki kell mondani, hogy az állampolgárok jogviszonyai között a munkavégzési és szociális jogviszonyok nem kisebb értékűek (nem alacsonyabb rendűek) a különböző vagyoni és közjogi viszonyoknál. Elmondható, hogy inkább a munkaügyi bíráskodás végleges megerősítése szükséges, e bíróságok személyi körét és a munkaügyi bíróságok hatáskörét megtartó módon, ez által biztosítható az ügyszak ítélkezése színvonalának megtartása. III. A munkaügyi bíróságok hatásköre Az európai igazságszolgáltatási rendszerek általában öt független vagy viszonylag elkülönült igazságszolgáltatási szakágra tagozódnak, Magyarország ebben Németországot követi. Németországban a rendes bíróságok mellett szakosított bíróságok és pedig: munkaügyi bíróságok közigazgatási bíróságok adóügyi bíróságok szociális bíróságok A munkaügyi bíróságok elsősorban a munkavállalók és a munkáltatók közötti szerződéses jogviszonyból eredő munkaügyi jogvitákkal foglalkoznak (egyéni munkaügyi jogviták), ezen kívül a kollektív szerződésben részes felek, vagyis a szakszervezetek és a munkáltatói érdekképviseleti szervek közötti vitákat is elbírálják (kollektív munkaügyi viták). A szociális bíróságok feladata elsősorban a társadalombiztosítási (nyugdíjakkal, baleset- és
6 6 egészségbiztosítással, ápolási biztosítással kapcsolatos) jogviták, továbbá munkanélküli ellátással és szociális jóléttel kapcsolatos viták elbírálása. Mind a munkaügyi bíróságok, mind pedig a szociális bíróságok az ügyeket egy hivatásos bíróból és két ülnökből álló tanácsban bírálják el. Németországban az általános közigazgatási bíráskodás alól a rendes bíróságok, a szociális bíróságok, a munkaügyi bíróságok és az adóügyi bíróságok hatáskörébe utalt viták kivételt jelentenek. Sajátosság, hogy a tartományi közigazgatási bíróságokon az ügyek egyes bíró elé utalhatók. A Pp értelemében jelenleg a munkaügyi bíróságok amelyek megyénként a helyi bíróság szintjén működő külön bíróságok hatáskörébe tartoznak a munkaviszonyból,közalkalmazotti,közszolgálati és szolgálati jogviszonyból, szövetkezeti tag munkaviszonyjellegű jogviszonyából és a bedolgozói jogviszonyból származó perek, ezen jogviszonyok létrejöttét megelőző tárgyalásokra, illetve a megszűnést követően a jogviszonyra alapított igénnyel összefüggő perek, a kollektív szerződéskötés jogosultsággal kapcsolatos perek, a sztrájkkal, egyéb munkaharccal kapcsolatos perek, és a foglalkoztatási jogviszonnyal közvetlen kapcsolatban lévő jogra alapított igények (pl. munkáltató kölcsön, szolgálati lakás stb.). A kollektív jogokkal összefüggésben felmerülő jogvitákat külön törvények utalják a munkaügyi bíróság elé (pl. Európai üzemi tanács választásával kapcsolatos jogvita) és ezáltal minősülnek munkaügyi pernek. A munkaügyi bíróságok hatásköre január 1-től bővült a társadalombiztosítási határozatok felülvizsgálatával kapcsolatos jogvitákkal (1979. évi XXXI. tvr. 1. ).
7 7 Ettől kezdődően 12 éven keresztül a munkaügyi bíróságok a munkaügyi perekre vonatkozó külön szabályok mellett egyidejűleg alkalmazták az államigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó eljárási szabályokat is. Az államigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatában fordulatot jelentett a 32/1990. (XII.22.) AB határozat, amelynek eredményeként az évi XXVI. törvény kiterjesztette a felülvizsgálható közigazgatási határozatok körét. A közigazgatási perek számának várt emelkedése, a jogterület sajátosságai és a jogállami garanciák erősítésének óhaja miatt ebben az időben felmerült az önálló közigazgatási bíróságok kialakításának szükségessége. Ugyanebben az időben a munkaügyi döntőbizottságok megszűnése miatt a munkaügyi bíróságok munkaterhe rendkívüli módon megemelkedett (1989-ben 9.122, ezzel szemben 1994-ben már ügy érkezett). Ilyen körülmények között került sor az évi LXVIII. törvény elfogadására, melynek alapján január 1-től a társadalombiztosítási perek a megye székhelyen működő helyi bíróságok hatáskörébe kerültek. A megyék többségében azonban kirendelés alapján továbbra is munkaügyi bíróságok ítélkeztek a társadalombiztosítási ügyekben vagy részben besegítettek a helyi bíróságok ilyen típusú ítélkezésébe. Az évi LXXI. törvény 5. (2) bekezdése alapján (Pp. 22. f.)pont) január 1-től a közigazgatási perek a megyei bíróságok hatáskörébe kerültek. Ez alól a társadalombiztosítási perek voltak kivételek. Minthogy a közigazgatási pereket tárgyaló bírák a megyei bírósághoz, illetve a Fővárosi Bírósághoz kerültek, a helyi bíróságokon komoly gondot jelentett a társadalombiztosítási ügyek kiosztása és elbírálása, mert ez az ügycsoport idegen elem volt a vagyonjogi pereket, illetve büntető ügyeket tárgyaló helyi bíróságokon. Mindezen problémákkal egyidejűleg szakmai körökben egyre intenzívebben fogalmazódott meg az az igény, hogy az egységes joggyakorlat biztosítása érdekében a munkaviszonyt érintő közigazgatási határozatokban (munkaügyi ellenőrzés, munkavédelemmel kapcsolatos hatósági tevékenység stb.) és azok felülvizsgálatában is érvényesüljön a foglalkoztatási és munkavédelmi jogszabályok egységes megítélése, vagyis az a
8 8 jogértelmezés, amely a munkaügyi bíráskodásban már hosszú ideje kikristályosodott és magas színvonalat képviselt. Világossá vált, hogy nem lehet más szemlélettel elbírálni a munkaügyi ellenőrzés által megállapított munkáltatói jogsértések (pl. munkaidő, pihenőidő, bérezéssel, kollektív jogok gyakorlásával kapcsolatos kérdések) miatt benyújtott kereseteket a munkaügyi jogviták ugyanilyen kérdéseitől. Hasonlóan egységes jogértelmezést igényelt a munkavédelemmel összefüggésben a munkahelyi balesetekkel kapcsolatos igények elbírálása. E körben felmerülnek a munkáltatóval szemben érvényesített kártérítési igények a Munka Törvénykönyve alapján, továbbá a munkáltatóval szemben a társadalombiztosítási szervek által érvényesített un. regressz igények, valamint a munkavédelmi ellenőrzést végző hatóságok által alkalmazott szankciók, illetve kiszabott bírság miatt a munkáltató, foglalkoztató keresettel élhet. A társadalombiztosítási perek március 1-től kerültek vissza a munkaügyi bíróságok hatáskörébe és ezen időponttól kerültek a munkaügyi bíróságok hatáskörébe a munkaügyi ellenőrzés, a munkavédelem keretében hozott közigazgatási határozatok, a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló törvény alapján a munkaügyi központ által hozott közigazgatási határozatok felülvizsgálata (Pp.349. (5) bekezdés ) június 18-án fogadta el a parlament a munka törvénykönyvéről szóló évi I. törvény hatályba lépésével összefüggő átmeneti rendelkezésekről és törvénymódosításokról szóló törvénycsomagot, amely számos más jogszabály módosítása mellett 20. -ában újra fogalmazta a Pp át, a törvény július 1-én lép hatályba (1) Az I.-XIV. fejezet rendelkezéseit az e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni: a.) a munkajogi igény (Mt.285. (1) ) érvényesítésével kapcsolatos, továbbá b.) a közalkalmazotti c.) kormányzat, szolgálati és közszolgálati, d.) a szolgálati és e.) a munkavégzési kötelezettséggel járó szövetkezeti
9 9 tagsági jogviszonyból (a továbbiakban: munkaviszony) származó perben (a továbbiakban: munkaügyi per). (2) Törvény az (1) bekezdésben foglaltakon túl más ügyekben is a munkaügyi perre vonatkozó szabályok alkalmazását írhatja elő (3) A munkavállaló és a munkáltató között, a munkaviszonnyal közvetlen kapcsolatban lévő jogra alapított igény az (1) bekezdésben meghatározott munkaügyi perben is érvényesíthető. (4) A munkaügyi bíróság hatáskörébe tartozik a munkaügyi és a munkavédelmi ellenőrzés keretében hozott közigazgatási határozat, az ágazati párbeszédbizottság létrejöttével kapcsolatos, az abban való részvétel, illetve a gyakorolt jogosultságok tárgyában hozott határozat, a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló törvény alapján az állami foglalkoztatási szerv által hozott közigazgatási határozat, valamint a társadalombiztosítási határozat bírósági felülvizsgálata. Ennek során a munkaügyi bíróság a XX. fejezet szabályai szerint jár el. (5) A fél a pénzkövetelés iránti igényét fizetési meghagyás útján is érvényesítheti, kivéve, ha a per tárgya a jogviszony keletkezése, módosítása (módosulása), megszűnése, vagy a munkaviszonyból származó költségeknek a munkavállaló által történt vétkes megszegése, illetve fegyelmi vétség miatt alkalmazott jogkövetkezmény. Az előbbiekből kitűnően a jelenlegi munkaügyi bíróságok külön bírósági jellege egy alapvetően szakmai alapú különállást jelent az ügyek specifikációja okán, mert ezáltal biztosítható a tág értelemben vett munkajog, mint anyagi jog tekintetében a magasabb szintű jogegység. A foglalkoztatási jogviszonyokban továbbra is jelen van a differenciáltság (Mt., Kjt., Kttv., Hszt., Hjt., stb.), az azonban elmondható, hogy valamennyi foglalkoztatási jogviszonyban noha kisebb-nagyobb eltérésekkel azonos munkajogi jogintézmények adják a jogviszony jellegét. Ilyenek: a pályáztatás, a munkaszerződés vagy kinevezés, a munkakör, a munkavégzési hely, a munkakörtől eltérő foglalkoztatás (átirányítás, kirendelés, kiküldetés), a munkabér vagy illetmény, az általánostól eltérő
10 10 foglalkoztatás esetén a pótlékok rendszere, az alap és a pótszabadságok rendszere, a szabadság kiadásának szinte azonos szabályai, a jogviszony megszüntetésének szabályai, felmondás, illetve felmentés és ennek törvényben szabályozott indokai, a felmondás illetve felmentés jogkövetkezményeként szabályozott felmondási idő, valamint végkielégítés, felmondási, illetve felmentési tilalmak, a kártérítés szabályai stb. Az anyagi jog ilyen szoros összefüggése okán nem szolgálná a jogegységet, ha a Pp (1) bekezdésében a munkaügyi bíróság hatáskörébe utalt ügyekben január 1-től, a közigazgatási és munkaügyi bíróságok létrejöttétől nem munkaügyi bírák ítélkeznének, akik specializált szakismerettel rendelkeznek, és az elmúlt években nagy gyakorlatra tettek szert a foglalkoztatás világához tartozó egymástól eltérő, de sok tekintetben azonos alapokon nyugvó jogterületeken a különféle jogszabályok alkalmazásában és képesek kezelni ezeknek a területeknek a komplexitását, és ismerik az összefüggéseket. Magyarország Alaptörvénye következőket rendeli: 25. cikk (4) bekezdése a A bírósági szervezet többszintű. Az ügyek meghatározott csoportjaira különösen a közigazgatási és munkaügyi jogvitákra külön bíróságok létesíthetők. A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló évi CLXI. törvény (Bszi.)191. (1) bekezdése alapján január 1-én megkezdik működésüket a közigazgatási és munkaügyi bíróságok, valamint a közigazgatási és munkaügyi regionális kollégiumok. Az Alaptörvény és a Bszi. hivatkozott rendelkezései a kitűzött célok közül a közigazgatási bíráskodás új szervezeti keretei megteremtését állapítják meg, mindez azonban nem eredményezheti a munkaügyi ítélkezés egységességének és szakmai színvonalának, időszerűségének csökkenését. Az elérendő cél ugyanis az átalakult külön bíróságban, hogy az ítélkezés szakszerű, időszerű és hatékony legyen és annak során az igazságszolgáltatás emberi, szakmai és anyagi erőforrásai feladatarányosan kerüljenek elosztásra és felhasználásra.
11 11 Az előbbiek függvényében nem megkerülhető kérdés, hogy a jelenleg a munkaügyi bíróságok hatáskörébe tartozó tb. perek és a munkavédelemmel, munkaügyi ellenőrzéssel kapcsolatos közigazgatási határozatok, a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló törvény alapján hozott közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata során a továbbiakban is érvényesül-e a tág értelemben vett munkajog, mint anyagi jog szoros összefüggése okán az az elv, hogy ezen ügyek továbbra is munkaügyi bírók által legyenek elbírálva. Álláspontom szerint, mindazok az indokok, amelyek miatt az előbbi ügyek, mint a közigazgatással részben összefüggő ügyek hosszú ideje a munkaügyi bíróságok hatáskörébe tartoznak, nem változtak és továbbra is fennállnak. A tb. ügyeket Európa szerte a szociális joghoz tartozó ügyeknek tekintik. Magyarországon a munkajog és a társadalombiztosítási jog hagyományosan együtt kezelt jogterületek, a jogi egyetemek többségében oktatásuk is egy tanszéken történik, a társadalombiztosítási jog számos jogintézménye kifejezetten munkajogi, illetve a munkajoggal szorosan összefügg. Az anyagi jog összefüggés okán a szakszerűség követelményei erőteljesebben érvényesülnek, ha ezeket az ügyeket továbbra is a már nagy gyakorlattal rendelkező munkaügyi bírák bírálják el. Ezáltal a szakszerűség, a különleges eljárási szabályokkal együtt biztosítja az eljárások mielőbbi befejezését. Az Európai Emberi Jogi Bíróság több ítéletében rámutatott, hogy ennek különös jelentősége van a munkaügyi és a társadalombiztosítási jogvitákban. Figyelemmel arra, hogy mind a munkaügyi, mind a tb. perekben az érintettek létbiztonsága forog kockán, a más típusú ügyektől eltérően különös jelentősége van az eljárás mielőbbi, szakszerű lezárásának. Amennyiben ez sérül, egyre inkább számolni kell az állammal szembeni kártérítési igények érvényesítésére. Elmondható, hogy a hazai viszonyok között megszilárdult és hagyományossá vált ez a rendszer. A gyakorlat visszaigazolta annak helyességét, hogy a foglalkoztatási jogviszonnyal kapcsolatos törvények egységes értelmezése megköveteli az ilyen tárgyú jogvitákban ugyanazon bírói fórum, a munkaügyi bíróság eljárását, amely bíróság kollektív munkaügyi jogvitákban
12 12 és individuális jogvitákban eljárva értelmezi az Mt-t és a foglalkoztatási törvényeket. Mindezek által valósult meg az a cél, hogy a perjogi különbözőségek mellett elsőbbséget kapjanak a munkajogi anyagi jogi összefüggések. Így, minthogy a munkavédelmi, munkaügyi ellenőrzés határozatai esetén a foglalkoztatási törvények és az ahhoz kapcsolódó egyéb munkajogi szabályok alkalmazását ellenőrzik a hatóságok, elképzelhetetlen, hogy a hatóság jogértelmezése eltérjen a munkaügyi bíróságok egyedi ügyben adott jogértelmezésétől (pl.: munkaidő, munkaidőkeret, ügyelet, készenlét, túlmunkavégzés, állásidő, szabadság, bérezés, besorolás, pótlékok stb.). Az egységes jogalkalmazást ez esetben is a hagyományosan munkaügyi bíróság által történő felülvizsgálat garantálhatja. A társadalombiztosítási határozatok esetén a biztosítotti jogviszony és az ahhoz kötődő ellátások döntően a foglalkoztatási jogviszonyhoz kapcsolódnak. A megtérítési perek többségében pedig a munkahelyen bekövetkezett egészségsérelemmel kapcsolatos munkáltatói mulasztás megítélése a vita tárgya. Ezzel szemben az egészségsérelem kapcsán a munkavállaló kártérítési igénye a munkáltatóval szemben indított munkaügyi jogvitában érvényesíthető. Az egységes jogértelmezést ezekben az ügyekben is a munkaügyi bíróságok általi elbírálás biztosíthatja. A foglalkoztatási jogviszonyok anyagi joga és a társadalombiztosítási jogszabályok összefüggései igénylik az érintkező területeken az egységes jogalkalmazást. Pl. a foglalkoztatási törvények kifejezetten nevesítenek bizonyos társadalombiztosítási jogintézményeket (nyugdíjasnak minősüléshez kapcsolódó, a foglalkoztatási törvényekben (Mt., Kjt., Kttv., Hszt, Hjt. stb.) szabályozott juttatások (végkielégítés, jubileumi jutalom., felmentési korlátozások), másrészt a társadalombiztosítási jogszabályok munkajogi fogalmakat alkalmaznak. A hazai tudományos életben a társadalombiztosítás és a munkajog egymáshoz kapcsolódó területek, a jogi karok többségén munkajogi és szociális tanszékek működnek. Lényeges még, hogy a szociális biztonság és a munkajog kérdéseit, a nemzetközi fórumok, így az Európai Unió
13 13 intézményei, szabályai is együttesen vagy egymásra figyelemmel kezelik. IV. A munkaügyi és közigazgatási perek eljárási kérdéseinek elemzése Valamennyi munkaügyi bíróság egyetért abban, hogy a polgári perjog szabályai a munkaügyi peres eljárások lefolytatásához bele értve a tb. pereket, valamint a munkaügyi és munkavédelmi ellenőrzésben hozott közigazgatási határozatok, a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló törvény alapján hozott közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálatára irányuló pereket megfelelőek. A polgári perrendtartás rendeltetése szerint a munkaügyi perekben az általános rendelkezéseket (I.-XIV. fejezet) a XXIII. fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni. E szerint a törvény kifejezett rendelkezései hiányában az általános szabályok érvényesülnek a munkaügyi jogviták elbírálásában. Ha számszerűsíteni lehet, elmondható, hogy a munkaügyi jogviták elbírálásakor az alkalmazandó eljárási szabályok 90%-a a Pp. általános szabályait, míg 10%-a a munkaügyi jogviták elbírálására vonatkozó külön fejezet szabályai jelenti. A munkaügyi jogviták jellemzője, beleértve a részben közigazgatási ügyeket is, hogy szélesebb körű bizonyítást, tényállás megállapítást, ennélfogva sajátos megközelítést igényelnek, amely eltér a klasszikus közigazgatási perekétől, amelyeknél a közigazgatás törvényességének megőrzése az elsődleges és a bírósági felülvizsgálat célja az objektív jogvédelem. Szükséges és a jogbiztonságot is szolgálja a tárgyuknál fogva ténylegesen összefüggő perek azonos ügyszakban történő elbírálása. A munkaügyi bíróságok azonos fogalmakat értelmeznek a munkaügyi perekben, valamint a hatáskörükbe tartozó közigazgatási határozatok felülvizsgálati iránti perekben, így a munkaügyi hatáskör változatlanul hagyása az egységes jogértelmezés szempontjából indokolt és szükséges. Célszerűségi, pergazdaságossági okok is indokolják a munkajogi anyagi szabályokhoz kapcsolódó közigazgatási határozatok munkaügyi bírói hatáskörben hagyását. A különböző jogi alapon álló perek hatásköri különválasztása párhuzamos bizonyítást, a felek és a tanúk számára
14 14 jelentős többletköltséget eredményezhetnek. Mindezek munkaügyi egységes ítélkezés körében tartással, megfelelő munkaszervezéssel megoldható, hogy a párhuzamos ügyeket azonos tanács, akár azonos tárgyalási napokon tárgyalja (pl. ugyanazon munkabaleset kapcsán párhuzamosan folyhat társadalombiztosítási, munkavédelmi határozattal kapcsolatos részben közigazgatási per, valamint a munkáltató ellen indított kártérítési per. A közigazgatási bíráskodásnak alig van olyan eleme, amely biztosítaná a szakszerű munkajogi ítélkezést, beleértve a munkaügyi ellenőrzés és a munkavédelmi hatóságok, valamint a társadalombiztosítási szervek határozatai felülvizsgálatát is. Az a cél, amely szerint a bírósági szervezeten belül speciális felkészültséggel rendelkező bírák lássák el a közszolgálati jogviszonyban állók jogvitáival kapcsolatos tevékenységet, a munkaügyi bíróságok keretén belül megvalósítható, kifejezetten az ilyen jogviták elbírálására a munkaügyi bíróságon belül kijelölt munkaügyi bíró által. Mindezek által valósulhat meg az a cél, hogy a perjogi különbözőségek mellett elsőbbséget kapjanak a munkajogi anyagi jogi összefüggések. Az előbbiek nem állnak ellentétben azzal, hogy a közigazgatási-munkaügyi bíróság létrehozásával a közigazgatási ügyszak eljárási rendszerének újragondolása szükséges. A munkaügyi bíróságok egységes véleménye szerint a munkaügyi bíróságok hatáskörét érintően a jelenlegi szabályok mind a munkaügyi, mind a közigazgatási részben jól alkalmazhatók. Valamennyi munkaügyi bíróság egyetértett abban, hogy az új különbíróság létrejöttével a munkaügyi ügyszak és a közigazgatási ügyszak relatív elkülönültségét meg kell teremteni, illetve meg kell tartani, és ezek az ügyszakok megőrizzék önállóságukat a kezelőirodai elkülönülés szintjén is külön lajstromozással. Amennyiben önálló közigazgatási eljárási kódex jönne létre amely nyilvánvalóan hosszabb időt igényel ebben a munkaügyi jogviták eljárási szabályai, e jogviták lényegét alkotó sajátosságainál fogva nem építhetők bele. Az alkalmazandó anyagi jog eltérő természetéből következik, hogy a közigazgatási eljárásjog norma anyaga alapvetően
15 15 közhatalmi jellegű, ellenben a munkajogi igények elbírálásának eljárásjogi norma anyaga alapvetően magánjogi jellegű sajátosságokkal rendelkezik. Ha célszerűnek látszik is a közigazgatási peres eljárást szabályozó önálló törvény megalkotása, nem szükséges és nem indokolt a munkaügyi peres eljárásnak a közigazgatási peres eljárást szabályozó önálló törvényben való megjelenítése és a Pp ának újra szabályozása is szükségtelen. Önmagában az a körülmény, hogy a közigazgatási és a munkaügyi perek elbírálása egy egységes külön bíróság szervezeti rendszerében történik, az egységes eljárásjogi kódex megalkotását nem indokolja. A munkaügyi bíróságok álláspontja szerint az anyagi jogi jogszabályok egységes értelmezéséhez fűződő érdek erősebb a külön bíróság előtt alkalmazandó eljárás jogi szabályok egységességénél. Természetesen annak nincs praktikus akadálya, hogy a külön bíróság bírája a közigazgatási tárgyú ügyekben a közigazgatási peres eljárásra vonatkozó kódexet, míg munkaügyi tárgyú ügyekben a Pp.-t alkalmazza, hiszen a jelenleg hatályos szabályok alapján is lényegében ekként kell eljárni. A szakágak közötti átjárás a munkaügyi bírák részéről eddig is megvalósult, természetesen mindez nem jogalkotási, hanem munkaszervezési kérdés. V. Összegzés A közigazgatási és a munkaügyi szakágra vonatkozó reform célja a szakszerű, hatékony, időszerű ítélkezés, ezért ezen alapelvek szerint kell megvalósítani. A munkaügyi bíróságok eddig is e szerint, és a sajátos eljárási szabályok eljárások alkalmazásával jártak el, valamennyi a hatáskörükbe tartozó ügyekben. Ennek megváltoztatását szakmai okokból nem látjuk indokoltnak. Akár létrejön, akár nem az önálló közigazgatási eljárási kódex, álláspontunk szerint a munkaügyi jogviták eljárási szabályai e jogviták sajátosságainál fogva ebbe nem építhetők bele. Jelenleg a munkaügyi bíróságok hatáskörébe tartozó jogvitákban a munkaügyi bírák megfelelően tudták alkalmazni a Pp. XX. fejezete szerinti közigazgatási eljárásjogi szabályokat, ezekben az ügyekben az eljárásjog megváltoztatásának jelenleg nem látjuk indokát, beleértve a Pp ában szabályozott társadalombiztosítási
16 16 határozatok bírósági felülvizsgálatára vonatkozó külön szabályokat is.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság