text:
Alkotmánybírósági mustra – Minősített közérdekű adatok | hírek | Jogi Fórum
Alkotmánybírósági mustra – Minősített közérdekű adatok
2014.10. 9. Jogi Fórum / Munkatársunktól
Az Alkotmánybíróság szerint egy rendőri intézkedésről készült fotó hozzájárulás nélkül is nyilvánosságra hozható, ha a nyilvánosságra hozatal nem öncélú. A testület nem találta alaptörvény-ellenesnek, hogy a közjegyzői szolgálat nem a 70. életév, hanem az irányadó öregségi nyugdíjkorhatár betöltésével szűnik meg.
● AB határozat bírói döntés alaptörvény-ellenességéről és megsemmisítéséről (IV/878/2013.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 23-án megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla Pf.20.656/2012/7. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette. Az indítványozó hírportálján nyilvánosságra hozta közfeladatot ellátó rendőrök képmását, akik polgári jogi pert indítottak a hírportál ellen. A bíróság az ítéletben megállapította a személyiségi jogok megsértését, mivel a közhatalmat gyakorló rendőr képmását nem tekintette közérdekből nyilvános adatnak. Az indítványozó szerint azonban nem csak a közszereplőkkel, hanem a közfeladatot ellátó személyekkel kapcsolatban is tágabb a véleménynyilvánítás szabadsága, mint más személyeknél. Kifejti, hogy a rendőr – mint közhatalom gyakorló – e minőségével kapcsolatos véleménynyilvánítással szemben nem hivatkozhat alapvető jogaira. Az Alkotmánybíróság megalapozottnak találta az alkotmányjogi panaszt. A határozat indokolása szerint a sajtószabadság jogának gyakorlása révén az alapjog jogosultja aktív alakítója a demokratikus közvéleménynek. A sajtó ezen minőségében ellenőrzi a közélet szereplőinek, intézményeinek tevékenységét, a döntéshozatal folyamatát, tájékoztatja arról a politikai közösséget, a demokratikus nyilvánosságot (a „házőrző kutya” szerepe). A közérdeklődésre számot tartó eseményről a felvételek általában közterületen készülnek, rajtuk emberek sokasága látható, de nem mint egyedi személyek, hanem másokkal együtt, kiemelés nélkül. A képek bizonyos fokú szabad felhasználása nélkül a modern tömegtájékoztatás nem létezhetne, a polgári jogi szabályok szó szerinti, merev értelmezése alapján már a felvétel készítése is engedélyköteles lenne. Az új Ptk. 2:48. § (2) bekezdése azt a bírói gyakorlatot rögzíti, amely szerint valamely felvétel felhasználásához tömegfelvétel és nyilvános közéleti szereplésről készült felvétel esetén nem szükséges az érintett hozzájárulása, függetlenül attól, hogy a felvételen felismerhető-e: eszerint a képmás nyilvánosságra hozatalának tilalma nem vonatkozik a nyilvános eseményekről, rendezvényekről, táj- és utcarészletekről készült felvételekre, amikor tehát az ábrázolás módja nem egyéni, amikor a felvétel összhatásában örökít meg a nyilvánosság előtt lezajlott eseményeket. A határozathoz Balsai István, Dienes-Oehm Egon és Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményt csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Paczolay Péter)
● AB határozat alkotmányos követelmény meghatározásáról (II/1180/2012.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 23-án meghozott határozatában több alkotmányos követelményt állapított meg a közérdekű vagy közérdekből nyilvános adatok minősítési szabályaival kapcsolatban. Az ügyben az alapvető jogok biztosa fordult az Alkotmánybírósághoz, amely az indítvány alapján azt vizsgálta, hogy a minősített adatok védelméről szóló törvény adatok minősítésére vonatkozó rendelkezései sértik-e a közérdekű adatok megismeréséhez fűződő jogot. A határozat szerint a minősítésre vonatkozó szabályok önmagukban nem alaptörvény-ellenesek, azonban az Alaptörvénnyel ellentétes értelmezést is megengednek, ezért az Alkotmánybíróság több alkotmányos követelményt határozott meg. Mivel a minősítési szabályok nem írják elő egyértelműen a minősítéshez fűződő közérdek mellett a minősítendő adat nyilvánosságához fűződő közérdek figyelembevételét, ezért alkotmányos követelmény, hogy a minősítő a közérdekű vagy közérdekből nyilvános adat minősítése felőli döntés során a minősítéshez fűződő közérdek mellett a minősítendő adat nyilvánosságához fűződő közérdeket is vegye figyelembe, és csak akkor döntsön az adat minősítéséről, ha minősítéssel elérni kívánt cél arányban áll a minősített adat nyilvánosságához fűződő érdekkel. Az Alkotmánybíróság a minősítő minősítéssel kapcsolatos indokolási kötelezettségével összefüggésben megállapította: az adatok minősítése során a minősítés kezdeményezőjének indokolnia kell javaslatát, de az abban foglaltaktól a minősítő eltérhet. A hatályos szabályozás nem zárja ki, de nem is írja elő kifejezetten, hogy a minősítő döntését indokolni köteles. Ezért alkotmányos követelmény, hogy a minősítő, ha a minősítés során eltér a minősítési javaslattól, az adat minősítéséről szóló döntését köteles érdemben, részletesen indokolni, amelyből különösen ki kell tűnnie a nyilvánosság korlátozását kellő mértékben alátámasztó okoknak. Az Alkotmánybíróság végül alkotmányos követelményt állapított meg a minősített adatok pontos megjelölésével összefüggésben, amely szerint a minősítésről szóló döntésben és a minősítési jelölésen egyértelműen meg kell jelölni a minősített adatot, annak azonosíthatóságát a minősített adat kezelése során mindvégig biztosítani kell. Ez azért lényeges, mert így a nem minősített közérdekű és közérdekből nyilvános adatok megismerhetőségére az általános szabályok vonatkoznak. A határozathoz Bragyova András, Kovács Péter, Lévay Miklós, Stumpf István és Paczolay Péter alkotmánybírók párhuzamos indokolást, míg Balsai István, Dienes-Oehm Egon, Juhász Imre, Salamon László és Szívós Mária alkotmánybírók különvéleményt fűztek. (Előadó alkotmánybíró: Lévay Miklós)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/1629/2013.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 23-án elutasította a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.II.37.076/2012/28. számú ítéletének megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó előadta, hogy a Kúria a bizonyítékok felülmérlegelését végezte el a felülvizsgálati eljárásban, és egyetlen bizonyíték alapján hagyta helyben a Gazdasági Versenyhivatal határozatát, ami sérti a jogerő tiszteletben tartásának elvét. Szerinte az ítélet sérti a pártatlanság és függetlenség követelményét, továbbá az ártatlanság vélelmét is, miután a Versenytanács előzetes álláspontját ugyanazok a személyek írták alá, mint akik a végleges határozatot, és ezt a tényt a Kúria figyelmen kívül hagyta. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az alkotmányjogi panaszt. A határozat indokolása szerint ugyanis a versenyfelügyeleti eljárás nem tekinthető a szoros értelemben vett büntetőjogi vád elbírálására irányuló eljárásnak, emiatt ugyanolyan szigorú követelmények az ilyen eljárásokkal szemben nem támaszthatóak. Önmagában az, hogy a versenyfelügyeleti eljárásban az előzetes álláspontot ugyanazon személyek írták alá, mint akik a GVH-határozat meghozatalában részt vettek, nem eredményezi a XXVIII. cikk (1)-(2) bekezdésének sérelmét. Az indítványozó azon sérelme kapcsán, hogy az egységes és folyamatos jogsértést a Kúria egyetlen és erősen vitatható bizonyíték alapján állapította meg, a határozat emlékeztetett: az Alkotmánybíróság azt nem vizsgálja, hogy a bírósági döntés indokolásában megjelölt bizonyítékok és megjelenő érvek megalapozottak-e, mint ahogy azt sem, hogy a jogalkalmazó helytállóan értékelte-e az eljárásban beszerzett bizonyítékokat és előadott érveket, vagy a konkrét ügyben a bírói mérlegelés eredményeként megállapított tényállás megalapozott-e. A határozathoz Kiss László, Pokol Béla és Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolását csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Dienes-Oehm Egon)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/1198/2013.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 23-án elutasította a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. törvény 22. § (1) bekezdés d) pontja, 178. § (1) bekezdése és (2) bekezdés c) valamint g) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványokat. Három közjegyző kérte az Alkotmánybíróságtól, hogy semmisítse meg azt a rendelkezéseket, amelyek úgy módosították a törvényt, hogy a közjegyzői szolgálat – a korábbi szabályozással ellentétben – nem a 70. életév, hanem az irányadó öregségi nyugdíjkorhatár betöltésével szűnik meg. Az indítványozók szerint a támadott rendelkezések a meghatározott életkor felett önkényesen veszik el a közjegyzői tevékenység végzésének lehetőségét, ezért sértik a foglalkozás szabad megválasztásához való jogát. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottaknak az alkotmányjogi panaszokat. A határozat indokolása szerint a közjegyzői foglakozás gyakorlása felső életkori határának 70 évről az általános nyugdíjkorhatárra kellő átmeneti idővel való csökkentése nem sérti a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot. Az Alkotmánybíróság hivatkozott állandó gyakorlatára is, amely szerint a szerzett jogok védelme nem jelenti azt, hogy a jogalkotó – megfelelő súlyú alkotmányos indokkal – ne változtathatná meg a szabályozási környezetet. A határozathoz Balogh Elemér és Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolást, míg Balsai István, Dienes-Oehm Egon, Juhász Imre és Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményt csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Kiss László)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/675/2014.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 23-án elutasította a Debreceni Törvényszék 2.Mf.21.259/2013/4. számú ítélete, valamint a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.M.603/2012/11. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó munkaviszonyát a munkáltatója azonnali hatályú felmondással megszüntette, mert tudomására jutott, hogy szándékos bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja miatt előzetes letartóztatásba került, így munkavégzési kötelezettségének nem tud eleget tenni. Az indítványozó keresetet terjesztett elő, amelyet az elsőfokú bíróság elutasított, majd a döntést a másodfokú bíróság helybenhagyta. Álláspontja szerint a támadott ítéletek ellentétesek az Alaptörvény XXVIII. cikk (2) bekezdése szerinti ártatlanság vélelmének elvével. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az alkotmányjogi panaszt. A határozat indokolása szerint az ártatlanság vélelméhez való jog érvényesülését nem sértette a vizsgált bírói jogértelmezés. Az Alkotmánybíróság figyelembe vette azt is, hogy az Alaptörvény IV. cikk (4) bekezdése alapján, akinek szabadságát alaptalanul vagy törvénysértően korlátozták, kárának megtérítésére jogosult. Az indítványozónak lehetősége van arra, hogy a tévesen hozott döntés miatt az állam ellen pert indítson kártérítésért. A határozathoz Bragyova András, Juhász Imre és Salamon László alkotmánybírók párhuzamos indokolását, míg Lévay Miklós és Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményt csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Szívós Mária)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/49/2014.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 15-én elutasította a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 217/B. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt az Alaptörvény XXIV. cikk (2) bekezdése tekintetében. Az indítványozó szerint alaptörvényellenes, hogy amíg a bíróságok vagy más, közhatalom birtokában eljáró hatóságok károkozásért való felelősségét a polgári jog szabályai szerint peres eljárásban lehet megállapítani, addig az önálló bírósági végrehajtóval szembeni felelősségről nemperes eljárásban dönt a bíróság. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az alkotmányjogi panaszt. A határozat indoklásában leszögezte, hogy az Alaptörvény XXIV. cikkének (2) bekezdése nem a hatósági feladatot ellátó szervek részére nyújt alkotmányos garanciát, hanem azok számára biztosít alapvető jogot, akiknek a hatóság a feladata teljesítése során jogellenesen kárt okoz. Ezért a támadott rendelkezés a hivatkozott alaptörvényi rendelkezéssel összefüggésben nem keletkeztethet alapjogsérelmet a végrehajtó oldalán. Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy a támadott rendelkezésben meghatározott, a bírságra vonatkozó jellemzőket is tartalmazó szankció nem vonható a kártérítés szabályozási körébe, függetlenül attól, hogy az önálló bírósági végrehajtó munkadíjának jogszabály szerinti hányada a végrehajtást kérő részére történő kifizetés erejéig a végrehajtás során befolyt összeget növeli. (Előadó alkotmánybíró: Juhász Imre)
● AB határozat jogszabály folyamatban lévő ügyben történő alkalmazásának kizárásáról (III/1007/2014.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 9-én megállapította, hogy a társasházról szóló 1997. évi CLVII. törvény 2003. december 31-ig hatályos 32. § (1) bekezdésének második mondata („A határidő elmulasztása jogvesztéssel jár.”) a Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt folyamatban lévő 20.P.50277/2014 számú perben nem alkalmazható. Az indítványozó bíró szerint a társasházi közgyűlési határozat megtámadására vonatkozó jogvesztő határidő ellentétes az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvével, és korlátozza bírósághoz fordulás jogát, mert a törvény nem biztosítja, hogy a határozatot sérelmező fél a határozatról kellő időben tudomást szerezzen. Az Alkotmánybíróságnak egy olyan, a jogalkotó által már hatályon kívül helyezett norma folyamatban lévő perben történő alkalmazásának kizárásáról kellett döntenie, mely norma alkotmányellenességét korábban már megállapította. (Előadó alkotmánybíró: Lenkovics Barnabás)
● AB határozat bírói kezdeményezés elutasításáról (III/1186/2014.)
Az Alkotmánybíróság szeptember 9-én elutasította a korhatár előtti öregségi nyugdíjak megszüntetéséről, a korhatár előtti ellátásról és a szolgálati járandóságról szóló 2011. évi CLXVII. törvény alaptörvény-ellenesnek minősített és 2013. szeptember 26. napjától hatálytalan 14. § (1) és (2) bekezdései valamennyi folyamatban lévő perben, valamint a Kúria mint felülvizsgálati bíróság előtt Mfv.III.10330/2013. szám alatt folyamatban lévő perben történő alkalmazásának kizárására irányuló indítványt. A konkrét ügy azelőtt indult, hogy az Alkotmánybíróság megsemmisítette a támadott rendelkezéseket, ezért azokat a konkrét ügyben még alkalmazni kell. Az indítványozó kúriai bíró kérte a már nem hatályos két rendelkezés a folyamatban lévő perekben való alkalmazhatóságának kizárását. A határozat indokolása rámutatott: az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlatában jogszabály Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálata nélküli, úgynevezett önálló alkalmazási tilalom kimondására irányuló bírói kezdeményezést csak akkor talált megalapozottnak, ha az alaptörvény-ellenességet megállapító döntésében alkalmazási tilalmat már korábban elrendelt. A határozathoz Lenkovics Barnabás és Lévay Miklós alkotmánybírók különvéleményt csatoltak. (Előadó alkotmánybíró: Dienes-Oehm Egon)

matches: Pf.20 bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság bíróság Bíróság Kúria bíróság


text:
PSZLF vélemény a devizahitelekről - HitelSikerek
A Pénzügyi Szervezetek Lakossági Figyelője Egyesület (PSZLF) képviseletében tájékoztatom Önöket az Egyesület e területen működő, a folyamatban lévő perekben nagy gyakorlatot szerzett jogi szakértői által a Kúria Polgári Kollégiumának kollégiumvezetője által a jogegységi eljárás lefolytatása iránti indítványában felvetett kérdésekre vonatkozóan adott válaszokról.
1. Mi a deviza alapú kölcsön tartalma (a deviza alapú kölcsön: deviza kölcsön vagy forint kölcsön-e)?
Ez alapvetően nem jogi, hanem közgazdasági, pénzügyi kérdés. Ami jogi szempontból fontos, az az, hogy elválik, és egymástól megkülönböztetendő a hitelszerződés és a kölcsönszerződés. Lehetséges, hogy a szerződésben szerepel egy deviza-hitelkeret, de a kölcsön minden esetben forintkölcsön, ez a kölcsönszerződés tárgya!
A bank bizonyítási terhe az, hogy az adott hitelszerződés mögött volt-e deviza, és az hozzárendelhető-e az adott kölcsönszerződéshez, illetve, hogy ezen a devizaösszegen az adós tulajdonjogot szerzett-e, vagy sem.
Ennek azért van jelentősége, mert kölcsön esetén aki amit kapott, ugyanabból, ugyanannyit ad vissza, hiszen a pénz helyettesíthető eszköz. A Ptk 523.§. (1) bekezdése és annak miniszteri indoklása is azt az álláspontot képviseli, hogy a kölcsön tárgya az, amely felett a kölcsönvevő tulajdonjogot szerez (BH 2002/37). Az adósok döntő többségükben Ft-ot kaptak, soha nem szereztek tulajdont devizaösszegen, így Ft-ot kell visszaadniuk is.
A THM számítási módja is jelzi, hogy Ft vagy devizakölcsönről van szó. Ha a teljesítés külföldi devizában történt, akkor a THM-et is ebben kell kiszámolni. Amennyibenforintfizetések alapján számolták ki a THM-et, akkor fogalmilag kizárt, hogy az adott szerződés devizakölcsön legyen, mivel, ha devizakölcsön lenne, akkor a vonatkozó jogszabály alapján a THM-et is devizában kellene meghatározni.
Ha a szerződés utal a vételi/eladási árfolyamra, akkor egyértelműen forintkölcsönről beszélhetünk, hiszen a devizakölcsönnek nem értelmezhető a vételi és eladási árfolyama. Ha devizát kap az adós és abban is teljesít, akkor a vételi és eladási árfolyam nem értelmezhető, hiszen ugyanabban a pénznemben történik a teljesítés, az átváltás fel sem merül.
Ha a forintkölcsönt deviza alapon tartják nyilván, akkor a tartozás összegét devizában is meg kellene határozni a szerződésben a fajlagosság követelményeinek megfelelően (összeg + devizanem).
A jelenlegi gyakorlat szerint a bankok értelmezésében nem a forint van devizában, hanema deviza van forintban nyilvántartva, de ez a szerződésekből nem derül ki. A szerződések helyes értelmezése szerint – ha a forintösszeget tartjuk nyilván devizában, akkor – a forint gyengülésével (az árfolyam növekedésével) a devizaösszeg csökkenne, de a bankok nem ezt az egyébként követendő nyilvántartási metódust folytatják.
Itt megjegyzendő, hogy a bankok általi deviza alapú nyilvántartás nem a felek közötti jogokat vagy kötelezettségeket keletkeztető kétoldalú kötelem, abból nem következik szolgáltatási vagy ellenszolgáltatási kötelezettség, hanem a bank által vezetett belső adminisztrációs eszköz, melyre az adósnak nincs sem rálátása, sem befolyása.
A teljeshiteldíj-mutató meghatározásáról, számításáról és közzétételéről szóló 83/2010. (III.25.) Korm. r. 2.§.(1) bek. 2. pontja határozta meg – nyilvánvalóan a múlt tapasztalatai, a gyakorlat elemzése alapján – először a devizahitel és a deviza alapú hitel fogalmát: eszerint a deviza alapú hitel devizában nyilvántartott, de forintban folyósított vagy törlesztett hitel, míg a devizahitel forinttól eltérő pénznemben folyósított, és törlesztett hitel.
Tény, hogy az adósoknak Ft-ra volt szükségük, a kölcsön összegét a pénzintézet ezért Ft-ban is folyósította a számukra, a törlesztések is Ft-ban történtek.
A deviza alapú hitel esetében a kölcsön összege ezért nem deviza, mivel nem devizát folyósított a bank az adós számára, hanem Ft-összeg. A Ptk. 523.§(1) bekezdése alapján a kölcsön mint jogügylet fő tartalmi eleme, hogy a kölcsönadó meghatározott pénzösszeget (Ft-összeg) bocsát az adós rendelkezésére, amelyet (Ft-összeget) az adós köteles visszafizetni.
Mivel a kölcsön tárgya így nem vitathatóan, a jogszabályi definíció alapján a Ft-összeg, a szerződésben ennek összegét kellett volna meghatározni ahhoz, hogy a szerződés tárgya pontosan meghatározott legyen.
A kérdés ily módon nem eldönthető, az eljáró bíróságnak e kérdés eldöntéséhez minden szerződést egyedileg kell megvizsgálnia.
Általánosságban fogalmazva, a deviza alapú kölcsön olyan pénzügyi termék, amely a szerencse-elemet beemeli a jogviszonyba azáltal, hogy két ismeretlen, az árfolyam és a kamat változásának – bevallottan előre megjósolhatatlan – terhét tisztességtelenül,egyoldalúan a fogyasztóra helyezi. A deviza alapú kölcsön emiatt a prudens banki működés megcsúfolása, amely az egyik szerződő felet képtelenné teszi arra, hogy a szerződéskötéskor felmérje, valójában mire is vállalkozik, mennyit kell a kölcsön után visszafizetnie, ezért teljes mértékben kiszolgáltatja az információs előnyt élvező másik fél, a kölcsönt nyújtó számára. Állásfoglalást igényel az a kérdés is, hogy egy beláthatatlan, előre felbecsülhetetlen kockázatot rá lehet-e terhelni a nem szakértő fogyasztóra.
Mindezek miatt általánosságban a deviza alapú kölcsön a kérdésben felvetett valamennyi érvénytelenségi ok jellemzőit magán viseli, azzal, hogy ezek közül az adott szerződés egyedi vizsgálata alapján eldönthető csak az, hogy melyik semmisségi ok a domináns, melyik érvénytelenségi ok tényállási elemei valósulnak meg a legteljesebb módon.
A szerződések jogszerűségének hiánya minden jogérzékkel rendelkező polgár számára utólag vált nyilvánvalóvá.
A társadalom értékítélete szerint az uralkodó bírói nézettel szemben egyértelműen jóerkölcsbe ütközik az, hogy a kamatot és minden egyéb díjat, belföldön Ft-ban felmerülő költséget (pl. a Magyarországon felmerülő banki működési vagy egyéb költségeket, a gépjárműfinanszírozási szerződéseknél még a Casco biztosítás díját is!) devizában számolják fel a fogyasztó felé a hitelintézetek, pénzügyi vállalkozások. Igaz, hogy az ún. „deviza alapú kölcsön” a kínált feltételek mellett elfogadott, népszerű és keresett volt, de az a folyósításkor még fel nem ismert tény, hogy az összes kockázatot az egyik fél vállalja, a másik fél pedig semmit, nem egyezik a társadalom értékítéletével. Az, hogy egy adott időpillanatban a társadalom még tömegesen nem ismeri fel, hogy egy jelenség súlyosan veszélyezteti a működését, hosszú távú túlélését, még nem legitimálhatja a jelenséget, még az sem, ha az az adott pillanatban társadalmi helyesléssel találkozik (példa: náci Németország népessége által támogatott fajvédő lépések ma már nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütközőeknek minősülnek). A széles körű elfogadottság az információs aszimmetriából eredt: nem tudta a laikus fogyasztói tömeg, hogy a magas forintkamatokkal versengő alacsony deviza alapú kamatoknak mi az ára és a kockázata.
A legfontosabb kérdés itt az, hogy kellékhiányos, vagy alaki hibában, akarati hibában szenved-e a szerződés, ugyanis ezek a hibák kizárják pl. az érvényessé nyilvánítást.
A pénzügyi intézménynek a fogyasztót olyan mélységben kellett volna tájékoztatnia az ügyletről, hogy az meg tudja becsülni, a hosszú futamidő alatt reálisan képes-e a törlesztésre, van-e tartalék a változások fedezésére a családi költségvetésben, milyen valószínűsíthető változás milyen következményekkel járhat majd. Ehhez képest: „Adok annyi forintot, amennyit kértél, majd megmondom, hány svájci frank ez, majd azt is megmondom, hogy mennyit fizess havonta, aztán majd szólok, ha elég.” – leegyszerűsítve ezzel a mondattal volna leírható a banki deviza alapú kölcsönszerződések többsége mint konstrukció, a fogyasztó szemszögéből nézve. Ennek következtében az ügyfélnek fogalma sem volt arról, hogy milyen terheket vállal. Az információs aszimmetria miatt a fogyasztó szerződéskötéskor valójában nem volt döntési helyzetben. A kölcsönszerződések esetében fogyasztási szerződésekről van szó, ahol az egyik fél egy professzionális intézmény, hatalmas infrastruktúrával, a másik pedig a hozzá nem értő, laikus fogyasztó, aki még csak kellő ismeretekkel sem rendelkezett (Euribor, Libor fogalma, hozzáférhetősége, árfolyamtrendek, stb).
A bank szakmai felelőssége a kölcsönjogviszonyban az, hogy hosszú távon is teljesíthető, megfelelő minőségű pénzügyi terméket szolgáltasson.
A deviza alapon nyilvántartott kölcsönről mára már egyértelműen és tömegesen kiderült, hogy az nem ilyen termék, mert az árfolyam- és a kamatkockázat együttes hatása azt eredményezi, hogy soha, egyetlen időpillanatban sem megmondható, mennyivel is tartozik még az adós a jogviszony lejártáig a kölcsönszerződés alapján. Ha viszont az ügyfélnek köze van ahhoz, hogy a bank milyen háttérműveletekkel teremti meg saját forrásait, mert annak terheit (saját üzemi működése kockázatát) átháríthatja rá a hitelező, akkor nem kölcsönszerződésről, hanem befektetési szerződésről beszélhetünk.
A felek a szerződés teljesítése során ellenérdekeltek: a bank a forint gyengülésében, a fogyasztó pedig annak erősödésében érdekelt, emiatt ez a konstrukció tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül. A fogyasztónak semmi köze a bank forrásfinanszírozásához, hisz abba nincs beleszólása, arra nincs rálátása, az banktitoknak minősül, az normál banküzemi körülmények között nyilvánvalóan a bank rendes üzleti kockázata körébe tartozik, ennek ellenére a deviza alapú szerződésekben a kartell-szerűen együtt mozgó pénzügyi szolgáltatói rendszer ezt a kockázatot is a fogyasztóra helyezte, amit az e paradigmát sulykoló bankrendszer véleményformáló nyomása miatt a banki ügyekben járatlan bírói kar magától értetődő adósi kötelezettségvállalásként elfogadott.
A Ptk. 205.§. (3) bekezdésében megfogalmazott, a felek egymás érdekeinek kölcsönös figyelembevételére vonatkozó kötelezettség emiatt nem érvényesülhetett.
A kockázatfeltárás nem volt valós, ezek valós kockázatelemzést nem tartalmaztak, a céljuk a jogszabályi előírásnak való formális megfelelés volt. Bevett üzleti gyakorlat volt az, hogy a banki ügyintézők legfeljebb 10-15%-os lehetséges, maximális árfolyamváltozásról tájékoztatták az ügyfeleket, az MNB által 2002-2008 között alkalmazott intervenciós árfolyamsáv gyakorlati tapasztalatai alapján. E körben joggal elvárható lett volna, hogy a fogyasztó megismerhesse a forint árfolyam alakulásának korábbi trendjét – hosszú távú kölcsön esetén hosszú távú visszamenőleges adatok alapján –, illetve elmagyarázzák neki azt is, hogy milyen gazdasági mutatók, összefüggések vannak hatással akár a kamatok (beleértve a jegybanki alapkamat), akár a forint árfolyamának a változására, illetve azt a közgazdasági összefüggést is, amely a kamatswap lehetőségét megteremtette, és amellyel csak rövid távú, kockázatos ügyletek esetén szokás élni, mivel közgazdasági törvényszerűség, hogy a kamat-különbözeti nyereséget hosszabb távon szükségszerűen elviszi az árfolyam-különbözet – ezt 2002-2008 között épp az intervenciós árfolyamsáv fenntartása akadályozta meg.
Fenti ismeretek hiányában a laikus fogyasztó nem volt, nem is lehetett tisztában a valós kockázatokkal, így az sem eldönthető, hogy vajon megkötötte-e volna a szerződést, ha ismeri a valós kockázatokat. A tájékoztatás elmulasztása felveti a szerződés létrejöttének a kérdését, azt, hogy vajon ugyanarra irányult-e a felek szerződési akarata, meg volt-e köztük a konszenzus.
A hitelező a szerződéskötéskor nem hívta fel az adós figyelmét arra, hogy az utóbb ténylegesen beigazolódottan létező kockázatokat vállalja fel a szerződés megkötésével, azaz, hogy a hitelfelvevő részére lényeges paraméterek, a felvett kölcsön Ft-összege is változhat, nem csupán a törlesztőrészletek mértéke, ha az árfolyam változik, illetve, ha a kamat változik. E kockázatokra vonatkozóan eddig soha, sehol nem hangzott el semmiféle tájékoztatás a pénzintézetek részéről, erre a kockázatfeltáró nyilatkozat alkalmatlan.
Az ügyfél szempontjából tökéletesen érdektelen, hogy milyen forrásból jut hozzá a banktól az általa igényelt Ft-kölcsönhöz. Ami az ügyfelet érdekli, az az, hogy e kölcsön visszafizetése milyen terheket ró rá, annak felvételét megengedheti-e magának. Az ügyletkötéskor az ügyfél a saját jövedelmi viszonyait veti össze a bank ajánlatával, emellett – elvileg – a bank is végez kockázatfelmérést, hitelképességi vizsgálatot az ügyfél tekintetében, így születik meg a hosszú távú jogviszony.
Alapkérdés, hogy a fogyasztó által meg nem ismerhető mélységű kockázatok áthárítására, mintegy biankó kötelezettség-vállalásra érvényesen kötelezhető-e a fogyasztó? Mi köze a fogyasztónak ahhoz, hogy a bank milyen pénzpiaci műveleteket végez a saját tevékenysége során? Mi köze a fogyasztónak ahhoz, hogy a bank rövid távú forrásokkal finanszíroz hosszú távú hiteleket? Ehhez akkor lenne köze, ha erre szerződtek volna a felek, ezeket a kockázatokat megismerhette volna, és ennek alapján azt felelősen bevállalhatta volna az adós.
A deviza alapú hitelezés olyan, a pénzintézeti szektor által teremtett, és általa miszticizált paradigma, amelyet kellő mélységű ismeret híján, és a polgári jogi alapelvek alkalmazása felett a jelenség tömegessége miatti átsiklás (csak nem tévedhet az egész bankrendszer egyszerre?) révén a bíróságok nem ismertek fel a kellő mélységben eddig. A deviza alapú hitelezés csak a problémakör teljesen konzekvens, polgári jogi alapelveken (a felek mellérendeltsége, a felek ügyleti akaratának vizsgálata, az akaratnyilatkozat egyezése, az ügyleti akarat bírói pótlásának kizártsága, stb.) nyugvó végiggondolása esetén oldható fel, egyébként szükségszerűen csak félmegoldás, féligazság születhet, ami viszont alkalmatlan a helyzet oki kezelésére.
A bíróságok jelentős része a „pacta sunt servanda” elve alapján állva véli úgy, hogy az adóst senki nem kényszerítette a kölcsön felvételére, a szerződés aláírására, mindenki felelős a saját tetteiért, így, ha bevállalta az adós a Ft-hitelez képest magasabb kockázatú, de a szerződéskötéskor kisebb törlesztési terhet ígérő deviza alapú konstrukciót, akkor azt is vállalnia kell, hogy várakozása nem volt megalapozott, aminek következménye a Ft-ban kifejezett törlesztési kötelezettségének, és tőketartozásának két-háromszorosára történt növekedése, a fedezeti ingatlan vagy jármű értékének a hátralék mértéke alá csökkenése.
Ezzel szemben áll az a felfogás, hogy a jog feladata a társadalom működőképességének a hosszú távú fenntartása, a diszfunkciók normatív alapú kiküszöbölése. A jog e felfogás szerint – mely szemben áll az előzővel – nemcsak normák összessége, melyeket csupán mechanikusan alkalmaznia kell a bíróságnak, jogot, és nem igazságot szolgáltatva, hanem annak társadalmi rendeltetésével, az alkotmányos és az általános körben alkalmazandó, életviszonyok alapjait meghatározó jogi normák keretei között, a közjó érdekében való szabad bírói értelmezés alapján, a társadalmi felelősségre is tekintettel kell az igazságszolgáltatásnak működnie, azaz a „clausula rebus sic stantibus” elve az erősebb. Egyesületünk ez utóbbi felfogást támogatja.
A Ptk. 241.§-a alapján a bíróságnak lehetősége van az érvényes szerződés módosítására, ha a kereseti kérelem erre irányul. Annak, hogy ez milyen módon történhet, számtalan módja lehet. Az egyik a kamat csökkentése, vagy akár a csak 2011 óta definiált kamat jellegű kezelési költség nevű elem eltüntetése, mivel az Hpt-ben meghatározott definíciónak nem felel meg.
A bíróság nem alkalmazhat olyan jogkövetkezményt, amely a fogyasztó érdekeivel ellentétes (Alaptörvény M cikk.) Semmisségre csak a fogyasztó érdekében lehet hivatkozni a Hpt. 213. § (3) bekezdése alapján. Ha a fogyasztó a szerződés teljes semmisségére hivatkozik, akkor az érvényessé nyilvánítás értelemszerűen ellentétes a fogyasztó érdekeivel, ennek alkalmazása a jogalkotó szándékával sem egyeztethető össze, mert az Alaptörvény M cikkének és 28. cikkének együttes értelmezéséből ez következik. Ha az érvénytelen szerződéseket a bíróságok érvényessé nyilváníthatják, akkor azzal nemcsak a jogalkotó szándékát húznák keresztül, hanem közvetett módon törvényi szabályozást változtatnának meg, mely értelemszerűen kizárt. Megszűnt (pl. felmondott, végtörlesztett, stb) szerződés esetén fogalmilag kizárt az érvényessé nyilvánítás mint jogkövetkezmény. Mivel a Hpt-ben a semmisséget imperatív közjogi norma írja elő, akkor az érvényessé nyilvánítással a bíró felülírná a kógens szabályokat, és a fél ügyleti akaratát pótolná, annak mérlegelése nélkül, hogy a fogyasztó a hiányzó információ birtokában megkötötte-e volna a szerződést..
A Hpt. 213.§ (1) bekezdése részletesen meghatározza a szerződés lényeges tartalmi elemeit, így az ennek meg nem felelő szerződések a Ptk. 200.§.(2) bekezdése és a 217.§ (1) bekezdése alapján is érvénytelenek, mert semmisek.
Ugyanezen ok miatt a Hpt. 213.§ szerinti semmisség esetén kizárt a szerződés érvényessé nyilvánítása a jövőre nézve! Amennyiben a szerződés érvényessé nyilvánítható, a Hpt. 213.§ fogyasztóvédelmi funkciója tökéletesen kiüresedik, az ilyen irányú döntés üzenete az volna, hogy a pénzintézetek bármilyen hiányos tartalmú megállapodást megköthettek az adósokkal, gyakorlatilag semmiről nem volt szükséges a fogyasztót tájékoztatni, a hiányzó elemeket végső esetben majd a bíróság beemeli a szerződésbe! Ez az értelmezés tökéletesen ellentétes lenne az Alaptörvény M cikkének (2) bekezdésével, mely szerint „Magyarország fellép az erőfölénnyel való visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.” Valamint a 28. cikkel, mely szerint „Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.”
A kellékhiányos, vagy alaki hibában, akarati hibában szenvedő szerződés esetén ezek a hibák kizárják az érvényessé nyilvánítás lehetőségét.
A Hpt 213. §(1) bek. minden pontja a Ptk 205. § (2) bek. szerinti szerződéses akarat értelmezésének körébe tartozik, és mint ilyen, a bíróság által utólag nem kiküszöbölhető érvénytelenségi ok. Összefoglalva tehát: a bíróság csak a szerződés hatályossá nyilvánítását, illetve az eredeti állapot helyreállítását alkalmazhatja jogkövetkezményként.
A jogkövetkezmény alkalmazásánál a bíróságoknak figyelemmel kell lenniük arra a szinte minden esetben fennálló tényre, miszerint mind a hatályossá nyilvánításból, mind az eredeti állapot helyreállításából fakadó elszámolás a ténylegesen, tehát kizárólag Ft-ban történt szolgáltatások és ellenszolgáltatások alapján lehetséges, a valós teljesítéseket függetlenítve az érvénytelen szerződésen alapuló banki, deviza alapú nyilvántartástól
A végtörlesztett és felmondott (akár végrehajtás alatt álló) szerződések esetén kizárólag a Ptk 237. § (1) mondata szerinti hatályossá nyilvánítás merülhet fel jogkövetkezményként. A hatályossá nyilvánítás körében kiemelendő ezen jogintézmény körében az ahhoz fűzött, a Ptk. Kommentárból idézett alábbi fontos szempont:
„Ha az eredeti állapotot nem lehet helyreállítani, a szerződés nem válik érvényessé, de visszamenőleges felszámolására nem kerül sor; tudomásul kell venni azt, ami megtörtént, és ennek megfelelően kell rendezni a felek vitáját. A megtörténtek tudomásulvétele nem eredményez azonban azonos helyzetet azzal, ami a szerződés érvényessége esetén keletkezett volna. Nem áll be mindaz a joghatás, ami az érvényes szerződéshez fűződne.
A bíróság az érvénytelen szerződést nem kényszeríttetheti ki, nem nyújthat segítséget olyan megállapodások végrehajtásához, amelyektől a jogszabály a joghatásokat megtagadja (ti. érvénytelen szerződés).”
A részleges érvénytelenség kizárólag a Ptk. 209.§., 209/A. §, 228.§.(3) bekezdése mint érvénytelenségi ok tekintetében fordulhat elő, minden más érvénytelenségi ok esetén az egész szerződés megdől. A perekben leggyakoribb érvénytelenségi ok a Hpt. 213. §. (1) bekezdésének a sérelme, mely – lévén fogyasztóvédelmi rendelkezés – a szerződés teljes semmisségét eredményezi a jogsértés következményként. A Hpt. 213. §-a irányadó minden 2010 májusa előtt megkötött szerződésre, arra is tekintettel, hogy az érvénytelenségnek a szerződéskötés pillanatában kellett fennállnia. A részleges érvénytelenség jogkövetkezménye, hogy az adott érvénytelen rendelkezést a szerződés teljesítése során figyelmen kívül kell hagyni.
A kérdést a 2/2012 (XII.10) PK vélemény már részletesen megválaszolta. Az egyoldalú szerződésmódosítást lehetővé tevő szerződési feltétel természetesen csak akkor felel meg az átláthatóság követelményeinek, ha a fogyasztó a szerződésben rögzített adatokból ki tudja számolni az egyoldalú módosítás okának bekövetkezte esetén a hiteldíj megváltozásának mértékét. Ez a feltételrendszer a szerződés lényeges feltétele, melyben a feleknek írásban meg kellet volna állapodniuk, rögzítve az egyes feltételek kiindulási értékét és a számítás módját is.
A Hpt. alapján egyértelműen szabályozni kellett volna, hogy melyek az egyoldalú hiteldíjváltoztatás feltételei, vagy egyértelműen utalnia kellett volna a bankoknak a szerződésekben arra, ha valamely változtatásra alapot adó ok, és ennél fogva az ebből fakadó hiteldíjemelés előre nem kalkulálható.
Egy olyan szerződés, amelyben az egyik fél saját elhatározása, és nem a felektől független kritériumok alapján módosíthatja a szerződést, az nem felel meg sem az európai jognak sem a nemzetközi gyakorlatnak.
Tekintettel a bankok által alkalmazott általános, minden konkrétumot nélkülöző „ok-listákra” (Pl.: pénzpiaci helyzet változása) és arra, hogy a kamatváltoztatás képletét egyetlen szerződés sem tartalmazza, az ok-listák átláthatósága nem állapítható meg, ugyanakkor mivel fogyasztóvédelmi rendelkezésről van szó, a fogyasztót a hosszú távú szerződés aláírásakor olyan helyzetbe kell hozni, hogy előre mérlegelni tudja, mikor, milyen feltételek bekövetkezése esetén milyen mértékben kerül sor további terhek áthárítására!
A hiteldíj-változtatás képlete akkor volna megfelelő, ha egyértelműen meghatározná, hogy mely, a változtatás alapjául szolgáló körülmény milyen mértékű, és milyen irányú, milyen időtávú változása az adott szerződésnek milyen mértékű változtatását eredményezi, milyen időtávon, ide értve természetesen azt is, hogy az egyes változó feltételek kiindulási értékét a szerződésben is rögzíteni kellett volna, hiszen a változás csak ennek ismeretében értelmezhető.
A banki szerződések nem számoltak azzal a megfoghatatlan, és ezért nem is szabályozott jelenséggel, miszerint a változásra okot adható körülmények különféle mértékű és irányú változása esetén milyen időtávon, mi a teendő az adott egyedi szerződés hiteldíjával.
Akciós kamat esetén fel kellett volna tüntetni az aktuális, nem akciós kamatot is, melynek a szerződésben való fel nem tüntetését nem pótolja a bankok által előszeretettel hivatkozott Hirdetményben szereplő kamat. Több jogerős ítélet megállapította már, hogy a Hirdetmény, Általános Üzletszabályzat nem vált az adott kölcsönszerződés részévé, amennyiben azt a Felek alá nem írták, és egyedileg meg nem tárgyalták.
Bár e kérdések ezt a kört nem érintik, de szükségesnek látjuk megjegyezni, hogy az 5/2013 PJE határozat jó néhány kérdést nyitva hagyott.
Az egyik kérdés az, hogy hogyan határozható meg a pertárgyérték a kölcsönszerződés esetében. A jelenlegi joggyakorlat a kölcsönszerződésben feltüntetett kölcsöntőke Ft-ban meghatározott vagy kalkulálható összegét tekinti a pertárgy értékének. A PJE megfogalmazása alapján viszont az ellenszolgáltatás értékét kell ennek tekinteni, ami a kölcsönszerződés esetén a kamat és a díj (ld BH1998. 390.: I.Kölcsönszerződésnél a kölcsönbevevő által a szerződés szerint fizetendő ügyleti kamat az „ellenszolgáltatás”. A szerződésnek a szolgáltatás-ellenszolgáltatás feltűnő aránytalansága címén történő megtámadása esetén tehát csak az ügyleti kamat mértéke vehető figyelembe [Ptk. 201. § (2) bek., 236. § (2) bek. c) pont]., ami viszont összegszerűen a változó kamatozás miatt nem meghatározható. Mi a helyzet akkor, ha a felperes éppen a szerződés tárgyát, a kölcsön összegét vitatja, mert éppen az nincs konkrétan meghatározva a szerződésben?
A másik kérdés az, hogy az alperesi bank által a viszontkereset csak úgy nyújtható-e be, ha az érvénytelenség megállapítására irányuló kereseti kérelem esetén minden egyes érvénytelenségi ok esetében elismeri a kereset alaposságát? Elég-e a viszontkeresetben a semmisségi okok közül csak egyet elismernie? Ha igen, mi történik ebben az esetben, rész-közbenső ítéletet hoz erre nézve a bíróság? Ha az alperes nem ismeri el a felperes által megjelölt valamennyi érvénytelenségi ok fennállását, akkor minden egyes érvénytelenségi okot meg kell vizsgálni a perben, és arról döntést kell hozni?
A fenti gondolatainkkal szeretnénk elősegíteni a Tisztelt Kúria eddigi konzekvens, az Úniós fogyasztóvédelmi gyakorlatot a magyar jogalkalmazásba beemelő gyakorlatát, ami egyben alkalmas a felgyülemlett hatalmas társadalmi feszültségek csökkentésére is.
Forrás: http://hitelsikerek.hu/jogi-eszkoztar/okossagok/pszlf-velemeny/
https://hitelsikerek.blog.hu/api/trackback/id/tr795678391

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


M.8. számú melléklet. A DÉMÁSZz NKM Áramszolgáltató Zrt. ügyfélszolgálati egységei. Formázott: Tabulátorok: 14,26 cm, Balra zárt - PDF Free Download
Download "M.8. számú melléklet. A DÉMÁSZz NKM Áramszolgáltató Zrt. ügyfélszolgálati egységei. Formázott: Tabulátorok: 14,26 cm, Balra zárt"
1 DÉM NKM Áramszolgáltató ÁSZ Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete M.8. számú melléklet A DÉMÁSZz NKM Áramszolgáltató Zrt. ügyfélszolgálati egységei Formázott: Tabulátorok: 14,26 cm, Balra zárt Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. NKM
3 DÉMÁSZNKM Áramszolgáltató Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete 1 Az NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. ügyfélszolgálati egységei A megadott nyitvatartási idők változhatnak, melyekről az érintett felhasználókat tájékoztatjuk. Az aktuális nyitva tartás az internetes honlapon megtekinthető, illetve telefonon lekérdezhető, továbbá az irodáknál kiírásra kerülnek. Jelen melléklet tájékoztatásként tartalmazza a fogyasztóvédelmi és érdekképviseleti szervezetek elérhetőségét is. A tájékoztatásként szereplő, nem az NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt.-től függő adatok módosítása nem minősül az Üzletszabályzat módosításának. A törzsszöveg 4 pontja tartalmazza a lakossági és nem lakossági felhasználók részére az alábbi ügyfélszolgálati irodákon kívüli elérhetőségeket. Ügyfélszolgálati Irodák 1. Egyetemes szolgáltatásra jogosult nem lakossági felhasználók részére: Állandó ügyfélszolgálati iroda: 6724 Szeged, Kossuth L. sgt. 68. Nyitva tartás: Hétfő 08:00-12:00 Kedd 08:00-12:00 Szerda 08:00-12:00 Csütörtök 08:00-12:00 Péntek 08:00-12:00 Formázott: Térköz Előtte: 0 pt Jelen felhasználók az állandó ügyfélszolgálati irodán kívül jogosultak igénybe venni az NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. mindenkor hatályos Egyetemes szolgáltatói működési engedély alapján végzett villamosenergia-értékesítés Üzletszabályzatában meghatározott nem lakossági felhasználók részére rendelkezésre álló ügyfélszolgálati irodákat, az abban foglalt nyitvatartási idő szerint. 2. Egyetemes szolgáltatásra jogosult lakossági felhasználók részére Telefonos ügyfélszolgálat Telefon: Írásos és online ügyfélszolgálat Postacím: 6701 Szeged, Pf.: 199. On-line ügyfélszolgálat: NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt.
4 2 NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete Személyes ügyfélszolgálat Állandó ügyfélszolgálati irodák Dél-alföldi régió: 6724 Szeged, Kossuth L. sgt. 68. Közép-magyarországi régió: 2700 Cegléd, Kossuth F. u. 63. Nyitva tartás: Hétfő 08:00-20:00 Kedd 08:00-14:00 Szerda 08:00-14:00 Csütörtök 08:00-14:00 Péntek 08:00-14:00 Ügyfélszolgálati fiókirodák Dél-alföldi régió: 6000 Kecskemét, Szultán u Nyitva tartás: Hétfő 08:00-20:00 Kedd 08:00-14:00 Szerda 08:00-14:00 Csütörtök 08:00-14:00 Péntek 08:00-14:00 Közép-magyarországi régió: 2700 Monor, Kossuth u Nyitva tartás: Kedd 08:00-12:00 Csütörtök 14:00-18:00 Amennyiben jogszabály munkanapok áthelyezéséről rendelkezik, vagy más körülmény miatt a nyitva tartás eseti módosítása szükséges, akkor az ügyfelek internetes honlapunkon, telefonos ügyfélszolgálatnál, vagy az egyes irodáknál kaphatnak tájékoztatást. szervezetek, hatóságok (hatásköreiket az Üzletszabályzat tartalmazza tájékoztatásul) Magyar Energetikai és Közmű-szabályozási Hivatal Cím: 1054 Budapest, Bajcsy-Zsilinszky út 52. Postacím: 1388 Budapest, Pf. 88 Tel: (1) Fax: (1) Honlap: Területi kormányhivatalok fogyasztóvédelmi szervezeti egységeinek elérhetőségei A járási hivatalok területi illetékessége és elérhetőségei az alábbi honlap címen érhetők el: Megyeszékhely szerinti járási hivatal cím cím/postai cím Postai cím központi telefonszám (ügyfelek fax NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. Hatályos: május november 15-től
5 DÉMÁSZNKM Áramszolgáltató Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete 3 számára) Baranya Megyei Pécsi Járási Engedélyezési, és Bács-Kiskun Megyei Kecskeméti Járási Hivatala Közlekedési és Békés Megyei Békéscsabai Járási Hivatala Műszaki Engedélyezési, és Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Miskolci Járási Hivatal Közlekedési és Budapest Főváros a V.Kerületi Hivatal baranya.gov.hu gov.hu od.gov.hu bfkh.gov.hu 7630 Pécs, Hengermalom u Kecskemét, Szent István krt. 19/A Békéscsaba, József A. u Miskolc, Meggyesalja u Budapest, Városház u. 7. (72) (76) (66) ; -151 (46) (66) Hatósági tanácsadó iroda: (1) ; fogyasztóvédelmi rezsipont: (1) Csongrád Megyei Szegedi Járási Hivatal és Fejér Megyei Székesfehérvári Járási Hivatala Műszaki Győr-Moson-Sopron Megyei Győri Járási Hivatal Műszaki Engedélyezési és grad.gov.hu 6728 Szeged, Kereskedő köz Székesfehérvár, Piac tér gov.hu 9022 Győr, Türr I. u Szeged, Pf. 542 (62) (22) (96) (96) NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt.
6 4 NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete Hajdú-Bihar Megyei Debreceni Járási Hivatala Közlekedési és Heves Megyei Egri Járási Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Szolnoki Járási Hivatal Műszaki Engedélyezési és és Komárom-Esztergom Megyei Tatabányai Járási Nógrád Megyei Salgótarjáni Járási Pest Megyei Érdi Járási Hivatal Közlekedési és Somogy Megyei Kaposvári Járási Hivatal Műszaki Engedélyezési, és fogyasztovedelem.debrec gov.hu komarom.gov.hu svar.gov.hu 4024 Debrecen, Tímár u Eger Kossuth Lajos.u Szolnok, Indóház u Tatabánya, Bárdos László utca Salgótarján, Mérleg út Budapest, Lehel u Kaposvár, Vásártéri u Debrecen, Pf.475 (52) Eger Pf.81. (36) ; (36) Salgótarján Pf.308 (56) (34) (34) (32) Bp., Pf. 661 (1) Kaposvár Pf.281 (82) Szabolcs-Szatmár- Bereg Megyei Nyíregyházi Járási Hivatal Közlekedési és Tolna Megyei Szekszárdi Járási olcs.gov.hu v.hu 4400 Nyíregyháza, Hatzel tér Szekszárd, Kiskorzó tér 3. (42) (74) es mellék (74) as mellék NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. Hatályos: május november 15-től
7 DÉMÁSZNKM Áramszolgáltató Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete 5 Vas Megyei Szombathelyi Járási Veszprém Megyei Veszprémi Járási Engedélyezési, és Zala Megyei Zalaegerszegi Járási ov.hu veszprem.fogyasztovedel zala.gov.hu 9700 Szombathely, Petőfi S.u Veszprém, Mindszenty J. u Zalaegerszeg, Göcseji u Szombathely, Pf Zalaegerszeg Pf.558. (94) (94) (88) (92) NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt.
8 6 NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete Csongrád Megyei Szegedi Járási Hivatal és 6728 Szeged, Kereskedő köz Szeged, Pf. 542 Telefonszám: (62) Telefax: (62) Bács-Kiskun Megyei Kecskeméti Járási Hivatala Közlekedési és 6000 Kecskemét, Szent István krt. 19. Telefonszám: (76) Telefax: (76) Békés Megyei Békéscsabai Járási Hivatala Műszaki Engedélyezési, és 5600 Békéscsaba, József A. u Telefonszám: (66) Telefax: (66) Pest Megyei Érdi Járási Hivatal Közlekedési és 1135 Budapest, Lehel utca Budapest, Pf Telefonszám: (1) Telefax: (1) Békéltető testületek A területileg illetékes békéltető testületek elérhetőségei az alábbi honlap címen is megtekinthetők: Baranya Megyei Békéltető Testület Cím: 7625 Pécs, Majorosy Imre u. 36. Levelezési cím: 7602 Pécs, Pf Tel.: (72) Fax: (72) Elnök: Dr. Bodnár József Békés Megyei Békéltető Testület Cím: 5600 Békéscsaba, Penza ltp. 5. Tel.: (66) , , Fax: (66) Elnök: Dr. Bagdi László Budapesti Békéltető Testület Cím: 1016 Budapest, Krisztina krt. 99. Tel.: (1) Fax: (1) Elnök: Dr. Baranovszky György Fejér Megyei Békéltető Testület Cím: 8000 Székesfehérvár, Hosszúséta tér 4-6. Tel.: (22) Fax: (22) Elnök: Dr. Vári Kovács József Hajdú-Bihar Megyei Békéltető Testület Cím: 4025 Debrecen, Petőfi tér 10. Tel.: (52) Fax: (52) Elnök: Dr. Hajnal Zsolt Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Békéltető Testület Cím: 5000 Szolnok, Verseghy park 8. Tel.: (56) Fax: (56) Elnök: Dr. Lajkóné dr. Vígh Judit Nógrád Megyei Békéltető Testület Cím: 3100 Salgótarján, Alkotmány út 9/a Tel.: (32) Fax: (32) Elnök: Bács-Kiskun Megyei Békéltető Testület Cím: 6000 Kecskemét, Árpád krt. 4. Tel.: (76) , (76) Fax: (76) Elnök: Dr. Horváth Zsuzsanna Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Békéltető Testület Cím: 3525 Miskolc, Szentpáli u. 1. Tel.: (46) , Fax: (46) Elnök: Dr. Tulipán Péter Csongrád Megyei Békéltető Testület Cím: 6721 Szeged, Párizsi krt Tel.: (62) /118 mellék Fax: (62) Elnök: Dr. Horváth Károly Győr-Moson-Sopron Megyei Békéltető Testület Cím: 9021 Győr, Szent István út 10/a. Tel.: (96) ; Fax: (96) Elnök: Horváth László Heves Megyei Békéltető Testület Cím: 3300 Eger, Faiskola út 15. Levelezési cím: 3301 Eger, Pf Tel.: (36) /105 mellék Fax: (36) Elnök: Dr. Gordos Csaba Komárom-Esztergom Megyei Békéltető Testület Cím: 2800 Tatabánya, Fő tér 36. Tel.: (34) Fax: (34) Elnök: Dr. Rozsnyói György Pest Megyei Békéltető Testület Cím: 1055 Budapest Kossuth tér 6-8. Tel.: (1) Fax: (1) Elnök: NKM Áramszolgáltató DÉMÁSZ Zrt. Hatályos: május november 15-től
9 DÉMÁSZNKM Áramszolgáltató Zrt. Villamos Energia Kereskedelmi Üzletszabályzat M.8. számú melléklete 7 Dr. Pongó Erik Somogy Megyei Békéltető Testület Cím: 7400 Kaposvár, Anna utca 6. Tel.: (82) Fax: (82) Elnök: Dr. Novák Ferenc Tolna Megyei Békéltető Testület Cím: 7100 Szekszárd, Arany J. u Tel.: (74) Fax: (74) Elnök: Dr. Gáll Ferenc Veszprém Megyei Békéltető Testület Cím: 8200 Veszprém, Budapest u. 3. Tel.: (88) Fax: (88) Elnök: Dr. Vasvári Csaba dr. Csanádi Károly Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Békéltető Testület Cím: 4400 Nyíregyháza, Széchenyi u. 2. Tel.: (42) , (42) Fax: (42) Elnök: Görömbeiné dr. Balmaz Katalin Vas Megyei Békéltető Testület Cím: 9700 Szombathely, Honvéd tér 2. Tel.: (94) Fax: (94) Elnök: Dr. Kövesdi Zoltán Zala Megyei Békéltető Testület Cím: 8900 Zalaegerszeg, Petőfi utca 24. Tel.: (92) Fax: (92) Elnök: Dr. Molnár Sándor Bács-Kiskun Megyei Békéltető Testület Bács-Kiskun Megyei Kereskedelmi és Iparkamara 6000 Kecskemét, Árpád krt. 4. Telefonszám: (76) Telefax: (76) Békés Megyei Békéltető Testület Békés Megyei Kereskedelmi és Iparkamara 5600 Békéscsaba, Penza lakótelep 5. Telefonszám: (66) Telefax: (66) Csongrád Megyei Békéltető Testület Csongrád Megyei Kereskedelmi és Iparkamara 6721 Szeged, Párizsi krt Telefonszám: (62) /118 Telefax: (62) Pest Megyei Békéltető Testület Pest Megyei Kereskedelmi és Iparkamara 1119 Budapest, Etele út II. emelet 240. Telefonszám: (1) Telefax: (1) A további békéltető testületekről a honlapon, vagy az ügyfélszolgálati irodáinkban kaphat tájékoztatást. Felhasználók reprezentatív érdekképviseleti szervezetei Országos Egyesület 1012 Budapest, Logodi utca Magyar Energiafogyasztók Szövetsége 1091 Budapest, Üllői út 25. Ipari Energiafogyasztók Fóruma 1097 Budapest, Illatos út 11/a NKM ÁramszolgáltatóDÉMÁSZ Zrt.


text:
Tájékoztató a Kúria M.I. tanácsa által tárgyaláson elbírált Mfv.I.10.584/2016. számú ügyről felmondás jogellenességének megállapítása, Mt. 273. § (6) bekezdés | K Ú R I A
Tájékoztató a Kúria M.I. tanácsa által tárgyaláson elbírált Mfv.I.10.584/2016. számú ügyről felmondás jogellenességének megállapítása, Mt. 273. § (6) bekezdés
A felperes 1970. június 24-étől állt az alperes, illetve jogelődje alkalmazásában. A perbeli időszakban gondnok munkakört töltött be, azonban tényleges munkavégzési kötelezettség nem terhelte, mivel ő volt a szakszervezetének azon munkavállalója, aki a munkaidő-kedvezményt igénybe vette. Az alperes 2014. év végén átalakulás folytán jött létre, amikor három szomszédos megye társaságai a D. Zrt-be való beolvadással megszűntek. Az alperes létrejöttét megelőzően történt gazdasági események a felperest arra indították, hogy a tulajdonoshoz, valamint politikusokhoz forduljon, büntető feljelentést tegyen. A munkáltató 2015 nyarán tervbe vette a felperes jogviszonyának megszüntetését. Intézkedését megelőzően a szükséges előzetes egyetértés beszerzése iránt 2015. július 10-én kelt irattal az alperes vezérigazgatója megkereste a felperes szakszervezetét, hogy adja meg a szükséges tájékoztatást. A megkeresés tartalmazta, hogy több alkalommal munkáltató írásban kérte a szakszervezetet, hogy jelölje meg az Mt. 273. § (1) bekezdése szerinti védelemben részesülő tisztségviselőket. Ennek hiányában a munkáltató nincs azon ismeretek birtokában, amelyek szükségesek ahhoz, hogy jogszerűen tudjon eljárni. Tájékoztatást adott arról, hogy a felperes munkaviszonyát meg akarja szüntetni, azonban nincs tisztában azzal, hogy védettséget élvez-e. Rögzítette, hogy a tájékoztatásig a felperes státuszát védettként kezeli, ezért a munkáltatói felmondáshoz előzetes egyetértést kérnek. Az alperes az előzetes egyetértés iránti megkeresést könyvelt, külön szolgáltatással feladott postai küldeményként küldte el 2015. július 10-én, amelynek címzettje T.J. elnök volt, rendeltetési helyszínként pedig az ő lakcímét tüntették fel. A levelet az elnök leánya vette át. Az alperes a megkeresést a felperes szakszervezetének címezve az alperes székhelyével egyező székhelyre, illetve a felperes lakcímére is megküldte. A szakszervezet nevében T.J. 2015. július 24-ei tájékoztatásából kitűnik, hogy a 2015. július 10-én kelt és július 15-én átvett megkereséshez adta meg a kért tájékoztatást. Eszerint a szakszervezet legfelsőbb szerve, a küldöttgyűlés egyhangú döntéssel, ellenszavazat és tartózkodás nélkül nem járult hozzá a felperes munkaviszonyának felmondással történő megszüntetéséhez. A munkáltató 2015. július 24-én kelt felmondásával a felperes jogviszonyát megszüntette. A felperes a keresetében a munkáltatói felmondás jogellenességének megállapítását és a munkaviszony helyreállítását kérte, hivatkozása szerint a munkáltatói felmondáshoz a szakszervezet küldöttgyűlése nem járult hozzá. Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította. A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
A felperes felülvizsgálati kérelme nem megalapozott. A felperes alaptalanul hivatkozott az Mt. 273. §-ának (1) bekezdésében foglaltakkal összefüggésben arra, hogy a szakszervezeti tisztségviselők névsorát az év elején bejelentette a munkáltatónak a szakszervezet, így nem is volt szükség újbóli megkeresésre. A munkáltatónak joga volt a szakszervezetet tájékoztatásra felhívni a tisztségviselőket illetően, a bizonyosság keresése pedig nem róható a terhére. Az eljáró bíróságok helytállóan vették figyelembe, hogy a szakszervezet nevében T.J., a szakszervezet elnöke – 2015. július 24-én adott tájékoztatása szerint a 2015. július 15-én átvett megkeresésre válaszolt. Ezen időponttól kell figyelembe venni az Mt. 273. § (6) bekezdésében előírt nyolc napos határidőt, és mivel ezen időszakban a szakszervezet nem nyilatkozott, az alperes joggal tekintette ezen magatartást úgy, hogy a tervezett intézkedéssel egyet ért, ezért a jogviszony megszüntetés jogellenesnek nem tekinthető.
Nem jogellenes, ha a választott szakszervezeti tisztséget betöltő személy munkaviszonyának felmondással történő megszüntetéséhez az egyetértést kérő levelet a munkáltató nemcsak a szakszervezet székhelyére, hanem annak elnöke lakcímére is megküldi, aki annak átvételi időpontjára hivatkozik is a szakszervezet nevében küldött válaszlevelében. A nyolc napos válaszadási határidőt ebben az esetben ezen kézbesítési időponttól kellett számítani [Mt. 273. § (6) bekezdés].
A kifejtettekre tekintettel a Kúria a másodfokú bíróság ítéletét hatályában fenntartotta a Pp. 275. §-ának (3) bekezdése alapján.

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság