text:
2/2004. számú BJE határozat
Címlap > 2/2004. számú BJE határozat
2/2004.BJE.szám
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bíróságának büntető jogegységi tanácsa Budapesten, a 2004. március 29., május 17. és 26. napján megtartott nem nyilvános ülés alapján a Legfelsőbb Bíróság elnökhelyettesének indítványára 2004. május 26. napján meghozta és nyilvánosan kihirdette a következő
1. Ha az elkövető az ellene indított büntetőeljárás során más létező személynek adja ki magát, és az ennek megfelelő adat kerül az ügyben eljáró hatóságok által készített közokiratba, a hamis vád bűntette (Btk. 233. §) mellett az "intellektuális" közokirat-hamisítás (Btk. 274. § /1/ bekezdés c/ pont) bűntettét is elköveti.
2. Ha az elkövető a személyazonosságának az igazolására más nevére szóló valódi közokiratot is felhasznál, a hamis vád bűntette (Btk. 233. §) és az "intellektuális" közokirat-hamisítás (Btk. 274. § /1/ bekezdés c/ pont) bűntette mellett a Btk. 274. §-a /1/ bekezdése b/ pontjának III. fordulatába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét is elköveti.
A Legfelsőbb Bíróság elnökhelyettese a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvény (Bszi.) 31. §-a (1) bekezdésének a) pontjában, illetve a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) 440. §-a (1) bekezdésének a) pontja, a Bszi. 29. §-a (1) bekezdésének a) pontja, illetve a Be. 439. §-a (1) bekezdésének a) pontja alapján, a joggyakorlat továbbfejlesztése és az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítása érdekében jogegységi eljárás lefolytatását és jogegységi határozat meghozatalát indítványozta a következő kérdésben:
1. A joggyakorlat továbbfejlesztése, illetve a jogegységet sértő jogértelmezés lehetőségének elkerülése érdekében indokolt a kérdésben való állásfoglalás, hogy abban az esetben, ha az elkövető büntetőeljárás során magát más, létező személynek adja ki, és ennek folytán ez a más név kerül a hatóság által kiállított közokiratba, a hamis vád bűntette mellett meg kell-e halmazatban állapítani az ún. "intellektuális" közokirat-hamisítás bűntettét (Btk. 274. § /1/ bek. c/ pont).
2. Indokolt továbbá a kérdésben való állásfoglalás is, hogy ha az elkövető a büntetőeljárás során magát nemcsak más létező személynek mondja, hanem e más személy nevére kiállított valódi közokirattal igazolja személyazonosságát, ez a cselekménye a "felhasználásra" tekintettel további önálló bűncselekményként, a Btk. 274. §-a /1/ bekezdése b/ pontjának III. fordulatába ütköző közokirat-hamisítás bűntetteként értékelhető-e.
Az indítványozó a bírói gyakorlat megosztottságára a következő eseteket hozta fel:
A bíróságok az alábbi esetekben halmazatot állapítottak meg:
a/ A Fejér Megyei Bíróság mint másodfokú bíróság Bf.740/1996. számú ítéletében (BH 1997. 377.) megállapította, hogy az elsőfokú bíróság az irányadó tényállásból okszerűen vont következtetést mindkét fellebbezéssel érintett vádlott bűnösségére. Az elsőfokú bíróság az I. r. vádlottat bűnösnek mondta ki büntetőeljárást eredményező hamis vád bűntettében, folytatólagosan elkövetett közokirat-hamisítás bűntettében (Btk. 274. § (1) bek. c) pont) és bűnsegédként elkövetett lopás vétségének kísérletében. Az e körben irányadó tényállás szerint a lopási kísérlet elkövetése után az I. r. vádlott a III. r. vádlott lakásának a padlásán elrejtőzött. Másnap a rendőrőrs tagjai őt megtalálták, és előállították. Az I. r. vádlottnál nem volt személyi igazolvány, így a nyomozó hatóság az általa elmondottakat nem tudta nyomban ellenőrizni. A vádlott a helyzetet kihasználva, kihallgatása során magát K.T.-nek mondotta, és az ilyen nevű testvérének a személyi adatait diktálta be a felvett jegyzőkönyvbe. Mindezek eredményeként a büntetőeljárás a testvére ellen indult. Az I.r. vádlott ennek tudatában cselekedett a továbbiakban is. 1996. január 29-én, amikor előzetes letartóztatásának tárgyában bírósági meghallgatáson vett részt, újból a testvére nevét mondta be, és ismét annak a személyi adatai kerültek jegyzőkönyvbe foglalásra. A vádlott testvére egyébként minderről akkor még nem szerzett tudomást. Az I.r. vádlott 1996. február 12-én feltárta, hogy a személyi adataira vonatkozó állítása nem felelt meg a valóságnak. Elmondotta, hogy fivérének az adatait mondta be mindkét alkalommal a jegyzőkönyvbe, és fivérének az aláírását hamisította oda.
b/ A Budapesti XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság a 6.B.XXI.102/2001/15. számú ítéletében a vádlottat a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének b) és c) pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntette és más bűncselekmény miatt végrehajtandó fegyházbüntetésre ítélte. A Fővárosi Bíróság mint másodfokú bíróság a 25.Bf.XXI.8147/2001/4. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és a vádlott cselekményét 2 rendbeli közokirat-hamisítás bűntettének minősítette. Az irányadó tényállás szerint a vádlott egyrészt a rendőri igazoltatás során a más nevére kiállított anyakönyvi kivonattal való igazolással elkövette a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének b) pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét. Másrészt a vérvételi jegyzőkönyvnek más néven történt aláírásával elkövette a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c) pontjába ütköző (intellektuális) közokirat-hamisítás bűntettét. A másodfokú bíróság álláspontja szerint a vádlott a cselekményeit nem ugyanazon közokiratokra követte el, így azok nem alkotnak természetes egységet. (A bíróság nem minősítette folytatólagosnak a vádlott cselekményeit.)
A Legfelsőbb Bíróság az alábbi esetben csak a hamis vád bűntettét látta megállapíthatónak, a közokirat-hamisítás bűntettét nem:
c/ A Budai Központi Kerületi Bíróság a 15.B.XII.2134/1999/53. számú ítéletével, melyet a Fővárosi Bíróság mint másodfokú bíróság a 23.Bf.XII.8955/2000/7. számú, 2002. március 1. napján kelt és jogerős ítéletével helybenhagyott, az I.r. vádlottat bűnösnek mondta ki 1 rendbeli hamis vád bűntette és 1 rendbeli közokirat-hamisítás bűntette, valamint más bűncselekmények miatt.
Az e körben irányadó tényállás szerint az I.r. terhelt és 3 társa több esetben betöréses lopásokat követtek el, illetve kíséreltek meg. 1999. március 1-én a terhelteket tetten érték és az I.r. terhelt igazoltatás során a testvérének a pontos személyi adatait és nevét adta meg. Emiatt valótlan adatok kerültek a személyi szabadságot korlátozó intézkedésről készült közokiratba. Az I.r. terhelt tényleges személyazonosságának megállapítására a kerületi rendőrkapitányságra történt előállítását követően került sor.
Az eljárt bíróságok jogi indokolása szerint az I.r. terhelt azzal, hogy az ellene folytatott rendőri intézkedés során testvére nevét diktálta be, a hatóság előtt testvérét bűncselekmény elkövetésével hamisan vádolta, mivel ezt a bűncselekmény kapcsán történő tettenéréskor tette. E nyilatkozatával ugyanakkor közreműködött abban, hogy a hatóság képviselője valótlan adatot foglaljon közokiratba; ami alkalmas annak közhitelű bizonyítására, hogy milyen jellegű bűncselekmény gyanúja kapcsán kivel szemben folytatott intézkedést a rendőrhatóság. Ekként megvalósította a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c) pontja szerint minősülő közokirat-hamisítás bűntettét is.
Az I.r. terhelt felülvizsgálati indítványt nyújtott be a jogerős határozatoknak a hamis vád bűntettében és a közokirat-hamisítás bűntettében bűnösséget megállapító része ellen, téves minősítést panaszolva. A Legfőbb Ügyészség BF.2365/2003. számú írásbeli nyilatkozatában a felülvizsgálati indítványt a közokirat-hamisításra vonatkozó részében tartotta alaposnak. Álláspontja szerint a rendőri jelentés az ún. rendelkező közokiratok körébe tartozik, és intellektuális közokirat-hamisítás tárgya annyiban lehet, amennyiben a hamisítás, valótlanság a közhitelességgel esik egybe. Miután az igazoltatásról készített rendőri jelentés azt nem bizonyítja, s nem is bizonyíthatja közhitelességgel, hogy az intézkedés alá vont személy adatai a valóságnak megfelelnek; a közokirat-hamisítás bűntettében a terhelt bűnösségének a megállapítása anyagi jogi szabályt sért.
A Legfelsőbb Bíróság felülvizsgálati eljárás során hozott Bfv.I.2.085/2003/5. számú ítéletében - a Legfőbb Ügyészség érveit mindenben osztva - az I.r. terheltet a közokirat-hamisítás bűntettének vádja alól felmentette. A Legfelsőbb Bíróság ítéletében kifejtette, miszerint a tettenérés során foganatosított kényszerintézkedésről készített rendőri jelentés valóban megfelel a Pp. 195. §-a (1) bekezdésében adott fogalom meghatározásának, hiszen azt hatóság, ügykörében eljárva, a megszabott alakban állítja ki, s az közhitelességgel tanúsítja a rendőri intézkedés megtörténtét. Nevezetesen azt, hogy az intézkedést mikor, hol, kik és milyen körülmények mellett foganatosították; került-e sor, s ha igen, milyen kényszerintézkedés alkalmazására, továbbá, hogy az eljárási cselekmény szabályszerű, jogszerű volt-e. Azt azonban már nem bizonyítja, - s nem is bizonyíthatja -, hogy az intézkedés alá vont egyén személyi adatai a valóságnak megfelelnek-e, hanem csupán azt, hogy az érintett milyen személyi adatokat mondott be, vagy milyen személyi okmányt adott át. Ezért a rendőri jelentés az ún. rendelkező és nem az ún. bizonyító közokiratok sorába tartozik. Töretlen a bírói gyakorlat abban (BH 1991. 7.), hogy a Btk. 274. § (1) bekezdés c) pontja szerinti intellektuális közokirat-hamisítás kizárólag az ún. bizonyító közokiratok tekintetében valósulhat meg, vagyis olyan közokiratok esetében, amelyek önmagukban is közhitelességgel igazolják a bennük foglalt adatok, tények valóságát. A rendőri jelentés rendelkező közokirati jellegéből tehát következik, hogy hamis személyi adatok rendőri jelentésbe kerülése nem valósítja meg a c) pont szerinti közokirat-hamisítás bűntettét. Különösen szemléletes ez a jelen esetben, amikor az igazoltatás nem erre a célra szolgáló bizonyító közokirattal (útlevél, személyi igazolvány), hanem bemondás alapján történt.
Amint az ismertetett jogesetekből is kitűnik, a hamis vád bűntette megállapíthatóságával kapcsolatban nem merült fel jogértelmezési probléma, nem alakult ki eltérő gyakorlat. Egységes a bírói gyakorlat abban, hogy ha az elkövető az ellene indított büntetőeljárás során más, létező személynek adja ki magát, ez a cselekménye a Btk. 233. §-ába ütköző hamis vád bűntettét megvalósítja. Cselekménye ugyanis alkalmas arra, hogy olyan személy ellen folyjon büntetőeljárás, aki a terhére rótt bűncselekménynek nem volt az elkövetője.
Eltérő gyakorlat a körben alakult ki, hogy az elkövetőnek az a magatartása, hogy közreműködik abban, hogy a büntetőeljárás során a hatóságok nem a valóságos elkövető, hanem valaki másnak a nevét rögzítsék a büntetőeljárás során keletkező közokiratokba, megvalósítja a - a hamis vád bűntette mellett - a Btk. 274. §-a /1/ bekezdésének c/ pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét.
A kérdés eldöntésekor a jogegységi tanács a következőkre volt figyelemmel:
Az okirat bizonyítás, hitelesítés céljára készült irat. Fogalmát a Pp. 195. §-a határozza meg, mely szerint az olyan okirat, amelyet bíróság, közjegyző vagy más hatóság, illetve közigazgatási szerv ügykörén belül a megszabott alakban állított ki, mint közokirat teljesen bizonyítja a benne foglalt intézkedést vagy határozatot, továbbá az okirattal tanúsított adatok és tények valóságát, úgyszintén az okiratban foglalt nyilatkozat megtételét, valamint annak idejét és módját. Ugyanilyen bizonyító ereje van az olyan okiratnak is, amelyet más jogszabály közokiratnak nyilvánít.
A közokirat bizonyító ereje abban áll, hogy az ellenkező bizonyításáig teljes bizonyító erővel bizonyítja
- az okirattal tanúsított adatok és tények fennállását vagy fenn nem állását. Így a hatóság által vezetett anyakönyv közhitelesen igazolja a benne foglalt adatok valódiságát (anyagi bizonyító erő);
- az okiratban foglalt határozat, intézkedés tartalmát, annak megtörténtét, az okiratban foglalt nyilatkozat megtételét, valamint azt, hogy az érdekelt személy a nyilatkozatot mikor és milyen módon tette meg (alaki bizonyító erő). A közokiratba foglalt hatósági határozatnak, intézkedésnek és nyilatkozatnak anyagi bizonyító ereje nincs, mert a benne szereplő tények valódiságát nem bizonyítja.
A fentiek tükrében az vizsgálandó, hogy az intellektuális közokirat-hamisítás mely közokiratokra követhető el. Vannak ugyanis anyagi bizonyító erővel is bíró (röviden: "bizonyító"), és (csak) alaki bizonyító erővel bíró (röviden - és kissé pontatlanul - : "rendelkező") közokiratok.
Az intellektuális közokirat-hamisítás "bizonyító" közokiratra elkövetése a tipikus: általában ugyanis a hatóság megtévesztésével nem érhető el, hogy a közokirat a tekintetben ne a valóságot tükrözze, hogy mely szerv állította ki, az abban rögzített nyilatkozat mit tartalmaz, azt mikor és hol tették, illetve a hatóság milyen intézkedést tett és rendelkezést hozott. Arra nézve azonban, hogy a nyilatkozatot ki tette, már nem zárható ki a hatóság megtévesztése. Az ily módon létrejövő közokirat a nyilatkozó személyt közhitelesen tanúsítja (alaki bizonyító erő), és ha az nem azonos azzal, aki a nyilatkozatot tette, ezt az adatot nem a valóságnak megfelelően tartalmazza, tehát hamis. Ez akkor is így van, ha a nyilatkozat valóságnak megfelelőségét már nem tanúsítja közhitelesen.
Arra nézve pedig, hogy ki a volt nyilatkozó személy, jelentős jogi relevancia fűződhet.
Aki tehát a büntetőeljárás során más, valós személynek adja ki magát, a hamis vád mellett megvalósítja a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c/ pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét is, ha ez az adat a hatóság által készített közokiratba kerül.
A két bűncselekmény között nincs ugyanakkor olyan szükségszerű (rend szerinti) kapcsolat, amely kizárná a halmazat megállapíthatóságát, a hamis vád elkövethető intellektuális közokirat-hamisítás nélkül is. Ha valaki, pl. a rendőrségen, vagy az ügyészségen hamis tartalmú feljelentést tesz, mást bűncselekmény elkövetésével hamisan vádolva, akkor erről jegyzőkönyv (közokirat) készül. Ez nem hamis közokirat, mivel az azt kiállító hatóságtól származik, és a valóságnak megfelelően tartalmazza, hogy a feljelentő hol, mikor és mit mondott, milyen nyilatkozatot tett (alaki bizonyító erő). Attól függetlenül nem hamis, hogy a feljelentés tartalma megfelel-e a valóságnak, annak valótlansága nem eredményez hamis közokiratot, mivel ez a közokirat nem anyagi jogi bizonyító erővel is bíró közokirat, azaz közhitelesen a nyilatkozat valóságát nem tartalmazza. Az elkövető tehát a valóságnak meg nem felelő feljelentéssel a hamis vád bűntettét megvalósítja, de a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c) pontjába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét nem.
2. További jogértelmezési problémaként vetődik fel, hogy ha az elkövető a büntetőeljárás során személyazonosságának az igazolására más nevére szóló valódi közokiratot is felhasznál, akkor:
a/ ez a felhasználás további bűncselekményt valósít meg, és ezért a hamis vád bűntette mellett 2 rb. közokirat-hamisítás bűntettét kell megállapítani,
b/ a hamis vád bűntette mellett csak a más nevére szóló valódi közokirat felhasználása értékelhető bűncselekményként, tehát a hamis vád bűntette mellett 1 rb., a Btk. 274. §-a /1/ bekezdésének b/ pontja III. fordulatába ütköző közokirat-hamisítás bűntettét kell megállapítani,
c/ a hamis vád bűntette mellett csak a hamis közokirat készítésében való közreműködés nyer önálló értékelést, tehát a hamis vád bűntette mellett 1 rb., a Btk. 274. §-a (1) bekezdésének c/ pontja szerint minősülő közokirat-hamisítás bűntettét kell megállapítani.
A jogegységi tanács álláspontja szerint az a/ pontban kifejtett álláspont a helyes, azaz a hamis vád bűntette mellett a más nevére szóló valódi közokirat felhasználásának is (Btk. 274. § (1) bek. b/ pont III. fordulat), és a hamis közokirat (pl.: jegyzőkönyv) készítésében való közreműködésnek is (Btk. 274. § (1) bek. c/ pont) önálló bűncselekményként való értékelése indokolt, ezért a hamis vád bűntette mellett 2 rb. közokirat-hamisítás bűntette valósul meg, az alaki halmazat tehát valóságos.
A közokirat-hamisítási cselekmények halmazati értékelését az indokolja, hogy a közokirat-hamisítási bűncselekmények nem azonos, hanem két különböző közokiratra nézve valósulnak meg. Egyrészt arra, amelyet az elkövető felhasznál (pl.: más nevére szóló személyazonossági igazolvány), másrészt a hatóság eljárása során keletkező közokiratra (pl.: jegyzőkönyv).
A közokirat-hamisítási cselekmények azonos büntetési tétellel fenyegetettek, a konszumpció elve sem szól tehát a halmazati értékelés ellen, de az alaki halmazat valóságosságát kizáró más elv (specialitás, szubszidiaritás) sem ismerhető fel, a két különböző közokiratra történő elkövetés tehát a halmazati értékelést teszi indokolttá.
A jogegységi tanács a Bszi. 32. §-ának /4/ bekezdése alapján a Magyar Közlönyben közzéteszi döntését.
Budapest, 2004. május 26.
Dr. Katona Sándor s.k. előadó bíró,
Dr. Szabó Győző s.k. bíró, a tanács tagjai.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság


Adatvédelmi tájékoztató a be quiet!-től
§ 1 Információ a személyes adatok kezeléséről
(1) Az alábbiakban tájékoztatást adunk a weboldalunk használata során gyűjtött és kezelt személyes adatokról. Személyes adatnak minősül minden olyan adat, ami alapján a felhasználó azonosítható, úgy mint név, cím, e-mail cím és felhasználói szokások.
(2) Az ‘Adatkezelő’ az EU Általános Adatvédelmi Rendeletének (GDPR) 4 (7) cikkelye alapján a Listan GmbH & Co. KG, Biedenkamp 3A, 21509 Glinde, Germany (ld. Impresszum). Adatvédelmi tisztviselőnk elérhetősége:
vagy postai levélben címünkre “Adatvédelmi Tisztviselő” címzett feltüntetésével.
(3) Amikor a felhasználó e-mailt ír nekünk vagy használja a kapcsolatfelvételi űrlapot, akkor megadott adatai tárolásra kerülnek (e-mail cím, név és telefonszám) annak érdekében, hogy válaszolhassunk a megkeresésre. Minden rendelkezésünkre bocsátott adat azonnal törlésre kerül, amint nincs rá szükség a továbbiakban, kivéve, ha kötelező tárolási feltétel merül fel, ebben az esetben annak lejárta után töröljük.
(4) Amennyiben szerződött partnerünk szolgáltatásának igénybevétele szükséges egyes funkciók használatához weboldalunkon vagy az adatokat szeretnénk felhasználni promóciós célokra, ennek folyamatáról részletesen tájékoztatjuk a felhasználót, továbbá meghatározzuk az adattárolási időtartam rögzített feltételeit.
§ 2 A felhasználó jogai
(1) A felhasználó személyes adatainak kezelésével kapcsolatban a következő jogokkal rendelkezik:
jog a helyreigazításhoz vagy törléshez,
az adatok kezelésének korlátozása vagy tiltása,
(2) A felhasználónak jogában áll az adatvédelmi hatósághoz fordulni személyes adatainak kezelésével kapcsolatban. Ebből a célból Schleswig-Holstein-i székhelyünkhöz fordulhat, melynek címe az alábbi linken érhető el:
§ 3 A weboldal látogatása során gyűjtött adatok
(1) Abban az esetben, amikor a felhasználó csupán információszerzés céljából látogatja meg a weboldalt regisztráció vagy bármilyen adat rendelkezésünkre bocsátása nélkül, csak azokat a személyes adatokat tároljuk, amelyeket a böngésző elküld szerverünknek. Weboldalunk látogatása során az alábbi adatokat tároljuk, melyek a weboldal megjelenítéséhez technikailag szükségesek, illetve biztosítják a stabil és biztonságos működést (a GDPR 6 (1) cikkelyének (f) pontja alapján):
a lekérés dátuma és ideje,
időzóna-eltérés a GMT-től,
a lekérés tartalma (konkrét oldal),
elérés/HTTP státuszkód
letöltött adat mennyisége
a weboldal, ahonnan a lekérés érkezik
operációs rendszer és webes felület
böngésző nyelve és verziója.
Ezeket az adatokat egy hétig tároljuk, utána automatikusan törlésre kerülnek, kivéve az IP címet. Ez utóbbit egy hónapig tároljuk a rendszerünket veszélyeztető kibertámadások ügyében történő, utólagos nyomozások esetére.
(2) Az előzőleg felsorolt adatok mellett weboldalunk használata során sütik (cookie-k) kerülnek tárolásra a felhasználó eszközén, feltéve, hogy a felhasználó beleegyezését adta ehhez. A sütik kis szövegfájlok a felhasználó adathordozóján tárolva egy könyvtárban, ahhoz a böngészőhöz rendelve, mellyel a látogatás történt. A sütikben bizonyos (általunk meghatározott) információk vannak összegyűjtve. Sütikkel nem lehetséges programokat futtatni vagy vírust elhelyezni a felhasználó eszközén; kizárólag a weboldal hatékonyabb és felhasználóbarátabb működését szolgálják.
(3) Sütik (cookie-k) használata:
a) Weboldalunk az alábbi típusú sütiket használja, melyek feladatát és funkcióit a következő pontokban részletezzük:
ideiglenes sütik (lásd b pont),
állandó sütik (lásd c pont).
b) Az ideiglenes sütik a böngésző bezárásával automatikusan törlődnek. Tipikusan ide tartoznak a munkamenet-sütik. Ezek tárolják az úgynevezett munkamenet-azonosítót, ami lehetővé teszi, hogy az adott felhasználó böngészőjéből érkező lekérések egy munkamenetként legyenek kezelve. Ez teszi lehetővé az eszköz felismerését a weboldal böngészésének folytatása esetén. A munkamenet-sütik törlésre kerülnek kilépéskor vagy a böngésző bezárásakor.
c) Az állandó sütik automatikusan törlésre kerülnek egy előre rögzített dátum lejártakor, ami egyedileg meghatározott minden süti esetén. A böngésző biztonsági beállításaiban a felhasználónak bármikor módjában áll törölni a sütiket.
d) A felhasználó tetszőlegesen beállíthatja böngészőjét, például visszautasíthatja a harmadik féltől származó sütiket vagy minden sütit. Ugyanakkor ez a beállítás korlátozhatja weboldalunk használatát.
e) A Flash sütiket nem a böngésző, hanem a Flash bővítmény rögzíti. HTML5 objektumokat is használunk, melyek a felhasználó eszközén kerülnek tárolásra. Ezek az objektumok a böngészőtől függetlenül tárolnak adatokat, és nincs automatikus lejárati dátumuk. Amennyiben a felhasználó nem szeretné engedélyezni a Flash sütik működését, akkor a megfelelő bővítmény telepítése szükséges, pl. a “Clear Flash Cookies” a Mozilla Firefoxhoz (https://addons.mozilla.org/de/firefox/addon/clear-flash-cookies/) vagy az “Adobe Flash Cookie Killer” a Google Chrome-hoz. A HTML5 objektumok használata megelőzhető privát ablak nyitásával a böngészőben. Javasoljuk a sütiket és a böngésző-előzményeket időről időre manuálisan törölni.
§ 4 Weboldalunk további szolgáltatásai és funkciói
(1) Az egyszerű informálódás mellett weboldalunk számos egyéb, tetszőlegesen használható szolgáltatást is ajánl. Általában ezekhez a szolgáltatásokhoz további személyes adatok megadása szükséges, amelyekre a fent említett adatvédelmi elvek érvényesek.
(2) Egyes esetekben külső szolgáltatót használunk az adatok feldolgozásához. Ezeket a szolgáltatókat gondosan megválasztjuk és szerződéssel biztosítjuk, hogy kizárólag megállapodásunknak megfelelően járjanak el, továbbá rendszeresen ellenőrizzük őket.
(3) Előfordulhat, hogy személyes adatokat adunk át harmadik félnek, amikor egy promóciót, nyereményjátékot vagy hasonló szolgáltatást partnerekkel közösen szervezünk. Ilyen esetekben tájékoztatást adunk erről a felhasználónak ott, ahol meg kell adni az adatokat vagy az ajánlat leírásánál.
(4) Ha külső szolgáltatónk vagy partnerünk székhelye az Európai Gazdasági Térségen kívül esik, akkor ennek folyományairól tájékoztatást adunk az ajánlat leírásában.
§ 5 Nyereményjátékok
Nyereményjáték esetén a részvételhez személyes adatokat kérünk be a játékosoktól, kizárólag a játék lebonyolításának céljából. Az alábbi információkat kérjük be ilyenkor: vezetéknév, keresztnév, születési dátum, postai cím, IP cím, telefonszám. Ezek az adatok az életkor ellenőrzéséhez, a kommunikációhoz, a csalás kiszűréséhez és az esetleges nyeremény postázásához szükségesek. Az adatokat nem adjuk ki harmadik félnek, kivéve amikor szükséges ezt továbbítani a szállítmányozó cégnek a nyeremény kézbesítéséhez. A játék végével az adatok törlésre kerülnek, hacsak nincs kötelező visszatartási idő.
(1) A felhasználó belegyezését adhatja hírlevél fogadásába, melyekben a legfrissebb és legérdekesebb ajánlatainkat küldjük ki. A beleegyező nyilatkozat tisztázza, hogy a hírlevél promóciós célokat szolgál.
(2) Hírleveleinkre kétlépcsős a regisztráció. Ez azt jelenti, hogy miután a felhasználó jelezte feliratkozási igényét online, a megadott e-mail címre küldünk egy levelet, amelyben megerősítést kérünk a feliratkozásra. Ha 24 órán belül nem történik meg a megerősítés, akkor a jelentkezés blokkolásra, majd egy hónap múlva törlésre kerül. Tároljuk továbbá az IP címeket, illetve a regisztráció és a megerősítés pontos dátumát abból a célból, hogy a regisztráció tényét bizonyítsa, ha erre szükség lenne egy esetleges, személyes adatokkal történő visszaéléssel kapcsolatos nyomozás során.
(3) Az egyetlen kötelezően megadandó adat a hírlevelekhez az e-mail cím. A további adatok megadása önkéntes, viszont lehetővé teszik a személyre szabott kommunikációt. A megerősítés után a hírlevélküldés céljából tároljuk az e-mail címet a GDPR 6 (1) cikkelyének (a) pontja alapján.
(4) A hírlevelek küldéséhez adott hozzájárulás bármikor visszavonható, amivel megtörténik a leiratkozás. A visszavonás történhet a hírlevelekben található linkre kattintva vagy e-mailt küldve bármelyik, impresszumban található email címünkre a leiratkozás szándékát jelezve.
(5) A hírlevelek olvasása során vizsgáljuk a felhasználói szokásokat. Ennek érdekében a hírlevelekben úgynevezett webjelzőt helyezünk el, ami betölt egy egyetlen pixelből álló képet a weboldalunkról. A 3. paragrafusban részletezett adatokat megfeleltetjük a webjelzővel, a felhasználó e-mail címével és a felhasználóhoz rendelt, egyedi azonosítóval. A hírlevélben található leiratkozási link is erre az azonosítóra hivatkozik. Ezekből az információkból felhasználói profilt állítunk össze, ami lehetővé teszi, hogy személyre szabott ajánlatokat küldjünk. Szintén rögzítjük, hogy a felhasználó a hírlevél olvasása során abban mely linkekre kattint, és ebből következtetünk az érdeklődési körére. Ezeket az adatokat társítjuk a weboldalon történő aktivitással. A felhasználó bármikor kérheti a követés leállítását, ha kapcsolatba lép velünk. Ezeket az információkat addig tároljuk, amíg a hírlevélre történt feliratkozás tart. Leiratkozás után az információt statikusan és névtelenül tároljuk. A felhasználó követése nem lehetséges, ha az e-mail kliensben alapértelmezetten tiltott a képmegjelenítés. Ebben az esetben a hírlevél nem jelenítődik meg teljesen, és esetleg nem minden funkciója használható. A képmegjelenítés manuális engedélyezése után a követés a fent leírtak alapján történik.
§ 7 Az adatkezeléshez való hozzájárulás visszautasítása vagy visszavonása
(1) Az adatkezeléshez adott hozzájárulás bármikor visszavonható. A visszavonásról történt értesítés után az adatok kezelése a továbbiakban nem megengedett.
(2) Az adatkezelést bizonyos esetekben csak érdekmérlegelés után tagadhatja meg a felhasználó. Ez az eset jellemzően akkor áll fenn, amikor az adatkezelésnek nem feltétele szerződés létrejötte, amiről tájékoztatást is adunk az adott funkció leírásában. Ilyen esetekben indoklást kérünk a felhasználótól, hogy miért szeretné megtagadni az általános adatfeldolgozást. Ha a kérés indokolt, akkor megvizsgáljuk a szituációt, és leállítjuk, esetleg módosítjuk az adatkezelést, vagy jogalapot biztosítunk annak folytatásához.
(3) A hirdetési vagy elemzési célzattal gyűjtött adatok feldolgozása ellen a felhasználó természetesen bármikor tiltakozhat. Ezügyben vagy bármilyen egyéb kifogással a hirdetések ellen e-mailben élhet a felhasználó az alábbi címre küldött levélben: v.wodianka@schlutius-privacy.de
§ 8 A Google Analytics használata
(1) A weboldal, feltéve, hogy a felhasználó hozzájárulást adja, Google Analytics-et, vagyis a Google webelemző rendszerét használja. A Google Analytics sütiket (cookie-kat) használ; ezek szöveges fájlok elmentve a felhasználó számítógépén, melyek lehetővé teszik a weboldal használatának elemzését. A sütikben tárolt felhasználói szokásokkal kapcsolatos információk továbbítódnak a Google Amerikai Egyesült Államokban található szerverére, és ott kerülnek elmentésre. Ha a weboldal IP anonimizálást használ, akkor a felhasználó IP címének végét a Google előzőleg levágja még az Európai Unió tagállamain vagy az Európai Gazdasági Térség országain belül. Csak kivételes esetekben kerül a teljes IP cím a Google USA-beli szerverére, és kerül ott levágásra a vége. Az információk felhasználásával a Google értékeli a weboldalhasználatot, összegző jelentéseket készít az aktivitásról és egyéb szolgáltatásokat biztosít a weboldal- és internethasználati szokásokkal kapcsolatban, a weboldal üzemeltetőjének megbízásából.
(2) A Google Analytics által lekért és a böngésző által továbbított IP cím nem kerül társításra más, Google által nyilvántartott adattal.
(3) A sütik elmentése megakadályozható a böngésző megfelelő beállításával; ugyanakkor ebben az esetben nem garantált a weboldal összes funkciójának működése. Ezen felül egy böngésző-bővítmény letöltésével és telepítésével megakadályozható, hogy a felhasználó weboldalhasználati szokásairól tárolt, sütikben található adatokat (beleértve az IP címet is) a Google összegyűjtse és feldolgozza; a bővítmény az alábbi linken érhető el: https://tools.google.com/dlpage/gaoptout?hl=en.
(4) Ez a weboldal az “_anonymizeIp()” kiterjesztéssel használja a Google Analytics szolgáltatást. Így az IP cím vége levágásra kerül még a feldolgozás előtt, ezzel elvész annak személyes jellege. Amennyiben bármilyen adat egy adott személyhez rendelhető, az a személyes adat azonnali kizárásra és törlésre kerül.
(5) Azért használjuk a Google Analytics szolgáltatást, hogy elemezzük weboldalunk használatát és ennek megfelelően fejlesszük időről időre. A kapott statisztikák segítenek jobb ajánlatokat összeállítani, illetve érdekesebbé tenni azokat a felhasználók számára. Azokban a kivételes esetekben, amikor az adatok elküldésre kerülnek az Egyesült Államokba, az EU-USA adatvédelmi pajzs szabályozásai érvényesek, mely rendszerbe a Google regisztrált (bővebben: https://www.privacyshield.gov/EU-US-Framework. A Google Analytics használatának jogi alapja a GDPR 6 (1) cikkelyének (f) pontja.
(6) A szolgáltató (harmadik fél) elérhetősége: Google Dublin, Google Ireland Ltd., Gordon House, Barrow Street, Dublin 4, Írország, Fax: +353 (1) 436 1001.
Felhasználási feltételek: http://www.google.com/analytics/terms/us.html
Adatvédelem: https://policies.google.com/?hl=en
Adatvédelmi irányelvek: https://policies.google.com/privacy?hl=en.
(7) Ez a weboldal a Google Analytics segítségével elemzi, hogy a látogatók a felhasználói azonosító alapján milyen eszközről böngészik az oldalt. Az elemzés letiltható a felhasználó eszközén a személyes Google-fiókban az “Adataim” / “Személyes adatok” szekcióban.
§ 9 Chat funkció
Amikor a weboldalon található chat funkción keresztül a felhasználó kapcsolatba lép velünk, akkor ez a kölni székhelyű Userlike UG cég chatprogramjának segítségével valósul meg. A szolgáltatás használatával kapcsolat létesül a Userlike UG szervereivel, aminek során a Userlike tárolja a felhasználó IP címét és – amennyiben ezt a felhasználó jóváhagyta – sütiket ment a felhasználó eszközére, hogy lehetővé tegye az élő, személyes beszélgetést a felhasználóval a weboldal felületén. A sütik mentése meggátolható a böngésző erre vonatkozó beállításaiban a hozzájárulás visszavonásával, viszont ebben az esetben lehetséges, hogy a chat funkció működése nem lesz teljeskörű vagy nem lesz elérhető a weboldal néhány szolgáltatása. Az alábbi adatok kerülnek gyűjtésre, feldolgozásra és tárolásra:
párbeszéd tartalma,
beszélgetés kezdetének dátuma és időpontja,
böngésző típusa és verziószáma,
link vagy hivatkozó weboldal,
átvitt adatmennyiség.
Az összegyűjtött adatokat nem használjuk a látogató személyes azonosítására, és nem társítjuk a nicknév birtokosának személyes adataival. Az adatokat a Userlike UG is tárolja. A rögzített adatokat hat hét elteltével töröljük. További információk a Userlike UG adatvédelmi megfelelőségéről a cég adatvédelmi tájékoztatójában találhatók az alábbi linken https://www.userlike.com/en/terms#privacy-policy.
§ 10 Közösségi média
1. YouTube videók megjelenítése
(1) Weboldalunkon – amennyiben a felhasználó hozzájárult – beágyazott YouTube videók találhatóak, melyek a https://www.YouTube.com
oldalon vannak tárolva és közvetlenül a weboldalon lejátszhatók. Ezek a videók kiterjesztett adatvédelmi módban (Extended Data Protection Mode) kerülnek beágyazásra, ami annyit tesz, hogy semmilyen adat nem kerül továbbításra a YouTube-nak, amíg a videólejátszás nincs elindítva. A videó elindításakor a 3. paragrafusban részletezett adatok kerülnek továbbításra, és ez az adattovábbítás független tőlünk.
(2) A videó elindításával a YouTube értesítést kap arról, hogy weboldalunk adott aloldalát meglátogatták, ekkor kerülnek átvitelre a 3. paragrafusban részletezett adatok. Az adatátvitel megtörténik függetlenül attól, hogy a felhasználó be van-e lépve a YouTube-ra, vagy van-e egyáltalán YouTube-fiókja. Ha a felhasználó be van lépve Google-fiókjába, akkor az adatok összekapcsolásra kerülnek a fiókkal. Ha a felhasználó nem szeretné, hogy ezek az információk közvetlenül kapcsolódjanak YouTube profiljához, akkor a lejátszás gomb megnyomása előtt ki kell lépnie a fiókjából. A YouTube az adatokat egy profilban tárolja, és hirdetéshez, piackutatáshoz, illetve weboldaluk felhasználóbarátabbá tételéhez használja fel. Ezek az elemzések (a be nem jelentkezett felhasználókat is beleértve) azt a célt szolgálják, hogy személyre szabott, igény-alapú hirdetéseket kínáljanak, továbbá hogy a közösségi hálózat más felhasználóit tájékoztassa a weboldalunkon történt aktivitásról. A felhasználónak jogában áll megtagadni a profil létrehozását, de ehhez a YouTube-bal szükséges kapcsolatba lépni.
(3) Az adatgyűjtés okáról, a gyűjtött adatokról és azok feldolgozásáról a YouTube adatvédelmi nyilatkozatában található további információ. Ugyanitt kaphat információt a felhasználó az adatokkal kapcsolatos jogairól és az adatvédelmi beállításokról:https://policies.google.com/privacy?hl=en. A Google szintén feldolgozza a felhasználói adatokat az Egyesült Államokban az EU-USA adatvédelmi pajzs szabályozásainak megfelelően: https://www.privacyshield.gov/EU-US-Framework.
§ 11 Online hirdetések
1. A Google AdWords konverzió használata
(1) A Google Adwords szolgáltatás használatával, külső weboldalakon elhelyezett hirdetésekkel igyekszünk felhívni a figyelmet kedvező ajánlatainkra, amennyiben a felhasználó ezt jóváhagyta. A hirdetési kampányok adataiból tudjuk meghatározni a hirdetések egyéni sikerességének mértékét. Ezt azzal a szándékkal tesszük, hogy a felhasználó érdeklődésének megfelelő hirdetésekkel találkozzon, így weboldalunk még érdekesebb legyen számára, továbbá hogy a hirdetési költség megfelelően kerüljön elszámolásra.
(2) A Google ezeket a hirdetéseket úgynevezett adszerverekkel jeleníti meg. Adszerver sütiket is használunk, melyekből meghatározhatjuk a sikeresség adatait, mint a hirdetések megjelenítése vagy az átklikkelések száma. Ha a felhasználó Google hirdetésen keresztül érkezik weboldalunkra, akkor a Google Adwords tárol egy sütit az eszközén. Ezek a sütik 30 nap után elvesztik érvényességüket, és nem személyes beazonosítás céljára szolgálnak. A sütikben olyan elemzési adatok kerülnek tárolásra, mint az egyedi sütiazonosító, az egyes hirdetések megjelenésszáma (gyakoriság), az utolsó megjelenítés (megjelenés utáni konverzióhoz) és a leiratkozási információ (ami azt jelzi, hogy a felhasználó a továbbiakban nem szeretne célzott hirdetéseket).
(3) Ezek a sütik lehetővé teszik, hogy a Google a felhasználó böngészését egy munkamenetként kezelje. Ha a felhasználó egy AdWords-használó weboldalt látogat és a süti az eszközén még nem járt le, akkor a Google és a partner weboldal értesül róla, hogy a felhasználó ráklikkelt a hirdetésre és át lett irányítva a weboldalra. Minden AdWords partnerhez külön süti tartozik. A sütik nem nyomon követhetőek az AdWords partnerek által. Nem gyűjtünk és nem dolgozunk fel személyes adatokat a hirdetési mérések használatával, kizárólag a Google által elérhetővé tett statisztikai elemzésekhez férünk hozzá. Az elemzések segítségével tudjuk meghatározni, melyik hirdetésünk volt különösen hatékony. Semmilyen további információt nem kapunk a hirdetésekről, és ezekre az adatokra alapozva nem tudjuk azonosítani a felhasználót.
(4) A marketingeszköz működéséből kifolyólag a felhasználó böngészője automatikusan közvetlen kapcsolatot létesít a Google szerverével. Nincs befolyásunk arra, hogy a Google ezzel a szolgáltatással milyen adatokat gyűjt és azokat hogyan használja fel; a következőkről van tudomásunk: az AdWords konverzió szolgáltatás használatával a Google megkapja az információt, hogy a felhasználó meglátogatta weboldalunkat vagy ráklikkelt egy hirdetésünkre. Ha a felhasználó regisztrált valamelyik Google-szolgáltatásba, akkor a Google tudja társítani a weboldal meglátogatását a felhasználói profillal. Ha a felhasználó nincs belépve vagy nem regisztrált, a szolgáltató akkor is tudja rögzíteni az IP címet.
5) A felhasználó számos módon gátolhatja a követést: a) a böngésző beállításainak megváltoztatásával, konkrétan a harmadik féltől származó sütik tiltásával a felhasználó nem kap több hirdetést harmadik féltől; b) a konverziós sütik deaktiválhatók a böngésző olyan beállításával, hogy a “googleadservices.com” doménről származó sütik blokkolásra kerüljenek (lásd https://adssettings.google.com), ugyanakkor ez a blokkolás a sütik törlésekor megszűnik; c) letilthatók a gyártó azon célzott hirdetései, amelyek részei a DAA “Web Choices” szolgáltatásának (lásd http://optout.aboutads.info/?c=2&lang=EN) , ugyanakkor ez az opció a sütik törlésekor megszűnik; d) tartósan deaktiváló böngészőbővítmény elérhető Firefoxhoz, Internet Explorerhez és Google Chrome-hoz a https://support.google.com/ads/answer/7395996?hl=en linken. Ennek használata mellett előfordulhat, hogy weboldalunk egyes szolgáltatásai nem elérhetőek vagy nem működnek hibátlanul.
(6) Az adatfeldolgozás jogi alapja a GDPR 6 (1) cikkelyének (f) pontja. További információ a Google adatvédelmi elveiről itt: https://policies.google.com/privacy?hl=en és https://services.google.com/sitestats/en.html. Ezen felül meglátogatható a NAI (Network Advertising Initiative) weboldala a http://www.networkadvertising.org linken. A Google elfogadja az EU-US adatvédelmi pajzs szabályozását:https://www.privacyshield.gov/EU-US-Framework.


text:
A Bíróság (harmadik tanács) 2008. május 8-i ítélete.
Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR kontra Industrie- und Handelskammer Berlin.
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés - 1348/2000/EK rendelet - Bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése - Az irat mellékletei fordításának hiánya - Következmények.
C-14/07. sz. ügy.
C‑14/07. sz. ügy
„Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1348/2000/EK rendelet – Bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – Az irat mellékletei fordításának hiánya – Következmények”
1. Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bírósági és a bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – 1348/2000 rendelet – Az eljárást megindító irat – Fogalom
(1348/2000 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés)
2. Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bírósági és a bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – 1348/2000 rendelet – Az átvevő tagállam hivatalos nyelvétől eltérő nyelven kiállított irat közlése
3. Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bírósági és a bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – 1348/2000 rendelet – Az átvevő tagállam hivatalos nyelvétől eltérő nyelven kiállított irat közlése
(1348/2000 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
4. Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bírósági és a bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – 1348/2000 rendelet – Az átvevő tagállam hivatalos nyelvétől eltérő nyelven kiállított irat közlése
1. A „kézbesítendő vagy közlendő iratnak” a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalma, amennyiben eljárást megindító iratról van szó, úgy értelmezendő, hogy az azt az iratot vagy azokat az iratokat jelenti, amely, vagy amelyek alperes részére megfelelő időben történő kézbesítése révén annak módjában áll a jogait érvényesíteni a kibocsátó tagállamban folyamatban lévő bírósági eljárás keretében. Az ilyen iratban egyértelműen szerepelnie kell a kereset tárgyának és indokainak, valamint a bíróság előtti megjelenésre történő felhívásnak, illetve a folyamatban lévő eljárás jellegétől függően a bíróság előtti jogorvoslat lehetőségének. A kizárólag bizonyítékként szolgáló iratok, amelyek a kereset tárgyának és indokainak megértéséhez nem elengedhetetlenül szükségesek, nem képezik az eljárást megindító irat elválaszthatatlan részét e rendelet értelmében.
(vö. 73. pont)
2. A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kézbesítendő eljárást megindító irat címzettje nem tagadhatja meg ezen irat átvételét, ha az őt olyan helyzetbe hozza, hogy jogait a kibocsátó tagállamban bírósági eljárás keretében érvényesítheti, abban az esetben, ha ez az irat olyan bizonyító iratokból álló mellékletet tartalmaz, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megszövegezésre, amelyet a címzett megért, hanem kizárólag bizonyítékként szolgáló iratok, és nem elengedhetetlenül szükségesek a felperes keresete tárgyának és indokainak megértéséhez.
Ugyanis, egyrészt az 1965‑ös hágai egyezmény, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i módosított brüsszeli egyezmény, az Európai Unió tagállamaiban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 1997. május 26‑i egyezmény, a 1348/2000 és a 44/2001 rendelet, valamint az 1348/2000 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése szerinti tagállami közlemények több rendelkezésének vizsgálatából az következik, hogy nem tekintik az alperes védelemhez való joga gyakorlása nélkülözhetetlen elemének azt, hogy rendelkezésére álljon az eljárást megindító irat fordítása, hanem elegendőnek tekintik, hogy annak megfelelő idő áll rendelkezésére az irat lefordíttatására és védelmének előkészítésére.
Másrészt az eljárást megindító irat autonóm fogalmából az következik, hogy az ilyen iratnak tartalmaznia kell – amennyiben ahhoz szervesen kapcsolódnak – mindazon dokumentumokat, amelyekből az alperes értesülhet a felperes keresetének tárgyáról és indokairól, valamint arról, hogy bírósági eljárás van folyamatban, amelynek keretében jogait érvényesítheti. Azok az iratok viszont, amelyek kizárólag bizonyítékként szolgálnak, és különböznek magától a kézbesítés tárgyától, és szorosan nem kapcsolódnak a keresetlevélhez, mivel nem elengedhetetlenül szükségesek a felperes keresete tárgyának és indokainak megértéséhez, nem képezik az eljárást megindító irat elválaszthatatlan részét e rendelkezés értelmében. A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az eljárást megindító irat tartalma elegendő‑e ahhoz, hogy az alperes jogait érvényesíthesse, vagy pedig a feladó köteles orvosolni valamely nélkülözhetetlen melléklet fordításának hiányát.
(vö. 52., 56., 64–65., 69., 75., 78. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
3. A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a körülmény, hogy a kézbesített irat címzettje üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében a felperessel kötött szerződésben abban állapodott meg, hogy a levelezést az áttevő tagállam nyelvén folytatják, nem alapozza meg a megállapodás szerinti nyelv ismeretének vélelmét, hanem olyan ténykörülményt jelent, amelyet a bíróság figyelembe vehet annak vizsgálata során, hogy a címzett oly mértékben megérti‑e az áttevő tagállam nyelvét, hogy érvényesíthesse jogait.
(vö. 88. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
4. A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése úgy értelmezendő, hogy a kézbesített, eljárást megindító irat címzettje e rendelkezésre való hivatkozással semmiképpen sem tagadhatja meg az irat olyan mellékleteinek átvételét, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megfogalmazásra, amelyet megért, akkor, ha üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést kötött, és abban megállapodott arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.
A kézbesített mellékletek lefordítása ugyanis megkövetelhető, ha azon irat tartalma, amely lefordításra került, nem elegendő a kérelem tárgyának és indokainak megismeréséhez és annak lehetővé tételéhez, hogy az alperes jogait érvényesítse. Nincs szükség azonban ilyen fordításra, ha a ténybeli körülmények arra utalnak, hogy az eljárást megindító irat címzettje ismeri e mellékletek tartalmát. Ez a helyzet akkor, ha ő a szerzőjük, vagy feltételezhető, hogy megérti azok tartalmát, például mivel üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést kötött, és abban megállapodott arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.
(vö. 90–92. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
2008. május 8.(*)
A C‑14/07. sz. ügyben,
az EK 68. cikk és az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (Németország) a Bírósághoz 2007. január 22‑én érkezett, 2006. december 21‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR
az Industrie- und Handelskammer Berlin
a Nicholas Grimshaw & Partners Ltd
tagjai: A. Rosas tanácselnök (előadó), U. Lõhmus és J. Klučka, P. Lindh, és A. Arabadjiev bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. október 24‑i tárgyalásra,
– az Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR képviseletében N. Tretter Rechtsanwalt,
– az Industrie- und Handelskammer Berlin képviseletében H. Raeschke‑Kessler Rechtsanwalt,
– a Nicholas Grimshaw & Partners Ltd képviseletében P.‑A. Brand és U. Karpenstein Rechtsanwälte,
– a cseh kormány képviseletében T. Boček, meghatalmazotti minőségben,
– a szlovák kormány képviseletében J. Čorba, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében W. Bogensberger, később A.‑M. Rouchaud‑Joët és S. Grünheid, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2007. november 29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 2000. május 29‑i 1348/2000/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 227. o., a továbbiakban: rendelet) 8. cikkének értelmezésére irányul.
2 E kérelem előterjesztésére az Industrie- und Handelskammer Berlin (a továbbiakban: IHK Berlin) és a Nicholas Grimshaw & Partners Ltd építész iroda (a továbbiakban: Grimshaw iroda) angol jog szerinti társaság között hibás tervezés miatti kártérítés iránt folyamatban lévő jogvita keretében került, amelynek során ez utóbbi társaság perbe hívta az aacheni székhelyű Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR‑t (a továbbiakban: Weiss iroda) is.
A közösségi és a nemzetközi jog
3 Az 1348/2000 rendelet (8) és (10) preambulumbekezdése értelmében:
„(8) E rendelet eredményességének biztosítása érdekében az iratkézbesítés visszautasításának lehetősége csak kivételes esetben engedhető meg.
(10) A címzett érdekeinek védelmében a kézbesítést a foganatosítás helyének hivatalos nyelvén vagy hivatalos nyelveinek egyikén kell teljesíteni, vagy az áttevő tagállamnak egy olyan egyéb nyelvén, amelyet a címzett megért.”
4 E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerint:
„A bírósági iratokat közvetlenül és a lehető legrövidebb időn belül továbbítani kell a 2. cikk szerint kijelölt intézmények között.”
5 Az említett rendelet „Az iratok fordítása” címet viselő 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A kérelmezőt az az áttevő intézmény, amelyhez az irat továbbítása iránt fordult, tájékoztatja arról, hogy a címzett megtagadhatja annak átvételét, ha az nem a 8. cikkben előírt nyelvek egyikén került kiállításra.”
(2) Az irat továbbítását megelőzően felmerülő fordítási költségek a kérelmezőt terhelik; ez nem érinti a bíróságnak vagy az illetékes hatóságnak az ilyen költségek viselésére vonatkozó esetleges későbbi határozatát.”
6 Az 1348/2000 rendelet „Az irat átvételének megtagadása” című 8. cikke értelmében:
„(1) Az átvevő intézmény tájékoztatja a címzettet arról, hogy megtagadhatja a kézbesítendő irat elfogadását, ha az nem a következő nyelvek egyikén került megszövegezésre:
a) az átvevő tagállam hivatalos nyelve vagy, amennyiben annak a tagállamnak több hivatalos nyelve is van, a kézbesítés foganatosítási helyének hivatalos nyelve vagy hivatalos nyelveinek egyike;
b) az áttevő tagállamnak olyan nyelve, amelyet a címzett megért.
(2) Amennyiben az átvevő intézményt arról tájékoztatják, hogy a címzett az (1) bekezdésnek megfelelően megtagadja az irat átvételét, a 10. cikkben előírt igazolás útján azonnal tájékoztatja az áttevő intézményt, és visszaküldi a kérelmet és a fordítást igénylő iratokat.”
7 Ugyanezen rendelet 19. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Amennyiben e rendelet rendelkezései alapján idézést [helyesen: eljárást megindító iratot] vagy azzal egyenértékű iratot kézbesítés céljából egy másik tagállamba kellett továbbítani, és az alperes nem jelent meg, határozat mindaddig nem hozható, amíg megállapítást nem nyer, hogy:
a) az iratot olyan módon kézbesítették, amint azt az átvevő tagállam belső joga a saját területén keletkezett iratoknak az ott tartózkodó személyek részére történő kézbesítésére előírja; vagy
b) az irat ténylegesen átadásra került az alperes számára vagy azt eljuttatták lakóhelyére valamely, e rendelet által előírt más módon;
és, hogy mindkét esetben az iratot megfelelő időben kézbesítették vagy adták át ahhoz, hogy az alperesnek módjában állt védekezni.” [helyesen : és, hogy bármelyik esetben a kézbesítés vagy az átadás megfelelő időben megtörtént ahhoz, hogy az alperes védekezhessen].
8 Az 1348/2000 rendelet 19. cikkének többi bekezdése a távolmaradó alperessel kapcsolatos különleges esetekre vonatkozik.
9 A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.) 26. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Amennyiben a valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező alperes ellen másik tagállam bíróságán indítanak peres eljárást, és az alperes a bíróság előtt nem jelenik meg, a bíróság hivatalból megállapítja joghatóságának hiányát, kivéve, ha e rendelet rendelkezései alapján joghatósággal rendelkezik.
(3) Amennyiben az eljárást megindító iratot, illetve azzal egyenértékű iratot e rendelet alapján egyik tagállamból a másikba kellett továbbítani, a (2) bekezdés rendelkezései helyett a 1348/2000/EK […] rendelet 19. cikkét kell alkalmazni.
(4) Amennyiben az 1348/2000/EK rendelet rendelkezései nem alkalmazhatók, a bírósági és bíróságon kívüli iratoknak polgári és kereskedelmi ügyekben külföldön történő kézbesítéséről szóló, 1965. november 15. napján kötött Hágai Egyezmény 15. cikkét kell alkalmazni, amennyiben az eljárást megindító iratot, illetve azzal egyenértékű iratot az említett egyezmény alapján kellett továbbítani.”
10 A 44/2001 rendelet 34. cikkének 2. pontja továbbá kimondja, hogy valamely tagállamban hozott határozat egy másik tagállamban nem ismerhető el, amennyiben „az eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot nem kézbesítették az alperes részére megfelelő időben ahhoz, hogy védelméről gondoskodhasson, kivéve, ha az alperes elmulasztotta a határozatot megtámadó eljárás kezdeményezését, annak ellenére, hogy lehetősége lett volna rá”.
11 Ilyen rendelkezéseket a Dánia, Írország, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága csatlakozásáról szóló 1978. október 9‑i egyezménnyel (HL L 304., 1. o. és – módosított szöveg – 77. o.), a Görög Köztársaság csatlakozásáról szóló 1982. október 25‑i egyezménnyel (HL L 388., 1. o.), a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozásáról szóló 1989. május 26‑i egyezménnyel (HL L 285., 1. o.), valamint az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozásáról szóló 1996. november 29‑i egyezménnyel (HL 1997. C 15., 1. o.) módosított, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról szóló 1968. szeptember 27‑i egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.; a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) is előír.
12 Ezen egyezmény 20. cikke a mulasztási eljárásra vonatkozik.
13 Az említett egyezmény 27. cikkének 2. pontja szerint:
„A határozatokat nem ismerik el:
2) amennyiben az eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot nem kézbesítették az alperes részére vagy tájékoztatták őt arról megfelelően és kellő időben ahhoz, hogy védelméről gondoskodhasson.
14 A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok külföldi kézbesítéséről szóló 1965. november 15‑i hágai egyezmény (a továbbiakban: az 1965‑ös hágai egyezmény) 5. cikke szerint:
„A[z átvevő tagállam] központi hatóság[a] kézbesíti vagy kézbesítteti az iratot, éspedig,
a) vagy az átvevő tagállam jogának megfelelően, amelyet a területén található személyeknek előír,
b) vagy a felperes által kért különös módon, amennyiben ez a mód az átvevő tagállam jogával összeegyeztethető.
Ha az iratot az első albekezdés szerint kézbesítik, akkor a központi hatóság előírhatja, hogy az iratot az átvevő tagállam hivatalos nyelvén vagy hivatalos nyelveinek egyikén fogalmazzák meg, vagy fordítsák le […]”
15 Ezen egyezmény 15. cikkének (1) bekezdése szerint:
„Amennyiben ezen egyezmény rendelkezései alapján eljárást megindító iratot vagy azzal egyenértékű iratot kézbesítés céljából egy másik államba kellett továbbítani, és az alperes nem jelent meg, határozat mindaddig nem hozható, amíg megállapítást nem nyer, hogy:
b) az irat ténylegesen átadásra került az alperes számára vagy azt eljuttatták lakóhelyére valamely, ezen egyezmény által előírt más módon;
és hogy bármelyik esetben a kézbesítés vagy az átadás megfelelő időben megtörtént ahhoz, hogy az alperes védekezhessen.”
16 Az 1965‑ös hágai egyezmény 20. cikke első bekezdésének b) pontja értelmében nem ellentétes az egyezménnyel, ha a szerződő államok különösen az 5. cikk harmadik bekezdésétől való eltérés céljából a nyelvhasználat kérdésében megállapodnak.
17 A német polgári perrendtartás (Zivilprozessordnung) 253. §‑a határozza meg az eljárást megindító irat fogalmát. E rendelkezés szövege a következő:
„(1) A keresetindítás írásbeli beadvány (keresetlevél) kézbesítésével történik.
(2) A keresetlevélnek tartalmaznia kell:
1. a felek és a bíróság megjelölését
2. az érvényesíteni kívánt jog tárgyának és jogalapjának pontos megjelölését, valamint pontosan meghatározott kereseti kérelmet.
(3) A keresetlevélben meg kell továbbá jelölni a pertárgy értékét, ha a bíróság hatásköre ettől függ és a per tárgy nem egy meghatározott pénzösszeg, valamint meg kell jelölni, van‑e akadálya annak, hogy az ügyben egyesbíró hozzon határozatot.
(4) Egyebekben az előkészítő okiratokra vonatkozó általános rendelkezések a keresetlevélre is alkalmazandók.”
18 A polgári perrendtartás „Csatolt iratok” című 131. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1) A keresetlevélhez eredetiben vagy másolatban csatolni kell a fél birtokában lévő azon dokumentumokat, amelyekre az előkészítő irat hivatkozik.
(2) Ha valamely dokumentumnak csak egyes részei érintettek, elegendő olyan kivonat csatolása, amely a dokumentum bevezetését, az ügyhöz tartozó szövegrészt, a dokumentum záró részét, a dátumot és az aláírást tartalmazza.
(3) Ha az ellenérdekű fél előtt ezek az iratok már ismertek, vagy azok nagy terjedelműek, elegendő annak pontos megjelölése, hogy mely iratokról van szó, a betekintés lehetőségének felajánlásával.”
19 Az IHK Berlin egy építési szerződéshez kapcsolódó hibás tervezésből származó kártérítési igényt terjesztett elő a Grimshaw irodával szemben. Az alperes a szerződésben egy Berlinben kivitelezendő építkezéssel összefüggő tervezési szolgáltatások elvégzésére vállalt kötelezettséget.
20 Az építési szerződés 3.2.6. pontja szerint:
„A szolgáltatást német nyelven kell teljesíteni. A levelezést [az IHK Berlin] és [a Grimshaw iroda], valamint a hatóságok és a közintézmények között német nyelven kell folytatni.”
21 A Bírósághoz benyújtott iratokból kiderül, és ezt a tárgyaláson is megerősítették, hogy a szerződésre a német jog irányadó (a szerződés 10.4. pontja), valamint hogy per esetén a berlini bíróságok rendelkeznek hatáskörrel.
22 A Grimshaw iroda perbe hívta a Weiss irodát.
23 Az IHK Berlin keresetlevele, amely szerepel a Bírósághoz benyújtott iratok között, felsorolja a jogalapok alátámasztására felhozott különböző bizonyítékokat. E bizonyító iratok a keresetlevélhez vannak csatolva egy körülbelül 150 oldalas mellékletként.
24 Amint arra a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, a mellékletek tartalmát egyébként részben a keresetlevél is tartalmazza. Az említett mellékletek tartalmazzák a felek között megkötött építési szerződést, egy kiegészítő megállapodást, valamint ennek tervezetét, az ajánlattételi dokumentáció kivonatát és több levelet, többek között a Grimshaw iroda által írottakat is, amelyek a kifogásolt hiányosságok megállapítása és kiküszöbölése érdekében az alapügyben megbízott cégekkel folytatott levelezés körébe tartoznak.
25 Miután a Grimshaw iroda a keresetlevél átvételét először az angol fordítás hiányára való hivatkozással tagadta meg, 2003. május 23‑án Londonban a keresetlevelet angol fordításban, a német nyelven készült mellékleteket pedig fordítás nélkül kézbesítették számára.
26 A Grimshaw iroda 2003. június 13‑án kelt beadványában a kézbesítést hibásnak minősítette, tekintettel arra, hogy a mellékleteket nem fordították le angolra. A keresetlevél átvételét ebből az okból az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdésére való hivatkozással megtagadta, és a kézbesítést hatálytalannak tartja. A Grimshaw iroda elévülési kifogással élt.
27 A Landgericht Berlin megállapította, hogy a keresetlevelet 2003. május 23‑án szabályszerűen kézbesítették. A Grimshaw iroda fellebbezését a Kammergericht Berlin elutasította. A fellebbezés tárgyában hozott ítélet ellen a Weiss iroda felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshofhoz.
28 A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a német eljárási törvény értelmében a keresetlevél, amennyiben mellékletekre hivatkozik, egységet képez a csatolt mellékletekkel, valamint, hogy az alperesnek, ahhoz, hogy védekezhessék, rendelkeznie kell a felperes által hivatkozott valamennyi szükséges információval. A keresetlevél kézbesítésének hatályossága tehát nem bírálható el a mellékletek kézbesítésétől függetlenül arra való hivatkozással, hogy a lényeges információk már a keresetlevélből kiderülnek, és a meghallgatáshoz való jog biztosított azáltal, hogy a mellékletek tartalmát illetően az alperes az eljárás folyamán még megfelelően védekezhet.
29 A fent említett elv alóli kivétel akkor volna megengedhető, ha az alperes információigénye nem vagy csak jelentéktelen mértékben csorbul, például mert a keresetlevél egyik mellékletét, amely nem került csatolásra, a keresetlevél benyújtásával közel egyidejűleg megküldték, vagy mert az alperes már a keresetindítás előtt ismerte a dokumentumokat.
30 A kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint a jelen ügyben a Grimshaw iroda a keresetindítás előtt nem ismert minden, többek között a hiányosságok megállapítására, ezek megszüntetésére, valamint az ennek költségeire vonatkozó iratot. Az ilyen iratokat nem lehet jelentéktelennek minősíteni, hiszen az ellenkérelemről való döntés azok értékelésétől függhet.
31 A kérdést előterjesztő bíróság felteszi a kérdést, hogy a Grimshaw iroda a keresetlevél átvételét jogszerűen tagadta‑e meg. Hozzáteszi, hogy az iroda képviseletére jogosult szervek egyike sem érti a német nyelvet.
32 A Bundesgerichtshof álláspontja szerint az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése értelmezhető úgy, hogy a mellékletek fordításának elmaradása miatt nem tagadható meg az átvétel.
33 E rendelkezés ugyanis a kézbesítendő iratok mellékletei átvételének megtagadását nem szabályozza. Egyébiránt az 1348/2000 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első mondata alapján az Európai Unió tagállamaiban történő kézbesítés iránti kérelemhez alkalmazandó, a rendelet mellékletében közzétett formanyomtatványban az irat jellegére és az alkalmazandó nyelvre vonatkozó adatok kizárólag a kézbesítendő irat (6.1. és 6.3. pont) vonatkozásában szükségesek, az ahhoz csatolt mellékletek vonatkozásában azonban nem; ez utóbbiak tekintetében elegendő, hogy ha a számukat megjelölik a formanyomtatványon (6.4. pont).
34 Arra az esetre, ha az átvétel pusztán a mellékletek fordításának hiánya miatt megtagadható lenne, a kérdést előterjesztő kifejti, hogy véleménye szerint az alperesnek az átvétel megtagadásához fűződő jogát az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint nem lehet már pusztán azért elutasítani, mert a felperes és az alperes a köztük létrejött szerződésben kikötötte, hogy a levelezés német nyelven történik.
35 Ebből a kikötésből ugyanis nem következik, hogy az alperes ezt a nyelvet a rendelet értelmében megérti. Azonban, amint arra a kérdést előterjesztő bíróság utal, e tekintetben a jogirodalomban eltérő tudományos vélemények is léteznek, egyes szerzők úgy vélik, hogy valamely nyelv használatának kikötése a szerződéses kapcsolatokban megalapozza az adott nyelv ismeretére vonatkozó vélelmet az említett rendelet értelmében.
36 Végül arra az esetre, ha szerződési kikötés alapján nem vélelmezhető az adott nyelv ismerete, a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a keresetlevél átvétele minden esetben megtagadható‑e, ha a kézbesítendő iratokhoz tartozó mellékleteket nem fordították le, vagy pedig lehetségesek kivételek e szabályozás alól, például, ha az alperesnek már rendelkezésére áll a melléklet fordítása, vagy ha a mellékletet szó szerint tartalmazza a lefordított keresetlevél.
37 Ez az eset állhatna fenn akkor is, ha a mellékletként átadott iratok egy, a felek között hatályos megállapodás alapján a szerződéses nyelven kerültek megfogalmazásra. A kérdést előterjesztő bíróság arra a feltételezett helyzetre utal, amikor a gyengébb feleket esetlegesen védelemben kell részesíteni, mint például a fogyasztókat a határon átnyúló forgalomban, akik szerződésben hozzájárultak ahhoz, hogy a levelezést a szolgáltató nyelvén kell folytatni.
38 Megjegyzi azonban, hogy az alapügyben nem ez a helyzet, a Grimshaw iroda a szerződést üzleti tevékenységének gyakorlása körében kötötte. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az iroda nem szorul különleges védelemre, és nem látja annak szükségességét, hogy elismerjék számára az átvétel megtagadásához való jogot.
39 Ilyen körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az előtte folyamatban lévő eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1. Úgy kell‑e értelmezni a 1348/2000/EK rendelet 8. cikkének (1) bekezdését, hogy a címzettnek az átvétel megtagadásához való joga nem áll fenn, ha csupán a kézbesítendő irat mellékletei nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megszövegezésre, amelyet a címzett megért?
2. Amennyiben az 1. kérdésre adott válasz nemleges:
Úgy kell‑e értelmezni az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját, hogy a címzett az áttevő tagállam nyelvét ezen rendelet értelmében már csak azért is »megérti«, mivel az üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében a kérelmezővel kötött szerződésben abban állapodott meg, hogy a levelezést az áttevő tagállam nyelvén folytatják?
3. Amennyiben a 2. kérdésre adott válasz nemleges:
Úgy kell‑e értelmezni az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdését, hogy a címzett e rendelkezésre való hivatkozással semmiképpen sem tagadhatja meg az irat olyan mellékleteinek átvételét, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megfogalmazásra, amelyet megért, akkor, ha üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést köt, és abban megállapodik arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre?”
40 Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a kézbesítendő irat címzettje nem tagadhatja meg annak átvételét, ha csupán az irat mellékletei nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megszövegezésre, amelyet a címzett megért.
41 Előzetesen kiemelendő, hogy az 1348/2000 rendelet hatálya alá tartozó kézbesítendő iratok nagyon különbözőek lehetnek aszerint, hogy bírósági vagy bíróságon kívüli iratokról van‑e szó, az előbbi esetben pedig aszerint, hogy az irat eljárást megindító irat, bírósági határozat, végrehajtási intézkedés‑e vagy bármilyen más irat. A Bíróság eléterjesztett kérdés eljárást megindító iratra vonatkozik.
42 Mivel a kézbesítendő irat mellékleteinek szerepe és jelentősége ezen irat jellegétől függően különböző lehet, a jelen ítéletben szereplő érvelést és válaszokat az eljárást megindító irat esetére kell korlátozni.
43 E tekintetben, a Bírósághoz benyújtott észrevételekből kiderül, hogy az eljárást megindító irathoz mellékletként csatolandó dokumentumok száma és jellege az egyes jogrendszerek függvényében igen különböző lehet. Némelyik jogrendszerben ugyanis az ilyen iratban csak a kérelem tárgyát, és annak ténybeli és jogi alapjait kell megjelölni, a bizonyító iratokat pedig külön kell továbbítani , míg más jogrendszerekben, például a német jogban a mellékletek a keresetlevéllel együtt nyújtandók be, és annak szerves részét képezik.
44 Meg kell állapítani, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikke nem tesz említést a kézbesítendő irat mellékleteiről. Az e cikk (2) bekezdésében szereplő „a fordítást igénylő iratok” megjelölés azonban arra utal, hogy egy irat több dokumentumból állhat.
45 Mivel az 1348/2000 rendelet 8. cikkének szövege nem tartalmaz erre vonatkozó utalást, e rendelkezést annak céljára tekintettel és annak összefüggésében, valamint tágabban, magának az 1348/2000 rendeletnek a céljára tekintettel és a rendelet összefüggésében kell értelmezni (lásd e tekintetben a C‑287/98. sz. Linster‑ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6917. o.] 43. pontját).
46 Amint az az 1348/2000 (2) preambulumbekezdéséből következik, a rendelet célja az iratok továbbításának korszerűsítése és meggyorsítása. E célkitűzések megismétlődnek a (6) és (8) preambulumbekezdésben. Ez utóbbi szerint, „e rendelet eredményességének biztosítása érdekében az iratkézbesítés visszautasításának lehetősége csak kivételes esetben engedhető meg”. E rendelet 4. cikkének (1) bekezdése továbbá előírja, hogy a bírósági iratokat a lehető legrövidebb időn belül továbbítani kell.
47 E célok azonban nem járhatnak a védelemhez való jog bármilyen módon történő gyengítésével (a 44/2001 rendeletet illetően lásd megfelelően a C‑283/05. sz., ASML‑ügyben 2006. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑12041. o.] 24. pontját). E jog ugyanis, amely az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről szóló európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. §‑a által biztosított, a tisztességes eljáráshoz való jogból vezethető le, az általános jogelvek szerves részét képező alapvető jog, amelynek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja (lásd többek között a fent hivatkozott ASML‑ügyben hozott ítélet 26. pontját).
48 Törekedni kell tehát az eljárási iratok gyors és eredményes továbbításának a gondos igazságszolgáltatás érdekében szükséges célkitűzésének és a védelemhez való jog tiszteletben tartására irányuló célkitűzésnek az összehangolására többek között az 1348/2000 rendelet 8. cikkének, és különösen a kézbesítendő irat fogalmának értelmezése során, amikor az eljárást megindító iratról van szó, annak eldöntése érdekében, hogy az ilyen iratnak tartalmaznia kell‑e a bizonyító iratokat magukban foglaló mellékleteket.
49 Meg kell azonban állapítani, hogy az 1348/2000 rendelet célkitűzései önmagukban nem elegendőek az eljárást megindító irat fogalmának értelmezéséhez az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése keretében annak eldöntése végett, hogy az ilyen irat tartalmazhat‑e, vagy kötelezően tartalmaznia kell‑e mellékleteket. Nem teszik lehetővé annak megállapítását sem, hogy az eljárást megindító irat lefordítása az alperes védelemhez való jogának lényegi eleme‑e, aminek alapján megállapítható volna az e rendelet 8. cikke által előírt fordítási kötelezettség hatálya.
50 Az 1348/2000 rendelet értelmezése azonban nem választható el a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés fejlődésének kontextusától, amelybe e rendelet illeszkedik, és különösen a 44/2001 rendelettől, amely 26. cikkének (3) és (4) bekezdésében kifejezetten az 1348/2000 rendeletre utal.
51 Különböző rendelkezések ugyanis arra kötelezik a bírót, hogy mielőtt mulasztási ítéletet hoz, vagy bírósági határozatot ismer el, meggyőződjön arról, hogy az eljárást megindító iratot úgy kézbesítették‑e, hogy az tiszteletben tartotta a védelemhez való jogot (az alperes távollétével kapcsolatban lásd különösen az 1348/2000 rendelet 19. cikkének (1) bekezdését, a 44/2001 rendelet 26. cikkének (2) bekezdését és a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének második bekezdését, valamint a határozatok elismerésével kapcsolatban lásd különösen a 44/2001 rendelet 34. cikkének 2. pontját és a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontját).
52 Az 1348/2000 rendelet hatálybalépését megelőzően a tagállamok közötti kézbesítést vagy az 1965‑ös hágai egyezmény rendelkezései szerint foganatosították, amelyre visszautal a 44/2001 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése, és a Brüsszeli Egyezmény 20. cikkének harmadik bekezdése, vagy pedig a tagállamok közötti kétoldalú megállapodások alapján. Azonban sem a hágai egyezmény, sem e megállapodások többsége nem ír elő általános fordítási kötelezettséget minden kézbesítendő irat vonatkozásában, a nemzeti bíróságok tehát úgy tekintették, hogy a védelemhez való jog megfelelően biztosított azáltal, ha a kézbesített irat címzettje részére elegendő idő állt rendelkezésre ahhoz, hogy lefordíttassa ezt az iratot, és felkészüljön a védelmére.
53 Továbbá, maga az 1348/2000 rendelet nem szól arról, hogy az irat átvétele megtagadásának joga a fordítás hiánya miatt az említett rendelet 14. cikkében szereplő postai úton történő kézbesítés esetében is fennáll‑e. Ez utóbbi rendelkezés értelmezéséhez meg kell vizsgálni az Európai Unió tagállamaiban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló egyezményhez fűzött 1997. május 26‑i magyarázó jelentést (HL C 261., 1. o., a továbbiakban: 1997‑es egyezmény; magyarázó jelentés, 26. o.), amelyet az Európai Unió Tanácsa készített az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, és amelynek szövege jelentős hatást gyakorolt az 1348/2000 rendeletre (lásd e tekintetben a C‑443/03. sz. Leffler‑ügyben 2005. november 8‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑9611. o.] 47. pontját).
54 Az 1997‑es egyezménynek a postai kézbesítésről szóló 14. cikke (2) bekezdéséhez fűzött magyarázat szerint:
„E cikk megengedi a postai úton történő kézbesítést.”
A tagállamok azonban, a területükön lakóhellyel rendelkező címzettek védelmében meghatározhatják azokat a feltételeket, amelyek szerint e címzettek részére postai úton történő kézbesítés végezhető. Előírhatják például az ajánlott küldeményként történő kézbesítést, vagy az iratok fordítására vonatkozó egyezmény rendelkezéseinek alkalmazását.”
55 Egyes tagállamok, helyesen vagy helytelenül, úgy értelmezték az 1348/2000 rendelet 14. cikkének (1) bekezdését, hogy postai kézbesítés esetén nem áll fenn az irat lefordításának kötelezettsége, és e rendelet 14. cikkének (2) bekezdésében előírt lehetőségnek megfelelően szükségesnek tartották leszögezni, hogy nem engedik meg a bírósági iratok fordítás nélkül történő kézbesítését (lásd e tekintetben tagállamok 1348/2000 rendelet 23. cikke szerinti közleményét (HL 2001. C 151., 4. o.) és a tagállami közlemények első naprakésszé tételét (HL 2001. C 202., 10. o.).
56 Az 1965‑ös hágai egyezmény, az 1997‑es brüsszeli egyezmény, az 1348/2000 és a 44/2001 rendelet rendelkezéseiből, valamint az 1348/2000 rendelet 14. cikkének (2) bekezdése szerinti tagállami közleményekből az következik, hogy az e rendelkezések hatálya alá tartozó területeken sem a közösségi jogalkotó, sem a tagállamok nem tekintik az alperes védelemhez való joga gyakorlása nélkülözhetetlen elemének azt, hogy rendelkezésére álljon az eljárást megindító irat fordítása, hanem elegendőnek tekintik, hogy annak megfelelő idő áll rendelkezésére az irat lefordíttatására és védelmének előkészítésére.
57 A közösségi jogalkotó és a tagállamok ilyen választása ellentétes az alapvető jogoknak az EJEE által biztosított védelmével . Ezen egyezmény 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja ugyanis, amely szerint minden bűncselekménnyel vádolt személynek joga van többek között arra, hogy a legrövidebb időn belül tájékoztassák olyan nyelven, amelyet megért, és a legrészletesebb módon az ellene felhozott vád természetéről és indokairól, kizárólag büntetőügyekben alkalmazandó. Polgári és kereskedelmi ügyekben az EJEE egyetlen rendelkezése sem írja elő az eljárást megindító irat lefordítását.
58 Következésképpen, ha a közösségi jogalkotó úgy határozott, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikkével lehetővé teszi a címzett számára az irat átvételének megtagadását abban az esetben, ha az nincs lefordítva az átvevő tagállam egyik hivatalos nyelvére, vagy az áttevő tagállam olyan nyelvére, amelyet megért, ezt főleg annak érdekében tette, hogy egységesen meghatározható legyen, hogy a kézbesítés szakaszában kinek kell gondoskodnia az ilyen irat lefordításáról, és ki viseli ennek költségét.
59 Mivel a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének hatályával, és különösen az eljárást megindító irat lefordításának szükségességével kapcsolatos nemzetközi és közösségi jog vizsgálata lehetővé tette az 1348/2000 rendelet 8. cikke céljának meghatározását, ennek fényében kell megállapítani, hogy mit takar a kézbesítendő irat e 8. cikk szerinti fogalma abban az esetben, ha az eljárást megindító iratról van szó, valamint, hogy az ilyen irat magában foglalhatja‑e, illetve magában kell‑e foglalnia a bizonyító iratokból álló mellékletet.
60 Az 1348/2000 rendeletet egységes alkalmazása érdekében autonóm módon kell értelmezni (lásd a fent hivatkozott Leffler‑ügyben hozott ítélet 45. és 46. pontját). Ugyanez vonatkozik a 44/2001 rendeletre, és különösen „az eljárást megindító irat” fogalmára e rendelet 26. cikke és 34. cikkének 2. pontja, valamint a Brüsszeli Egyezmény megfelelő rendelkezéseinek értelmében.
61 A határozatok elismeréséről szóló Brüsszeli Egyezmény 27. cikke 2. pontjának értelmezése során a Bíróság oly módon határozta meg az e rendelkezés értelmében vett eljárást megindító, vagy azzal egyenértékű irat fogalmát, hogy az azt az iratot, vagy azokat az iratokat jelenti, amely vagy amelyek alperes részére szabályszerűen és megfelelő időben történő kézbesítése révén annak módjában áll a jogait érvényesíteni, mielőtt a kibocsátó tagállamban végrehajtható ítélet meghozatalára kerülne sor (e tekintetben lásd a C‑474/93. sz., Hengst Import ügyben 1995. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑2113. o.] 19. pontját).
62 A fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben a Bíróság azt is kimondta, hogy az eljárást megindító iratot az olasz bíróság által az olasz polgári perrendtartás 641. cikke alapján kibocsátott fizetési meghagyásnak („decreto ingiuntivo”) és a felperes kérelmet előterjesztő iratnak az együttese alkotja. E két irat együttes kézbesítésével veszi kezdetét ugyanis az a határidő, amely alatt az alperes ellentmondást terjeszthet elő. Másrészt pedig e határidő letelte előtt nem hozható a kérelmező javára végrehajtható határozat (a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet 20. pontja).
63 A Bíróság kifejtette, hogy a „decreto ingiuntivo” egy egyszerű formanyomtatvány, amelyet ahhoz, hogy érthető legyen, a kérelmet előterjesztő irattal együtt kell olvasni. Megfordítva, az alperes kizárólag a kérelmet előterjesztő irat kézbesítése alapján nem tudja eldönteni, hogy fel kell‑e készülnie a védekezésre, ugyanis a „decreto ingiuntivo” nélkül nincs tudomása arról, hogy a bíróság a kérelemnek helyt adott‑e, vagy elutasította azt. A „decreto ingiuntivo” és a kérelmet előterjesztő irat kettős kézbesítésének szükségességét ezen kívül az olasz polgári perrendtartás 641. cikke is megerősíti, amely szerint ezzel veszi kezdetét az eljárás (a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet 21. pontja).
64 Az eljárást megindító irat ezen autonóm fogalmából, ahogyan azt a Bíróság értelmezi, az következik, hogy az ilyen iratnak tartalmaznia kell – amennyiben ahhoz szervesen kapcsolódnak – mindazon dokumentumokat, amelyekből az alperes értesülhet a felperes keresetének tárgyáról és indokairól, valamint arról, hogy bírósági eljárás van folyamatban, amelynek keretében jogait vagy az adott eljárás során védekezve érvényesítheti, vagy, amint a fent hivatkozott Hengst Import ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben történt, az egyoldalú kereset alapján hozott határozat elleni fellebbezés benyújtásával.
65 Továbbá, amint az a jelen ítélet 43. pontjában szerepel, egyes nemzeti jogrendszerek szerint nem kötelező a bizonyító iratok csatolása a kérelemhez annak érdekében, hogy az eljárást megindító iratnak minősüljön, hanem megengedik azok önálló kézbesítését. Az ilyen iratok tehát nem tekintendők úgy, hogy azok az eljárást megindító irathoz szervesen kapcsolódnak, és elengedhetetlenül szükségesek ahhoz, hogy az alperes képes legyen megérteni a vele szemben benyújtott kérelmet, és azt, hogy a bírósági eljárás van folyamatban, hanem magától a kézbesítés tárgyától különböző, bizonyító szerepük van.
66 E tekintetben hasznos emlékeztetni arra, hogy a határozatok elismerésének a 44/2001 rendeletben előírt feltételei enyhébbek, mint a Brüsszeli Egyezményben szereplő feltételek.
67 E rendelet 34. cikkének 2. pontja ugyanis mellőzi az eljárást megindító irat szabályszerűségének feltételét, amelyet a Brüsszeli Egyezmény 27. cikkének 2. pontja előír, és a védelemhez való jog tényleges tiszteletben tartására helyezi a hangsúlyt, amelyet akkor tekint biztosítottnak, ha az alperes tudott a folyamatban lévő eljárásról, és lehetősége volt fellebbezni a vele szemben hozott határozat ellen (e tekintetben lásd a fent hivatkozott ASML‑ügyben hozott ítélet 20. és 21. pontját).
68 A 44/2001 rendeletnek a Brüsszeli Egyezményhez képest történt ilyen módosítása az eljárást megindító irat esetében alátámasztja a kézbesítendő irat fogalmának olyan értelmezését, amely szerint az ilyen iratnak minden lényeges információt tartalmaznia kell annak érdekében, hogy az alperes mindenekelőtt megérthesse, hogy bírósági eljárás van folyamatban, nem kell viszont tartalmaznia minden olyan bizonyító iratot, amelyek segítségével bizonyíthatóak a kérelem alapjául szolgáló különböző ténybeli és jogi körülmények.
69 A fenti megfontolásokból következik, hogy a kézbesítendő iratnak az 1348/2000 rendelet 8. cikke szerinti fogalma, amennyiben eljárást megindító iratról van szó, úgy értelmezendő, hogy a bizonyító iratok, amelyek kizárólag bizonyítékként szolgálnak, és szorosan nem kapcsolódnak a keresetlevélhez, mivel nem elengedhetetlenül szükségesek a felperes keresete tárgyának és indokainak megértéséhez, nem képezik a keresetlevél elválaszthatatlan részét.
70 Az irat fogalmának vizsgálata, amint az az EJEE‑ben, különösen annak a jelen ítéletben hivatkozott 6. cikke (3) bekezdésének a) pontjában szerepel, hasonló következtetés levonását teszi lehetővé büntetőügyekben. Az Emberi Jogok Európai Bírósága szerint ugyanis a vádiratnak lehetővé kell tennie, hogy a vádlott ne csak a vádemelés okáról, tehát a terhére rótt, a vádat megalapozó tényekről értesüljön, hanem részletesen megismerhesse e tények jogi minősítését is (lásd az EJEB, 1999. március 25‑i Pélissier és Sassi kontra Franciaország ítéletet, Ítéletek és Határozatok Tára 1999‑II., 51. §, valamint a 2006. december 19‑i Mattei kontra Franciaország ítéletet, 34043/02. szám, 34. §). Az ellenkezőjére következtetéssel, nem veszélyezteti a védelemhez való jogot önmagában az a tény, hogy a vádirat nem tartalmazza a vádlott terhére rótt tényeket bizonyító iratokat.
71 Az Emberi Jogok Európai Bírósága egyébként, a határozathozatal során tekintetbe véve az EJEE 6. cikke (3) bekezdésének a) pontját, amely elismeri a vádlott tolmács igénybevételéhez való jogát, kimondta, hogy e jog nem terjedhet ki minden okirati bizonyíték vagy az ügyiratban szereplő hivatalos irat írásbeli fordításának megkövetelésére (EJEB, 1989. december 9‑i, Kamasinski kontra Ausztria ítélet, Ítéletek és Határozatok Tára, A. sorozat, 168. szám, 74. §).
72 Márpedig, amint a jelen ítélet 57. pontjában szereplő megállapításból következik, a védelemhez való jog tiszteletben tartása a polgári és kereskedelmi ügyekben nem támaszt olyan szigorú követelményeket, mint büntető ügyekben.
73 Mindezekre tekintettel „a kézbesítendő iratnak” az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti fogalma, amennyiben eljárást megindító iratról van szó, úgy értelmezendő, hogy az azt az iratot, vagy azokat az iratokat jelenti, amely, vagy amelyek alperes részére megfelelő időben történő kézbesítése révén annak módjában áll a jogait érvényesíteni a kibocsátó tagállamban folyamatban lévő bírósági eljárás keretében. Az ilyen iratban egyértelműen szerepelnie kell a kereset tárgyának és indokainak, valamint a bíróság előtti megjelenésre történő felhívásnak, illetve a folyamatban lévő eljárás jellegétől függően a bíróság előtti fellebbezés lehetőségének. A kizárólag bizonyítékként szolgáló iratok, amelyek a kereset tárgyának és indokainak megértéséhez nem elengedhetetlenül szükségesek, nem képezik az eljárást megindító irat elválaszthatatlan részét az 1348/2000 rendelet értelmében.
74 Ez az értelmezés megfelel az 1348/2000 rendeletben foglalt, az iratok továbbításának korszerűsítésére és meggyorsítására irányuló célkitűzéseinek. A bizonyító iratokat lefordítása ugyanis hosszú időt vehet igénybe, míg erre a fordításra mindenesetre nincs szükség az áttevő tagállam bírósága előtt, ennek az államnak a nyelvén folyamatban lévő eljárásban.
75 A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az eljárást megindító irat tartalma olyan helyzetbe hozza‑e az alperest, hogy jogait a kibocsátó tagállamban érvényesíthesse, és különösen, hogy lehetővé teszi‑e számára, hogy értesüljön a vele szemben benyújtott kérelem tárgyáról és indokairól, valamint arról, hogy a bírósági eljárás van folyamatban.
76 Ha a nemzeti bíróság úgy véli, hogy ez a tartalom nem elegendő, mert egyes, a kereset szempontjából lényeges elemek a mellékletekben találhatók, a saját nemzeti eljárásjogának alkalmazásával kell törekednie a probléma megoldására, miközben, annak célját tiszteletben tartva, biztosítania kell az 1348/2000 rendelet teljes körű érvényesülését (e tekintetben lásd a fent hivatkozott Leffler‑ügyben hozott ítélet 69. pontját) az ügyben érintett különböző felek érdekei lehető legjobb védelmének szem előtt tartásával.
77 Az eljárást megindító irat készítőjének ezért meg lehetne adni azt a lehetőséget, hogy egy nélkülözhetetlen melléklet fordításának hiányát akként orvosolja, hogy azt az 1348/2000 rendeletben előírt szabályok szerint, és a lehető legrövidebb időn belül megküldi. Ami a fordítás megküldésének a kézbesítés időpontjára való hatásait illeti, azt a Bíróság álláspontja szerint analógia útján, a rendelet 9. cikkének (1) és (2) bekezdése által kidolgozott kettős időpont rendszerének mintájára kell meghatározni (a fent hivatkozott Leffler‑ügyben hozott ítélet 65–67. pontja) a felek érdekeinek megóvása végett.
78 Mindezekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kézbesítendő eljárást megindító irat címzettje nem tagadhatja meg ezen irat átvételét, ha az olyan helyzetbe hozza a címzettet, hogy jogait a kibocsátó tagállamban bírósági eljárás keretében érvényesítheti, abban az esetben, ha ez az irat olyan bizonyító iratokból álló mellékletet tartalmaz, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megszövegezésre, amelyet a címzett megért, hanem kizárólag bizonyítékként szolgáló iratok, és nem elengedhetetlenül szükségesek a felperes keresete tárgyának és indokainak megértéséhez. A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az eljárást megindító irat tartalma elegendő‑e ahhoz, hogy az alperes jogait érvényesíthesse, vagy pedig a feladó köteles orvosolni valamely nélkülözhetetlen melléklet fordításának hiányát.
79 Arra az esetre vonatkozó második kérdésével, ha az irat címzettje a mellékletek fordításának hiánya miatt megtagadhatja az átvételt, a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy úgy értelmezendő‑e az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja, hogy a kézbesített irat címzettje az áttevő tagállam nyelvét ezen rendelet értelmében már csak azért is „megérti”, mivel az üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében a kérelmezővel kötött szerződésben abban állapodott meg, hogy a levelezést az áttevő tagállam nyelvén folytatják. Az első kérdésre adott válasz keretében megfogalmazott fenntartásra tekintettel a második kérdésre válaszolni kell.
80 Annak megállapításához, hogy a kézbesített irat címzettje megérti‑e az áttevő tagállamnak azt a nyelvét, amelyen az iratot megszövegezték, a bíróságnak a felperes által e vonatkozásban elé terjesztett valamennyi ténykörülményt meg kell vizsgálnia.
81 Az észrevételt benyújtó felek álláspontja eltérő a tekintetben, hogy az irat címzettje, mivel aláírt egy, a kérdést előterjesztő bíróság által megjelölt nyelv használatára vonatkozó záradékot, úgy tekinthető‑e, mint aki megérti‑e az áttevő tagállam nyelvét.
82 A Grimshaw iroda szerint egyedül ő tudja eldönteni, hogy megérti‑e a kézbesített iratot. Az IHK Berlin ellentétes álláspontot képvisel, mely szerint ilyen záradék aláírása ennek a nyelvnek, mint a bírósági iratok kézbesítési nyelvének elfogadásával egyenértékű, ugyanúgy, ahogyan a választottbírósági kikötés érvényes a felek között.
83 Az észrevételeket benyújtó többi fél úgy véli, hogy egy ilyen záradékból nem vezethető le az irat nyelvének az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett ismerete, azonban erre utaló ténykörülményt jelent. A Weiss iroda, valamint a cseh és a szlovák kormány hangsúlyozza többek között, hogy a levelezéshez szükséges nyelvismeret mértéke nem azonos azzal, amely a védekezéshez szükséges egy bírósági eljárás esetén.
84 A Grimshaw iroda értelmezése elfogadhatatlan, mivel az a kézbesítés eredményességét az irat címzettjének akaratától teszi függővé.
85 Az IHK Berlin által javasolt értelmezés szintén nem fogadható el. Az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának hatékony érvényesülése érdekében ugyanis a hatáskörrel rendelkező bíróságnak kell vizsgálnia, hogy valóban teljesülnek‑e e rendelkezés feltételei. E tekintetben a levelezés és szerződés teljesítése során egy adott nyelv használatát kikötő záradék aláírása nem alapozhatja meg a megállapodás szerinti nyelv ismeretének vélelmét.
86 Úgy kell tekinteni azonban, hogy egy ilyen záradék aláírása a kézbesített irat nyelvének ismeretére utaló ténykörülményt jelent. Ez a ténykörülmény többet nyom a latban, ha a záradék nemcsak a felek közötti levelezésre vonatkozik, hanem a hatóságokkal és közintézményekkel folytatott levelezésre is. Megerősíthetik más ténykörülmények, például, ha az irat címzettje ténylegesen a kézbesített irat nyelvén folytatott levelezést, vagy ha az eredeti szerződésben olyan záradék szerepel, amely a felek közti jogvita esetén a kibocsátó tagállam bíróságainak hatáskörét írja elő, vagy azt, hogy a szerződésre e tagállam joga alkalmazandó.
87 Amint a Weiss iroda, valamint a cseh és a szlovák kormány hangsúlyozta, a levelezéshez szükséges nyelvismeret mértéke nem azonos azzal, amely a védekezéshez szükséges egy bírósági eljárás esetén. Olyan tényről van szó azonban, amelyet a bíróságnak figyelembe kell vennie, amikor azt vizsgálja, hogy a kézbesített irat címzettje képes‑e az iratot a jogai érvényesítéséhez szükséges mértékben megérteni. Az egyenértékűség elvének megfelelően a bíróságnak azt kell alapul vennie, ahogyan a kibocsátó tagállamban lakóhellyel rendelkező jogalany értheti az e tagállam nyelvén megszövegezett bírósági iratot.
88 A második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja úgy értelmezendő, hogy az a körülmény, hogy a kézbesített irat címzettje üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében a felperessel kötött szerződésben abban állapodott meg, hogy a levelezést az áttevő tagállam nyelvén folytatják, nem alapozza meg a megállapodás szerinti nyelv ismeretének vélelmét, hanem olyan ténykörülményt jelent, amelyet a bíróság figyelembe vehet annak vizsgálata során, hogy e címzett megérti‑e a kibocsátó tagállam nyelvét.
89 Arra az esetre vonatkozó harmadik kérdésével, ha a második kérdésre nemleges választ ad a Bíróság, a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy úgy kell‑e értelmezni az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdését, hogy a címzett e rendelkezésre való hivatkozással mindenesetre nem tagadhatja meg az irat olyan mellékleteinek átvételét, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megfogalmazásra, amelyet megért, akkor, ha üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést köt, és abban megállapodik arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.
90 A Bíróság által az első kérdésre adott válaszból következik, hogy megkövetelhető a kézbesített eljárást megindító irat egyes mellékleteinek lefordítása, ha ezen irat tartalma, amely lefordításra került, nem elegendő a kérelem tárgyának és indokainak megismeréséhez, és így annak lehetővé tételéhez, hogy az alperes jogait érvényesítse, mert a kérelem egyes lényeges elemei e mellékletekben találhatók.
91 Nincs szükség azonban ilyen fordításra, ha a ténybeli körülmények arra utalnak, hogy az eljárást megindító irat címzettje ismeri e mellékletek tartalmát. Ez a helyzet akkor, ha ő a szerzőjük, vagy feltételezhető, hogy megérti azok tartalmát, például mivel üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést köt, és abban megállapodik arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.
92 A harmadik kérdésre ezért azt a választ kell adni, hogy az 1348/2000 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése úgy értelmezendő, hogy a kézbesített, eljárást megindító irat címzettje e rendelkezésre való hivatkozással semmiképpen sem tagadhatja meg az irat olyan mellékleteinek átvételét, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megfogalmazásra, amelyet megért, akkor, ha üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést köt, és abban megállapodik arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.
1) A polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 2000. május 29‑i 1348/2000/EK tanácsi rendelet 8. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kézbesítendő eljárást megindító irat címzettje nem tagadhatja meg ezen irat átvételét, ha az olyan helyzetbe hozza a címzettet, hogy jogait a kibocsátó tagállamban bírósági eljárás keretében érvényesítheti, abban az esetben, ha ez az irat olyan bizonyító iratokból álló mellékletet tartalmaz, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megszövegezésre, amelyet a címzett megért, hanem kizárólag bizonyítékként szolgáló iratok, és nem elengedhetetlenül szükségesek a felperes keresete tárgyának és indokainak megértéséhez.
A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az eljárást megindító irat tartalma elegendő‑e ahhoz, hogy az alperes jogait érvényesíthesse, vagy pedig a feladó köteles orvosolni valamely nélkülözhetetlen melléklet fordításának hiányát.
2) Az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a körülmény, hogy a kézbesített irat címzettje üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében a felperessel kötött szerződésben abban állapodott meg, hogy a levelezést az áttevő tagállam nyelvén folytatják, nem alapozza meg a megállapodás szerinti nyelv ismeretének vélelmét, hanem olyan ténykörülményt jelent, amelyet a bíróság figyelembe vehet annak vizsgálata során, hogy a címzett megérti‑e az áttevő tagállam nyelvét.
3) Az 1348/2000 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a kézbesített, eljárást megindító irat címzettje e rendelkezésre való hivatkozással mindenesetre nem tagadhatja meg az irat olyan mellékleteinek átvételét, amelyek nem az átvevő tagállam nyelvén vagy az áttevő tagállam olyan nyelvén kerültek megfogalmazásra, amelyet megért, akkor, ha üzletszerű tevékenységének gyakorlása körében szerződést köt, és abban megállapodik arról, hogy a levelezés az áttevő tagállam nyelvén történik, és ha a továbbított mellékletek egyrészt e levelezésre vonatkoznak, másrészt a megállapodás szerinti nyelven kerültek megszövegezésre.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság