text:
13. Egy ítélet margójára - A Hunvald-ügy
Sz. Zsolt újságíró ítélete - 2012.03.27.
2012.04.25. 18:33 Hunvaldugy
Címkék: magyar nemzet ítélet hunvald sz.zsolt személyes adattal való visszaélés
Mint ahogy azt a Népszava korábban már megírta, 2012. március 27-én a Pesti Központi Kerületi Bíróságon megtartott nyilvános tárgyaláson elítélték a Magyar Nemzet újságíróját, Sz. Zsoltot.
A bíróság személyes adattal való visszaélésben találta bűnösnek, és két év próbaidőre bocsátotta.
Hunvald György 2010. november 17-én tett feljelentést személyes adattal való visszaélés bűncselekménye miatt Sz. Zsolttal és ismeretlen elkövetőkkel szemben, mely szerint Sz. Zsolt egy folyamatban levő büntetőügyben titkos adatszerzés során rögzített és később a büntetőeljárásban felhasznált dokumentumokból idézett, az érintettek hozzájárulása nélkül.
2011. február 24-én a rendőrség a nyomozást megszüntette, és azzal zárták le az ügyet, hogy nem történt adatkezelés. A politikus ekkor Jóri András adatvédelmi biztoshoz fordult, aki másképpen látta ezt. Utóbb - Hunvald panaszára - az ügyészség is elismerte, hogy adatkezelés történt, de nem tartotta indokoltnak a nyomozás folytatását, mondván: ezzel nem érte komoly érdeksérelem Hunvaldot. Az elutasító határozatot Hunvald György és jogi képviselője 2011. július 25-én vették kézhez és törvényes határidőn belül vádindítványt terjesztettek elő.
Sz. Zsolt a Magyar Nemzet újságírójaként a Hunvald György és társai elleni büntetőeljárás ideje alatt, az iratismertetést követő időszakban, az eljárás során ismeretlenül maradt személytől hozzájutott a titkos adatszerzés során rögzített és később nyílttá tett több száz oldalnyi dokumentumhoz. A Magyar Nemzet 2010. november 15-én és 16-án megjelent számában a titkos adatszerzés során rögzített telefonbeszélgetésekről készült dokumentumokból idézeteket közölt, amelyekben név szerint került megjelölésre – több más személy mellett – Hunvald György. A közölt idézetek újságírói cikk részeként jelentek meg mindkét lapszámban, amely cikkel elemezték a közölt részleteket, és azt kiegészítették további, a nyomozati iratokból származó információkkal.
Sz. Zsolt vádlott a bíróság előtt nem ismerte el büntetőjogi felelősségét, úgy nyilatkozott, hogy ezek nem személyes, hanem közérdekű adatok voltak. Arra hivatkozott, hogy ezek a dokumentumok a Hunvald György ellen folyó büntetőeljárásban az elsőfokú bíróság előtt is felhasználásra kerültek. Sz. Zsolt azt is elmondta, hogy szerinte újságíróként az a feladata, hogy a közvéleményt tájékoztassa minden olyan ügyben, ahol közpénzről, vagy a választott vezetők munkájáról van szó. Bírói kérdésre válaszolva kijelentette, hogy a dokumentum-részletekben ugyan valóban nincs közvetlenül közpénzről szó, de mivel ez Magyarország legnagyobb önkormányzati korrupciós ügye volt, ezért a közvéleményt erről tájékoztatni kellett.
Egyúttal a vádlott a pótmagánvádló személyes bosszújának tartotta az ügyet. Elmondta azt is – hogy szerinte – a sértettet semmilyen hátrány nem érte, mert köztudomású volt, hogy büntetőeljárás folyik ellene, a „fél sajtó” ezzel foglalkozott, és – állítása szerint – már az is köztudott volt, hogy titkos adatszerzés volt folyamatban Hunvald Györggyel szemben. Így azért sem érhette joghátrány a sértettet, mert az elsőfokú bírósági ítéletre az nyilvánvalóan nem volt befolyással.
A bíróság azonban tévesnek ítélte a vádlott és védője azon állítását, mely szerint a cikkekben szereplő adatok közérdekűek lettek volna. A bíróság azt az érvelést sem fogadta el, miszerint Hunvald György korábban polgármester volt, ezért a vele szemben hivatali tevékenysége kapcsán indult büntetőeljárás adatai közérdekű adatok, különösen, hogy azok a bírósági iratok részét képezték.
Ugyancsak tévesnek ítélték a védelem azon hivatkozását, hogy közérdeket szolgált a vádlott tevékenysége, mert a bűncselekmény felfedése közérdek. A vádlott ugyanis bűncselekményt nem fedett fel, egy, már folyamatban levő büntetőeljárásban szereplő személyes adatokat hozott csak nyilvánosságra, méghozzá nem tisztázott válogatási elvek alapján.
A vádlott magatartása a bíróság megítélése szerint jelentős érdeksérelmet okozott a sértettnek. Megállapítható volt ugyanis, hogy a vádbeli cikkekben közölték először azt a tényt, hogy Hunvald Györggyel szemben titkos adatszerzés volt folyamatban, így a vádlott volt az, aki ezt az adatot a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tette. Az is megállapítható a már említett cikkekből, hogy a titkos adatszerzést tartalmazó több száz oldalas dokumentum olyan elvek alapján került rendszerezésre, nyilvánosságra hozatalra, amely megállapíthatóan bűncselekményeket elkövető személyként mutatja be a sértettet, aki ráadásul a bűncselekmények miatti nyomozást megpróbálja megakadályozni.
Hunvald György ellen a személyes adatok rendszerezésekor és nyilvánosságra hozatalakor büntetőeljárás volt folyamatban, és a vádemelést követően kerültek nyilvánosságra ezek a személyes adatok. Ez azt is jelenti, hogy Hunvald Györgyöt ebben az időpontban ártatlannak kellet tekinteni, mert őt büntető bíróság jogerős határozatával nem mondta ki bűnösnek.
Ezt alapul véve, az egyik legolvasottabb napilapban személyes adatokat nyilvánosságra hozni, amelyek mellé írt cikk a vádiratra hivatkozva a nyomozás további, kizárólag a sértettre vonatkozó hátrányos részleteit közli, egyértelműen alkalmas arra, hogy a társadalomban olyan megítélést alakítson ki a sértettről – még azelőtt, hogy a bíróság jogerősen döntött volna – amelynek az az eredménye, hogy őt visszavonhatatlanul bűncselekményeket elkövető személyként tartsa nyilván. Mindezt úgy, hogy a nyilvánosságra hozatal időpontjában nem volt tudható, hogy büntető bíróság bármikor is meg fogja-e állapítani jogerősen a büntetőjogi felelősségét.
A bíróság általánosságban rögzítette, hogy a sajtó nem alakíthatja ki, nem állapíthatja meg, de nem is befolyásolhatja azt a jogi mércét, hogy személyes adattal való visszaélés kapcsán mit kell jelentős érdeksérelem okozásának tekinteni. Így a bíróság nem fogadta el a vádlottnak azt a hivatkozását, miszerint a Hunvald György ellen folyamatban levő büntetőeljárásról már úgyis tudott mindenki, mert szinte az egész magyar sajtó foglakozott az üggyel, így a közölt tényekkel már nem lehetett neki jelentős érdeksérelmet okozni.
A bíróság szerint: „ezen érvelés elfogadása azt jelentené, hogy ha valakiről jogerős elítélése előtt minél több alkalommal megjelenik a személyes adatait is tartalmazó hír, akkor javára nem lehetne megállapítani a jelentős érdeksérelmet. Ilyen eljárást egyrészt a törvény nem tartalmaz, másrészt elfogadása alapvetően ellentétes lenne a büntetőjog által védeni kívánt jogtárgy érdekeivel.”
A bíróság tévesnek tartotta azt az állítást is, miszerint jelentős érdeksérelem akkor következett volna be, ha az elsőfokú bíróságot az időközben meghozott ítélete meghozatalában a vádbeli cikk megjelenése befolyásolta volna. Nyilvánvaló az, hogy a bíróság ítéletét nem a sajtóban megjelenő, a sajtó által választott elvek alapján szerkesztett cikkekre alapítja, így a cikk tartalma annak „jelentős érdeksérelemre való képessége” és az elsőfokú ítéletének tartalma között semmilyen összefüggés nincsen.
https://hunvaldugy.blog.hu/api/trackback/id/tr824473293

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Hatékonyabb és gyorsabb ítélkezést ígér az új polgári perrendtartás
A javaslat – a Polgári Törvénykönyvhöz hasonlóan – az egyes jogintézmények és szakaszok keresését megkönnyítő címeket tartalmaz. Szerkezete jól áttekinthető, nyelvezete közérthetőbb. Értelmező rendelkezéseiben – a jelenlegi törvénytől eltérően – meghatározza az ellenkérelem-változtatás, a személyi állapot, valamint a vagyonjogi per fogalmát.
Figyelemmel arra, hogy a kormány önálló közigazgatási bíróságok létrehozására és ezek eljárási szabályait tartalmazó közigazgatási perrendtartás elfogadására vonatkozó törvényjavaslattal él, a javaslat a közigazgatási perek szabályait nem tartalmazza. Ugyanakkor a közigazgatási és „polgári” ügyekben eljáró bíróságok viszonyát több szabályban rendezi. A bírósági útra tartozó ügyekben – eltérő szabályok hiányában – főszabályként írja elő a polgári perrendtartás alkalmazását, ami nem zárja ki, hogy a törvényalkotó egyes speciális esetekre (például választott bíráskodás, közigazgatási jogviták) külön eljárási szabályokat alkosson. Ha közigazgatási ügyekben eljáró bíróság a saját hatáskörét állapítja meg, döntése a „polgári” bíróságot köti. Ha közigazgatási ügyben eljáró bíróság előtt az ügy folyamatban van és a közigazgatási ügyben eljáró bíróság a saját hatáskörének hiányát nem állapítja meg, a polgári peres eljárást meg kell szüntetni. A közhatalom gyakorlásával okozott kárigény elbírálása a polgári ügyben eljáró bíróság hatáskörébe tartozik, ugyanakkor a polgári ügyben eljáró bíróságot nem csupán köti a közigazgatási ügyben eljáró bíróság döntése, hanem a közigazgatási ügyben eljáró bíróság közigazgatási tevékenység jogszerűségének kérdésében hozott döntése előfeltétele a kárigény érvényesíthetőségének.
Koncepcionális változás, hogy a javaslat az elsőfokú eljárás szabályait főszabályként a törvényszékekre állapítja meg és ehhez képest a speciális szabályokat a járásbíróságokra vonatkozó előírások tartalmazzák. Változatlanul a járásbíróság hatáskörébe tartoznak azok a vagyonjogi perek, amelyek pertárgyértéke nem határozható meg, vagy a harmincmillió forintot nem haladja meg. Ugyanakkor több, jelenleg törvényszéki hatáskörbe tartozó per járásbírósági hatáskörbe kerül. A kizárólag a sérelemdíj és a személyiségi jogok megsértéséből eredő kártérítési igény jelenleg törvényszéki hatáskörbe tartozik, a javaslat ezeket a pereket értékhatártól függően telepíti a járásbíróság, illetve törvényszék hatáskörébe. A jelenleg értékhatártól függetlenül törvényszéki hatáskörbe telepített nemzetközi árufuvarozással és szállítmányozással kapcsolatos perek a javaslat szerint a belföldi fuvarozással kapcsolatos perekkel azonos elbírálásban részesülnek, ezért értékhatártól függően kerülhetnek a járásbíróság, illetve törvényszék hatáskörébe. A tisztességtelen kikötésekkel kapcsolatos kifogás járásbírósági, vagy törvényszéki elbírálása az érvénytelenségi perekkel azonos elbírálás szerint ugyancsak értékhatártól függ.
A vállalkozás és fogyasztó közötti szerződésből eredő perek illetékességi szabályait a javaslat a fogyasztó javára változtatja meg. Amennyiben vállalkozás kíván fogyasztóval szembeni igényt érvényesíteni, az alperes lakóhelye szerinti bíróság a kizárólagosan illetékes. A fogyasztónak a vállalkozással szemben fennálló, szerződéses jogviszonyból származó igénye érvényesítése iránti per tekintetében a Pp. vagylagos illetékességi okot vezet be, azaz a fogyasztó a saját, vagy az alperes vállalkozás lakóhelye (székhelye) szerint illetékes bíróságot választhatja.
Jogi képviselet a járásbíróság előtti eljárásban nem minden esetben kötelező. Ennek ellensúlyozásaként a javaslat a jogi képviselő nélkül eljáró fél részére az alapiratok – keresetlevél, viszontkereset-levél, beszámítást tartalmazó irat és írásbeli ellenkérelem – benyújtásához formanyomtatvány alkalmazását teszi kötelezővé. Az alapiratok tartalma, valamint egyéb kérelmek az illetékes bíróságon szóban is előadhatóak.
A javaslat legfőbb újítása az osztott perszerkezet bevezetése, amely a per elhúzására alkalmas beadványok – keresetváltoztatás, előkészítő iratok, bizonyítási indítványok – előterjesztésének gátat szab. Az eljárás két – perfelvételi valamint tárgyalási – szakban zajlik. A perfelvételi szakban kerül sor a jogvita tartalmának meghatározására: kötelező a kérelem írásbeli előterjesztése, amely szigorú határidők megtartása mellett keresetlevél, ellenkérelem, válaszirat, viszontválasz beadására korlátozódik. Az írásbeli kérelem elmulasztása bírósági meghagyás kibocsátásával jár. Az írásbeli előkészítést követően kerül sor a perfelvételi tárgyalásra, amelyen rögzülnek a felek tényállításai, bizonyítási indítványai. A perfelvételi tárgyaláson a felek jelenléte – szankciók terhe mellett – kötelező. A perfelvételi szak lezárását követően főszabály szerint előterjesztés nem tehető, a késedelmesen előterjesztés hivatalból nem vehető figyelembe. Beavatkozásra, perbehívásra ugyancsak a perfelvételi szakban kerülhet sor, ezt követően csak abban az esetben, ha a beavatkozó vagy a perbehívott igazolja, hogy a perről önhibáján kívül értesült késve. A perfelvételi szak lezárását követően kerül sor az érdemi tárgyalásra, amelynek időpontját a bíróság kitűzi, vagy az adott ügy elbírálhatóságától függően nyomban megtart.
A pertársaság mellett két új jogintézmény segíti a kollektív igényérvényesítést. A közérdekű pert azok a személyek vagy szervezetek kezdeményezhetik, akiket az adott jogviszonyra vonatkozó anyagi jogszabály (például egy általános szerződési feltételeket megtámadó személyek köre) jogosít fel a perindításra, vagy a perindítás joga az adott szervezet közhatalmi jogosítványából következik (például ügyészség, közigazgatási szerv). Legalább tíz felperes egy vagy több olyan jogát, amely tartalmában azonos valamennyi felperes vonatkozásában (reprezentatív jog), társult per formájában érvényesítheti, ha a reprezentatív jogot megalapozó tények érdemben valamennyi felperes vonatkozásában azonosak és a társult pert a bíróság engedélyezi. Társult per csak fogyasztói szerződésből eredő követelés érvényesítése céljából vagy munkaügyi perben indítható. A társult per megindítása előtt a jogosultaknak írásban társult perlési szerződést kell kötniük, mely szerződés tartalmi követelményeit a javaslat részletesen tartalmazza.
A bizonyítás szabályai közül a legszembetűnőbb módon a szakértői bizonyítás szabályai újulnak meg: a szakértő – jelenlegi törvényben szabályozott – kirendelése mellett a bizonyító fél megbízása alapján, magánszakértőként is igénybe vehető. A bizonyítás más eljárásban kirendelt szakértő szakvéleményével is megtörténhet. Ugyanakkor a szakértőkkel szembeni követelmény, hogy az igazságügyi szakértőkről szóló törvényben előírtaknak megfeleljenek, tehát nem lehet sem kirendelt, sem magánszakértő bárki, aki az adott kérdés eldöntéséhez szükséges szakértelemmel rendelkezik. A szakértő igénybevételének további korlátja, hogy – a perelhúzás megakadályozása okán – a háromféle út egyszerre nem vehető igénybe.
A javaslat újításként vezeti be az állítási szükséghelyzetet, amelynek lényege, hogy a fél önhibáján kívül nem rendelkezik az érvényesítendő jogát alátámasztó valamennyi tény ismeretével, miközben az ellenfele ezen információk birtokában van, csak ezt nem áll érdekében feltárni. Ha az ellenfél nem valószínűsíti az állítás ellenkezőjét és a tényállítás tekintetében a bíróságnak kételye nem merül fel, a szükséghelyzettel érintett állítást a bíróság valósnak fogadhatja el. Ehhez hasonló a bizonyítási szükséghelyzet, amelyben a fél valószínűsíti, hogy a bizonyítási indítványához nélkülözhetetlen adatokkal kizárólag az ellenérdekű fél rendelkezik, és igazolja, hogy az ezek megszerzéséhez szükséges intézkedéseket megtette, a tényállítás bizonyítása számára nem lehetséges, de az ellenérdekű féltől elvárható az állított tények fenn nem állásának a bizonyítása, vagy a bizonyítás sikerességét az ellenérdekű fél neki felróhatóan hiúsította meg, és mindezek ellenkezőjét az ellenérdekű fél nem valószínűsíti.
A javaslat szabályozza a más eljárásban felvett bizonyítási eszköz felhasználását, továbbá főszabályként kimondja a jogsértő bizonyíték felhasználhatóságának tilalmát.
A javaslat hatékonyabbá kívánja tenni a perorvoslatokat annak figyelembe vételével, hogy a jogorvoslathoz való jog és a perelhúzás tilalma egyszerre érvényesülhessen. Lehetővé válik, hogy a fellebbező fél – az ítélet megváltoztatása nélkül – kizárólag hatályon kívül helyezést kérhessen. A másodfokú bíróság a fellebbezést főszabály szerint tárgyaláson kívül bírálja el és csak a felek kérelmére tart tárgyalást.
A javaslat szerint az új polgári perrendtartásról szóló törvény 2018. január 1-én lép hatályba, tehát több mint egy éve van a jogásztársadalomnak arra, hogy az új szabályok alkalmazására felkészülhessen. Az új Pp-nek nincs rögtöni hatálya, vagyis a hatályba lépését megelőzően indult perekben nem alkalmazható. A 2018. január 1-én indult perekben a jelenleg hatályos Pp-t kell alkalmazni, vagyis – a Ptk. alkalmazásához hasonlóan – a régi és az új perrendtartás még több éven keresztül él egymás mellett. Egyetlen példa: Egy 10 millió forint perértékű nemzetközi szállítmányozási per, amennyiben azt 2018. január 1. előtt megindítják, a jelenleg hatályos Pp. szerint értékhatártól függetlenül törvényszéki hatáskörbe tartozik. Ugyanez a per 2018. január 1-től kezdődően a szigorúbb eljárási szabályokat tartalmazó új Pp. hatálya alá tartozik, melyből eredően a perben első fokon a járásbíróság ítélkezhet.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Az új Ptk. cselekvőképességre vonatkozó szabályairól – interjú Makai Katalin kúriai bíróval | Új Ptk. – az új Polgári Törvénykönyv és Kommentár | Új Ptk. – az új Polgári Törvénykönyv és Kommentár
Interjúk Az új Ptk. cselekvőképességre vonatkozó szabályairól – interjú Makai Katalin kúriai bíróval
„…súlyának megfelelő terjedelemmel szerepel a törvénykönyvben ez a jogterület.” (Makai Katalin)
1975-ben cum laude minősítéssel végzett az ELTE Állam- és Jogtudományi Karán. 1979-ben nevezték ki bíróvá, a II., XI-XII. kerületi Bíróságon, majd jogutódjánál, a Budai Központi Kerületi Bíróságon családjogi pereket tárgyalt. 1984 márciusától 2006 júniusáig az Igazságügyi Minisztériumban dolgozott berendelt bíróként, a Civilisztikai és Gazdasági Kodifikációs Főosztály főosztályvezető-helyetteseként a Magánjogi Osztályt vezette. A Minisztériumban kodifikációval foglalkozott a családjog, illetve a társasági jog és cégjog területén. Évekig tanított családjogot az ELTE Jogi Továbbképző Intézetében, az utóbbi tizenöt évben a Jogi Szakvizsga Bizottság tagja.
2006. június 1. óta a Legfelsőbb Bíróság, illetve a Kúria polgári ügyszakos bírója, elsősorban családjogi tárgyú pereket tárgyal. Tagja volt a dr. Vékás Lajos professzor által vezetett, az új Polgári Törvénykönyv kodifikációjára alakult szakértői körnek.
Számos tanulmány, illetve könyv társszerzője: Kézikönyv a tartásdíjról (KJK 1991), A társasági jog és a cégjog kommentárja (HVG-ORAC 2004, szerkesztő: Sárközy Tamás), Társasági törvény, cégtörvény 2006 -2009 (HVG-ORAC 2006, szerkesztő: Sárközy Tamás), A családjog kézikönyve (HVG-ORAC 1997, 2007, szerkesztő: dr. Kőrös András), A Polgári perrendtartás magyarázata, ezen belül a házassági perek, az apasági és a származás megállapítása iránti egyéb perek és a gondnokság alá helyezés (Complex 2010, szerkesztő: Németh János – Kiss Daisy), Polgári jog – Az új Ptk magyarázata (HVG-ORAC 2013, főszerkesztő: Petrik Ferenc).
Az új Ptk.-nak Az ember mint jogalany címet viselő Második Könyve és a családjogról szóló Negyedik Könyve kommentálásában vettem részt. A cselekvőképességre vonatkozó szabályokat Körös Andrással közösen ismertetjük, a családjogon belül pedig a szülői felügyeletről írtam.
A kezdetektől az új Ptk. kodifikációjának részese lehettem a családjogi területen. A cselekvőképesség, gondnokság újraszabályozásával pedig akkor kezdtem foglalkozni, amikor a hatályba nem lépett 2009. évi CXX. törvény után újra indult a törvényelőkészítő munka ebben a tárgykörben is. E területeken korábban bíróként, majd később az igazságügyi tárcához beosztott bíróként dolgoztam, majd a Legfelsőbb Bíróságon, illetve a Kúrián találkoztam a két jogterület gyakorlati problémáival.
Az emberre vonatkozó szabályozás rendszere és tartalma mennyiben változott? A jogképesség és a cselekvőképesség szabályozása egyaránt módosult?
A szabályozás szerkezete annyiban változott, hogy a jogképességre, annak kezdetére vonatkozó rendelkezéseket közvetlenül követi a jogképesség megszűnését illető szabályozás, és ezután szól a törvény a cselekvőképességről.
A jogképesség rendje kiforrott, alig változott a szabályozás. Minden ember jogképes: jogai és kötelezettségei lehetnek. Abban sincs változás, hogy a magzat emberi voltával az új Ptk. sem foglalkozik, ez nem feladata ennek a törvénykönyvnek. A magzati jogok védelmét viszont továbbra is biztosítja polgári jogi szempontból: ha érdekei védelme miatt szükséges (például ha érdekellentét áll fenn a magzat és a szülő között) a gyámhatóság gyámot rendel a magzat számára.
A cselekvőképességre vonatkozó szabályozás viszont szerkezetében és tartalmában jelentősen módosult. Eddig „be volt szorítva” néhány §-ba, most viszont súlyának megfelelő terjedelemmel szerepel a törvénykönyvben ez a jogterület. A cselekvőképesség ugyanis kihat a Ptk. összes többi könyvére is: minden jogviszonynál alapvető kérdés, hogy tud-e önállóan és érvényesen nyilatkozni az abban érintett jogalany.
Abban nincs változás, hogy más cselekvőképességi szabályok szükségesek a kiskorúak és nagykorúak esetében, sőt a két szabálycsoport még jobban szétvált, nagymértékben differenciálódtak a szabályok. Kiskorúaknál ugyanis a korral egyre több jog biztosítása indokolt, és a nagykorúság eléréséig vagyonának megőrzése a cél. A nagykorúnál sajnos általában ellenkező a tendencia: az életkorral csökkenhet a cselekvőképesség, amikor az érintett érdekeinek védelme, megfelelő életminőségének szolgálata szükséges. A legfontosabb változások ezért a nagykorúak cselekvőképességének szabályozásánál történtek. A cselekvőképesség nagyobb fokú korlátozására csak akkor kerülhet sor, ha az enyhébb fokozattal a belátási képességében korlátozott személy jogainak védelme nem érhető el. Ennek megfelelően a törvény a cselekvőképesség részleges, ügycsoportonkénti, illetve teljes korlátozására ad lehetőséget. Megjelenik két új jogintézmény is: a cselekvőképességet nem érintő, támogatott döntéshozatal, illetve az ún. előzetes jognyilatkozat tételének lehetősége.
Fennmarad-e a cselekvőképesség általános korlátozásának lehetősége és a Ptk. 14. § (6) bekezdésében példálódzóan meghatározott kilenc ügycsoport, amelyben a gondnokolt cselekvőképessége korlátozható?
Az alapelv a szükségesség és arányosság követelményének betartása a korlátozások során. A főszabály ezért az, hogy az érintett nagykorúak védelme érdekében a cselekvőképességet csak egy vagy több ügycsoportban korlátozhatja a bíróság ítélete, megszűnt a cselekvőképesség általános korlátozásának lehetősége.
A másik változás, hogy a belátási képesség korlátozottságát minden érintett esetében annyira egyedinek tekinti a törvény, hogy példálódzó felsorolást sem tartalmaz a lehetséges ügycsoportokról. A bírói gyakorlat már eddig is kialakított más, a törvényi példák között nem szereplő ügycsoportokat. Ilyen például az úgynevezett „perlekedési tébolyban” szenvedők esete, akiket az „ügycsoportos” cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezés az önálló bírósághoz, hatósághoz fordulásban akadályoz.
A korábbiaknál részletesebben, egyénre szabottan kell meghatározni azon ügyek körét, ahol a cselekvőképesség korlátozása szükséges. A bírónak a döntését indokolnia kell, nem elegendő olyan, általános jellegű rendelkezés, hogy a korlátozás a személyi vagy a vagyoni ügyekre terjed ki. Amely ügycsoportban nem korlátozták az adott személyt, arra nézve teljes a cselekvőképessége. Így már általános jelleggel nem igaz, hogy a gondnok a gondnokolt vagyonkezelője és törvényes képviselője. Lehet ugyanis, hogy csak olyan ügycsoportra vonatkozik korlátozás, ami nem vagyoni ügyeket érint, így a gondnok a gondnokoltnak nem lesz vagyonkezelője, viszont ugyanakkor legalább egy – az ítéletben meghatározott – ügycsoportban törvényes képviselőjeként jár el.
Tartalmazza az új Ptk. a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezés lehetőségét? Milyen szabályok vonatkoznak a cselekvőképtelenekre?
Cselekvőképtelen, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége – mentális zavara következtében – tartósan, teljes körűen hiányzik, tehát képtelen akár csak minimális szinten is felmérni a saját helyzetét, érdekeit. De önmagában még ez a szituáció sem teszi feltétlenül szükségessé – az új törvényi szóhasználattal – a cselekvőképesség teljes korlátozását. (Megszűnt a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezés.) Ehhez figyelembe kell venni személyi körülményeit, családi kapcsolatait is. Például ha az érintett személynek nincs olyan ügye, ami indokolttá tenné a gondnokság alá helyezés általi védelmét, mert nincs ingatlana, egyéb értékes ingósága, minimális jövedelme van csak, ezért nem merül fel olyan jogügylet, amely szükségessé tenné egy gondnok eljárását. Az adott családi, társadalmi kapcsolat is lehet olyan közeg, amely teljesen kompenzálhatja a belátási képesség hiányát. Számos esetben az idős, demenciában szenvedő személy nem rendelkezik ugyan belátási képességgel, de olyan támogató család veszi körül, ami az érintett állapotát kompenzálja. Előfordult olyan eset, amikor az orvos szakértő megállapította a súlyos mentális zavart, cselekvőképtelenséget a 80 év feletti személynél, aki már nem tudta a saját korát, az aktuális dátumot stb., de az elmondta, hogy családja körében biztonságban érzi magát. Ebben az esetben nem volt szükség a gondnokság alá helyezésre.
Az új Ptk. egyértelművé teszi, hogy ha lehetséges, akkor más eszközökkel – a cselekvőképesség korlátozása nélkül – kell biztosítani az érintett személy jogainak védelmét (például támogatott döntéshozatallal). Ha ez nem elegendő, akkor kerülhet arra sor, hogy a meghatározott ügycsoportokban korlátozza a bíróság a cselekvőképességét. Abban az esetben pedig, ha valakinek a belátási képessége tartósan és teljes körűen hiányzik, és egyéni körülményei, családi és társadalmi kapcsolatai ezt teszik szükségessé, akkor a bíróság cselekvőképességét teljesen korlátozza, de kizárólag akkor, ha a cselekvőképesség érintetlenül hagyásával vagy részleges korlátozásával jogai védelme nem biztosítható. Ez tehát az ultima ráció, a végső és kivételes megoldás.
Nem változott ugyanakkor a gondnokság alá helyezés nélküli cselekvőképtelen állapot szabályozása. Annak a személynek a jognyilatkozata az új Ptk. alapján is semmis, aki a nyilatkozattételkor olyan állapotban volt (például kábítószer hatására), hogy az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége teljesen hiányzott. (Kivétel ez alól, ha tartalma és körülményei miatt cselekvőképessége esetén is indokolt lett volna a nyilatkozat megtétele.)
Az eljárási szabályok, illetve a kapcsolódó Ptk-beli rendelkezések mennyiben változtak?
A gondnokság alá helyezés eljárási szabályait nem a Ptk., hanem Pp. tartalmazza továbbra is. Ez egy ún. különleges eljárás, amelynek során a bíró személyesen győződik meg az érintett személy állapotáról, a gondnokság alá helyezés szükségességéről. Az érintett személy önrendelkezési jogát messzemenően biztosítani kell, tehát minden esetben meg kell hallgatni.
Részben bővül, részben szűkül ugyanakkor azok köre, akik a bíróságtól kérhetik a gondnokság alá helyezést. Kezdeményezheti ezt általános jelleggel az élettárs, míg a hatályos szabályozás csak a bejegyzett élettársat jogosítja fel erre. A házastárs viszont csak akkor fordulhat a bírósághoz, ha együtt él házastársával, akinek gondnokság alá helyezését kezdeményezi. Korábban a különélő házastárs is a bírósághoz fordulhatott, ami esetenként visszaélésszerű joggyakorlást jelentett.
Elsősorban bírói vagy orvos szakértői kérdés a gondnokság alá helyezés? Hogyan épülnek egymásra a döntési folyamat elemei?
Az első mondatot az elmeorvos szakértő mondja ki ezekben az ügyekben, akit minden perben ki kell rendelni. Neki kell nyilatkoznia arról, hogy az adott személy esetében a mentális zavar megállapítható-e, és az milyen jellegű, mértékű. Nem helyettesítheti ezt a szakvéleményt orvosi igazolás, nem elég, ha rendelkezésre áll a háziorvos véleménye, kórházi zárójelentés, járóbeteg kezelőlap stb.
Előfeltétel tehát ez az orvos szakértői vélemény, de önmagában nem elegendő. Az ugyanis nem orvosi kérdés, hogy az adott személy ügyei viteléhez belátási képessége ennek következtében csökkent-e vagy hiányzik-e, és ezért kell-e korlátozni a cselekvőképességét. A bíró nem mérlegeli felül az orvos véleményét, hanem más aspektusból nézi az esetet: milyen ügyei és körülményei vannak az érintettnek, és azokra figyelemmel jogai védelme érdekében szükséges-e a jogkorlátozás, amit a gondnokság alá helyezés jelent, vagy más, az önrendelkezési jogát kevésbé érintő megoldás is elegendő. Ha szükségesnek ítéli a korlátozást, akkor dönt arról, hogy mely ügycsoportban vagy ügycsoportokban van arra szükség, illetve ha nem lát más megoldást, akkor a cselekvőképesség teljes korlátozását rendeli el.
Mennyiben végleges ez a döntés? Mikor kerülhet sor felülvizsgálatra?
Pozitív változás is bekövetkezhet az érintett személy állapotában, de sajnos negatív is lehetséges. Így elképzelhető, hogy a teljes korlátozás helyett elegendő egy vagy több ügycsoportra vonatkozó korlátozó gondnokság alá helyezés, a cselekvőképességet részlegesen korlátozó gondnokságon belül más ügycsoport, ügycsoportok meghatározása vagy a cselekvőképességet nem érintő támogatott döntéshozatal igénybevétele, de ezek a folyamatok ellenkező előjellel is bekövetkezhetnek.
A felülvizsgálatnak két útja van: a gondnokolt maga, önállóan kérheti a gondnokság alá helyezés módosítását vagy megszüntetését, de kezdeményezheti ezt vele együtt élő házastársa, az élettársa, egyenesági rokona, testvére vagy a gondnok, a gyámhatóság és az ügyész is, ha javulást vagy romlást tapasztalnak a gondnokolt mentális állapotában vagy körülményeiben. A másik út egy, a törvény által előírt automatizmus: a gyámhatóságnak a bíróság ítéletében meghatározott idő elteltével kötelező megindítania a felülvizsgálati eljárást. A cselekvőképesség részleges korlátozása esetén ez az időtartam legfeljebb öt év lehet, a teljes korlátozásnál pedig tíz év. A bíróság az eset körülményei alapján dönti el, hogy mennyi időn belül kell ismét foglalkozni a gondnokság alá helyezés fenntartásának szükségességével. Garanciális kérdés, hogy a korábbi szabályozással szemben a teljes korlátozásnál is legkésőbb tízévente felül kell vizsgálni a gondnokság alá helyezést, az érintett személy meghallgatása és újabb szakértői vizsgálata alapján.
A támogatott döntéshozatal új jogintézménye mikor, hogyan alkalmazható, és mennyiben érinti a cselekvőképességet?
Az új Ptk.-ban jelzésszerűen, csak néhány rendelkezés erejéig jelenik meg az úgynevezett támogatott döntéshozatal. Ez a jogintézmény a mentális zavar korai stádiuma vagy enyhe foka esetén a cselekvőképesség korlátozása helyett alkalmazható. A támogatott döntéshozatal – amint erre a szabályozás címe is utal („IX. Cím A cselekvőképességet nem érintő támogatott döntéshozatal”) nem érinti a cselekvőképességet. Ha valaki azt érzi, hogy bonyolultabb ügyek egyedüli intézése kockázatos a számára, a gyámhatósághoz fordulhat, és igénybe veheti egy támogató segítségét a számára nem vagy nehezen áttekinthető ügyekben.
A másik lehetőség, ha a bíróság észleli a gondnokság alá helyezési perben, hogy enyhe mentális zavar áll fenn. Amennyiben arra a következtetésre jut, hogy segítségre van szükség, de jogi korlátozás nélkül, akkor elutasítja a gondnokság alá helyezés iránti keresetet, és a gyámhatósággal közli határozatát. A gyámhatóság ebben az esetben is az érintettel egyetértésben dönt a támogató kijelöléséről. A differenciált, egyénre szabott támogatás igénye már korábban is felmerült. Volt olyan eset, amikor a gondokság alá helyezési perben az érintett maga mondta el, hogy például a banki ügyintézésben problémái vannak, ezzel kapcsolatban segítséget szívesen elfogadna, de más területen nem szorul rá, és kifejezetten tiltakozott a gondnokság alá helyezése ellen. Korábban azonban támogató kirendelésére nem volt lehetőség.
A gyámhatóság és a bíróság fogja kialakítani ennek a jogintézménynek a gyakorlatát. Így a támogatott döntéshozatal egymásra épülő rendszerré válhat a gondnokság alá helyezéssel, illetve amellett is működhet. Ez utóbbi úgy képzelhető el, hogy egyes ügycsoportokban a gondnokolt cselekvőképessége korlátozott, így gondnok segítségére szorul, más ügycsoportokban nincs korlátozás, de támogatót vesz igénybe, egyéb területeken pedig képes önállóan intézni ügyeit.
A másik új jogintézmény az előzetes jognyilatkozat, amelyhez hasonló található az egészségügyi törvényben. Ki és milyen feltételekkel alkalmazhatja ezt a lehetőséget?
Valóban részben az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény szolgált mintául, amelynek alapján például a cselekvőképes beteg közokiratban, teljes bizonyító erejű magánokiratban vagy – írásképtelensége esetén – két tanú együttes jelenlétében megtett nyilatkozattal megnevezheti azt a cselekvőképes személyt, aki esetleges cselekvőképtelensége esetén jogosult helyette az orvosi ellátás visszautasításának jogát gyakorolni.
Sokak félelme, hogy egy betegség miatt olyan kiszolgáltatott állapotba kerülhetnek, hogy saját ügyeik intézésére nem lesz ráhatásuk. Megnyugtató lehet számunkra, az önrendelkezési jogot bővíti, hogy amikor még teljesen cselekvőképesek, akkor közokiratban, ügyvéd által ellenjegyzett magánokiratban vagy gyámhatóság előtt előzetes jognyilatkozatot tehetnek, amelyben megnevezhetik, kit javasolnak gondnokul vagy kit zárnak ki a lehetséges gondnokok köréből. Erre lényegében a régi Ptk. is lehetőséget biztosított. Új elem, hogy az előzetes jognyilatkozatot tevő meghatározhatja azt is, hogy egyes személyes és vagyoni ügyeiben a gondnok milyen módon járjon el. Rendelkezhet például arról, hogy betegsége előrehaladtával hogyan gondoskodjanak róla. Például megjelölheti azt az intézményt, ahol élni szeretne, vagy éppen kijelentheti, hogy az az elvárása, miszerint mindvégig az otthonában gondoskodjanak róla.
Az előzetes jognyilatkozatot be kell majd jegyezni az előzetes jognyilatkozatok nyilvántartásába, de ennek elmaradása a nyilatkozat érvényességét nem érinti. Ha a bíróság a későbbiekben az előzetes jognyilatkozatot tevőt cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezi, akkor elrendeli az előzetes jognyilatkozat alkalmazását (feltéve, hogy tudomást szerez róla, mivel a nyilvántartásban szerepel), kivéve, ha ez a gondnokság alá helyezett személy érdekeivel kifejezetten ellentétes lenne vagy a gondnokként megnevezett személy az előzetes jognyilatkozatban foglaltak teljesítését nem vállalja, vagy vele szemben kizáró ok áll fenn.
Van-e még jogalkotási feladat ezen a jogterületen?
Néhány jogszabály meghozatalára, illetve módosítására még szükség van. Így szükséges a támogatott döntéshozatal részletes törvényi szabályozása, valamint az előzetes jognyilatkozat módosításra irányuló bírósági eljárás részleteinek kidolgozása, illetve a nyilvántartásra vonatkozó szabályok megalkotása.
Számos ponton a bírói gyakorlat épült be az új Ptk.-ba. A Legfelsőbb Bíróság és a Kúria által kifejtett elvek érvényesülnek például az orvosi és bírói mérlegelést igénylő kérdések elhatárolásánál és egymásra épülésénél, illetve, hogy a gondnokságra vonatkozó döntéseket, azt, hogy miért az adott ügycsoportban indokolt korlátozni a cselekvőképességet, részletesen indokolni kell. A Kommentár felhívja a figyelmet a bírói gyakorlat vonatkozó elvi jelentőségű döntéseire, azok indokolására, így a normaszöveg és a magyarázatok együttolvasását javaslom.
Az interjú 2013. szeptember 2-án került publikálásra.
Címkék: cselekvőképesség, gondnokság, jogképesség, Makai Katalin, új Polgári Törvénykönyv, új Ptk.
Előző bejegyzésTörök Gábor: A gazdasági társaságok közös szabályai (GJ, 2013/7-8., 3-9. o.)
Következő bejegyzésVerebics János: A csendes társaság polgári jogi természetéhez (GJ, 2013/7-8., 38-44. o.)
Könyvajánló Polgári Jogi Hírek	● 2017. 03. 22. | Fellélegezhetnek a vezető tisztségviselők (arsboni.hu)

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Kúria