text:
⭐1945. ÁPRILIS 4. Major Tibor: A FELSZABADULÁS MESÉJE. Colin Jordan: ADOLF HITLER, AZ IDÔVEL SZEMBESZÁLLÓ EMBER (3. oldal)
1945. ÁPRILIS 4. Major Tibor: A FELSZABADULÁS MESÉJE. Colin Jordan: ADOLF HITLER, AZ IDÔVEL SZEMBESZÁLLÓ EMBER (3. oldal)
Download "1945. ÁPRILIS 4. Major Tibor: A FELSZABADULÁS MESÉJE. Colin Jordan: ADOLF HITLER, AZ IDÔVEL SZEMBESZÁLLÓ EMBER (3. oldal)"
András Benedek Balog
1 47. ÉVFOLYAM 4. SZÁM ÁPRILIS ÁRA: 280 Ft Colin Jordan: ADOLF HITLER, AZ IDÔVEL SZEMBESZÁLLÓ EMBER (3. oldal) A NEMZETVEZETÔ KIHALLGATÁSA IV. RÉSZ 4. oldal LÉON DEGRELLE: NYÍLT LEVÉL A PÁPÁHOZ 6. oldal MARK WEBER: AZ ELTITKOLT TÖRTÉNET 8. oldal TUDÓS-TAKÁCS JÁNOS: HITLER ÉS A NÉMET IFJÚSÁG 14. oldal Major Tibor: ÁPRILIS 4. A FELSZABADULÁS MESÉJE április negyedike volt az a nap, amelyen beteljesedett történelmünk legszomorúbb pillanata, az ezeréves Magyarország területébôl nem maradt egy talpalatnyi sem. Megszállott ország lettünk! Ez az alapvetô tény, ez a mérce, ez a nyers igazság. Minden más hazug mese. A hazugság a felszabadulásról csupán takargatása, elkendôzése, ennek a nyers igazságnak. Hatvanhárom év után csak a hazaárulók beszélhetnek felszabadulásról, azok, akik ilyen vagy olyan okból a szovjet hadsereget mint felszabadítót várták. Az orosz volt az ellenség, az országhódító zsidó is, aki az oroszokat várta, az orosz felszabadításért imádkozott, azért szurkolt. Magyarország volt az egyetlen olyan állam, ahol nem voltak sem zsidó, sem más tömegsírok, és ahol 1944 nyarán zsidókat bújtattak, éppen úgy, mint késôbb, 1945 tavaszán, amikor is a vörös hadsereg és a felheccelt külvárosok népe elôl német katonákat bújtattak. Ezt a népet, a lelke mélyéig emberi és az emberi fájdalmak iránt megértést viselô népet rángatják a zsidók még napjainkban is a vádlottak padjára, a legbitangabb és legaljasabb vádakkal illetve. A Zsidó Világkongresszus is megállapította, 1944-ben Magyarország volt az egyetlen, ahol a német megszállás idôpontjáig a zsidóság a zsidótörvények ellenére, sem vagyonában, sem pedig életében nem szenvedett nagyobb sérelmeket még az oda menekült zsidóság sem. (Szélesi Jenô: Hitler döntött Newark, oldal.) Nem beszélhetünk felszabadulásról és felszabadítókról, mert a szovjet hatalom nem a felszabadítás, hanem a hódítás szándékával jött hadseregével a magyarok országába. A felszabadulás elsô zûrzavarában nem okozott különösebb gondot, hogy Európa közepén, a magyarok földjén megkérgesedett keze a kommunista hóhérnak a sok akasztástól. A felszabadulás hazug mesevilágába tartozik a Szovjetunió Állami Honvédelmi Bizottságának október 27-i határozata is, amely arra kötelezte a II. Ukrán Front Katonai Tanácsát, hogy világosítsa fel a magyar lakosságot, hogy: Az orosz hadsereg Magyarország területére nem azzal a céllal lépett, hogy valamilyen részét elcsatolja vagy a fennálló rendszert megváltoztassa, hanem csupán a katonai szükségszerûség miatt. Nem mint hódító lépett be, hanem, mint a magyar nép felszabadítója a fasiszta német iga alól olvasható a Szovjetunió Külpolitikája a Honvédô Háború éveiben c. kötetben. (Moszkva, 1946) A Szovjetunió felszabadító küldetésének sikeres propagandája ugyanolyan nagy jelentôségû volt a külföldi lakosság körében írta L. A. Zseleznyev: Háború és ideológiai harc c. munkájában mint a szovjet katonák humánus viselkedése és tapintatos viszonyuk az általuk felszabadított országokban a helyi hagyományokhoz, szokásokhoz, erkölcsökhöz. Ennek a felszabadulásnak a legtragikusabb korszaka 63 évvel ezelôtt kezdôdött, amikor az intelligens vörös horda elözönlötte hazánk egész területét. A részeg bolsevista emberállatok gyilkoltak, raboltak, égettek. A legázolt magyar anyák és gyermeklányok lelket tépô iszonyatos sikolyától visszhangzott a táj. Aki április 4-ét felszabadulásnak nevezi, az sem erkölcsileg, sem politikailag nem beszámítható. Ahogy a szovjet hadsereg közelgett, futótûzként terjedt a hír, hogy válogatás nélkül erôszakolják meg a serdületlen lányokat és a nagyanya korban levô asszonyokat. A kommunista horda felszabadító harca a legvadabbnak tûnô nyilas rémhírt is szomorúan igazolta. Az országdúlást követô hónapokban és években a Magyarországon bemutatkozó szifiliszes ázsiai csorda visszataszító látványt nyújtott mind brutalitása miatt, mind pedig azért, mert egy primitív politikai rendszer alattvalóinak képét tárta az ország elé. Vannak idôk, amikor nem lehet alkudozni, és vannak ellenfelek, akikkel nem lehet a betartott megegyezés reményében tárgyalásokat folytatni. Moszkva csak idônyerés végett tárgyalt Horthy küldötteivel. E tárgyalások hosszú távra semmit sem jelentettek. Gróf Teleki Pál fia mint e gyászos küldöttség egyik tagja, a semmit nem jelentô megállapodás után így kiáltott fel: úgy érzem magam, mintha új Pusztaszer alakulásánál volnék jelen. A lelkes ifjú grófot azután a debreceni kormányban megtették kultuszminiszternek, hogy rövid hónapokig tartó semmittevés után éppen úgy a süllyesztôbe küldjék, mint a muszkavezetô nemzetáruló bizottság többi tagját. A felszabadulás meséjébôl a gyakorlatban a hódító hatalom ostorcsapása lett. Semmivel sem nyújtott jobb képet, semmivel sem viselkedett különbül a vörös söpredék nyomában megjelenô magyarországi kommunista párt. A kommunista pártnak Magyarországon nem voltak gyökerei, szervezetei, a zsidó országhódítókon kívül nem volt számottevô tagsága, csábítással és fenyegetéssel, rettegés keltésével, onnan szerzett tagokat, ahonnan tudott és úgy, ahogy lehetett. Az állam hivatalos rendôrsége lett a félelem és rettegés megteremtésének eszköze. A nagyüzemben mûködô népbíróságok naponta küldték halálba áldozataikat. Az ország népét megtizedelték. Honvédô katonák, tudósok, költôk, politikusok és diákok ezreit akasztották. A kommunista hatalomátvétel nem a magyarság gyökereibôl táplálkozó forradalom, hanem részben az országtól idegen népség, részben pedig egy külföldi nagyhatalom szuronyaira támaszkodó kisebbség erôszakos akciója volt. Negyvenezer magyart gyilkoltak meg között, hamis ürüggyel és átlátszó jogcímeken félmilliótól vonták meg a szavazati jogot, mert az ország ellen fôbenjáró bûnöket követtek el. Félmilliót hurcoltak Szibériába, mert az országot védték és félmilliót kergettek a hazátlanságba, mert egyszerû hivatalnokok, katonák, újságírók, parasztok, írók, munkások voltak. Annak ellenére, hogy a Szovjetunió u2 2. oldal április u az 1945-ös választásokon megnyilvánuló népakaratot erôszakos nyomással és rafinált módszerekkel megsemmisítette, az elsô esztendôkben látszólag nem avatkozott a magyar belügyekbe, arról viszont gondoskodott, hogy a végrehajtó hatalom a Moszkvából hazatért kommunista vezetôk kezében összpontosuljon. A magyar moszkoviták munkáját igen megkönnyítette az a nem is másod-, hanem harmadosztályú társaság, amely bármilyen koalícióra és együttmûködésre hajlandó volt. Kellô történelmi távlatból nézve az eseményeket, világossá válnak azok az indítóokok, amelyek 1945-tôl 1950-ig az akkori magyar politikai élet arculatát meghatározták. Tisztán áll elôttünk annak a szellemileg és politikailag gyönge társaságnak a mûködése, amely a vesztett háború után a felszabadulás meséjét hangoztatva, szinte tárt karokkal vetette magát a felszabadító vörös hadsereg karjaiba. Ezeken a tényeken semmit sem változtatnak azok az önigazoló és a régi bûnöket feledtetni kívánó emlékiratok, amelyeknek szerzôi annakidején együtt haladtak a moszkovita szálláscsinálókkal. Sehonnaiak voltak, akik az ország háborús küzdelmét valamilyen formában szabotálták és felelôsséget vállaltak az ellenséges megszállás alá jutott ország politikai irányításában. Ôk voltak a judeobolsevizmus szálláscsinálói, akiket nemzetirtó munkájuk elvégzése után kifacsart citromként hajítottak el ben, írja önvallomásában Nagy Ferenc, már együtt meneteltek a szociáldemokratákkal, közös titkos üléseket tartottak ban a kisgazdák aláírták a németekkel való szakításról szóló jegyzôkönyvet, s ettôl kezdve olvasható Baráth Tibor: A külföldi magyarság ideológiája c. történelempolitikai tanulmányában a Tildy körüli kis csoport a szovjet megszállás elôérzetében tudatosan kereste a kommunistákkal való szövetkezést. Tildy Zoltán volt az elsô nemzeti oldalról jött politikus, aki lélekben kommunista kollaboránssá lett október végén megtörtént Kállai Gyula és Bajcsy-Zsilinszky Endre között az a megbeszélés, amelynek értelmében megvalósult a kisgazda-kommunista paktum, s így immár mind a két kimondottan marxista párt az egymás között már korábban paktumot kötött szocdempárt és kommunista párt a független Kisgazda Párt háta mögé bújva végezhette országfelforgató tevékenységét. Létrejött tehát a magyarországi marxista népfront, és fedôszervéül a Független Kisgazda Párt szolgált. Egy vonalba felsorakozva a marxistákkal várták tehát a keresztény nemzeti és demokratikus programmal választott pártvezérek az ázsiai hordát. Az 1945-ös tisztának, szabadnak és igaznak mondott választásokból a németekkel való kollaborálás, a fasiszta beállítottság vagy a rokonság címén oly nagy tömegeket zártak ki, hogy azok semmiképpen sem tekinthetôk a népakaratnyilvánításnak. E törvény kizárta a nemzeti akaratnyilvánításból a jobboldali pártokat. Nem szavazhatott sok ezer hadifogoly és a vörös áradat elôl külföldre menekült tömeg. Kétségbevonhatatlan, hogy a szabad választásokat orosz parancsra a Kun Béláék bukása után Moszkvában képzett szovjet állampolgárságú zsidó emigránsok irányították. Pedig a Kisgazda Párt a választás elôtt nem osztálymandátumot kapott, hanem nemzeti megbízatást, amely az ország bolsevizálásának feltartóztatását kívánta. A történelem döntötte el, hogy szabotálok, árulok vagy egyszerûen ostoba emberek voltak-e a kisgazda vezérek. A tehetetlen és szellemileg alacsony színvonalon álló félpolgárok és félemberek hazaárulása jellemzi ezt a korszakot. Nem akarjuk mentegetni az örökre elsüllyedt Horthyrendszer hátrányait, de nem szabad együtt üvöltözni azokkal a nemzetárulókkal, akik azt állítják, hogy a Horthy-rendszer a terror és az elnyomatás birodalma volt. Akármit mondottak is a Nagy Ferencek és a Tildy Zoltánok a kis trianoni Magyarország becsülettel állta meg helyét Európában. A választási eredmény dacára a magyar polgári gondolat, a demokratikus államszemlélet érvényesülése hajótörést szenvedett. A szovjetorosz államfelfogás világnézeti ellenzékiséget a saját országában nem tûr meg. Az általa megszállva tartott Magyarországon pedig a bolsevizmusba vezetô átmenetként a hatalmat egy törpe választási kisebbségnek juttatta, s ezzel a választók akarata ellenére az ország bolsevizálásának kaput nyitott. A személyes szabadság, szólásjog, a sajtószabadság és az egyesülési jog kezelése a szovjetorosz államfelforgatást tükrözte vissza. Annak, hogy a régi alkotmányos világ hamvaiból ne támadhasson fel, a kormány úgy kívánt gátat vetni, hogy e világ elképzelt vagy elképzelhetô vezetôinek a háborús bûnös gyûjtônevet adományozta. A többi a hírhedt népbíróság dolga A Mindszenty-per pillanataiban a magyar nép fölötti uralomnak már egészen nyíltan zsidó arca van, ugyanúgy mint 1919 elhamarkodott proletárdiktatúrájában kegyetlen telén majd félmillió magyar vette kezébe a vándorbotot. Bujdosnia kellett és takargatnia múltját, hogy elkerülje a Szovjettel szövetséges gyôztes hatalmak fogdmegjeinek, himlermártoni kopóinak éberségét és elvegyüljön a szürke névtelenségben. Minden nap félnie kellett, hogy visszaviszik Hazájába, ahol akkor már azok a koalíciós nagyferencek voltak az urak, akik ebben az idôben Rákosi Mátyásékkal együtt hirdették, hogy minden más népnél keményebben büntették meg háborús bûnöseinket. Magyarország elnökévé elôlépett Tildy Zoltánnak, az egykori szeghalmi papnak elfáradtak az ujjai a benyújtott kegyelmi kérvények elutasítását jóváhagyó akták aláírása miatt. Mennyi vád, rágalom és aljasság ölelte körül a második világháború utolsó magyar eseményeit és azok szereplôit. A rágalmak, nemtelen vádaskodások és ítélkezések még ma is tartanak. Éppen most jelent meg a Magyar Fórum február 14. számában Csurka István: Üzenetek Voltegyszerbôl c. népbírósági ítélkezése. Idézzünk az ítélkezésbôl: Bárdossy László miniszterelnököt pedig, elsôként, mint a legértelmesebbet és mint a magyar értelmiséget leghívebben reprezentálót, a legképzettebbet kivégezték. Szálasi Ferencet is, és több fôvezérét, akik október 15-e után német segítséggel, puccsal átvették a hatalmat és folytatták a már kilátástalanná és értelmetlenné vált háborút, csak Bárdossy után akasztották fel. Ôk és velük több magas rangú katonatiszt megszegték a kormányzónak tett esküjüket, aki fegyverletételt parancsolt nekik. Szálasit és garnitúráját természetesen nem soroljuk a történelmi vezetôosztály értékes emberei közé, ôk megérdemelték a sorsukat, de Bárdossy László perújrafelvételét mi, a MIÉP adtuk be kiváló tanulmányírók közremûködését és munkásságát felhasználva a Legfôbb Ügyészségnek. Kérelmünket visszautasították. Szálasi Ferenc a Hungarista Eszme megalkotója a magyarság számára célt jelölt és utat mutatott, keresztény valláserkölcsi alapon álló nemzeti és szociális program megvalósításáért dolgozott. Majd becsületes érzésû, igaz magyar munkatársaival, akiknek a hôsiség és a mártírium fenségesen ragyogó glóriája jutott, megakadályozta a Haza elárulását. Megkérdezhetnénk Csurka Istvántól, hogy a magyar értékek megmentése, a vörös vihar elöl nyugatra szállított magyar menekültek és honvédségi alakulatok megóvása a bolsevista pokol rémségeitôl miért nem sorolhatóak a hôsi cselekedetek és fegyvertények közé? Pirul az ember arca, amikor egy író a magyarországi zsidóság térhódítását ostromolva, állításait a nyilasok gyalázásával próbálja falazni. Azok a mártírjaink, akik elindultak a Golgotára, hogy megváltsák a magyar nemzetet, csak egyetemes nemzeti célokat láttak. Pártkülönbség nem is lehetett közöttük, hiszen világosan látta bárki, hogy a világnézeti ellenség szemében egyenlô bûnös volt valamennyi. Ez a világnézeti ellenség határozta meg írta M. Katona Mária 1958-ban a Hungarista Tájékoztatóban hogy azok a pártok, amelyekbôl a mártírok kikerültek, mind útjában állottak. Szálasi, Bárdossy, Imrédy, Kassai, Rajniss és a többi vértanú hosszú sora. Egyformán az örök nemzetért haltak meg! A hôsiség fogalmát ne akarja megváltoztatni az elfogult ember értéktelen véleménye, mert a Haza szent földjéért kiontott következetes jobboldal vére éppen olyan értékkel bír, mint a közép vagy jobbközép hôsi áldozata. Ez a keresztény és magyar hitvallás! Markó Ferenc, a Nyugati Magyarság januári számában megjelent naplótöredékében mint a Nyilaskeresztes Párt esztergomi pártszolgálatának vezetôje Esztergom elsô szovjet megszállása utáni elsô napjainak emlékeit írta meg: a hercegprímás magához kérette a pártszolgálat vezetôjét, hogy maga köszönje meg a fegyveres nemzetszolgálat alakulatainak a katolikus papság érdekében tett felelôsségteljes intézkedéseit. Ilyenek voltak a nyilas csôcselék rosszemlékû kísérletezései. A felszabadulásról szóló mesének, a hazugságnak és a tudatos ferdítésnek olyan magasiskoláját olvashatjuk a hazai magyar sajtóban, hogy szinte alig hiszünk a szemünknek. Az ember nem is tudja, hogy min csodálkozzék jobban: a szemtelen felszabadulási mesén vagy azon a bosszantó pökhendiségen, amely olyan ostobának tartja a magyar népet, amely el is hiszi mindazt, amit az országhódító sajtó tálal neki. A zsidó szellemi taposómalom tovább is ôrli az ostoba és átlátszó hazugságok kifogyhatatlan ocsúját. Sulyok Dezsô az Imrédy-per népügyésze, Imrédy Béla hóhéra 1958-ban a New York-i Petôfi Kör egyik vitaestjén a következô kijelentést tette: Vegyék tudomásul, hogy Budapest ös védelmet az októberi szabadságharc rehabilitálta, mert a kettô teljesen azonos volt. Mindkettô irracionális is volt, de ha az 56-os szabadságharc jogosultságát elismerjük és felmagasztaljuk, ami helyes, akkor tudomásul kell venni, hogy ez igazolta a ös koalíciós Szálasi-kormány küzdelmét. Akkor is, most is a bolsevizmus és a Szovjet ellen folyt a harc Sulyok Dezsô teljesen szembefordult önmagával, hiszen Nagy Ferenccel élükön azok a volt kollaboránsok, akik eddig a felszabadulást emlegették, annakidején a szovjet megszállást ünnepelték, és a Szovjet elleni harc megtorlásaként kivégeztették Bárdossyt, Imrédyt, Sztójayt és Szálasi Nemzetvezetôvel az élen kormányának több tagját, ájuldozva hallgatták Szabadságról, felszabadulásról beszélni ott, ahol az Aprók, Münnichek, Rákosi Mátyások, Révészek a magyar néptôl idegen diktatúrák rabszolgaságában tartottak 10 millió magyart, égbe kiáltó hazugság. Ismeretlen költô MEGHALNI LEHET Testvér tudom, hogy kínoz a sorsod Kevés a kenyér, s tüzelni a fa S öregszünk, párolog erônk Mint virág kelyhébôl az illata És mégis bíztatlak, várlak, hívlak Kiáltó szóval vagy hallgatag: Meghalni lehet, de ebben a harcban Elfáradni Testvér nem szabad! Te tudod-e harc miért tombol? A fajtánk fekszik halálos ágyon S minket rendelt annak az Úr Aki küzdjön, aki megváltson, Mi vagyunk a mentség Testvér Két karunkból erô árad Csak mi tehetjük, hogy Hazánk újra éljen, Mi tehetünk csak csodákat, Mert csodákat csak a hívô tehet, A hívô lélek, a konok akarat: Meghalni lehet, de ebben a harcban Elfáradni Testvér nem szabad! Szorítsd össze, ha fáj: az öklöd Csikorogjon a felsíró fogad Lógjon rajtad az utolsó rongyod S az éhség marja a gyomrod, Tarts ki Testvér a mindenségit, Ez az egy mentség maradt: Meghalni lehet, de ebben a harcban Elfáradni Testvér nem szabad! Én nem fáradok! De néha-néha Lelkemre ül a kétkedés, Megfürdök gondolatban a Rába vizében, Vad érverés robog át rajtam, S konok leszek! Megtörölközöm a mosolyokban, Melyeket rám csillogó tiszta szemekbôl A magyarok hitébôl fontam, Felöltöm az anyák álmából szôtt Gyémánt-aranybojtos ruhát S mint a mesék királya, hôse, Rohanok elôre új harcok utján S a távolból, mint erdôzúgás Zeng utánam egy akarat: Meghalni lehet, de ebben a harcban Elfáradni Testvér nem szabad! 19583 2008. április 3. oldal Colin Jordan: ADOLF HITLER, AZ IDÔVEL SZEMBESZÁLLÓ EMBER (Colin Jordan ismert brit nemzetiszocialista író és kommentátor. Lincoln Rockwell-lel együtt egyik alapítója a Nemzetiszocialisták Világszövetségének.) Száztizenkilenc esztendôvel ezelôtt, negyedik hónapjának 20. napján, kevéssel este 6 óra után egy igen jelentôs esemény történt Ausztriának egy kicsiny, mindaddig jelentéktelen, határmenti városában. Ezen a napon született Braunauban egy hasonlóképpen jelentéktelen csecsemô, aki magában hordta azt a képességet, hogy az idôvel szembeszálló férfivá váljék. Ezzel azt akarjuk mondani, hogy vele született képessége volt, hogy olyan emberré legyen, aki egy teljes megfiatalodást hozó folyamat segítségével megszakítja kora dekadenciájának egész trendjét, és így egy új korszakot iktasson közbe az egyes korszakok élet-halál körforgásán belül. Késôbb, tizenéveskénti linzi élete során történt ahogy életszerûen leírta gyermekkori barátja, August Kubizek (The Young Hitler I knew, 1954, Allan Wingate Kiadó, London, VIII. fejezet), hogy a Freinberg csúcsán, a csillagokkal való bensôséges érintkezésének éjjelén, az ég feltárta elôtte élete titkát, és Adolf Hitler felismerte magában az idôvel szembeszálló embert. Ettôl kezdve olyan valaki volt, akit megszállva tartott rendeltetésének hajtóereje, és ez vitte a magasabb szintû észlelés területére. Ez mutatkozik meg hipnotikus erejû szemének rendkívüli ragyogásában és ellenállhatatlan szavainak rendkívüli hangszínében. E képesség erejénél fogva ô több lett, mint egy átlagos megjelenésû ember. Ezért volt képes csodálatosan mozgósítani a degenerált demokrácia alatt sínylôdô, legyôzött nemzet elégedetlenségét, útnak indítva az induláskor egy maroknyi embert. Ennek lett az eredménye, hogy az egyre nagyobb gyûléseken, tagságon és a nép támogatásán keresztül olyan erôvé vált, amely át tudta venni a hatalmat az állam fölött, létrehozta a nemzeti akarat földrengésszerû megnyilatkozását a nürnbergi pártnapokon, ezt az akaratot megvalósította az egész történelem legnépszerûbb rendszerében, és közel, nagyon közel jutott ahhoz, hogy elérje a végsô célt: a fehér ember biztonságához szükséges világhatalmat. Ami itt a leginkább szembeszökô, az nem az, hogy oly sok, oly hosszú életû és oly messzire menô teljesítményt sikerült elérnie, hanem az, hogy kísérletének sem azelôtt, sem azután nem volt párja az egész világon. Messze felülmúlva minden csupán politikus személyiséget, Hitler próféta és pap is volt, ugyanakkor mûvész is, akinek mûvészete a legmagasabb rendû formában, az emberfelettiségre való törekvésben rejlett. Ez volt a korszak dekadenciája visszaszorításának egyedüli biztosítéka. Az emberfelettiség volt az ô végsô eszménye, mivel minden valóságosan jobb társadalom leginkább nem a jobb rendszertôl, hanem az azt betöltô jobb emberektôl függ; a jobb emberek létrehozása pedig leginkább nem az oktatásuk és képzettségük függvénye noha ezek szerepe is fontos, hanem elsôdleges tényezô a tiszta vérû szaporodásuk. A legnagyobb elôrehaladás kulcsa egyszerûen ez. Ami elszomorító, az az, hogy a nemzetiszocializmuson kívül ezt a tényezôt nem használják ki eléggé. Ez a mi világnézetünk kizárólagos és legfôbb érdeme. Hitler két módon törekedett az emberfelettiségre. Elsôdlegesen a fehér embernek, mint a legmagasabb szintû képességekkel rendelkezô emberi lénynek védelmével foglalkozott. Az ehhez vezetô eszköze az állampolgároknak, a nemzet tagjainak nem pusztán a tartózkodási hely (és így csupán a földrajz), hanem a faj anyagává, és így a fehér népközösség tiszta vérû tagjaivá való alakítása. Másodszor, a fehér népközösségen belül a pozitív eugenikának, a faj legjobbjainak gyarapítására, a kevéssé értékes vonások csökkentésére és a fogyatékos, legrosszabb vonások kiküszöbölésére irányuló gyakorlatával foglalkozott. Itt rejlik Hitler üdvözítô üzenetének lényege és veleje, a nemzetiszocializmus megváltó világnézetének lényegi összegzése, minden bírálattal szemben a legfôbb igazoló bizonyítéka. A bosszúálló korszak a romboló erôk formájában a fehérek Messiásának csupán hat esztendôt engedélyezett arra, hogy megkezdje e dekadens kor aranykorrá való átalakításának hatalmas munkáját. A háború ugyanekkora idôszaka a halálát okozta és megsemmisített mindent, amit alkotott. Mondhatjuk-e félévszázaddal késôbb, hogy ez a csodálatos ember és az ô ügye örökre eltávozott? Örökre legyôzték-e, érvénytelenítették-e, az elutasításnak, a teljes elátkozásnak külsô területére számûztéke ôt és ügyét? Az alacsonyabb rendû ember indítékai, a hitványak sötét hitvallása véglegesen és mindörökre számûzték-e világnézetét a világosság fiainak Atlantiszára? A látszat valóban így mutatja, legalább is elsô pillanatra és felületesen. Sôt még a mélyebb megfontolás is arra látszik utalni, hogy utoljára neki volt esélye egy újjászületésre, mielôtt az atomkatasztrófától, a környezet elhasználásától és a fajkeveredéstôl széthullott emberiség lezárja e korszakot. Lehetségesnek látszik, hogy ez nemcsak egy korszaknak lesz a vége, hanem magának a világnak is, amelyet majd egy másik bolygón zajló élet követ. Az idô fogja elmondani, hogy meddig fog élni a Messiás a követôiben! Bármi is a válasz, egy dolog biztos: egy ilyen hatalmas ember számára a halál nem lehet a teljes megsemmisülés, mindaddig, amíg élnek olyan emberek, akik elmondják a történetét. Ehelyett az Ô halála egy átmeneti idôre korlátozódik, amely alatt a látással és a hallással alkotott kép az emberrôl teljesen az emlékezet képernyôjére megy át. A keresztények Krisztus-képe eleven maradt 2000 éven keresztül, és a létezésnek ezen a szintjén nem kisebbé, hanem sokkal nagyobb valamivé vált, mint a kor számtalan zsidó Messiása egyikében az ô prototípusa. Ez bizonyosan hasonlóan végbemehet Adolf Hitlernél, a fehér ember Messiásánál is. A szóban forgó átalakulást illetôen döntô fontosságú az a tény amelyet sohasem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy ôt nem erkölcsileg, hanem csupán anyagilag gyôzték le, mégpedig hatalmas emberi és fegyveres túlerôvel, és olyan ellenállás után, amelynek nagyszerûségéhez hasonlót a világ korábban sohasem látott. Világnézetét csupán a végzetes háború fegyvereinek a segítségével feszítették keresztre, anélkül, hogy ezt bármely értékesebb eszme szentesítette volna. Az övé volt a szellemi gyôzelem. Így a szellemileg alacsonyabb rendûek okozta katonai veresége és a tôlük elszenvedett minden rágalmazás csak növelni képes a valódi képét, biztosítva, hogy ô nemcsak arra képes, hogy szellemileg életben maradjon, de arra is, hogy a jövendôt szellemileg meghódítsa. Ez a következtetés foglalja össze az emberi élet magasabb rendû értelmének teljességét. Ez: a szellem harca az anyag felett aratott gyôzelméig. Ellenségei nem kételkednek abban, hogy ô képes feltámadni, feltételezve igazi tanítványainak türelmes és ötletes küzdelmét, akik számára a becsület a hûség. Hegyi otthonát, a Berghofot bombazáporral romba kellett dönteni, majd a romokat apró darabokra kellett szétrobbantani, nehogy a csupasz kövek szent emlékhellyé váljanak; és ezután a puszta hely fölé dús növényzetet kellett növeszteni, nehogy maga a terület zarándokhellyé legyen. A szülôföldjén a katonai hódítók demokráciájának be kellett ismernie erkölcsi vereségét azáltal, hogy nemcsak az NSDAP bármilyen újjászületésének, hanem a nemzetiszocializmus jelképeinek és énekeinek is örökös tilalmát parancsolták meg. Mindezen ellenségei fölött, még félévszázaddal azután is, hogy ôt halottá nyilvánították, és naponta sugallják a véget nem érô gyalázását, ott kering Hitler kísértô látványa, akinek a hatalma dacol a halállal, és akinek a szelleme tovább élve fenyegeti a jövôjüket. Az övék egy valamiképpen haldokló, szellemileg megsebzett, a megváltás reménye nélküli világ, amely így képtelen a ciklikusan bekövetkezô halál elhárítására. Hitler szellemétôl való ôrületes félelmükben a legjobb úton vannak ahhoz, hogy a másnak ásott verembe maguk essenek bele, azáltal, hogy rágalmaik meghaladják a hihetôség határait, még a médiájuk által fogva tartott csorda számára is. Így reakciót váltanak ki Hitler javára. A bosszúállás nemcsak lehetséges, de nem is túlságosan távoli és mi ezt reméljük. Bizonyos értékelhetô katalizátora ennek a kiábrándulásnak származhat a születése évfordulójáról való világméretû megemlékezésbôl, amikor is az ô ellenségeinek legfájdalmasabb nyugtalanítására dacosan feltartunk egy fáklyát az emlékére, azzal a harsogó állítással, hogy mindannak ellenére, amit ôk tettek és mondtak, számunkra Hitlernek igaza volt. Ez az évforduló valójában számunkra az elmélkedés ideje hitünk valóságos szentségérôl a nemzetiszocializmusban, amely a természetének mélyén mindig politikai vallás volt. Most ezt a tulajdonságát felszínre kell hoznunk, és el kell terjesztenünk mindenfelé e hit lényegét, annak érdekében, hogy legyen erônk küzdeni és meghódítani a jövendôt. Amikor gondolatainkat hitünk alapítójára összpontosítjuk, magunkhoz ölelve az ô szellemét, emlékezetünkbe idézzük mindazokat, akik az ügyéért éltek és haltak, lelki közösségben velük és mindazokkal, akik napjainkban bárhol aktív módon szolgálják ezt az ügyet. Így szellemi bajtársiasságban szent hidat teremtünk a múlt és a jelen, valamint a jelen és a jövô között. És ebben a percben megszületik bennünk a legyôzhetetlenül megújuló gyôzelmi akarat. Heil Hitler! (Ford.: Tudós-Takács János)4 4. oldal április SZÁLASI FERENC NEMZETVEZETÔ KIHALLGATÁSA V. JEGYZÔKÖNYV Felvétetett Budapesten, a Budapesti Államrendôrség Politikai Rendészeti Osztályán, október 23-án. Amíg a liberális világ az anyag és csakis az anyag nemesítésére törekedett, addig a hungarista ideológia az anyag nemesítésén kívül a fajta nemesítését is célul tûzte, fajtán az emberfajtát, közelebbrôl azt a fajt értve, amely a magyar népnek is törzsfaja, és ez a gondváni törzs. Célunk volt tehát ezt a gondváni törzsfajtát kitenyészteni, amennyiben ilyen fajtát száz százalékosan lehetséges kitenyészteni és megtisztítani minden más beütéstôl, Magyarországon például a leggyakrabban elôforduló nordikus, mediterrán és szemita beütésektôl. Elismerem, hogy vannak bizonyos fajta-beütések, amelyek serkentôleg hathatnak az alapfajtára, de ez már gyakorlati kérdés lett volna, kitûzött célunk mindenesetre a száz százalékig tiszta gondváni fajta kitenyésztése volt. A fent mondottak után elôadom, hogy mi nem árjakutatást végeztünk és tagjaink megválogatásánál és alapszabályaink lefektetésénél az ôskeresztény szót használtuk. Ezt nem azért tettük, mintha mi az ôskeresztényekre vagy árjákra építettünk volna, hanem azért, mert az ôskeresztény, aki tehát már ab ovo [kezdettôl fogva] mentes a sémi beütéstôl, jobban közelítette meg a gondváni törzsfajtát, amelyet kitenyészteni és amelyre nemesíteni népünket, a magyar népet, célunk volt. A fajtakutatás, amelynek célja a fajta nemesítése, csak egyik szektora a hungarista ideológiának. Ugyanilyen szektorai a nacionalizmus, a szocializmus és Krisztus tana. A fajelmélet mindhárom felsorolt szektor esetében összefüggésben van a szellemi (nacionalista), anyagi (szocialista) és erkölcsi (krisztusi) vonatkozásokkal. Éppen ezért foglalkoztunk vele. Én magam tanulmányaim során emberbiológiai kérdésekkel is foglalkoztam és olvastam erre vonatkozó irodalmat. Rájöttem arra, hogy amint létezik a növényi életben egy Linné-rendszer, úgy szükség volna ilyen rendszerre az ember tekintetében is. Mert a legnagyobb káosz, fajtakáosz magában az emberben van. A tiszta faj kitenyésztése pedig azért volt gyakorlati célom, mert egészséges politikát csak egészséges fajú emberrel tudok végrehajtani. Egy egészséges fajtakeveredést el tudok képzelni az öt törzsfajtán, az árja, a gondváni, az elôázsiai, a néger és az indián fajtán belül, de mindig csak egy törzsfajtán belül. Az egy törzsfajtán belül a keveredés nem érdekes, mert az egy törzsfajtán belüli keveredések egészségesek, serkentôk, harmonikus, általunk hibrideknek nevezett lényeket hoznak létre. A káros keveredés felfogásunk szerint ott kezdôdik, amidôn a fent felsorolt öt törzsfajta keveredik egymással. Az ilyenfajta keveredést nevezzük káros beütésnek, fajtarontónak, az egyedeket a hibridekkel szemben basztardoknak és fajtaképükben diszharmonikusoknak. Bennünket mint kitenyésztendô fajtát, magyar szempontból a gondváni érdekelt. A Magyarországon leggyakrabban elôforduló káros beütéseket tekintve (nordikus, mediterrán) az árja és (szemita) elôázsiai törzsfajták érdekeltek. Elismerem, hogy az idegen fajtatörzsû beütések bizonyos mértékben serkentôleg hathatnak és csak ezen a mértéken túl hatnak károsan. Mi azonban törekvésünkben és célunkban a tiszta fajtára törekedtünk, éppen azért, mert gyakorlatilag nehéz megállapítani, hogy hol van annak a mértéknek a határa, amelyen túl károsodás kezdôdik, és nehéz megállapítani magának a mértéknek az ismérvét is. A hungarista mozgalom tisztségviselôinek kötelezôvé tettem azt a vizsgálatot, amelynek alapján eldönthetô lehet, hogy mely fajtatörzsbe tartozik. Ezt a vizsgálatot mi nem okmányokkal hajtottuk végre, ellentétben a német árjaigazolásokkal, hanem effektív vizsgálattal. Antropológiai, fajbiológiai, fajlélektani vizsgálatnak vetettük alá az egyedeket. A vizsgálatot pártrendelettel kötelezôvé tettem a tisztségviselôk részére és magamon kezdettem meg, hogy senkinek semmi elvi kifogása ne legyen. A fenotípusokról táblázatot fektettünk fel. Ez a táblázat, ha jól emlékszem, 64 vagy 67 olyan különbözô tényezôt állapított meg, amelyek besorolása döntötte el a fenotípust. Az, hogy ezen 64 vagy 67 különbözô tényezôbôl számszerûen mennyi tartozott az egyes fajtörzsekbe, már ti. a többség döntötte el azután az alapfajiságot. Egy ilyen vizsgálatnál az alfajokat vettük figyelembe és az alfajokból következtettünk vissza a fajtatörzsre. Az én képletem például keletbalti alapfajiságú, huntörök és dinári beütéssel. Ez harmonikus fajtaképlet, mert mind a három a gondváni alaptörzshöz tartozik. Feleségemé ugyanez, csak északi beütéssel, tehát alapfajisága gondváni, de árja beütéssel. Fajtaképlete tehát diszharmonikus. Tehát a mi felfogásunk szerint én hibrid vagyok, a feleségem basztard. Tudományos vizsgálatainknál az antropológián sajnos nem jutottunk túl, mintegy húszezer embert vizsgáltunk meg, mindezeket a tisztségviselôk körébôl, amit elômunkálatoknak tekintettünk a késôbbi fajbiológiai és fajlélektani vizsgálatokhoz. A három vizsgálat eredménye adta volna meg végsô fokon a tiszta képet, az egyén fajtabeli hovatartozásának eldöntésére, elbírálására. Eljáró rendôrtiszt kérdésére, hogy a 64 különbözô tényezôt, amelybôl az antropológiai vizsgálat összetevôdött, soroljam fel, hivatkozom Gál Csabára, aki alá tartozott szervezésszakilag Kelecsényi vezetésével a fajkutatás, de felsorolom nagyjából azokat a fôbb tényezôket, amelyekre visszaemlékszem. Ezek: a haj, a koponyaméretek, homlok, szemöldök, szemüreg, szem, orr, orrnyereg, orrcimpa, fül, száj, orr és fülszög, arcél, pofacsont, áll, állkapocs, fogak, és hogy a hajat részletezzem a haj színe, keresztmetszet, rugalmasság, vastagság vagy hogy a szemet részletezzem a szín, a szem fénye, majd folytatva: test, karok, lábak, a test mozgása, a test szôrzete, alkat. Jegyzôkönyv folytatólag felvéve október 24-én Amikor Imrédy személyes származása körül a közismert polémiák folytak, akkor én magam adtam utasítást Kelecsényinek, hogy figyelje meg Imrédyt és figyeltesse meg másokkal is, hogy faji hovatartozása eldönthetô legyen. A különbözô megfigyelések azt eredményezték, hogy Imrédy dinári alapfajiságú, egyesek szerint szefárd, mások szerint askenázi zsidó beütéssel, de mindegyik megegyezett abban, hogy a zsidó beütés jelen van. Imrédyre vonatkozólag azután évi május hó 3-i kormányzói kihallgatásom során alkalmam volt a kormányzóval is beszélgetést folytatni, aki maga mondotta nekem, hogy tudomása szerint Imrédyben van zsidó vér, neki ti. még a császári és királyi udvarnál eltöltött idôbôl volt alkalma Imrédy családját megismerni. A kormányzó még mosolyogva jegyezte meg, hogy a németek most egy nemzetiszocialista átállítást vettek tervbe Imrédy személyére alapozva, akirôl megállapítható a zsidó származás. A kormányzó annak idején elmondott nekem egy esetet, amely 1939 elején, a második zsidótörvény kidolgozásának idején játszódott le. Imrédy megjelent nála, a kormányzó pedig elétárta zsidó származását, mire Imrédy rosszul lett, úgy, hogy a kormányzónak kellett vigasztalnia, bele lelket öntenie, mondván, hogy hát ne hagyja el magát, az nem tesz semmit. Erre aztán Imrédy bevallotta a kormányzónak, hogy ô zsidó származású. Imrédy zsidó származásával kapcsolatban Bárczyházy-Bárczy volt államtitkár tud még adatokat. A fajkutatás a hungarista ideológiához tartozik szervesen az én iniciatívámra, amit híveim magukévá tettek. A faji hovatartozás gyakorlati megállapítására én hoztam javaslatba az antropológiát, és Gál Csaba volt az, aki az antropológiai vizsgálatok elvégzésére Kelecsényit keresztnevére nem emlékszem javaslatba hozta. Kelecsényi Szeged-Szôreg vidékérôl, egyszerû paraszti szülôktôl származott, aki autodidakta módon képezte magát és már korábban is foglalkozott antropológiai kutatásokkal. Kelecsényi munkásságát igénybevettük, ô a párttól fix javadalmazásban részesült. Az antropológiai kutatásokkal kapcsolatban még meg kell jegyeznem, hogy amidôn Kelecsényi ilyen kutatásokat a vidéki tisztségviselôkön végzett, igen sokan jelentkeztek érdeklôdôk, akik maguk kértek saját magukról antropológiai jelentést. Az ilyenek azután külön megfizették a vizsgálatot a pártnak. Szándékomban volt Kelecsényit Magyarországon végigjáratni, hogy a különbözô tájak faji képleteit, különbözô fajtaképeit megállapítsuk és így kutatásokat végezzünk például a három erdélyi vármegyében és Nyíregyháza környékén. A három erdélyi vármegyében végzett kutatásokat annál inkább érdekesnek találom, mert a románok vércsoportok szerint akarták kimutatni a székelyeknek a románokhoz való fajtabeli tartozását. A leggyakrabban és a legnagyobb mértékben elôforduló alapfajiság és beütés a románoknál tudvalevôen a mediterrán, és a legalaposabban elvégzett s a különbözô székely néprétegekre kiterjedô számos kutatás alapján sem volt kimutatható ezen a vidéken a mediterrán beütés, hanem mindvégig gondváni alapfajiságot mutattak ki a vizsgálatok eredményei és a leggyakrabban elôforduló beütés a nordikus volt. E vizsgálatokkal dinári és hun-török alapfajiságot mutattunk ki leggyakrabban, és ezzel két különbözô dolgot tudtunk bebizonyítani. Nevezetesen azt, hogy a székelyek okvetlenül a magyar fajtához tartoznak, úgy is mint etnikum, úgy is mint fajta, másodsorban pedig azt, hogy a fajtákat vércsoportok szerint megállapítani nem lehet. Fontosnak tartom rámutatni antropológiai kutatásunk folytán történt azon megállapításunkra, miszerint életterünk népszemélyiségei legyenek bár különbözôk az etnikum szempontjából, a fajtaképlet szempontjából azonban mintegy 10-12%-tól eltekintve egységes képet mutattak. Összehasonlíthatatlanul egységesebbet, mint a német élettér. A fent említett 10-12%, amely a harmóniát megbontotta, árja (nordikus és mediterrán) továbbá elôázsiai (szemita) egyedeket, alapfaji hovatartozást tüntet fel. A beütés lehet több. Ebbe a 10-12%-ba etnikum szempontjából beletartoznak a Beszterce-vidéki szászok, a romániai Regátból betelepítettek, mégpedig mediterrán alapfajisággal és ugyancsak ilyennel a hegyvidéki Szerbiából betelepített szerbek. Az elôázsiai szemitákhoz tartozik a zsidók etnikuma és az elôázsiai északi részhez tartozik az örmény etnikum. A fajtaképlet szempontjából egységes mintegy százaléknyi népességben a gondváni fajtatörzshöz tartozó Európában elôforduló, majdnem összes alapfajiságot megtalálhatjuk, így a dinári, a keletbalti, az alpesi, a turanid, türk, hun-török, szeldzsuk, kaukázusi, mongoloid alapfajiságokat. Minthogy ezek valamennyien egy fajtatörzshöz tartoznak és egymásra serkentôleg hatnak, ebbôl gondoltuk kialakítani a magyar államot, Hungáriát és az un. hungarid típust, amely beszéljen bár bármilyen nyelven, képezné a magyar államot. Az ezen kívül álló fentebb említett százalékot tartottuk eltávolítandónak a nemzet testébôl. A fajtát és etnikumot a következô tényezôk alapján különböztetjük meg egymástól: fajta, maga az embernek a biológiai ténye, értve ezen testi természeti adottságokat, etnikum, az ember szellemi és erkölcsi adottságai, amelyek a külsô anyagi világ ráhatásából alakult ki. A fent említett 88%-os egységes fajtaképletbôl megállapítható, hogy a magyar élettér habár etnikum szempontjából széttöredezett, fajtaképlet szempontjából egységes és összehasonlíthatatlanul egységesebb, mint a német élettér fajtaképlete, amelynél az északi, nordikus alapfajiságú árjáktól eltekintve, a délebbi népeknél: bajoroknál, württembergieknél, badenieknél, valamint a poroszoknál a gondváni alapfajiság volt megállapítható. Ez a megállapítás nagyon kellemetlenül érintette a német politikai vezetôséget, akik a fajelmélet alapján állva, a felsôbbrendû német nép faji egységét kimutatni nem tudták. Felállítottak egy tézist a fajelmélet alapján, amelyrôl azután le kellett térniük az etnikum alapjára, mert ahelyett, hogy a német nép egységét mutatták volna ki, a faji alapon disszimilálták volna a német népet. Különösen kényes, fontos és sürgôs lett ez a kérdés akkor, amikor Hitler antropológiai vizsgálata azt eredményezte, hogy ô emlékezetem szerint keletbalti, de minden körülmények között gondváni alapfajiságú, dinári beütéssel és igen kevés nordikus, tehát árja beütéssel. Erre aztán tudomásom szerint tézisüket úgy egészítették ki, hogy az árja törzsfajta mellett, amelybôl ôk mindig a nordikust hangsúlyozták ki, a keletbalti is nemes fajta. Itt kezdtek rátérni az etnikum alapjára, annál is inkább, mert ezen az alapon a földkerekség német kisebbségeit is magukhoz tudták besorolni, míg a fajta alapján nemcsak ez lett volna lehetetlen, de lehetetlen lett volna magának Németországnak az5 2008. április 5. oldal egységesítése is, mert a Rajna vonalától délre lakó népek már gondváni alapfajiságúak. A fajtakutatás során eljutottunk ahhoz a megállapításhoz, hogy vannak katolikus zsidók, s ezek szerint a zsidóság nemcsak vallás, hanem fajta is. A fajta és etnikum szempontjából zsidó egyed azután lehet Mózeshitû, izraelita, katolikus stb. Fajkutatásaink során azután annak megállapítása végett, hogy ki magyar, ki nem, gyakorlatilag és átmenetileg át kellett térnünk annak okmányszerû megállapítására, hogy ki keresztény, ki nem, mert ezzel a megállapítással el tudtuk választani a zsidóktól a keresztényeket, akikrôl mint azt vallomásom elején már említettem valószínûbb és feltételezhetôbb volt, hogy a gondváni fajtához tartoznak. Eredeti elképzelésünket mi sem bizonyítja jobban, minthogy a tisztségviselôket dacára nagy számuknak kb. ötvenezren voltak mégis antropológiai vizsgálatnak vettettük alá, amelybôl mintegy húszezret el is végeztünk. Mielôtt hungarista célkitûzéseinkre térnék vissza, le kell szögeznem néhány alapelvünket. Így azt, hogy az öt különbözô fajtatörzset ha tiszták, valamennyit nemesnek ismertük el és keveredésüket saját törzsükön belül jogosnak, egészségesnek, serkentônek ismertük el. Ettôl a mi elvünktôl eltérôen a német és a zsidó nép önmagát exkluzív, zárt fajtának tekintette, amely a többi faj fölött áll minden szempontból, és így a többi fajta vezetésére hivatott. Így hivatkoztak a németek felsôbbrendûségükre és a zsidók kiválasztottságukra. Vitám volt egy német professzorral az általuk felvetett fajnemesítés kérdésérôl, amidôn is megmondottam neki, hogy miért jönnek ôk most a fajnemesítés ily értelmû kérdésével, amidôn ezt a zsidók már közel hatezer esztendeje csinálják a saját vesztükre. Mert e magatartásuk folytán állandóan összeütközésbe kerülnek azokkal a népekkel, amelyek körében laknak, minthogy önmagukat kiválasztottaknak tartva, uralkodni akarnak. Véleményem szerint a zsidó egyedekben a kiválasztottság ténye és érzése tudatos és tudatosan törekednek a világuralom elérésére. Ugyanilyen tudatosságot látok én a német nép törekvéseiben is, amelyet még nem vittek át annyira a nép széles rétegeibe, mint a zsidóság esetében, hanem ez inkább a német nép vezetôiben tudatosult. Ugyanúgy, ahogyan fajkutatásaink alkalmával megállapítottuk, hogy létezhetnek katolikus zsidók, ugyanúgy megállapítottuk, hogy zsidó vallású magyarok is lehetnek, mint ahogyan ilyen zsidó vallású magyarokat kutatásaink során találtunk Erdélyben, a Székelyföldön, ahol ilyen párttagok is voltak. Ezek elsô generációban levô magyarok voltak, akik áttértek az izraelita vallásra és az ilyenek között pártunknak tagjai is elôfordultak. És miként két zsidó munkaszolgálatos írta nekem egyszer egy levélben, hogy ôk igazságtalanul vannak a zsidó munkatáborban, mert magukat magyarnak érzik és tudják. Én azután, amikor hatalomra kerültem, kivizsgáltattam ezek ügyét, s ekkor antropológiai vizsgálat útján megállapítást nyert, hogy ôk valóban magyar alapfajiságúak, zsidó beütés nélkül. A helyzet az volt, hogy ezek gondváni alapfajiságú (akkori közkeletû szóval: árja) anyától származnak. Anyjuk férje bár zsidó volt, de ôk nem a hites férjtôl, hanem más apától származnak, amely természetes apa amint azt a vizsgálatok kimutatták szintén gondváni alapfajú volt. Ezt a két munkaszolgálatost a munkatáborból kiemeltettem és visszakerültek a polgári életbe, amit érdekességbôl említek meg, elméletünk alátámasztására. Arra a kérdésére, hogy a százaléknyi, nem gondváni alapfajiságú népesség eltávolítását a nemzet testébôl hogyan képzeltük el, elôadom, hogy tervünk az országépítéssel kapcsolatban ezt illetôen az volt, hogy mindazok, akik mediterrán, nordikus vagy szemita alapfajiságúak, államközi megállapodások alapján ki lesznek telepítve a háború után. Elôre meghatározni a kitelepítés idôpontját nem lehetett, de úgy képzeltük el, hogy ez a háború befejezése után 15 év alatt végrehajtható. Az ilyen nem alapfajiságú, hanem beütésû egyedekkel kapcsolatban pedig úgy véltük, hogy e 15 év alatt kialakul egy olyan elméleti és gyakorlati lehetôség, amellyel egyrészt megállapíthatjuk a beütésnek azt a mértékét, amelyen felül az már káros, másrészt pedig kialakul egy olyan gyakorlat, amely eldönti azt, hogy az így megállapított káros beütésû egyedekkel mi történjék. Gazdaságilag a kitelepítésüket úgy oldottuk volna meg, hogy a kitelepítendôk vagyonát megváltjuk, és ennek összegébôl az államközi megállapodások rendelkezései szerint lesz a kitelepítés végrehajtható. A megváltás mértékének alapját a vagyonbevallások képezték volna, ti. az a bevallás, amelyet az illetô mint adóalapot vallott be. Mindezek irányelvek. Ilyen irányelv lett volna, hogy garanciát kérjek az államközi szerzôdésekben arra vonatkozólag, hogy a kitelepítendôk vagyona valóban megváltassék. Elképzelésem szerint a vagyon maga de facto itt maradt volna, az ingatlanokon kívül a gépi berendezések stb. is, amellyel továbbdolgozva azután termeltünk volna, és amelynek gyümölcsébôl a lehetôséghez képest esetleg 50 év alatti idôtartam során térült volna meg a megváltás összege. A gazdasági rész lebonyolítását egy államközileg felállítandó hitelintézet útján gondoltuk végrehajtandónak. Eljáró rendôrtisztnek arra a kérdésére, hogy a zsidók elleni atrocitásokat miért a nyilaskeresztes párt tagjainak rétegébôl követték el, azt felelem, hogy errôl elsôsorban nem tudok és ebben nem hiszek, mert én is szeretném magam az indítóokokat tudni és így nem is tudok felelni. Feltevésem az, hogy a nyilaskeresztes párttagok közé beszüremlettek más szélsôséges elemek, mint esetleg a KABSZ tagjai vagy más olyanok, akik az átállítás hívei voltak és más olyan elemek, akik a zûrzavart egyéni haszonlesés szempontjából ki akarták használni. Mindezeket pedig véleményem szerint a németek befolyásolhatták. Nincsen tudomásom arról, hogy a nyilaskeresztes párt nyílt parancsaival jelentkezôk elvihették a lezárt zsidó lakások holmijait. Meg is mondottam az igazságügy-miniszternek mind a hatalomátvétel elôtt, mind azután, hogy statáriumot kell kihirdetni mindezen cselekményekre vonatkozólag. Az egyik tájékoztató értekezleten, még jóval a hatalom átvétele elôtt, a párt vezetô tisztségviselôinek irányelvként leszögeztem, hogy a hatalom átvételekor a legnagyobb rendet és fegyelmet követelem meg, egyéni kezdeményezéseket és bosszúállásokat nem fogok megtûrni és ha szükséges, akármilyen szomorú tény is lesz, ha kell, tízezer hungaristát fogok felakasztatni, ha a rend és fegyelem megóvása másként nem lesz lehetséges. Azokról a tényekrôl, amelyeket eljáró rendôrtiszt elém tárt, miszerint az egyes pártszervezeteimbôl, mint pl. Szent István krt. 2., Petneházy utca, Rökk Szilárd u., Városház u. 14., Molnár u. stb. zsidókat vittek volna le a Dunához vagy egyébként köztereken vagy utcákon kivégeztek, esetleg a pártszervezetben megkínoztak, nincs tudomásom, ezekrôl már az augsburgi táborban is hallottam és ott is kijelentettem már, miként Salzburgban is, hogy kérem az illetékes nyomozó és bírói hatóságok által elém tárni azokat a tárgyi bizonyítékokat, amelyek mindezt bizonyítják, mert addig nem tudom elhinni, és akkor majd magam fogok tudni ítéletet alkotni errôl. Ha ilyen kivégzések megtörténtek, csak úgy tudom elképzelni, hogy az illetôk nem saját kezdeményezésükre cselekedtek, hanem utasításra, esetleg a német hatóság utasítására, amikor konkrét parancsot kaphattak, hogy egyik vagy másik zsidót irtsák ki, vagy feljelentés futott be, hogy egyik vagy másik zsidó fényjeleket ad le, vagy egyéb módon játszik össze a támadó szovjet csapatokkal. Megmondottam már Augsburgban a kihallgatásom során, hogy meg vagyok arról gyôzôdve, hogy amennyire a magyar nép velem együtt megnyugvással vette tudomásul azokat az intézkedéseket, amelyeket a zsidótörvények végrehajtása során hoztak, annyira a magyar nép velem együtt megdöbbent és elítéli azokat a kilengéseket, amelyek a zsidókérdés végrehajtása során tényként megállapíthatók. Egyéb elôadnivalóm nincs. Vallomásomat minden kényszer nélkül, az igazságnak megfelelôen tettem meg, elolvasás után aláírtam: Aláírás: Szálasi Ferenc Gyanúsított Adolf Hitler MEIN KAMPF HARCOM (Krisztus tanításának politikai gyakorlata) AZ ELSÔ TELJES MAGYAR KIADÁS! Számos híres könyvet írtak, mialatt a szerzôje börtönben sínylôdött, de ez a könyv, a Mein Kampf a leghíresebb mind között, s ennek jó okai vannak: Egyetlen szerzônek sem kelt el annyi könyve 1942-ig Az egész történelem folyamán egyetlen szerzô sem volt annyira ismert, mint Adolf Hitler Egyetlen más szerzô könyvének sem volt olyan folytonos nyilvánossága, értékesítése, hirdetése és támogatása közel egy évszázadon át az elsô kiadás után Egyetlen más szerzôt sem gyûlölt jobban a zsidóság A Mein Kampf sokoldalú könyv a komoly gondolkodó számára: Ez Adolf Hitler önéletrajza Tele van mély elgondolásokkal és filozófiával Politikai tanulmány és terv Németország jövôje számára Ez a német történelem és a világtörténelem elemzése Pozitív lépéseket javasol a nemzetek közötti kapcsolatok szempontjából Olyan problémákat tárgyal, amelyekkel folytonosan szembesül az emberiség: az egészségügyet, a kommunizmust, a szakszervezeteket, a népszaporulatot, a nemzetgazdaságot, a fajkérdést és az örök zsidókérdést, amelyre pozitív megoldást javasol És mindenekfelett: ez a könyv kijelöli Krisztus tanításának politikai gyakorlatát A Kiadó A PER, AMELY MEGDÖNTÖTTE A HOLOCAUST HAZUGSÁGOT! Megrendelhetô: GEDE TESTVÉREK BT Bp. Pf Tel.: (36-1)6 6. oldal április Léon Degrelle: NYÍLT LEVÉL II. JÁNOS-PÁL PÁPÁHOZ AUSCHWITZBE VALÓ LÁTOGATÁSA ALKALMÁBÓL Szentséges Atyám! Léon Degrelle vagyok, a második világháború elôtt a belga Rexista Mozgalom vezére, a második világháború alatt a keleti fronton a belga önkéntesek parancsnoka voltam, és a Waffen SS 28. vallon hadosztályában harcoltam. Ezt bizonyosan senki sem tekinti jó ajánlólevélnek. Mindazonáltal katolikus vagyok, és azt hiszem ez feljogosít arra, hogy írjak Önnek, mint testvére a hitben. Engem az a sajtóhír foglalkoztat, hogy Ön az június közötti lengyelországi látogatása alatt szentmisét szándékozik celebrálni az összes lengyel püspökkel együtt az egykori Auschwitz-i koncentrációs táborban. Hadd mondjam meg nyíltan, hogy nagyon épületesnek találom a halottakért mondott imát, bárkik is azok a halottak, és bármilyen helyen, akár még érintetlen samott-téglákkal rendelkezô vadonatúj krematóriumi kemencék elôtt is történik az ima. De nyugtalan vagyok. Ön lengyel. A nemzetéhez való hûsége állandóan visszatükrözôdik fôpapi magatartásán. Ez emberi vonás. Ön hazafi, aki ifjúkorában nagyon mélyen részt vett egy kemény háborús konfliktusban. De ha a régi neheztelés túlságosan erôs benyomást is gyakorolt Önre, kísértést érezhet, hogy most, amikor pápa lett, részt vegyen az olyan kérdésekrôl folytatott evilági vitákban, amelyeket a történelem még nem világított meg kellôen. Például, mennyiben felelôsek a különbözô hadviselô felek a második világháború kitöréséért? Milyen szerepe volt bizonyos provokátoroknak? Mindenki tudja, hogy az önök miniszterelnöke, Beck ezredes, meglehetôsen kétes személy volt. Eléggé megfontoltan cselekedett 1939-ben? Túlzott arroganciájával nem utasította-e el bizonyos esélyeit annak, hogy 1939-ben megegyezésre jusson a német kormánnyal? És késôbb? Olyan volt-e valóban a háború, ahogyan azt leírták? Mik voltak a vétkei, sôt bûnei a két félnek? Objektíven értékelték-e ki egymás céljait? Nem állítottáke be hamisan az ellenség szándékát, akár a kellô megfontoltság hiánya miatt, akár azért, mert a propaganda ezt követelte? Nem tulajdonítottak-e olyan terveket az ellenségnek, és nem feltételeztek-e olyan tetteket, amelyeknek valós létét sohasem támasztották alá? Az Egyház mindig sokkal tájékozottabb volt, mint bárki más. Mégis kétezer éven át körültekintô volt a politikája, és elkerülte, hogy elhamarkodottan állást foglaljon. Mindig csak bizonyítékok alapján vállalkozott az ítélkezésre, és ezt is higgadt módon és olyan idôpontban tette, amikor az idô már elválasztotta az indulatokat és a szenvedélyeket az igazságtól, a búzát a konkolytól. Különösen szembetûnô volt az Egyház rendkívül tartózkodó magatartása a második világháború folyamán. Gondosan vigyáztak arra, hogy ne foglalkozzanak az akkori holdkóros elképzelésekkel. Amikor Ön, Szentséges Atyám, a szülôföldjén tartózkodik, különösen Auschwitzban, ahol esetleg újra a múlt bizonyos nem teljes, elfogult látomásainak hatása alá kerül csupán imádkozni fog? Mindenekelôtt attól félek, hogy az Ön imáit, sôt egyszerûen az ilyen helyeken való jelenlétét azonnal kiforgatják mélyebb értelmébôl, és ködösítésre használják fel azok a lelkiismeretlen propagandisták, akik mindezt arra akarják felhasználni, hogy újra gyûlölethadjáratokat indítsanak a pápai méltóság leple alatt. Ezek a kampányok hazugságokon alapultak, és több mint negyedszázadon keresztül mérgezték Auschwitz egész témáját. Igen, hazugságokról beszélek. Az Auschwitz-i tömeggyilkosság legendája azt a kollektív pszichózist használta ki, amely az ellenôrizetlen szóbeszédnek köszönhetôen számos második világháborús internáltat zavart meg óta az egész világot elárasztotta ez a legenda. A hazugságok százait ismételgették a könyvek ezreiben, egyre mérgezôbb haraggal. Élénk színekkel ismételgették ezeket a hazugságokat azokban az apokaliptikus filmekben, amelyek felháborító módon tagadják nemcsak az igazságot és a valószínûséget, hanem a józan észt, a legelemibb számtant, sôt magukat a tényeket is. Azt mondták nekem, Szentséges Atyám, hogy Ön a második világháború alatt részt vett az ellenállásban, vállalva az összes fizikai kockázatot, amelyek azokat fenyegették, akik a nemzetközi joggal ellentétes hadviselési formában harcoltak. Néhányan hozzáteszik, hogy Önt Auschwitzbe internálták. Oly sok más emberhez hasonlóan Ön kijutott onnan, hiszen itt áll pápaként. Olyan pápaként, aki nem szagolt túlságosan sok Zyklon-B gázt! Minthogy Szentséged ott volt a helyszínen, jobban kell tudnia, mint bárki másnak, hogy milliók tömeges elgázosítása sohasem történt meg. A szektariánus propagandisták sokszor visszatérnek ezekre a hatalmas kollektív gyilkosságokra, de Ön mint elsô számú tanú személyesen látott-e akár egyetlen gyilkosságot is? Bizonyosan szenvedtek emberek Auschwitzban, de szenvedtek mások másutt is. Minden háború kegyetlen. Asszonyok és gyermekek százezrei égtek borzalmasan szénné a szövetségesek államfôinek egyenes utasításaira. Legalább annyian fizették meg Auschwitz-ot Drezdában és Hamburgban, Hirosimában és Nagaszakiban, mint ahányan szenvedtek és haltak meg a Harmadik Birodalom koncentrációs táboraiban. (Az internáltak 25%-a volt politikai fogoly, illetve az ellenállás tagja; 75%-uk pedig a katonai szolgálatot lelkiismereti okokból megtagadó személy, szexuális téren elferdült ember, illetve köztörvényes bûnözô.) A kimerültség felemésztette ôket. A morál összeomlása kiselejtezi a gyengébb lelkeket. Bizonyos ôrök kegyetlenkedései, amelyek óhatatlanul elôfordulnak minden börtönrendszerben, fokozták a magánélet oly sok ember összezsúfolásából származó elvesztésének keserûségét. Az ilyen ôrök közül néhányan németek voltak, de sokkal többen nem voltak azok: kápók és más internáltak voltak, akik fogolytársaik kínzóivá váltak. Szükségképpen voltak elferdült egyének is, akik borzalmas szeszélyeiknek hódolva egyik-másik táborban az emberek megkínzásának, meggyilkolásának, rövid úton véghez vitt gyilkosságoknak szokatlan módjait kezdeményezték. Mindezek ellenére a számkivetettek többségének kálváriája véget ért volna a békéhez való visszatérés várva várt napjának örömében, ha a tífusz és más járványok katasztrófája nem következett volna be az utolsó hetekben, amikor sok ezer fogoly vált e járványok áldozatává. E járványok hatását mérhetetlenül megnövelték a hihetetlenül súlyos bombázások, amelyek tönkre tették a vasútvonalakat, az utakat és pusztították a polgári lakosságot, pl. Lübeckben menekültekkel teli hajókat süllyesztettek el. Légitámadásaik megsemmisítették a villamos hálózatot, a vízvezetékeket és a vízgyûjtô medencéket, elvágták az élelmiszerellátást, mindenütt éhínséget okoztak, és az evakuáltak mindenfajta szállítását borzalmassá tették. Léon Degrelle spanyolországi számûzetésben A második világháború alatt meghalt internáltak kétharmada ebben az idôszakban halt meg, és a tífusznak, hasmenésnek, éhínségnek és a porig bombázott közlekedés véget nem érô késlekedésének áldozata. Ezt megerôsítették a hivatalos számadatok. Például Dachauban a Nemzetközi Bizottság statisztikáját követve januárjában 54, februárjában 101 internált halt meg. Ezzel szemben a meghaltak száma 1945 januárjában 2888, februárjában 3977 volt! A internált közül, akik ebben a táborban ben meghaltak, személy az ellenségeskedés utolsó 7 hónapjában hunyt el! Ebben az idôszakban a szövetségesek légi terrorizmusa már katonai célt sem szolgált, mivel a szövetségesek gyôzelme 1945 kezdetétôl fogva biztosított volt. Erre a végsô félelmetes pusztításra már egyáltalán nem volt szükség. A vaktában végrehajtott bombázások barbár ostobasága nélkül az internáltak ezrei életben maradnak és nem váltak volna 1945 áprilisában és májusában hátborzongató kiállítási tárgyakká. A sajtó és a filmesek visszataszító dögbogarai nyüzsögtek a közszemlére tett hullák körül, várva-várva a lehetôséget a fényképezésre és filmfelvételek készítésére. Ezek a felvételek szenzációt hajhászva készültek és biztos üzleti sikerrel jártak. Késôbb fáradságosan retusálták, torzították és meghamisították ezeket a vizuális dokumentumokat, és annak érdekében, hogy fokozzák a borzalmat, rájuk filmeztek, és egyre újabb ecsetvonásokkal növelték a gyûlöletet. Az információs mûvészek éppen ilyen könnyen készítették a hasonló filmek mérföldjeit német asszonyok és gyermekek holttesteirôl, kivéve, hogy azok százszor többen voltak. Ôk pontosan ugyanazon a módon haltak meg: a hidegtôl és az éhségtôl, vagy legépfegyverezték ôket ugyanazokban a fagyos vasúti vagonokban vagy ugyanazokon a véráztatta utakon. De gondosan vigyáztak arra is, hogy a német városok halottal járó mérhetetlen pusztításairól készült fényképekkel együtt ezek a fényképek se váljanak ismertté! Nyugtalanságot okozhattak volna, és akadályozták volna a gyûlölet kibontakozását. Az igazság az, hogy 1945-ben a tífusz, hasmenés, éhínség és az ellenállás nélkül pusztító légierô csapásai a külföldi internáltakat és a Harmadik Birodalom polgári lakosait válogatás nélkül pusztították. Ez az egész a világ majdani végének borzalmaihoz volt hasonló. Ami a többieket illeti, Szentséges Atya, oly sok éven át, hihetetlen lárma keretében újra és újra bevetették azt az állítást, hogy kifejezett terv volt a népirtásra, és különösen azt, hogy a zsidók millióit gyilkolták meg a fantom Zyklon-B-vel az Auschwitzi gázkamrákban. [Ha a német hatóságok a kivégzésnek ezt a módszerét tervezték volna, kétségtelenül egy nem toxikus gázt (például nitrogént) alkalmaztak volna a megfojtásukra. A szerk. megjegyzése.] Mindazonáltal állításaikat nem vetették alá a legcsekélyebb komoly tudományos vizsgálatnak sem. Harminc év alatt egyetlen dokumentum sem tudta nyújtani a leghalványabb hivatalos tudományos bizonyítékot. Nevetséges elképzelni és mindenekelôtt azt a látszatot kelteni, hogy minden egyes nap embert képesek voltak elgázosítani Auschwitzban egyszerre 3000 embert egy 400 köbméteres helyiségben. Még kevésbé történhetett meg ez egyszerre as csoportokkal az olyan építményekben, amelyeknek alapterülete 25 négyzetméter és a magassága 1,9 méter, amit Belzec vonatkozásában állítottak. Huszonöt négyzetméter egy hálószoba alapterületével egyenlô! Sikerülne Önnek, Szentatyám, elhelyeznie embert a hálószobájában? Ha embert tételezünk fel 25 négyzetméterre, akkor 1 négyzetméterre 30 ember jut. 1 négyzetméter alapterület és 1,9 méter magasság egy telefonfülke mérete! El tudna képzelni, Szentatyám, 30 embert bezsúfolva egy telefonfülkébe a Szent Péter téren vagy a varsói Nagy Szemináriumban? Avagy egy egyszerû zuhanyozóban? Még ha meg is történt volna valaha az a csoda, hogy 30 emberi test elhelyezhetô asparagusként egy telefonfülke gömbakváriumában, avagy 800 ember lenne összezsúfolva az Ön kempingágya körül, azonnal nélkülözhetetlen lenne egy második csoda. Különben az Auschwitz-i gázkamrában fantasztikusan összezsúfolt 3000 ember amely két ezreddel egyenlô, avagy a belzeci gázkamrába zsúfolt ember (négyzetméterenként 30 személy) szinte azonnal elpusztult volna, mivel megfulladtak volna oxigénhiányban! Semmi szükség nem lett volna gázra! Mielôtt befejezték volna az utoljára érkezô ember betuszkolását a gázkamrába, bezárták volna az ajtókat és bevezették volna a gázt, már meg is szûnt a bent lévôk légzése! A Zyklon-B csupán holttesteket ért volna el. (Ezt a gázt a feltevések szerint vagy meleg levegô formájában, gôzben a kéményen keresztül, nyílásokon, illetve üregeken át vezették be, vagy a padló mellett árasztották be lehet választani.) Amint a tudomány iránt érdeklôdô bármely ember megállapíthatja, ez a Zyklon-B mindenesetre gyúlékony, nagy tapadóképességû gáz, ezért a használata veszélyes. Az7 2008. április 7. oldal alkalmazás után 21 óra várakozási idô lett volna szükséges, mielôtt az elsô holttestet kihúzzák a csodálatos kamrából. Ahogy nekünk nagy gyönyörrel és ezernyi pikáns részlettel fûszerezve elmesélték, ezután kihúzták az összes aranyfogat és tömött fogat, az utóbbi lévén bölcs rejtekhelye a gyémántoknak! Ez csoportonként 3000 ember 6000 merev állkapcsát, és naponta állkapcsot jelentett volna, amelybôl a fogakat ki kell húzni ha hinni lehet a hivatalos számadatnak, miszerint egyedül Auschwitzban naponta embert gázosítottak el! Bármilyen szemléletû is Ön, Szentséges Atyám, többé-kevésbé arra kényszerül, hogy felkeresse idônként a fogorvosát. Kihúzták-e valaha a fogát? Vagy két fogát? Amikor ez elôfordul, a fogorvos a legjobb körülmények között tevékenykedik. A fogorvosnak az állkapcsokra irányított, nagy teljesítményû tükrei és ideális szerszámai vannak, és a betege egyetért a rendelkezéseivel. Nos, mennyi ideig tart egy foghúzás ezen ideális körülmények között? Negyed óráig? Fél óráig? A legenda szerint a visszataszító holttestek Auschwitzben a padlón feküdtek. Szét kellett feszíteni a megmerevedett állkapcsokat (ami csak nagy nehézség árán sikerült), el kellett ernyeszteni azokat, majd a szájat szélesre nyitni, és mindezt szükségképpen primitív eszközökkel. A hivatalos számadatok szerint csak 8 ember foglalkozott a cementnek megvilágítás nélküli eltávolításával, és így nemcsak a fogban lévô rossz területeket kellett megvizsgálni, hanem a két teljes állkapcsot is. Azután ki kellett húzni, szét kellett darabolni és ki kellett üríteni a fogat s mindezt kevesebb idô alatt, mint egy tökéletesen felszerelt specialistának. Lenne kedves, Szentséges Atyám, elôvenni a ceruzát? Negyedóránként egy állkapoccsal és 8 elkeseredett foghúzóval számolva, ez azt jelenti, hogy 16 holttesttel lehet foglalkozni 1 óra alatt, és 160 holttesttel 10 órás munkanap esetén, 1 percnyi pihenô nélkül! Még ha lenne is egy vagy több sztahanovista fogász, és megkétszereznék a teljesítményüket, ami ebben az esetben fizikailag lehetetlen, ez is mindössze 320 holttestet tenne ki! Nos, Szentséges Atyám, mi a helyzet ekkor az egy csoportban lévô 3000 zsidóval? És mi a helyzet a naponta Zyklon-B-vel elgázosítandó zsidóval? Ez azt jelenti, hogy naponta állkapoccsal kellett foglalkozni és több, mint fogat megvizsgálni. Egyszerûen a 6 millió meghalt zsidóra szorítkozva (amely számot a propaganda szüntelenül, újra és újra ismétli, és egyesek ezt a számot még beszorozzák kettôvel vagy hárommal), ezeknek a foghúzóknak a háború befejezése után még évekig kellett volna teljes erôbevetéssel dolgozniuk! Szünet nélküli munkát és 10 órás munkanapot feltételezve csupán a foghúzások 1875 munkanapot jelentettek volna az egész csapat számára! De ezek a foghúzások csupán elôzetes formalitást jelentettek. Úgy tûnik, hogy le kellett nyírni a fejek millióiról a hajat. Azután, amit Auschwitz minden történésze ex cathedra állít, minden végbélnyílást és a nôknél minden méhet meg kellett vizsgálni, mielôtt a holttestek a kemencébe kerültek. Ez annak érdekében történt, hogy viszszanyerjék zsákmányként a gyémántot és az ékszerdarabokat, amelyeket esetleg a végbélben és a méhben elrejtettek a zsidók. El tudja ezt képzelni, Szentatyám? Hat millió végbélnyílást és három-négy millió méhet kellett átmosni, holott azt magyarázták számunkra, hogy a tömeges elgázosítás végén a holttesteket elborította az ürülék és a menstruációs vér! A holttesteket vizsgálók ujjainak tapogatóznia kellett ezekben a visszatetszô szervekben, annak érdekében, hogy megállapítsák a helyét az elrejtett gyémántoknak. Ki kellett venni a ragadós anyagból, meg kellett mosni azokat, majd önmagukat. Ezt napjában szer kellett megtenni a végbélnyílások kutatásához, és szer a méhek kutatásához! Ez abszolút ôrület! És akkor még nem is említettük a kiegészítô tevékenységeket: bizonyos emberekbôl trágya- és szappankészítést, amit az ôrült Poljakov professzor úgy említett, hogy közben az arcizma sem rándult! Ezek az elgázosítások hajnyírások, foghúzások és lemosások a feltételezések szerint 6 milliószor, vagy 7 milliószor, vagy Riquet atya szerint 15 milliószor, sôt a Larousse-lexikon szerint 20 milliószor ismétlôdtek (vagyis többször, mint ahány zsidó él az egész világon!). Ha el kellene fogadni Auschwitz története meghamisítóinak hivatalos állításait, akkor ezek a tevékenységek még mindig folynának! Szentséges Atyám! Még mindig közelrôl szagolhatná a gázkamrákat és izzadna az Auschwitz-i krematóriumok melegétôl a koncelebrált szentmiséje alatt! Ha az Auschwitz-i valóságos és természetes halálesetek számát beszoroznánk tízzel vagy hússzal, a csalás még megôrizhetné a valószínûségnek bizonyos látszatát. De a hálószobánkénti ember elgázosítása túl nagy hazugság ahhoz, hogy ne tûnjék groteszknek. Csak a bolondok mérhetetlen és elképzelhetetlen ostobasága magyarázhatja meg, hogy ilyen nagy képtelenséget hogyan lehetett kitalálni, elmesélni, világgá kürtölni hatalmas trombitálással, lefilmezni rendkívüli össztûzben és mindezt elhinni. [És micsoda óriási energiamennyiség lett volna szükséges 6 millió ember füstté változtatásához az elgázosítás után? A szerk.] Vannak, akik bátran kijelentik Auschwitz-cal kapcsolatban: Hiszem mindazt, amit nekem mondtak! Micsoda példás beismerés! Az auschwitzi mise koncelebrálása alatt minden szívet megragad majd Isten és az ember szeretete, és így fognak részt venni az Áldozat megújításán. Hogyan képzelheti el akár egy percig is, Szentatyám, hogy az ilyen ostoba gyûlölet hullámait és az ilyen különleges hazugságokat egy pap, egy pápa elrejtheti a köpenye alá, éppen abban a pillanatban, amikor a kelyhet az ég felé emeli? Az ilyen gyûlölet és az ilyen hazugságok szöges ellentétei Krisztus ide vonatkozó tanításának! Nem! Biztosan nem! Ez teljesen lehetetlen! Száz lépésnyire az Auschwitz-i hamisított gázkamrától az Ön szentmiséje csakis a szeretet, testvériség, egyenlôség és igazság szentmiséje lehet, amelyek nélkül minden tanítás összeomlik. Ön azért megy Auschwitzba, hogy indítva legyen az elmélyült szemlélôdésre az emberi szenvedés nagy helyén. Ennek a szenvedésnek az okait és az ezekért való felelôsséget idôvel objektív módon egy komoly történetírásnak kell megállapítania. Ezeket nem lehet megállapítani Pápai színjáték 1979-ben a Gigantikus Hazugság emlékhelyén a kicsikart vallomásokhoz és a hamis tanúk fecsegéseikhez való folyamodással. A pápa felette áll ezeknek a csetepatéknak. Ô azokhoz a lelkekhez áll közel, akik szenvedtek, és a szenvedés által lelkileg felemelkedtek, mert nincs olyan tisztítóhely, Kálvária vagy halál, amely ne válhatna fenségessé. Az áldozat, a fizikai és lelki szenvedés és a szorongattatás a lelkek nagy felvirágzását okozták: emelkedetté vált az életük, amely normális körülmények között középszerû maradt volna. Ez történt mindenütt: a második világháború csataterein, ahol oly sok katona esett el mérhetetlen szenvedések után; ez történt éppen így a munkatáborokban, ahol számos ember meghalt, olyan konfliktusok áldozataként, amelyek rájuk szakadtak és összezúzták ôket. Ez történt Auschwitzban, és ez történt a keleti fronton mindenütt azokban az években, amikor között az európai fiatalok a kommunista támadás ellen harcoltak és feláldozták életüket. Kegyetlenségeket bizonyosan elkövettek az egész emberi történelem során. Auschwitz mindenesetre nem volt az elsô és nem lesz az utolsó. Ezt nagyon jól látjuk a jelenben, amikor oly sok védtelen asszonyt és gyermeket mészároltak le a palesztin táborokban. Péppé változtatta ôket az izraeli légierô, amely olyan ártatlan emberekre alkalmazta újra a bosszúállás törvényét, akiknek az emlékére sajnos koncelebrált szentmisét valószínûleg sohasem fognak bemutatni. Hatalmas nemzetek számtalanszor visszaéltek a hatalmukkal. Számos nemzet vesztette el a fejét. Amíg tiszta és önzetlen szívû emberek milliói feláldozták fiatal életüket egy eszmény oltárán, addig Németország mindenki máshoz hasonlóan részese lett a megengedhetetlen erôszak visszatetszô bûneinek. De melyik ország nem? Nem a nagy francia forradalom találta fel a terrort, a guillotine-t és a Loire vizébe fojtással történô kivégzést? Napóleon nem internált ugyan embereket, de nem sorozott-e be erôszakkal százezer számra civil lakosokat a meghódított országokból, akiket meghalni küldtek az ô dicsôségéért? Csupán Belgiumból embert! Ez több belgát jelent, mint amennyien meghaltak az elsô világháború alatt, avagy a Harmadik Birodalom koncentrációs táboraiban! A mi korunkhoz közelebbi idôpontban, 1944-ben és 1945-ben, nemde egy bizonyos De Gaulle elnök végeztette ki ellenfelei tízezreit, akiket kollaboránsnak neveztek el? Még közelebb hozzánk, nem Franciaország volt az, amely Algériában és Indokinában az emberek százezreit zsúfolta össze rendkívül brutális koncentrációs táborokban, ahol nem hiányoztak a szadisták? Nem igaz-e, hogy ezek között nemcsak rebellisek és magukat alávetni nem hajlandó emberek voltak, hanem túszok és közönséges civilek is, akiket nagy számban fogdostak össze? Egy francia tábornok még dicsôítette is nyilvánosan a kínzást. És mi a helyzet Nagy-Britanniával, amely olyan meg nem erôsített városokat is bombázott, mint Koppenhága; a szipolyokat ágyú szájához kötve végeztette ki; búrokat semmisített meg; és a transvaali koncentrációs táboraiban az asszonyok és gyermekek ezrei pusztultak el leírhatatlan nyomorúságban? És mit mondjunk Churchillrôl, aki a Német Birodalom polgári lakosságára zúduló borzalmas terrorbombázásokra adott utasítást. A tûzvihar óvóhelyükön égette halálra a civil lakosokat, egyedül Drezda gigantikus krematóriumában egyetlen éjszaka foszforos bombákkal mintegy embert, asszonyokat és gyermekeket semmisítve meg. A mintegy szót használtam, mivel csak hozzávetôlegesen lehetett a halottak számát kalkulálni a hamvak súlyából! És mi a helyzet az USA-val? Az USA nem azon feketék millióinak rémes rabszolgasága által emelkedett a hatalomba, akiket égetéssel megjelöltek, mint az állatokat? Nem azon vörös indiánok majdnem teljes kiirtása következtében lett hatalmas, akik a mohón megkívánt terület eredeti tulajdonosai voltak? Nem ô rendelkezett az atombomba felôl 1945-ben? És tegnap nem az ô katonái hajtottak végre számos letagadhatatlan kínzást Vietnamban? És még nem beszéltünk a Szovjetunió zsarnokságának és napjaink Gulágjának több tízmillió áldozatáról. Nagyon félek, hogy senki sem fog egy szót sem ejteni róluk az alatt, amikor Szentséged a közeljövôben látogatást tesz az újjáépített Auschwitz-i táborban, amelyet a megszállók évtizedeken át üresen hagytak! Senki sem tagadja, hogy az élet Auschwitzban kemény volt, és olykor nagyon kegyetlen. Mindazonáltal 1945 gyôzteseinek táboraiban ugyanakkora számban gyorsan megjelentek a szadisták és kínzók. Sôt, az ô tetteikre kevesebb a mentség, ha elfogadjuk, hogy egy világháború bizonyos tettekre mentségül szolgálhat. Szentséges Atyám, nem szeretném megfosztani attól az örömtôl, amelyben része lesz hazájának újrafelfedezése során. Sôt, rá kell mutatnom a következôre! Ön mindent megtett azért, hogy bátor szülôhazájának erkölcsi emelkedettségét elônyösen bizonyítsa csodálatos patrónusa, Szent Szaniszló magasztalása által. De nem ismerte-e az Ön szülôhazája a bûn és alantasság korszakait is? Amikor Auschwitz lengyel földjére érkezik, amely annyira emlékeztet a legutóbbi zsidó tragédiára, nem volna-e helyénvaló ha becsületesek akarunk lenni emlékezni arra a számos más zsidóra, akiket korábban küldtek halálra borzalmas pogromok során, amelyek éppen az Ön hazájában folytak évszázadokon keresztül? Ezeket a zsidókat az Ön honfitársai kínozták meg, vágták el a torkukat és akasztották fel. Noha katolikusok voltak, ôk sem voltak mindig angyalok! Még mindig fülemben csengnek a brüszszeli apostoli nuncius szavai, aki nunciusi asztalánál azt mondta nekem, hogy a lengyel parasztok a pajtájuk ajtaján keresztre szokták feszíteni a zsidókat. Ô korábban varsói nuncius volt, és belôle lett az eljövendô Micara bíboros. Ezek a zsidó disznók! kiáltott fel a kövér nuncius, olyan lendülettel, ami aligha tükrözte az evangéliumot. Higgye el, pontosan ezeket a szavakat használta. Szentséges Atyám, maga az Egyház mindig ilyen tapintatos volt? Még a tizennyolcadik század közepén is nagy pompával, szertartással volt szokásban a zsidók elégetése, különösen Madrid kellôs közepén. De az Egyház szokásszerûen elevenen égette meg ôket! Az inkvizíció nem volt juhistálló. Az albigens eretnekek tömeges lemészárlása Aquinói Szent Tamás tekintélyére hivatkozva ment végbe. A Szent Bertalan-éj u8 8. oldal április u tömeggyilkossága a pápa, az Ön elôdje számára öröm és szíve gyönyörûsége volt, aki felkelt az éj közepén, hogy lelkesen egy Te Deum-mal ünnepelje meg ezt a boldog eseményt. Sôt, megemlékezésül egy emlékérem veretését is elrendelte. És mi a helyzet a mintegy úgynevezett boszorkánynyal, akiket a keresztény korszakokban ájtatosan megégettek? A legutóbbi évszázadban a pápaság még mindig erôltette a gettót Rómában. Lényegében véve, Szentséges Atyám, mi nagyon keveset érünk, legyünk bár pápa vagy ajatollah, párizsiak vagy poroszok, szovjetek vagy New York lakosai. Semmi dicsekvésre nincs okunk! Rossz korszakainkban ugyanolyan kegyetlenek voltunk valamennyien, mint bárki más. Az a tény, hogy mindnyájan hasonlók voltunk, nem igazol semmit és senkit, de mindazonáltal arra kötelez minket, hogy ne osztogassunk kiközösítéseket vagy feloldozásokat túlzott szenvedélyességgel vagy jóindulattal. Az emberi kegyetlenség csak úgy szorítható vissza, ha a gyûlöletet testvériséggel viszonozzuk. A gyûlölet önmagát fegyverezi le, miként minden alantas dolog, de nem egyre csípôsebb szemtelenséggel vagy elkeseredettséggel, és nem mint Auschwitz esetében egy csomó holdkóros túlzással, hazugsággal és hamis vallomásokkal. Az utóbbiakat teletûzdelték ordító ellentmondásokkal, és kínzásokkal, valamint megfélemlítéssel csikarták ki mind a szovjet, mind az amerikai börtönökben. A nürnbergi perek borzalmas korszakában pontosan ezek történtek. Bizonyos emberek úgy gondolhatták, hogy a koncentrációs táborok exhibicionizmusának kalózai és azok a hamisítók, akik a 6 millió zsidót az évszázad legjövedelmezôbb pénzügyi csalásává változtatták, véget vetnek ennek a kizsákmányolásnak. Csakhogy az Ön jelenlétében egy hamis játszma közepette hatásos vallási szertartás bontakozik ki az Auschwitz-i színpadon. E szertartás pompájának köszönhetôen erôteljes igyekezetet fognak kifejteni, hogy Önt a televízió és a sajtó hatalmas össztüzének eszközével a gyûlölet megkérdôjelezhetetlen utalványának támogatójává változtassák. Az Ön neve aranyat ér minden gengszter számára. Mintha az elsô holocaust sem lett volna elég, az egész világ egy 2. számú holocaustot fog kapni örökül. Ez nem fog ez alkalommal ezer millió dollárba kerülni, mivel Szentséged a szemérmetlen producerek számára teljesen ingyen a legfényesebb mutatványt fogja nyújtani. Bármilyen lehetett is a forgalma és a hatása a becsapott emberek körében, az 1. számú holocaust nem volt egyéb, mint páratlanul közönséges, gigantikus hollywoodi rakéta. Mindenekelôtt a rosszul informált nézôk százmilliói zsebének kiürítésére irányult. De a romboló hatása csak idôleges lehetett, mert az emberek hamarosan kénytelenek észrevenni túlzásainak bohózatba illô természetét. E túlzásokat leleplezi a lelkiismeretes történészi vizsgálat. Másrészt, Szentséges Atyám, Önöknek ez a holocaustja magában Auschwitzban nagy ceremóniával lesz megalkotva. Ezt a hús-vér pápa, teljes fôpapi méltóságának ornamentikájában, hitelessége birtokában fogja bemutatni. A szentségtörô manipulátorok által becsapott kereszténység szemében ez a 2. számú holocaust egy megszentelt oltárral szembenézô pápával együtt nagy valószínûséggel a gyûlöletkeltôk és uzsorások által tervezett egész propaganda mintegy isteni megerôsítésének fog tûnni. Ez különösen így lesz az Áldozat bemutatásának pillanatában. Már az Ön háborúra utalása a lengyel sírokkal szemben Monte-Cassinon számos hívôt megzavart. Ha hinni lehet az akkori sajtónak, úgy tûnt, hogy Ön a helynek csupán bizonyos töredékes, elfogult vonatkozásaira emlékezett. Szentséges Atyám, az Ön látványos megjelenése Auschwitzban még több hívôt zavarhat meg, mivel kétségtelen, hogy Önt elviszik sétakocsikázásra, ahogy a népi szólás mondja. Ez nyilvánvaló. Biztos, hogy a vallási szertartás a koncelebráció alatt úgy tûnhet az Ön lelke számára, mint csupán felhívás, hogy az emberi gyûlölködés helyébe az emberi kiengesztelôdés lépjen. De a sajtó és a tv kalózai szilárdan elhatározták, hogy Ön Róma püspökének süvegével, vadonatúj fehér reverendájában alámerüljön Auschwitz tátongó csapdájába. Ember az embernek farkasa mondják a szektariánusok. Ember az embernek testvére mondja minden keresztény, aki nem képmutató. Mindnyájan testvérek vagyunk: a szögesdrót mögött szenvedô internált és a marcona katona a tábor szélén a gépfegyvere mögött. Mindannyiunknak, akik életben maradtunk egészen 1945-ig, meg kell bocsátanunk egymásnak és szeretnünk kell egymást: Önnek, aki üldözött személy volt és pápa lett, és nekem, aki katona voltam és üldözött személlyé lettem, a sok millió embernek, akik végigéltük a második világháború tragédiáját, eszményeinkkel, emberségünkkel, gyengeségeinkkel és hibáinkkal. Nincs más értelme az életnek. Nincs más szándéka Istennek. Nos, végül is mi más számít? A szellemi oktalanságok ellenére, amik párosulhatnak egy nem lezárt történelmi vitában tett pápai állásfoglalásokkal és a gyûlölettôl teli fanatikusok ellenére, akik ki fogják használni az Ön kételyek nélkül elmondott beszédének drámai természetét, távoli számûzetésem messzeségébôl szeretném hódolatomat kifejezni Önnek Auschwitz-i szentmiséjének celebrálása napján. Szentséges Atyám, maradok fiúi tisztelettel híve: Léon Degrelle A számûzetésben, május 20. (Ford.: Tudós-Takács János) Mark Weber: AZ ELTITKOLT TÖRTÉNET április 15-én a brit csapatok elfoglalták a Bergen- Belsen-i koncentrációs tábort. Az ötvenedik évfordulót hivatalos külsôségek keretében széles körben és olyan újságcikkekben ünnepelték meg, amelyek amint a következô esszé kimutatja elferdítették a tábor igazi történetét. Nagyrészt elfoglalásának körülményei miatt a viszonylag jelentéktelen Bergen-Belsen-i tábor Dachauval és Buchenwalddal együtt a német barbárság nemzetközi szimbólumává vált. A brit csapatokat, amelyek a háború vége elôtt 3 héttel foglalták el a belseni tábort, megrázta és undorral töltötte el a sok temetetlen holttest és az ott talált haldokló foglyok. A tábor kórosan lesoványodott holttesteirôl és haldokló foglyairól készült borzalmas fényképek és filmek gyorsan körüljárták a világot. Néhány hét múlva a brit katonai megszállók újságja hírül adta: Ember ember iránti embertelensége legnagyobb megnyilvánulásának története, a belseni koncentrációs tábor, ismeretes az egész világon. A szövetséges fényképészek által április közepén készített és azóta mind máig széleskörûen terjesztett hátborzongató képei nagymértékben hozzájárultak ahhoz, hogy a tábor mint hírhedt megsemmisítési központ vált ismeretessé. Valójában a Bergen-Belsen-i halottak mindenekfelett a háborúnak és az azzal járó felfordulásnak, nem pedig a tudatos politikának voltak szerencsétlen áldozatai. Sôt, tulajdonképpen inkább voltak a szövetségeseknek, mint a német intézkedéseknek az áldozatai. A Bergen-Belsen-i tábor Északnyugat-Németországban, Hannover közelében volt, a korábbiakban a sebesült hadifoglyok számára létesített tábor helyén. Mint internáló tábor 1943-ban létesült az olyan európai zsidók számára, akiket kicserélni szándékoztak a szövetségesek által fogva tartott német állampolgárokért végén és 1944-ben Lengyelországból, Franciaországból, Hollandiából és Európa más részeibôl több mint 9000 zsidó érkezett, latin-amerikai államokból származó állampolgársági papírokkal, ill. útlevelekkel, Palesztinába szóló vízumokkal vagy más olyan dokumentumokkal, amelyek az emigráció szempontjából fontosak voltak. A háború utolsó hónapjaiban ezeknek a csere-zsidóknak különbözô csoportjait telepítették át a tengely által megszállt Európából. A német hatóságok több száz zsidót telepítettek át a semleges Svájcba, és legalább egy 222 zsidó fogolyból álló csoport (a semleges Törökországon keresztül) érkezett a brit uralom alá tartozó Palesztinába végéig a körülmények jobbak voltak, mint más koncentrációs táborokban. Marika Frank Abrams magyarországi zsidó nôt Auschwitzból 1944-ben szállították oda. Évekkel késôbb így emlékezett vissza Belsenbe érkezésére: Mindannyiunknak adtak két takarót és egy csészét. Volt folyóvíz, és voltak latrinák. Kaptunk ehetô ételt enni, és nem kellett azzal számolni, hogy órák hosszat kell várni az étkezésre. A körülmények olyan jók voltak Auschwitzhoz viszonyítva, hogy gyakorlatilag szanatóriumban éreztük magunkat. A foglyok normálisan háromszor kaptak naponta enni. Reggel és este kávét és kenyeret szolgáltak fel, sajttal és kolbásszal. A déli fôétkezés 1 liter fôzelékbôl állt. A családok együtt éltek. Egyébként a férfiakat és nôket egymástól elválasztott barakkokban szállásolták el. Gyerekeket is tartottak a táborban. Mintegy 500 gyermek volt az 1. számú nôi táborrészlegben, amikor a brit erôk megérkeztek. A háború utolsó hónapjaiban a zsidók tízezreit evakuálták Auschwitzból és az elôrenyomuló szovjet csapatok által fenyegetett más táborokból. Belsen súlyosan túlzsúfolttá Josef Kramer a Bergen-Belsen-i tábor parancsnoka vált, mivel a foglyok száma az decemberi rôl 1945 márciusáig re nôtt, majd egy hónappal késôbb több mint re rúgott. E zsidó foglyok közül sokan választották azt, hogy inkább német fogvatartóikkal menekültek nyugatra, mint hogy a keleti táborokban maradjanak, bevárva a szovjet felszabadító erôket. Olyan katasztrofális állapotok voltak a háború utolsó hónapjaiban, hogy a Belsenbe 1945 februárjában és márciusában evakuált foglyok mintegy egyharmada útközben vagy a táborba érkezésekor meghalt. Amikor a rend ezekben a kaotikus végsô hónapokban egész Európában felborult, leállt az élelem és a gyógyszer rendszeres szállítása a táborba. Takarmánygyûjtô teherautókat küldtek a közeli településekre összeszedni némi kenyér-, burgonya- és répakészletet. Járvány A betegséget az új jövevények rutinszerû fertôtlenítésével tartották kézben. De február elején a magyarországi zsidók nagy csoportját engedték be a táborba, amikor a fertôtlenítés lehetôségei már nem voltak biztosítva. Ennek következtében kitört a tífusz, és hamarosan kezelhetetlenné vált a terjedése. Josef Kramer parancsnok vesztegzár alá helyezte a tábort az életmentés érdekében, de az SS berlini vezetôsége ragaszkodott hozzá, hogy Belsen továbbra is nyitva legyen még több keletrôl menekült zsidó befogadására. Az elhalálozási arányszám hamarosan napi 400-ra emelkedett. A legkegyetlenebb gyilkos a tífusz volt, de a tífusszal együtt járó láz és hasmenés is sok életet követelt. Súlyosbította a helyzetet az utolsó hónapok alatt az az irányelv, hogy a már betegeket más táborokból Belsenbe szállították, amelyet akkor hivatalosan betegtábornak, illetve lábadozó tábornak jelöltek ki. Például a beteg nôket 1944 novemberében és decemberében három csoportban szállították át Auschwitzból Belsenbe. Amikor Heinrich Himmler, az SS fônöke tudomást szerzett a Bergen-Belsenben kitört tífuszjárványról, azonnal kiadott egy parancsot az összes megfelelô tisztségviselônek: A járvány leküzdéséhez szükséges minden egészségügyi eszközt alkalmazni kell Nem lehet takarékoskodni9 2008. április 9. oldal sem az orvosokkal, sem az egészségügyi készletekkel. De a rend általános felbomlása Németországban ebben az idôben már lehetetlenné tette e parancs teljesítését. Belsen a legrosszabb Violette Fintz, egy zsidó nô, akit 1944 közepén deportáltak Rodoszról Auschwitzba, azután Dachauba, majd végül 1945 elején Belsenbe, késôbb összehasonlította a különbözô táborokat: Belsen kezdetben elviselhetô volt. Priccsen aludtunk és kis adag levest és kenyeret kaptunk. De amikor a tábor betelt, a csoportunk és sokan mások is olyan barakkokat kaptunk, amelyekben 700 személy feküdt a padlón takaró, élelem és minden egyéb nélkül. Szánalmas színhely volt, amikor a tábort megtámadták a tetvek, és a legtöbb ember tífuszban és kolerában szenvedett Sok ember azt mondta Auschwitzról, hogy borzalmas tábor. De Belsent szavakkal sem lehet leírni. Tapasztalataim és szenvedéseim alapján Belsen volt a legrosszabb. Belsen leghíresebb foglya kétségtelenül Anna Frank volt, akit 1944 októberében deportáltak Auschwitzba márciusában halt meg tífuszban, 3-4 héttel a felszabadulás elôtt. Kramer katasztrófáról tesz jelentést Kramer parancsnok március 1-én Richard Glücks Gruppenführernek, az SS tábori gondnokság fejének levelet írt, s abban részletesen jelentette a katasztrofális helyzetet Bergen-Belsenben és segítséget kért: Ha elegendô hálóhely állna rendelkezésemre, akkor a már beérkezett és a még ezután érkezô foglyok elhelyezése lehetségesebbnek látszana. Ezt a problémát súlyosbítja egy tífuszjárvány és az azzal együtt járó láz, amely most kezdôdött. A napi halandósági arányszám, amely február elején még volt, idôközben elérte a napi at, és a jelenlegi körülmények miatt még tovább fog növekedni. A készlet: Amikor átvettem a tábort, a téli készletek 1500 internáltra lettek rendelve. Ennek egy részét megkaptuk, de a nagyobbik részt nem szállították le. Ez a hiány nemcsak a szállítási nehézségeknek a következménye, hanem annak a ténynek is, hogy ezen a területen nem lehet semmihez sem hozzájutni, és mindent kívülrôl kell behozni. A legutóbbi négy napon a megszakadt közlekedési lehetôségek miatt semmilyen élelmet sem szállítottak Hannoverbôl, és ha a hét végéig ez az állapot fennmarad, arra kényszerülök, hogy a kenyeret is teherautóval hozzam el Hannoverbôl. A helyi egységnek juttatott teherautók azonban egyáltalán nem felelnek meg e célra, és így kénytelen vagyok legalább 3-4 teherautót és 5-6 utánfutót kérni. Mihelyt rendelkezem itt vontatási eszközökkel, kiküldhetem az utánfutókat a környékre A készlet problémáját a következô néhány nap alatt okvetlenül meg kell oldani. Öntôl, Gruppenführer, szállítási kiutalást kérek Egészségügy. A betegségek elôfordulása itt a foglyok számához viszonyítva nagyon nagy mértékû. Amikor december 1-én Orienburgban beszélgettünk, Ön azt mondta nekem, hogy Bergen-Belsen Észak-Németország valamennyi koncentrációs táborában megbetegedettek betegtábora. A betegek száma nagymértékben növekszik, különösen az utóbbi idôben keletrôl érkezô fogolyszállítmányok miatt ezekre a szállításokra olykor 8-14 órán át, nyílt teherautókban kerül sor. A tífusszal együtt járó láz elleni küzdelem rendkívül nehézzé vált a fertôtlenítô eszközök hiánya miatt. A forró levegôvel mûködô tetvetlenítô berendezés az állandó használat miatt szabálytalanul mûködik, és némelykor néhány napig használhatatlan A helyzet katasztrofális, amelyért senki sem akarja vállalni a felelôsséget. Gruppenführer, biztosíthatom, hogy mindent meg fogok tenni, hogy leküzdhessük a jelenlegi válságot Most Önt arra kérem, hogy segítsen amennyiben hatalmában áll. Az említett dolgokon kívül mindenekelôtt elhelyezési berendezésekre, ágyakra, takarókra, konyhaedényekre van szükségem mintegy internált részére. A borzalmas körülmények között Kramer mindent megtett, ami hatalmában állt, hogy a foglyok szenvedéseit csökkentse, és a halálukat megelôzze. Még a súlyos nyomás alatt álló Német Hadsereghez is segítségért fordult. Nem tudom, mi mást tehetnék. Eljutottam a lehetôségek határáig. Az emberek tömegesen halnak meg. Az ivóvízkészlet utánpótlása összeomlott. Egy élelmiszerszállítmányt megsemmisítettek a szövetségesek repülôgépei. Tenni kell azonnal valamit mondta egy magas rangú katonatisztnek. Hans Schmidt ezredes, Kramer parancsnokkal és a rabok fô képviselôjével, Küstermeierrel együttmûködve a helyi tûzoltó alakulatnál intézkedett a víz elôteremtése érdekében. Arról is intézkedett, hogy az elhagyott vasúti vagonokból az élelmiszerkészleteket behozzák a táborba. Schmidt késôbb úgy emlékezett vissza, hogy Kramer egyáltalán nem keltette azt a benyomást, hogy bûnözô típus lenne. Úgy cselekedett, mint egy becsületes, tiszteletre méltó férfi. Nem tett rám olyan benyomást, mintha rossz lett volna a lelkiismerete. Nagy odaadással dolgozott a tábori viszonyok jobbítása érdekében. Például lovas kocsikat gyûjtött össze, hogy elhozza az élelmet a kilôtt vagonokból. Kramer késôbb kifejtette a hitetlenkedô brit katonai kihallgatóknak: Elmerültem az ingoványban. A tábor valójában használható volt, mielôtt Önök [a brit és amerikai erôk] átkeltek a Rajnán. Volt folyóvíz, rendszeres étkezés. Az én feladatom volt átvenni az élelmet, amelyet a tábor részére kaptam, és szétosztani a legjobb módon, ahogy tudtam. De akkor hirtelen egész Németországból új foglyokkal teli teherautókat kezdtek küldeni hozzám. Lehetetlen volt megbirkózni velük. Nagyobb személyzetért, több élelemért folyamodtam. Azt mondták, hogy ez lehetetlen. Azzal kellett gazdálkodnom, amim volt. Azután mindennek tetejében a szövetségesek lebombázták az elektromos mûveket, amelyek a vizet szivatytyúzták. Az élelmiszerszállítmányok sem tudták elérni a tábort a szövetséges vadászgépek miatt. Azután a dolgok valójában kicsúsztak a kezünkbôl. Az utolsó hat hét alatt tehetetlen voltam. Arra sem volt elég emberem, hogy eltemessük a halottakat, nem is beszélve a betegek elkülönítésérôl Megpróbáltam élelmet és gyógyszereket szerezni a foglyok számára és kudarcot vallottam. Elmerültem az ingoványban. Lehet, hogy gyûlöltek, de a kötelességemet teljesítettem. Kramer tiszta lelkiismeretére utal az a tény is, hogy nem tett erôfeszítéseket, hogy az életét megmentse azzal, hogy elmenekül, hanem nyugodtan megvárta a brit erôket, naivul bízva a méltó bánásmódban. Amikor a belseni tábor végül a szövetségesek keze közé került, teljesen elégedett voltam, mert az adott körülmények között mindent megtettem, hogy javítsam a tábori viszonyokat állapította meg késôbb. A megtárgyalt átadás A megszálló brit csapatok letartóztatják a tábor parancsnokát, majd egy kirakatperen halálra ítélik és kivégzik Mihelyt a brit erôk megközelítették Bergen-Belsent, a német hatóságok arra törekedtek, hogy harc nélkül átadják a tábort a briteknek, hogy ne váljék az harci zónává. Némi tárgyalás után a tábort békésen átadták, azzal a megegyezéssel, hogy a brit és német csapatok minden erôfeszítéssel azon lesznek, hogy elkerüljék a harcot ezen a területen. A The Journal of the American Medical Association egyik 1945-ös számában egy feltáró jellegû beszámoló jelent meg azokról a körülményekrôl, amelyek között a brit csapatok átvették a tábor fölötti uralmat: A brit és német tisztek közötti tárgyalások eredményeként a brit csapatok átvették az SS-tôl és a Wehrmachtól a Celle-tôl néhány mérföldnyire északnyugatra esô hatalmas belseni koncentrációs tábor ôrzésének feladatát, amelyben fogoly volt, legtöbbjük politikai. Ez a tífusz miatt történt így, amely hatalmas méretekben tombolt a táborban, és rendkívül fontos volt, hogy a foglyokat ne engedjék el, amíg fertôtlenítésük meg nem történik. Az elôrenyomuló brit erôk beleegyeztek, hogy tartózkodnak a tábor területének bombázásától, illetve ágyúzásától, míg a németeknek megengedték, hogy hátrahagyjanak egy fegyveres ôrséget, amely egy héttel a britek megérkezése után visszatérhet a saját vonalukra. A tárgyalások története különleges. A német tisztek megjelentek a brit elôôrsök elôtt, és kifejtették, hogy 9000 beteg van a táborban és minden gyógyítási feltétel hiányzik. Azt indítványozták, hogy a britek azonnal szállják meg a tábort, mert az egészség érdekében nemzetközi a felelôsség. A fegyverszünet által okozott késlekedés ellensúlyozására a németek felajánlották, hogy érintetlenül feladják az Aller folyót átívelô hidakat. Rövid megfontolás után a rangidôs brit tiszt elvetette a német javaslatokat, mondván, hogy a briteknek el kell foglalniuk egy 10 négyzetkilométeres területet a tábor körül, hogy katonáikat és kommunikációs vonalaikat távol tartsák a betegségtôl. A britek végül elfoglalták a tábort. Brutális bánásmód április 15-én Belsen parancsnokai átadták a tábort a brit katonáknak, akik habozás nélkül brutálisan nekiestek az SS tábori személyzetnek. A németeket puskatussal verték, rugdosták és bajonettel szurkálták. Többségüket lelôtték vagy halálra dolgoztatták. Alan Moorehead brit újságíró leírta a táborszemélyzet némelyikével való bánásmódot röviddel a tábor átvétele után: Amikor megközelítettük az SS ôrök celláit, a brit ôrmester alpári stílusra váltott.»kihallgatást tartottunk ma reggel. Félek, hogy foglyaink nem néznek ki valami jól«mondta a százados Az ôrmester kinyitotta az elsô cellaajtót és belépett a cellába. Bajonettel hadonászva maga elôtt.»keljetek fel, keljetek fel, mocskos fattyúk!«üvöltötte. Fél tucat ember feküdt vagy könyökölt a padlón. Egy-két ember ki tudta húzni magát azonnal. A hozzám legközelebb esô ember, akinek az inge és az arca tele volt fröcskölve vérrel, két kísérletet tett, mielôtt térdre ereszkedett, majd fokozatosan lábra állt. Erôsen remegô kezét maga elôtt kinyújtva állt.»gyerünk! Keljetek fel!«üvöltötte az ôrmester a következô cellában. Az az ember, aki a vérében feküdt a padlón, nagy testû alak volt, nagy fejjel és piszkos szakállal»miért nem öltök meg?«suttogta.»miért nem öltök meg? Nem bírom tovább.«ugyanazok a szavak hagyták el ajkát újra és újra.»ugyanezt mondja minden reggel a mocskos fattyú«mondta az ôrmester. Kramer parancsnokot, akit a brit és az amerikai sajtó belseni vadállatnak és belseni szörnyetegnek gyalázott, bíróság elé állították, majd kivégezték Dr. Fritz Klein vezetô orvossal és más tábori tisztségviselôvel együtt. A tárgyalásán Kramer védôügyvédje, T. C. M. Winwood ôrnagy megjósolta: Amikor a függöny ezen a színpadon végül legördül, feltevésem szerint Josef Kramer nem úgy fog elôreállni, mint belseni vadállat, hanem mint belseni bûnbak. Bosszúállásként a brit felszabadítók kiûzték a közeli Belsenbôl a lakosokat, majd megengedték a tábor lakóinak, hogy kifosszák a házakat és épületeket. A város nagy részét felgyújtották. Háború utáni elhalálozások Mintegy fogoly volt Bergen-Belsenben, amikor a britek elfoglalták a tábort. Az új táborigazgatók nem bírták úgy kezelni a káoszt, mint a németek, és mintegy ember halt meg Belsenben a brit hatalomátvételt követô hónapokban. Noha bizonyos alkalmakkor még mindig úgy hivatkoznak Belsenre, mint megsemmisítô táborra és tömeggyilkosságok központjára, a Bergen-Belsennel kapcsolatos u10 10. oldal április u igazság teljesen ismert a történészek elôtt. Helmut Diwald, az erlangeni egyetem professzora 1978-as német történelmi áttekintésében ezt írta: A hírhedt Bergen-Belsen-i koncentrációs táborban állítólag foglyot gyilkoltak meg. Ténylegesen mintegy 7000 fogoly halt meg a tábor fennállása alatt, 1943-tól 1945-ig. Legtöbbjük a háború végsô hónapjaiban halt meg, betegség és rosszul tápláltság következtében, mivel a bombázások teljesen megszakították az egészségügyi készletek és az élelem szállítását. A brit parancsnok, aki átvette a tábor feletti uralmat a kapituláció után, azt tanúsította, hogy nagyszámú bûnök nem fordultak elô Bergen-Belsenben. Martin Broszat, a müncheni Jelenkori Történelmi Intézet igazgatója ezt írta 1976-ban: Például Bergen-Belsenben a zsidó foglyok tízezreinek holttestét találták meg a brit katonák a felszabadítás napján, ami azt a benyomást keltette, hogy ez volt az egyike a leghírhedtebb megsemmisítô táboroknak. A valóságban sok zsidó Bergen-Belsenben, valamint a dachaui kisegítô táborban a háború vége elôtti utolsó hetekben halt meg, a zsidó munkásoknak a még mindig létezô keleti gettókból, munkatáborokból és az auschwitzi koncentrációs táborból végzett improvizált kitelepítése és elszállítása következtében Dr. Russell Barton, angol orvos, aki a háború után egy hónapot töltött Bergen-Belsenben, szintén kifejtette az ott tapasztalt katasztrofális állapotok okait: Legtöbben a foglyok körülményeit a németek és konkréten a tábor vezetôi részérôl egy megfontolt szándékosságra vezették vissza. A foglyok buzgón idézték a brutalitás és hanyagság példáit, és a különbözô országokból odalátogató újságírók az otthoni propaganda szükségletei szerint értelmezték a helyzetet. Például az egyik újság a német urak gonoszságát hangsúlyozta, azzal a megjegyzéssel, hogy a temetetlen halott közül néhányan meztelenek voltak. A valóságban, amikor a halottakat kihozták egy barakkból és a szabadban hagyták ôket temetés végett, a többi fogoly lehúzta róluk ruhájukat. Német orvos tisztek mondták nekem, hogy a táborban az utolsó hónapokban egyre nehezebbé vált az élelmiszer szállítása. Mindent lebombáztak az utakon, ami mozgott Meglepôdtem, amikor 2-3 évre visszamenôleg olyan dokumentumokat találtam, amelyek azt bizonyították, hogy naponta nagy mennyiségû élelmet fôztek meg és osztották ki. A közvélekedéssel ellentétesen meggyôzôdésem volt, hogy sohasem volt irányvonal a szándékos éheztetés. Ezt megerôsítette a jól táplált foglyok nagy száma. Miért szenvedett hát oly sok ember alultápláltságban?... A belseni állapot fô okai a betegség, a központi hatóság részérôl elrendelt túlzsúfoltság, a barakkokon belül a törvény és rend hiánya, valamint a hiányos élelmiszer-, víz- és gyógyszerkészletek voltak. Amikor értékelni szándékozunk a Belsenben tapasztalt állapotok okait, óvatosan kell kezelni a borzalmas vizuális látványt, és ismerni kell a kiéhezett emberek holttesteinek tömegét bemutató propaganda céljait. A gázkamra mítosza Néhány történész és egykori fogoly azt állította, hogy Bergen-Belsenben a zsidókat gázkamrákba vitték meghalni. Például egy tekintélyes mû, amelyet röviddel a háború után tettek közzé A History of World War II címmel így tájékoztatta az olvasóit: Belsenben Kramer (parancsnok) egy zenekart tartott fenn, hogy játsszon neki bécsi muzsikát, mialatt a kiszemelt gyermekeket elszakítják anyjuktól és elevenen elégetik. A gázkamrák naponta ezreket öltek meg. Max Dimont zsidó történész a Jews, God and History címû könyvében Bergen-Belsen-i gázkamrákról írt. Ez a félhivatalos mû, amelyet Lengyelországban 1981-ben tettek közzé, azt állította, hogy Belsenben nôket és gyermekeket vittek gázkamrákba. Az Associated Press hírügynökség 1945-ben ezt jelentette: Lüneburgban (Németország) egy zsidó orvos, tanúskodván 45 férfinak és nônek Belsenben és Auschwitzban elkövetett háborús bûnei perében, azt mondta, hogy a lengyelországi Lodz teljes gettóját képviselô zsidót egyetlen éjszakán elgázosították és elevenen elégették a belseni táborban. Ötven évvel késôbb Robert Daniell, a tábort felszabadító Brit Hadsereg századosa úgy emlékezett, hogy látott ott gázkamrákat. Évekkel a háború után Robert Spitz, egy magyarországi zsidó úgy emlékezett, hogy februárjában Belsenben zuhanyozott: Élvezetes volt. Akkor nem tudtam, hogy más zuhanyozók is voltak ugyanabban az épületben, ahol víz helyett gáz jött a csôbôl. Egy másik egykori fogoly, Mosé Peer arra emlékezett, hogy 11 éves korában csodálatosan megmenekült a haláltól a táborban. Egy kanadai újságíróval folytatott interjú keretében, 1993-ban, a franciaországi születésû Peer azt állította, hogy ôt legalább hatszor küldték be a (belseni) kamrába. Az újságíró így folytatta a beszámolót: Ô ezt minden alkalommal túlélte, borzalommal figyelve, hogy a vele együtt elgázosított nôk és gyermekek összeesnek és meghalnak. Peer a mai napig nem tudja, hogyan volt képes életben maradni. Arra törekedvén, hogy a csodát megmagyarázza, Peer eltûnôdve ezt mondta: Lehet, hogy a gyermekek jobban ellenállnak, nem tudom. (Noha Peer szerint Bergen-Belsen rosszabb volt, mint Auschwitz, elismerte, hogy ô, öccse és nôvére, akiket a táborba 1944-ben deportáltak, mindnyájan valamiképp életben maradtak.) Az ilyen gázkamramesék teljesen fantasztikusak ban Martin Broszat történész nyilvánosan elvetette a belseni gázkamra-történetet. Napjainkban már egyetlen valódi történész sem támasztja alá az ilyen meséket. A halálesetek túlbecsült száma A Bergen-Belsenben elhunytak száma az évek folyamán tekintélyesen megnôtt. Sok becslés felelôtlen túlzás volt. Tipikus egy évi New York Daily News-jelentés, amely olvasóival azt közölte, hogy valószínûleg ember halt meg Bergen-Belsenben. Egy hivatalos német kormányzati kiadvány 1990-ben kijelentette, hogy több mint embert gyilkoltak meg a belseni táborban, német uralom alatt, és további halt meg a felszabadítás utáni elsô hetekben. Közelebb áll az igazsághoz az Encyclopaedia Judaica, amely szerint ember halt meg a táborban a brit hatalomátvétel elôtt, és másik utána. Bármennyi is a halottak száma, Belsen áldozatait nem gyilkolták meg, és a tábor nem volt megsemmisítô központ. A feketepiac központja 1945-tôl 1950-ig, a tábor végleges bezárásáig, a britek a menekült európai zsidók számára tartották fenn a belseni tábort. Ez alatt a tábor újból hírhedtté vált, mint jelentôs európai központi feketepiac. A belseni zsidók koronázatlan királya Jossl (Josef) Rosensaft volt, aki az illegális kereskedésbôl félelmetes profitra tett szert. Rosensaftot különbözô táborokba internálták, közöttük Auschwitzba, mielôtt a belseni táborba érkezett volna 1945 áprilisában. Sir Frederick Morgan brit altábornagy, az UNRRA-nak, vagyis a háború után Németországban élô hontalan személyek ENSZ-hez tartozó segélyszervezetének feje így írt emlékiratában: Cionista védnökség alatt létezett Belsenben egy hatalmas illegális kereskedelmi szervezet, világszerte mûködô részlegeivel, amelyek különbözô árukkal, mindenekelôtt nemesfémmel és drágakövekkel foglalkoztak. Az árukat titkosan jelzett konténerekben, UNRRA jelzéssel importálták az önkéntes zsidó ügynökségekhez. Hagyaték Egyfajta emlék-központként jelenleg számos turistát vonz minden évben a tábor helye. Nem meglepô, hogy Bergen lakosa nem nagyon örül városa rossz hírnevének. A polgárok arról számolnak be, hogy a külországokban tett látogatásaik alatt gyilkosoknak nevezik ôket. Az eltitkolt (bár nyomasztó) történelmi valóság éles ellentétben áll Belsen széleskörûen elfogadott képével, amely lényegében a gyûlölködô háborús propaganda terméke. Valójában a Bergen-Belsen-történet az egész holocaust-történet miniatûr tükrének tekinthetô. (Ford.: Tudós-Takács János) Günter Deckert tudósítása: A NÉMET JEANNE D ARC PER Sylvia Stolz ügyvédnô a Mannheimi Kerületi Bíróság elôtt november január. III. befejezô rész Aki elárulja a régi kötelességét ma, el fogja árulni az új kötelességét holnap. Tizenkettedik nap (2008. január 7.) A 9 óra 30 percre kitûzött tárgyalás 9 óra 34 perckor kezdôdik. Glenz bejelenti, hogy a Sylvia ellen a vádiratban szereplô bûncselekményekhez a Bíróság most hozzáteszi az öt személy elleni korlátozás vádját. (Ez azzal kapcsolatos, hogy Sylvia a tárgyalás elején rámutatott arra: a nemzetközi jog értelmében a Birodalom törvényei még mindig érvényben vannak, mivel sohasem írtak alá békeszerzôdést, nem szerkesztettek új Alkotmányt, és ilyet nem hagyott jóvá a német nép népszavazással. A háború alatti 1944-es törvények szerint a németellenes tevékenységek halállal büntethetôk. Világos, hogy a vazallus német kormány reagál arra, hogy Sylvia rámutat legitimitásának hiányára.) Miután Glenz lediktálja ezt a bejelentést a bírósági történésznek, megkérdezi a védelmet, vannak-e további indítványaik, kérelmeik. 9 óra 35 perckor Sylvia bejelenti, hogy szólni óhajt Glenz szájkosár -határozata ellen, amely megtiltotta neki, hogy folytassa Meinerzhagen kérdezését. A feszült, ideges Glenz igényli, hogy Sylvia nyújtsa be írásban a reagálását. Sylvia biztosítja ôt, hogy reagálásának semmi köze a holocaust -hoz, de Glenz még mindig ragaszkodik az írásos reagáláshoz és hivatkozik a Bíróság szájkosár -határozatára. Sylviának a reagálást most kell beadnia. Írásos reagálását ezzel a kommentárral nyújtja be: Ön most még egy kis kiigazítástól is fél. Erre Glenz: Csak adja át nekem! Ezután Sylviát támogatva Bock közbeszól: megjegyzi, hogy a közönségnek joga van hallani a kiigazítást. De Glenz fontosabbnak tartja a maga irányelvét: Siettetni az eljárást! Glenz 10 perces szünetet rendel el. Szünet után kihirdeti: A válasz még mindig: NEM! Mindent írásos formában kell benyújtani, kivétel nélkül. Sylvia ragaszkodik ahhoz, hogy erre a határozatra is reagáljon. Glenz újabb 10 perces szünetet rendel el. Utána a határozat természetesen: NEM. 10 óra 22 perckor a Bíróság újra visszavonul és megtárgyal egy másik reagálást. Bocknak ugyanis megengedték, hogy ezt az egyet szóban terjessze elô, mivel a Bíróság nem rakott rá szájkosarat. A Bíróság határozata: amit Bock beterjesztett, nem ok arra, hogy a Bíróság a határozatát módosítsa. Majd Sylvia egy másik írásos reagálást terjeszt be a Meinerzhagen december 11-i, megkísérelt kikérdezésével kapcsolatos bírósági határozatra vonatkozóan. Be akar olvasni a jegyzôkönyvbe kiegészítô dokumentumokat Meinerzhagennek a Zündel-per során hozott, jogsértô, erôszakos határozataival kapcsolatban. Glenz azonnal nemmel válaszol. Mindent írásban kell benyújtani! Nincs kivétel! A Bíróság nem látja értelmét újabb határozatnak! Mindenki számára világos, hogy Glenz egyre gorombább és zsarnokibb, és a többi bíró ôt követô vazallus. Nyilvánvaló, hogy be akarják fejezni a pert és kihirdetni az ítéletet, amelyet mindannyian kezdettôl fogva ismernek. Most hosszabb suttogás következik Glenz, Bock és az elôadó bíró között. Jelentôs, hogy a suttogásba sohasem vonják be a többi bírót. Sylvia ennyit meghal a suttogásból: Ez volt a legszokatlanabb per. Ez hangos nevetést vált ki a közönségbôl. Sylvia 10 óra 32 perckor benyújt egy írásos reagálást Meinerzhagen törvénysértô pervezetésével kapcsolatban, és ezt a megjegyzést fûzi hozzá, Glenznek címezve: Ön felelôs mindenért, amit itt tesz. Erre Glenz megkérdezi: Mit akar ezzel mondani? Sylvia válasza: Csak azt, amit mondok. Majd benyújt egy másik reagálást is, ami nem a holocaust - tal, hanem a november 29-i bírósági határozattal kap-11 2008. április 11. oldal csolatos, amely nem engedte meg neki elôterjesztésének folytatását. Glenz felszólítja Sylviát, hogy adja át. Mire Sylvia: Ez helyesbítés, mivel a bírósági jegyzôkönyvben a tények értelmezése rossz. Glenz: Csak adja át most! Sylvia: Ön ugyanúgy ismétli önmagát, mint amikor elutasítja a bizonyítékokra vonatkozó indítványokat! Ez utóbbi megjegyzés még hangosabb nevetést vált ki a közönségbôl. Glenz nem reagál erre, de az elôadó bíró méregbe kezd jönni. Glenz Sylviának: Adja át! Sylvia nem engedi magát eltéríteni és folytatja érvei felsorolását. Majd kifejti a BTK ának törvénytelen voltát. Glenz itt is azt mondja: Adja be írásban! 10 óra 43 perckor Glenz szünetet rendel el 12 óráig, hogy a Bíróság véleményezhesse a Sylvia által átadott, mintegy 100 oldalnyi írásos indítványt. Szünet után Glenz ebédszünetet rendel el 3 óráig. 3 óra után Glenz a szokásos okokra hivatkozva elutasítja Sylvia két reagálását. Hozzáteszi, hogy a Bíróság nem fejezte be a többi megvitatását, és a határozatot holnap hirdeti ki. Ezzel a tárgyalás erre a napra véget ér. Tizenharmadik nap (2008. január 8.) A tárgyalás 9 óra 8 perckor kezdôdik. Glenz bejelenti, hogy az egyes bírók még nem olvasták végig Sylvia összes reagálását, tehát azok még nem kerülhetnek jegyzôkönyvbe, Grossmann ügyész sem végzett vele. A bírói határozat: NEM. Az indoklás az ismert frázisok felsorolása. Az összes többi indítványt és módosítást be kell adni 11 óráig. Hozzáteszi, az, hogy a Bíróság elutasította az indítványokat és reagálásokat, nem jelenti azt, hogy a Bíróság elhanyagolja azt a kötelességét, hogy fel kell tárnia az összes tényt. A bizonyítékok meghallgatása ezzel véglegesen befejezôdött. Grossmann államügyészé a szó. Bevezetésként Grossmann kijelenti, hogy a holocaust történelmi tény. Könyvtárakat tölt meg az erre vonatkozó irodalom, bennük a német és külföldi bíróságok ítéletei, amelyeket komoly történelmi írások támasztanak alá. Azt állítja, hogy a Karlsruhei Német Legfelsôbb Bíróság holocaust -tal kapcsolatos rendelkezése, a kézzelfogható nyilvánvalóság tana (ami azt jelenti: mindenki tudja, hogy az igaz, tehát nem szorul bizonyításra ) évtizedeken át folyó kutatás eredménye. Azt mondja, hogy Saul Friedlander Die Jahre der Vernichtung (A megsemmisítés évei) címû könyve (München, 2006.) részletesen kifejti a kézzelfogható nyilvánvalóságot. Bock engedélyt kap szólásra és engedélyt kér további indítványok elôterjesztésére. A Bíróság 11 óráig visszavonul. Utána Sylvia három indítványt terjeszt be, és engedélyt kér azok kifejtésére, de Glenz az engedélyt ismét megtagadja, és kijelenti, hogy mindent írásban kér. Bock is benyújt egy indítványt, és amikor Glenz rámutat, hogy már tegnap megmondta, hogy a továbbiakban nem fogad el több indítványt, Bock Adenauer ismert szellemes mondását idézi: Miért szeretném azokat az ostoba megjegyzéseket, amiket tegnap tettem. Hozzáteszi, hogy a további indítványok benyújtásának szóbeli tilalma Sylviára vonatkozott, nem ôrá. Glenznek el kell fogadnia ezt, és nem szakítja félbe Bockot, aki a korszak történelmében jártas szakértôt kér a holocaust áldozatainak rendkívül eltúlzott számával kapcsolatos probléma tisztázására, mivel az utóbbi években a hivatalos szám állandóan csökken, még a fôsodor történészeinek mûveiben is. Glenz ismét elrendeli, hogy mindegyik bíró olvassa el Sylvia utóbbi reagálásait, amelyek közül az egyik a Friedlanderkönyvvel foglalkozik. Majd suttogás következik Glenz és jobb keze, az elôadó bíró között, és Glenz ebédszünetet rendel el 1 óráig. Ebéd után a nagy bírósági teremben folytatódik a tárgyalás. Glenz bejelenti, hogy a Bíróság elutasítja Bock indítványát, a szokásos érvek alapján. Majd két további indítványt is automatikusan elutasít. Glenz bíró kéri, hogy Grossmann ügyész ismételje el a holocaust -tal kapcsolatos megjegyzéseit. Grossmann az ismétlést az államilag szervezett és kivitelezett tömeggyilkosság díszítô frázissal fûszerezi. Azután pontról pontra végigmegy a vádiraton, az Államügyészség teljes politikai részlegének e mestermunkáján. Összesen 11 ponttal foglalkozik. A Bírósággal egyetértve a 2. és a 3. pontot, valamint a 10. és 11. pontot mint cselekvési egységben elkövetett bûncselekményeket összevonja. Külön említi, hogy Sylvia Horst Mahlert jogi segítôjének alkalmazta. Ezt jogellenesnek nevezi, mivel Mahlert ideiglenesen eltiltották az ügyvédi ténykedéstôl. Megemlíti a német kormány becsmérlését; az OMF kifejezés sûrû ismétlését; a bírósági eljárás akadályozását a Zündel-perben; a Bíróság korlátozását ; a bírósági eljárásnak a közbeszólásaival való ismételt félbeszakítását; azt, hogy nem hajlandó elismerni a Német Szövetségi Köztársaság legitimitását; azt, hogy helytelen kifejezéseket használt a jogorvoslati kérelmében a Zündel-perbôl való kizárásával kapcsolatban; a Potsdami Megyei Bíróság elôtt tanúsított magatartását a Reineke-perben; a holocaust többszöri tagadását és a német gondolkodással szembenálló, zsidó gondolkodással kapcsolatos Mahler-szövegnek a jogorvoslati kérelméhez való csatolását. Grossmann szerint a német nyilvánosság megrökönyödve áll Sylvia viselkedése és megnyilatkozásai láttán. Képzeljenek el ilyen magatartást egy ügyvédtôl, egy bírósági szervtôl, az igazságosság keresôjétôl! Sylviának elferdült elgondolása van Németországról és az emberiségrôl. Ô fanatikus antiszemita, aki elveti a holocaust -pereket, mint képzelgéseket. De ô maga az, aki a hamis elképzelések világában él. Sylviát azzal vádolja meg, hogy állandósítja Németország szégyenét, feje tetejére állítja a történelmet, és az áldozatokat festi le bûnösöknek. Vádolja Sylviát azon állítása miatt is, hogy a zsidók találták ki a holocaust -ot, miközben tagadja, hogy a nemzetiszocialisták megpróbálták meggyilkolni az összes zsidót. Itt a közönség nem tetszést kifejezô morajlása teljesen hangossá válik. Grossmann a közönség felé fordulva Sylviát önjelölt kis rasszista vezetônek nevezi. Sylvia felé fordulva azt mondja, hogy Sylvia az égô zsinagógák Németországát akarja! A terem ismét megtelik a szégyentelen csirkefogó és más hasonló, felháborodott bekiabálásokkal. Grossmann szerint Sylvia népirtó Németországot akar, de számára szerencsétlenül a nemzetiszocializmus a holocaust következtében döglött egér, és ezért akarja ô tisztára mosni a nemzetiszocializmust. Grossmann haragja az ôrjöngésig fokozódik, de még mindig nem képes gyertyát tartani Meinerzhagennek, amikor egy ítélet ésszerû magyarázatára kerül sor. Azután megpróbál idézni a Bibliából, de az idézetet elferdíti: Minden háború kezdetén ott áll az Ige. Meglehetôsen meglepô módon elismeri, hogy különbözô országok a holocaust témájával különbözô módon foglalkoznak. Azután megvédi Németországnak a holocaust tagadása elleni törvényeit, mondván, hogy Németország adósa a történelemnek. Majd felsorolja a Sylvia ítéletével kapcsolatos indítványait: A vádirat 1. pontjával kapcsolatban 4 hónap; A 2. és 3. ponttal kapcsolatban 18 hónap; A 4. ponttal kapcsolatban 15 hónap; Az 5. ponttal kapcsolatban 9 hónap; A 6. ponttal kapcsolatban 12 hónap; A 7. ponttal kapcsolatban 9 hónap; A 8. ponttal kapcsolatban 8 hónap; A 9. ponttal kapcsolatban 9 hónap; A 10. és 11. ponttal kapcsolatban 12 hónap. Összesen 96 hónap! Ráadásul Grossmann 5 év foglalkozástól való eltiltást kér, gyakorlatilag azonnal, a holocaust tagadásának valószínûsége miatt. Egyre erôsödô hangon fejezi be 2 óra 33 perckor a vádbeszédet. A hallgatóság megjegyzései egyáltalán nem hízelgôek. Ezután Glenz megkérdezi Bocktól, óhajt-e beszélni. Bock most eláll a szólástól; azt mondja, át akarja tanulmányozni az anyag lényegét és meg akarja fontolni az államügyész vádbeszédét. Glenz bíró egy kicsit hosszasabban suttog az elôadó bíróval, majd bejelenti, hogy a tárgyalás erre a napra véget ért. Tizennegyedik nap (2008. január 10.) A tárgyalás 9 óra 22 perckor kezdôdik. Sylvia és Bock bejelenti, hogy három indítványt akarnak beterjeszteni: 1. Egy cikket a zsidóságról; 2. Sylviának a nemzetiszocializmushoz való viszonyáról; 3. egy cikket a Zündel-perrôl, amely megjelent a Frankfurter Allgemeine Zeitungban Der lange, kurze Weg (A hosszú, rövid út ) címmel, V. Zastrow szerzôtôl. Sylvia összegzi kifogásait az államügyész vádbeszédében elôforduló mulasztásokkal és félremagyarázásokkal kapcsolatban. A látogatók kedvéért megpróbál tisztességet és nyitottságot vinni ebbe az eljárásba, és jellemezni számukra a bizonyítékokkal kapcsolatos indítványokat, amelyeket Glenz nem fog neki engedni jegyzôkönyvbe olvasni. Ezzel megkezdôdik a szokásos játszma közte és Glenz között: Nyújtsa be írásban! Adja ide nekem! Sylvia nyugodt marad és nem hagyja magát eltéríteni, még akkor sem, amikor Glenz elcsavarja elôle a mikrofont. Folytatja beszédét egészen addig, amíg Glenz ismét azzal fenyegeti, hogy eltiltja a beszédtôl. Akkor hirtelen átadja az indítványt Glenznek, miközben folytatja beszédét. Ekkor Glenz úgy intézkedik, hogy a fénymásolatokat készítsék el és osszák szét a Bíróság tagjainak. Kilenc óra 30 perckor Bock elkezdi védôbeszédét. Bevezetôül emlékeztet Andersen szép meséjére a király új ruhájáról, és elmondja, hogy ezt a történetet a szülôk szokták mesélni a gyermekeiknek Bock szerint ez a Bíróság a király szerepét játssza, míg azok, akik azt vallják, hogy hisznek a holocaust -ban, a király kíséretének szerepét alakítják, politikailag korrekt módon viselkedve. Sylvia természetesen a gyermek, aki hangosan és tisztán kiáltja: A király meztelen! Bock rámutat, hogy Grossmann szerint Sylvia minden vádpontban bûnös. A vádpontok a következôk: 1. vádpont: Horst Mahlerre, mint Sylvia segítôjére vonatkozóan. A 145c. szerint ez nem bûncselekmény. Bock azt mondja, hogy ô maga is gyakran tárgyal Horst Mahlerrel jogi problémákról, és praxisában alkalmilag felhasználja Mahler javaslatait. Ez nem büntethetô cselekmény, következésképpen nem érvényes vádpont. 2. vádpont: Sylvia használta a Heil Hitler köszöntést. Bock rámutat, hogy a Bíróság nem bizonyította azt az állítást, hogy Sylvia feltette ezt a köszöntést az internetre. Nagyon sokan feltehették oda ezt a köszöntést, köztük ô maga (Bock) is. Azt mondja, hogy Sylvia nem tette közzé az üzenetet és nem küldte el Meinerzhagen Bíróságára. A nyilvános cselekvés büntetôjogi eleme egyszerûen nem létezik. A saját otthonában mindenkinek szabad Heil Hitler -t mondania, és vannak, akiknek a falán Hitler képe lóg. Ezért ez nem érvényes vádpont. 3. vádpont: Bock rámutat, hogy ennek a Bíróságnak nagyon pontosan kellene értelmeznie a BTK át, amelybôl árad az elnyomás és a zsarnokság, és ez folyamatos emlékeztetô a német politikai és erkölcsi ínségre. Mindnyájan ismerjük a régi szólást: Akinek a kenyerét eszem, annak dalát zengem. És Grossmann államügyésznek nagyon hangos az éneke! 4. vádpont: A Lüneburgi Per. Ez Dr. R. Hennig pere volt a kormány gyalázásáért. Ôt 9 hónap börtönre ítélték és 6 hónap után feltételesen szabadlábra helyezték. Bock azt mondja, hogy vizsgálatot végzett 2007 decemberében, és a Kerületi Bíróság elnöklô bírója arról tájékoztatta, hogy 18 hónap telt el a per óta, és még nem nyújtottak be vádiratot Sylvia ellen. A jelek szerint azok nem sietnek! Ha a bíró igazat mondott, akkor ez nem lehet vádpont Sylvia vádiratában. 5. vádpont: Az államügyész szerint Sylviát Horst Mahler agymosásnak vetette alá. Ha ez igaz, akkor ez nemcsak csökkenti Sylvia bûnösségét, hanem teljesen fel is menti ôt. 6. vádpont: Az államügyész szerint Sylvia agresszív antiszemitizmust képvisel. Bock rámutat, hogy ez vagy igaz, vagy nem, de ha igaz is, nem büntethetô, tehát nem érvényes vádpont. 7. vádpont: Bock megjegyzi, hogy az államügyész szerint Sylvia bûnösségét növeli az a tény, hogy nézetei és megjegyzései ismertté lettek külföldön. Azt mondja, hogy ez azt bizonyítja: az ügyész nem ismeri eléggé a jogot, ha ilyen vádpontot illeszt a vádiratba. Az ügyvédnek éppen az a feladata, hogy megakadályozza: ügyfele kárára hibás ítéletet mondjanak ki. Hogyan háríthat el egy ügyvéd ilyen ítéletet? Bizonyítékokra vonatkozó indítványokat nyújt be, hogy ellensúlyozza a vádat állítólag megalapozó kézzelfogható nyilvánvalóságot. Az ügyvéd ezt úgy hajtja végre, hogy olyan új vizsgálati eredményeket terjeszt elô, mint amilyen Fritjof cikke. Mindazonáltal a Német Szövetségi Köztársaság jelenlegi jogszabálya értelmében az ügyvédet meg kell büntetni a bizonyítékokra vonatkozó indítványok és a bizonyított tények elôterjesztéséért. Azt mondja, hogy ez a bírósági indoklás. Az, hogy a Bíróság Fritjof Meyer cikkét egy bizonyítékokra vonatkozó indítvánnyal összefüggésben utasítja el, jellemzô a Bíróság eljárására. Noha a fôsodorhoz tartozó Meyer történész eljut egy fél milliónál kisebb (zsidókat és nem zsidókat felölelô) áldozat számáig, a Bíróság még mindig ragaszkodik a több millió zsidó számadathoz. Az indítványok elutasításának ezt az indoklását felületesnek és elfogadhatatlannak nevezte. Ez a makacs és ésszerûtlen ragaszkodás a divatja múlt kézzelfogható nyilvánvalóság számadataihoz, megfosztja a vádlottat minden védelemtôl! Ez után Bock a BTK ának 3. bek. értelmében indítványozza az eljárás felfüggesztését, mivel a tisztázás nem lehetséges, és az eljárás nem nevezhetô tisztességes pernek. Abban az esetben, ha a Bíróság nem hajlandó felfüggeszteni az eljárást, akkor azt kéri és indítványozza, hogy legyen felmentve Sylvia védelmének szakmai kötelességétôl, mert nem akar fügefalevél lenni egy szégyenteljes, becstelen kirakatperben. Rámutat arra, hogy az ô felmentése nem veszélyeztetné a pert, mivel a Bíróság kinevezett egy másik ügyvédet, számolva ezzel a helyzettel. Követeli a Bíróság azonnali határozatát, és 9 óra 55 perckor befejezi védôbeszédét, amelyet a hallgatóság jól megérdemelt tapsa követ. Glenz fenyegetôen néz a közönségre és figyelmezteti ôket, hogy visszavonja jelenlétük engedélyezését. De nem foganatosít ellenük korlátozó rendszabályokat. Majd szünetet rendel el. 10 óra 49 perckor folytatódik a per. Glenz bíró megkérdezi a Bíróság összes tagját, hogy tudomásul vették-e Sylvia és Bock indítványait és magyarázatait, mire mindannyian igennel válaszolnak. Ezután következik Glenz elkerülhetetlen, várt, rosszindulatú és hosszan elnyújtott nem -e. Mint mindig, mindent elutasít. Bocknak azt mondja, hogy nem hajlandó felmenteni kötelességei alól, mert nem lát erre okot. Szerinte a Legfelsôbb Bíróság különbséget tesz a 130. alá tartozó perek és a védôügyvédek ténykedései között. 10 óra 51 perckor a bíróság által kijelölt ügyvéd kezd u12 12. oldal április u beszélni. Védôbeszédében Sylvia ellenvetéseire támaszkodva azzal kezdi, hogy kijelenti: néhány évvel idôsebb, mint Sylvia. Azt mondja, hogy csupán megfigyelôként vett részt a per alatt, mivel Sylvia nem tudott vagy nem akart bízni benne. Hozzáteszi, hogy mindazonáltal erôfeszítést tesz Sylvia védelmében, mert az a kötelessége, hogy megvédjen mindenkit. Azt nagyon világossá teszi, hogy azok közösségéhez tartozik, akik hisznek a holocaustban. Ô valójában nagy holocaustozó, mert aláírja ennek a hitnek klasszikus, hivatalos és politikailag korrekt változatát. Sylviát a jogi hivatás természetének mélységes, alapvetô félreértésével vádolja. Azt mondja, hogy Sylvia ezt úgy fogja fel, mintha ez az ügyfele érdekében a végsôkig vívott küzdelem lenne. Egy sereg jogi közhelyet és idézetet sorol fel, mielôtt visszatér a Stolz-ügy témájára. Azt mondja, hogy a Zündelperben Sylvia úgy viselkedett, mint egy ôrült. Azután az ôrült szót a megtévesztett személy kifejezésre javítja, utalva Sylvia érvelésére a szükséghelyzetben nyújtandó védelemmel kapcsolatban. Bejelenti, hogy Sylvia rabja egy tévedésnek azzal kapcsolatban, ami nincs megengedve és ami könnyen elkerülhetô lett volna, mivel Sylvia jártas a jogban. Sylviát meggyôzôdéses bûnelkövetônek nevezi, akit Horst Mahler befolyásolt és manipulált. Azt mondja, hogy Sylviának az egész tárgyalás alatti viselkedését a látogatók egyik csoportja irányította, akik körében Mahler ült: az irányítás valójában a tárgyalóterem hátsó részébôl jött az asztalhoz, ahol Sylvia ült. A Bíróság által kijelölt ügyvéd 11 óra 7 perckor fejezi be elôadását, azzal, hogy ô Sylviát tragikus alaknak tekinti, és reméli, hogy ezzel alapot adott a Bíróságnak az ítélet enyhítéséhez. A Bíróságtól kijelölt védôk olyanok, mint ez, vádlókra van szükségük. Glenz most megkérdezi a Bíróság tagjaitól, hogy náluk vannak-e azoknak az indítványoknak a másolatai, amelyeket ma reggel Sylvia és Bock benyújtott. Amikor az illetôk igenlôen válaszolnak, ebédszünetet rendel el. A délutáni ülés elején a Bíróság minden tagja Glenz kérdésére úgy nyilatkozik, hogy tudomásul vette Sylvia dokumentumait. 1 óra 12 perckor Sylvia megkezdi beszédét az utolsó szó jogán. Azzal kezdi, hogy azokat a megjegyzéseket tárgyalja, amelyeket a Bíróság által kinevezett ügyvéd tett az ô ellenvetéseire. Ezeket a bírósági etikettben történô csalásnak nevezi, ahol a párt tagjai a rivális párt tagjainak mutatják magukat, hogy e pártba szivárogva annak határozatait szabotálják. Sylvia részletesen leírja az együttmûködést az ügyész és az úgynevezett védôügyvéd között. Azt mondja, hogy a kinevezett védôje úgy ténykedett, mint második ügyész, eljátszva a rá osztott szerepet. Vizsgálatot követel és az eljárás felfüggesztését kéri hétfôig. Glenz szünetet rendel el 1 óra 30 percig. 1 óra 33 perckor mint mindig elutasítja Sylvia indítványát, mondván: Sylvia összeesküvési elmélete excentrikus és alaptalan. Sylvia fénymásolatot kér errôl a határozatról, és Glenz kijelenti fog kapni egyet késôbb. Azután Sylvia kifejti, hogy nem vádlottnak látta magát e perben, hanem egyfajta ügyésznek, vádlónak, Németország legitim kormányának védelmében. Mint vádló a Birodalom érdekében a német nép elleni kulturális népirtással vádolja a Negyedik Legfôbb Büntetô Bíróságot. Azt mondja, hogy a Bíróság a holocaust bunkósbotjával torzítja és nyomja el az igazságot, ûz gúnyt az igazságszolgáltatásból. Az ô pere világossá tette a holocaust-tagadás üldözésének bûnügyi képtelenségét. Hogyan tagadhat valaki olyasmit, ami sohasem létezett? Azt mondja, hogy ez az egész eljárás úgy kezdôdött, mint egy kirakatper a rendkívüli Bíróságon, és sohasem jutott tovább ezen a ponton. A fô eljárásokat füsttel és tükrökkel vetítették ki, és a holocaust meséjét leplezetlen erôszakkal erôltették. Megállapítja, hogy a Bíróság szándéka a német nép végsô kiirtása és a lélek nélküli fogyasztók keresztezett fajú, kulturálatlan népével való helyettesítése. Azt mondja, bízik benne, hogy sikerült bemutatni az egész világnak ezt a Bíróságot mint ügynököt, mint a német nép ellenségét. Ez a Bíróság a jog nyílt, vérlázító megsértésével fut az igazság elôl. A bírósági eljárással való visszaélés cinikus ürügyével forgó imamalomként szüntelenül elutasította a bizonyítékokkal kapcsolatos összes indítványt. Tény, hogy a Bíróság egyetlen bizonyíték bemutatását sem engedte meg a védelemnek! Sylvia bizonyítja, hogy a szubjektív állításokat elfogadták, mintha azok objektív mutatók lennének. Ahogy kezdetben már rámutatott: a vádirata már tartalmazta az egész tárgyalást. Reméli, hogy a német nép egy nap ezt az áruló Bíróságot az igazságszolgáltatás elé fogja állítani. Leírja, hogy a védelem arra kényszerült, hogy elfogadja a vádirat tartalmát, ami oda vezetett, hogy a Bíróság által vágyva vágyott ítélet elkerülhetetlen következmény lett. Tárgyi bizonyíték híján a Bíróság arra az infantilis határozatára támaszkodott, hogy az eljárással való visszaélés bûncselekmény. Ennek a bírósági bûvészmutatványnak köszönhetôen nem vélelmezték az ártatlanságot, így a Bíróságnak nem kellett bizonyítania a bûnösséget. A Bíróság mindvégig azt színlelte, hogy nincs ideje feltárásra. Glenz bíró számára a feltárás semmi egyebet nem jelent, mint a személyes adatok összegyûjtését, az életrajz összeállítását és annak megállapítását, hogy az állításokat tényleg kimondták, vagy leírták-e. Ez volt minden! A Bíróság még arra sem törekedett, hogy a látszatot fenntartsa. Mindez a jogi eljárás nyilvánvaló megsértése, a jog teljes semmibevétele. Ehhez járul, hogy a védelmet arra kényszeríttették, hogy alkalmazkodjon és azonnal engedelmeskedjen. A Bíróság folyamatosan és könyörtelenül a kézzelfogható nyilvánvalóság tanára hivatkozott, és sohasem engedte, hogy a védelem rámutasson: Legfelsôbb Bíróság még mindig nem döntött a 130. alkotmányosságáról. Megkérdezi: mire utal Grossmann, amikor hazai és külföldi ítéleteket említ? Lehet, hogy a nürnbergi kirakatperre utal? A Szövetségesek Katonai Törvényszéke nem volt egyéb, mint háború utáni talmudi inkvizíció, amelyet a német nép ellenségei folytattak. Ott a tanúkat sohasem lehetett megkérdôjelezni, vagy hitelességükben kételkedni. Sylvia rámutat, hogy az állandóan emlegetett történelmi egyetértést csak a nonkonformisták üldözésével és az egyet nem értôk kizárásával lehetett elérni, mind Németországban, mind külföldön. Megjegyzi, hogy Grossmann a nemzetiszocializmust a holocaust rátapadt stigmája miatt döglött egér -nek nevezte. De ez a stigma nem meglepô, mivel a nemzetiszocializmust mindig negatív módon ábrázolták, míg a németeket mint a gonosztevôk népét bélyegezték meg. Az olyan emberek, mint Grossmann, mit tennének a holocaust hivatalosan kötelezô szép meséje nélkül? Az ô pere ismét bebizonyította, hogy a politikai világhatalmak a holocaust -játszmában vagy a holocaust-iparban érdekeltek. Ez magyarázza, hogy a háború befejezése után 63 évvel még mindig tilos a történelmi kutatás. A Németországban folyamatban lévô intellektuális elnyomás példájaként Sylvia utal a Hermann-ügyre, amelyben egy népszerû kommentátort vettek tûz alá, mert a nemzetiszocializmusnak olyan pozitív vonatkozásaira utalt, mint a családpolitikája és az autóutak építése. Sylvia bebizonyítja, hogy a Bíróság eljárási rendszere rendkívül egyszerû. A bizonyítékokkal kapcsolatos indítványok elutasításából áll, mondván: azok visszaélések a bírósági eljárással s így bûncselekmények. Az ügyész vádbeszéde pedig jogi szempontból minden kritikán aluli volt: nem volt egyéb, mint a legtisztább rágalom és visszaélés. Azután rámutat, hogy milyen hatalmas érdekeltségek húznak hasznot abból, hogy állandó propagandájukkal, agymosásukkal a német társadalomba negatív önképet vésnek. Ha a németek olyan rosszak lennének, amilyennek Grossmann lefestette ôket, ôt már régen elevenen megnyúzták volna. Itt Glenz félbeszakítja és lediktálja szavait az elôadó bírónak azzal, hogy vezesse be a jegyzôkönyvbe, és figyelmezteti Sylviát, hogy ne tegyen további büntethetô megjegyzéseket. Sylvia rámutat, hogy a jelenlegi talmudi inkvizíció alatt mindenki, aki felhívja a figyelmet a zsidóság romboló magatartására, büntethetô. Glenz azt mondja az elôadó bírónak, hogy írja le ezt a megjegyzést is. Sylvia megjegyzi, hogy napjainkban senkinek sem engednek meg kimondani semmit sem, ami a legkisebb mértékben hátrányos a zsidókra, ennek ellenére a németországi helyzet megváltoztatása és megjavítása felé az elsô szükséges lépés betegségünk okának felismerése. Megjegyzi, hogy Horst Mahler írásai bizonyítékul szolgálnak erre, és ô (Sylvia) ki fog állni emellett. Glenz utasítja az elôadó bírót: Írja fel ezt is! A rettenthetetlen Sylvia folytatja beszédét és megjegyzi, hogy Németország jelenleg a világzsidóság igája alatt él. Glenz megfenyegeti: Félbe fogjuk szakítani az utolsó szó jogán való beszédét, ha De Sylvia figyelmen kívül hagyja, és azt mondja, hogy a második világháborút követôen az igazi bûnözôk vették át a hatalmat a világ fölött. Glenz üvölti: Figyelmeztetem Önt. De Sylvia ismét biztatja a közönséget, hogy vizsgálják meg az okait Németország helyzetének, és folytassák a tárgyi bizonyítékok összegyûjtését és vizsgálatát. Azt mondja a Bíróságnak, hogy a nemzetiszocializmus nem halott, tekintet nélkül arra, hogy Grossmann és hasonszôrû társasága mennyire óhajtja, hogy halott legyen. Azt mondja, hogy a nemzetiszocializmus azt képviseli, ami jó és tartós a német szellemben. Korunkban az idealizmust és a hazaszeretetet ridegen elnyomják, de ezeket nem lehet örökre elnyomni. Grossmann felé fordulva kérdi: Ön német? Vagy talán annak a Grossmannak a rokona, aki a második világháború befejezése után folyamatosan kínozta és gyilkolta a német rabszolgákat keleten, miként arról a zsidó John Sack beszámol az An Eye for an Eye (Szemet szemért) c. könyvében? Azután a Bíróság felé fordulva megkérdi: Önök németek? A német kiáll a becsület és a kitartás mellett! Gondoljanak a német hûségre! Azt, ami ebben az országban folyik, senki sem nevezheti tiszteletreméltónak. Ezen a Bíróságon az igazságszolgáltatást egyedül a Talmud sugallja! Az ülnökök felé fordulva Sylvia felszólítja ôket, hogy most, az utolsó órában gyakorolják jogaikat: merjék megkövetelni, hogy a bizonyítékokat hallgassák meg. Még mindig van idô belevinni az igazság bizonyos elemeit ebbe a perbe, amelyet ez a kirakat Bíróság folytat! Merniük kell közbenjárni az Igazság, a német nép és egy jobb világ érdekében, mivel az, amit a Bíróság mûvel, bûn a nyugati civilizáció ellen. Sylvia kifejezi hitét, hogy a történelem elkerülhetetlenül a maga irányát fogja követni, és az Igazság gyôzni fog. Azt mondja, hogy a per kezdete óta felkészült az elôre elrendelt elítélésére és megmondta bíróinak a per elején, hogy tudja: az ítéletet már vádiratának összeállítása elôtt meghozták. A Bíróság felé fordulva így szól: És Önök, nagyhatalmú bíráim, sohase érezzenek többé belsô békét A nemzetiszocializmusnak önök által bûnösnek lefestett rendszere gondoskodni fog errôl. Önök szándékosan bûntársai lettek a német nép agymosásának és lealázásának. Adolf Hitler pontosan felismerte a zsidókérdést, a zsidók bizonyos szempontból rosszindulatú hatalmát Igen, én magaménak vallom a nemzetiszocializmus értékeit! Glenz így szól: Emlékeztetem a ra! A Bíróság emlékezni fog minderre! Újra megfenyegeti, hogy elveszi tôle a szót. Sylvia válasza: Ha tetteim egy kicsivel több fényt visznek Németországnak ebben a sötét órájában, akkor boldogan megyek a börtönbe! Nem zavar, hogy ez a megvetésre méltó Bíróság és a gonosz kormány hivatalból nevetségessé tesz és támad engem Nagyhatalmú bíráim, nem engem ítélnek el, hanem önmagukat. 2 óra 45 perckor Sylvia átad három kiegészítô dokumentumot a Bíróságnak, és bejelenti, hogy Bock el akarja mondani zárómegjegyzéseit. Glenz kérdôn néz felé, de Bock tudatja, hogy nem akar már szólni a mai nap. Glenz bejelenti, hogy vége a mai ülésnek. Tizenötödik nap (2008. január 14.) A tárgyalás 1 óra 4 perckor kezdôdik. Glenz azonnal elkezdi: A nép nevében Sylvia tiltakozik Glenz megfélemlítési kísérletei ellen és tesz egy utolsó kísérletet egyetlen bizonyítási indítvány benyújtására, de Glenz ezt sem engedélyezi. Bizonyos ideig Sylvia folytatja a tiltakozást, mialatt Glenz tovább fenyegetôzik; ketten beszélnek egyszerre. Glenz felolvassa az ítélet indoklását. Elmondja a hivatalos mesét a zsidók történelmileg bizonyított, államilag szervezett népirtásáról, amelyet bebizonyítottak a második világháború gyôztesei a nürnbergi kirakatperben. Majd jelentôs idôt szán a hamis és be nem bizonyított revizionista történetírás, az emberiség revizionista elgondolása és maguk a revizionisták elítélésére. Glenz szerint a revizionisták elrejtik, elhallgatják, sôt letagadják, meghazudtolják a holocaust -ot. Azt mondják, hogy az a zsidók által gyártott hazugság. Azután a 130. esernyôje alá bújik. Ez a forrása zsarnoki hatalmának. A revizionistákat azzal vádolja, hogy nem hajlandók elfogadni és elismerni a hivatalos kézzelfogható nyilvánvalóságot. Azután azt mondja, hogy az elferdült emberkép végül az NSZK legitimitásának megkérdôjelezéséhez vezet! Glenz megkísérli összehasonlítani Auschwitzet és Drezdát, mondván, hogy nincsenek már romok, és a Frauenkirche újjáépült, de láthatóan elveszíti a gondolatmenetet. Büszkén hangsúlyozza, hogy következetesen megtiltotta a dokumentatív, empirikus, törvényszéki bizonyítékok bevitelét Sylvia perébe. Azt állítja, hogy Sylvia, a revizionisták védôje, szándékosan cselekedett bomlasztó módon. Valójában folyamatosan tette ezt és tagadta a holocaust -ot. Glenz szerint fennáll a veszély, hogy Sylvia folytatja bûnös tevékenységét. Azt mondja, hogy a német társadalom csak akkor védhetô meg, ha Sylviát azonnal kizárják az ügyvédi munkából. Ezt követôen Glenz ítéletének jogi alapjairól beszél. Sylvia vádiratának különbözô pontjai, mint a Horst Mahlerrel való együttmûködés, az állami szervezetek és funkciók becsmérlése, pl. az olyan kifejezések mint pl. kirakatper, talmudi inkvizíció vagy e pernek a Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszékkel való összehasonlítása nem esnek a BTK a alá. A korlátozás, a vádiratnak egy másik pontja Sylviának arra a megjegyzésére vonatkozik, hogy a nemzetközi jog szerint az NSZK kormánya nem legitim kormány, mivel a második világháború gyôztesei sohasem írtak alá békeszerzôdést Németországgal, és az általuk a német nép fölé helyezett bábkormányokat sohasem hagyta jóvá népszavazás; ezért a Birodalom adja jogilag13 2008. április 13. oldal még mindig a legitim kormányt, noha jelenleg képtelen érvényesíteni jogait. Sylvia utalása az ellenségnek nyújtott segítségre feltehetôen a Birodalmi Alaptörvény 90a. és b. -ára hivatkozás. Glenz bejelenti, hogy Sylviát a Bíróság felmenti a Zündelperbôl való erôszakos kizárását követô illegális panasz bejelentésének vádpontja alól, mivel a bûnössége nem volt megerôsíthetô. Glenz azt mondja, hogy a Bíróság figyelembe vette Sylviának a jogi felelôsségre vonhatóság iránti fogyatékos érzékét, ami a Horst Mahler által kifejtett manipulációból ered. Glenz úgy véli, hogy Sylvia valójában szektariánus viselkedést mutat, de azt mondja, hogy ez a viselkedés nem párosul téveszmékkel, mivel képes segítség nélkül elvégezni napi feladatait. Glenz azt mondja, hogy a Bíróság megfontolta Sylvia büntetlen elôéletét, de azután hivatkozik nyakas önfejûségére. Azt állítja, hogy a Zündel- és a Reineke-perben szándékosan átlépte a Legfelsôbb Bíróság által a védelem számára rendelt korlátokat, ahogyan ez bebizonyosodott a Potsdami Megyei Bíróság elôtt folyó Reineke-perben. Bejelenti, hogy az összbüntetés, ami két év börtön alapbüntetésbôl és a megfelelô bírságokból ered, három és fél év börtönbüntetés. Glenz ezt a bejelentést a szokásos jogi homályos megjegyzésekkel kíséri. Azt mondja, hogy átfogó, az egész perre kiterjedô fellebbezés nem lehetséges a Legfelsôbb Bírósághoz. Az egyedüli lehetôség az esetleges eljárási hibák figyelembevétele, és a fellebbezést egy héten belül kell benyújtani. Az ítélet írásba foglalása után egy hónapot engedélyez a fellebbezés indoklására. Ezután jön a sokkolás: Glenz felolvas egy végzést Sylvia vizsgálati fogságának azonnali foganatosítására és a rendôrség el is szállítja ôt! Glenz állítólagos érvei Sylvia bírósági letartóztatása mellett a következôk: 1. Az ügyvédi munkától való eltiltása kereseti forrás nélkül hagyta Sylviát. 2. Glenz határozata szerint állandó veszély a társadalomra, hogy Sylvia folytatni fogja revizionista agitációját. Ô maga mondta, hogy ezt fogja tenni. 3. Glenz szerint reális veszélye van annak, hogy Sylvia elrejtôzik, mivel nincsenek szilárd családi kötelékei. Glenz azt mondja, hogy Horst csupán élettárs, és ô is visszamegy majd a börtönbe, a Heil Hitler köszöntés miatt. Továbbá, vannak olyan országok, ahol még nem helyezték törvényen kívül a szólásszabadságot, és ezeknek a polgárai segíthetik Sylviának folytatni revizionista tevékenységeit. Glenz konkréten említi Mrs. Ingrid Rimland Zündelt az USA-ban és Dr. Frederick Töbent Ausztráliában. (Ford.: Tudós-Takács János A fordítás a tudósítás szerkesztett változata.) Winston Smith: MIÉRT HISZEK A ZSIDÓ RITUÁLIS GYILKOSSÁGBAN? Igen, hiszem, hogy a zsidók vallási szertartásaik részeként gyilkosságokat követtek el a múltban és majdnem biztosan ilyeneket követnek el napjainkban is. Ezt a következô megszorításokkal hiszem: A) Nem hiszem, hogy ez a gyakorlat jelenleg széles körû vagy valaha is elterjedt volt, hanem mindig a legkeményebb maghoz tartozó kevés számú rabbira és a zsidó kabbalisztikusmisztikus szektákra korlátozódott. B) A legkészségesebben hajlandó vagyok elfogadni annak valószínûségét, hogy a történelem folyamán egyes zsidókat hamisan vádoltak ezzel a gyakorlattal, de abban is hiszek, hogy másfelôl gyakran követtek el ilyen bûnt anélkül, hogy felfedték és/vagy megbüntették volna ôket. Az 1913-as Beiliss-eset (Oroszország) jól szemlélteti ezt. Mendel Beiliss maga valószínûleg ártatlan volt a gyilkosság tényleges elkövetésében, noha periférikusan belekeveredhetett a hitsorsosai által elkövetett cselekmény fedezésébe. C) Hajlandó vagyok elfogadni, hogy a zsidók túlnyomó többsége nincs tudatában annak, hogy a vérvád legalábbis részben ténylegesen megalapozott volt, és tényleg rágalomnak hiszi azt, mint ahogy a legtöbb zsidó valószínûleg elhiszi, hogy a holocaust többékevésbé úgy történt, ahogyan azt elôadják, az ellene szóló egyre több bizonyíték ellenére. A fent említett hitem két alapon nyugszik: a zsidóság történelmi, kulturális és vallási vonatkozásainak átfogó tanulmányozásán, és az egyes zsidókkal több, mint 25 éven át folytatott személyes megfigyelésen, kapcsolatokon, és tapasztalaton. Nem akarom ezt az írást túlságosan hosszúra nyújtani, mivel valójában ezért a területért nem lelkesedem a zsidók közéleti és politikai bûnei sokkal rosszabbak, mint egyes vallási bûneik, hanem röviden összefoglalom: 1) Mérhetetlen mennyiségû anekdotaszerû és kiegészítô tanúvallomás szól arról, hogy áldozati gyilkosságok fordultak elô a múltban, amikor elrejtésük nehezebb volt, és a fehérek sokkal jobban ismerték a zsidókat és sokkal bizalmatlanabbak voltak irántuk, mint jelenleg. Jelentôs, hogy Babilon napjai óta mindig, csaknem 4000 éven át (sok máshoz hasonlóan) ezzel mindenütt megvádolták a zsidókat, ahol letelepedtek. A különbözô korokban újra és újra rajtakapták ôket, hogy szó szerint véres volt a kezük, vagy a gyermeknek (akinek vérét lecsapolták, hogy szabadon rendelkezzenek vele) a testét zsákban vagy szekéren szállították, ill. idônként holttesteket találtak a zsinagógák pincéiben stb. A zsidók válasza erre az, hogy üldöznek minket!. Makacsul mondogatják, hogy a történelem 40 évszázadán keresztül egy hatalmas összeesküvés irányult arra, hogy szertartásos gyilkossággal hamisan megvádolják ôket. Ezen elmélet szerint egymástól távoli helyeken, mint pl. Kokinkína, a középkori Németország, Kiev 1913-ban, Montreal 1970-ben, valamint az olyan különféle emberek között, mint a keresztes lovagok, a szultán törökjei, a XII. századi Yorkshire szászai, az argentinok, a kozákok, a brit történészek, a reneszánsz olasz pápái, a különféle szentek és bûnösök, Prága polgármesterei, a modern idôk arabjai egy hatalmas, hosszú életû, folyamatos összeesküvés létezik, amelynek célja idôszakonként hamisan megvádolni a zsidókat azzal, hogy megölnek kis gyermekeket, vérüket lecsapolják, és a holttesteket elhelyezik zsidó épületekben vagy zsidó szekereken stb. Ez valóban pokoli összeesküvés! Vannak más hasonló panaszok, amelyek elhangzottak a zsidók ellen (bármikor és bárhová költöztek): gazdasági szélhámosság, az emberek kifosztása, az asszimiláció elutasítása, a lojalitás hiánya az ôket befogadó országgal szemben, szemtelen magatartás és gyûlölet a vendéglátóik iránt stb. A zsidók válasza mindig ugyanaz: 4000 éven keresztül a világon mindenki egy hatalmas összeesküvés részese, amelynek az a célja, hogy nyakon csípje ôket. Napjainkban a legtöbb ember el is hiszi ezt, amit nem lehet csodálni, ha figyelembe vesszük, hogy a nyugati világban a XIX. század vége óta a kommunikációs médiát különbözô erôsséggel a zsidók uralják. De a régi idôkben ezt a mesét nem lehetett beadni. Középkori elôdeink nem voltak bolondok. A modern mércék szerint nagyon kicsiny városi közösségekben szorosan együtt éltek a zsidókkal, és közelebbrôl ismerték a zsidókat, mint ahogy ma ismerjük ôket. A mai emberekhez hasonlóan féltô szeretettel vigyáztak a gyermekeikre, és amikor egy gyermeket meggyilkoltak, ez az egész közösség érdeklôdését felkeltette, mégpedig nemcsak azért, hogy megbosszulják, hanem kinek-kinek a saját gyermeke biztonsága érdekében is. Újra és újra azt kívánják tôlünk a zsidók, hogy magunkat olyan szûklátókörû közösségeknek higygyük, akik, amikor felfedezték, hogy van a körükben egy gyermekgyilkos, konokul elutasították, hogy letartóztassák az állítólagos goj gyermekgyilkost, és vallási bigottságból a zsidókat vádolták. Milyen lehetséges érdeke fûzôdne bármilyen (középkori vagy akármilyen más) közösségnek ahhoz, hogy meglincseljen egy ártatlan bûnbakot, és szabadon engedjen egy igazi gyermekgyilkost? Miért értene egyet bárki is Trierben, Lincolnban, Spoletoban vagy Kijevben ilyen justizmorddal, amikor az ilyen cselekvés más gyermekek életét kockáztatja? Miért szûntek meg az általunk ismert gyermekgyilkosságok, mihelyt a zsidókat megbüntették és (általában) kiutasították ôket a közösségbôl? 2) A zsidó vallás engedélyezi és gyakorolja az állatáldozatokat, ahogy azokat az Ószövetség, illetve a Tóra nevezi, jóllehet ezeket a szokásokat már régen felfüggesztették, és elméletileg csak a jeruzsálemi templomhoz kötik ôket. Izraelben mûködik egy Kohanin nevû szekta, amely gyakorolja az állatáldozatokat, és a rabbik egymást követô nemzedékeit ennek technikájára oktatja, elôrejelezve azt a napot, amikor Izraelnek sikerül majd megtisztítania az Ígéret Földjét a mohamedánoktól, akik azt 1400 éve birtokolják, és sikerül újjáépítenie a templomot. A Talmud azt tanítja, hogy a nem zsidók gojok, vagyis lélek nélküli állatok. Egy vallásos zsidó számára nincs különbség egy német, amerikai, afrikai és egy tehén, ló vagy egy hal között; Isten azért teremtette ide az élet alacsonyabb rendû (humanoid vagy egyéb) nem zsidó formáit, hogy azok szolgálják és gyönyörködtessék a zsidót. Amikor a zsidók azt állítják, hogy ôk nem mutatnak be emberáldozatot, akkor a hátborzongató tudatuk szerint igazat mondanak. Ôk nem tekintik a gojokat emberi lénynek. 3) Az utóbbi 25 év alatt abban a különleges helyzetben voltam, hogy elsô kézbôl megfigyelhettem a zsidó magatartást és jellemet, mivel lévén jómagam nemzetiszocialista ôk nem törik magukat azon, hogy a szokásos különféle módokon álcázzák magukat elôlem, hanem hagyják megnyilvánulni egész talmudi gyûlöletüket. Mindenki, aki valaha éjjeli ügyeletet teljesített egy nemzetiszocialista pártközpontban és felvette a telefonkagylót, hogy egymásután meghallgassa a különbözô hívásokat, óráról órára egy ôrjöngô gyûlölettôl ösztönzött, brooklyni zsidó kiabálását, aki egy sereg istenkáromlást és ürülékkel kapcsolatos szót okád ki magából, mint valami esztelen papagáj vagy majom, teljesen kivetkôzve minden emberi önuralomból, óhatatlanul bölcs emberré válik. Ehhez az embernek, aki meg akarja érteni e nemzeteket megvilágító fénynek az igazi természetét, csak arra van szüksége, hogy nyilvánosan szembeszálljon velük. Azonnal fel fogja fedezni, hogy a zsidók milyen visszataszítóak, milyen bûnösek, milyen megvetésre méltó módon gyávák és potenciálisan mennyire halálos kígyók. De ne az én szavamat fogadják el erre vonatkozóan! Vizsgálják meg a Nizkoregyüttest, és látni fogják maguk is. Olvassanak el egy revizionista olvasói levelet, egy higgadt, komoly, alapos kutatáson nyugvó kommentárt a holocaust bizonyos vonatkozásairól, és azután nézzék meg betû szerinti értelemben a hisztérikus, rosszindulatú, gyûlölködô, gyalázkodó olvasói levelek százait, amelyek mintegy két tucat zsidó kis csoportjától származnak, akik megvadulva járnak-kelnek, támadva, mocskolva, bántalmazva és fenyegetve mindenkit, aki ellentmondani merészel Isten választott népének. Nem szándékozom tovább folytatni ezt a témát, hanem két ponttal akarom befejezni. Elôször, a zsidó nép teljesen alkalmas a rituális gyilkosság gyakorlására, és mérhetetlen mennyiségû történelmi bizonyíték szól amellett, hogy gyakorolták is. Nem tudom elképzelni, hogy ezt leállítanák most, tehát abban a korban, amikor hatalmukban áll elrejteni gonosz tetteiket, és a szolgalelkû média hamis módon áldozatként ábrázolja ôket. A tejes kartondobozokon látható kisgyermekek közül hányan estek a rabbik késének áldozatául és fekszenek eltemetve bizonyos távoli hulladéktelepen, vagy lettek kutyaeleségül földre dobva valamely zsidó tulajdonban levô anyagfeldolgozó gyárban? Meggyôzôdésem, hogy legalább néhányuknak ez lett a sorsa. Másodszor, a zsidók rászolgáltak mindenre, ami a múltban történt velük, és mindenre, ami velük történni fog a jövôben, amikor a palesztinok elveszik az államukat, mint a megkapaszkodási lehetôséget jelentô földet, Amerika véglegesen kifogy a pénzbôl, és a New York-Tel Aviv létfontosságú utánpótlási vonal összeomlik. Nem teszem fel azt a kérdést, hogy hány ártatlan zsidó származású egyén szenvedett az idôk folyamán olyan bûnökért, amelyeket személy szerint nem ôk követtek el, de az én népem és a világ minden népe sokkal többet szenvedett a kiválasztottak kezétôl. A zsidók nagy túlélôk, akárcsak a patkányok és a csótányok, és kételkedem abban, hogy a patkányokhoz és a csótányokhoz hasonlóan valaha is teljesen meg tudunk szabadulni tôlünk. De a világ most sokkal kisebb lett; globális falu, semmi több. Azelôtt az volt a szokás, hogy amikor már túlságosan próbára tették valahol másutt a szíves fogadtatásukat, tüstént át tudtak menni a legközelebbi Aranytermô Medinába. De ezt többé nem tehetik meg. Most mindenki tud róluk, Ugandától Honoluluig, Rómától Regináig. Kifutottak a csapóajtókon, hogy elrejtôzzenek, és kifutottak mindazon helyrôl, ahonnan tovább futhatnának és elrejtôzhetnének. Az agyonmagasztalt Izraelük a végéhez közeledik, ami semmi más, mint életveszélyes, nyaktörô útkeresztezôdés. Közeledik a leszámolás, egy leszámolás az emberiség és a zsidó nép között, amely azt fogja okozni, hogy még az egek is elsötétülnek, és még az ördögök a pokolban is elrejtik arcukat megrendülésükben és félelmükben. Önök mondhatják, hogy adósaik vagyunk egy holocaust -tal. Ötven éven keresztül fizettük a számláikat, és végül is meg szeretnénk kapni, amiért fizettünk. Ki tudja, mikor jön el ez a nap? Én még sajnálom is ôket (Ford.: Tudós-Takács János)14 14. oldal április Tudós-Takács János: HITLER ÉS A NÉMET IFJÚSÁG Az április 20-án született Adolf Hitlerrel foglalkozó bolsevista és liberális írások elôszeretettel ismételgetik a vádat, hogy Adolf Hitler újpogány volt, a kereszténység ellensége. Ilyenkor ezerszeres nagyításban azokat az ellentéteket, konfliktusokat idézik, amelyek a nemzetiszocialista állam és bizonyos egyházi körök politikája közötti különbségekbôl adódtak. Figyelmen kívül hagyják viszont azokat a végsô filozófiai elveket, amelyek a kereszténység és a nemzetiszocializmus közös alapjául szolgálnak, továbbá azt, amit Jézus Krisztus a Hegyi Beszédben a hamis és igazi próféták megkülönböztetésérôl mondott: Minden jó fa jó gyümölcsöt terem, a rossz fa pedig rossz gyümölcsöt terem. A jó fa nem teremhet rossz gyümölcsöt, sem a rossz fa nem teremhet jó gyümölcsöt. Minden fát, amely nem terem jó gyümölcsöt, kivágnak és a tûzre vetnek. Tehát a gyümölcseikrôl ismeritek meg ôket. (Mt 7,17-20) A kereszténység és a nemzetiszocializmus közös filozófiai elveinek tárgyalása nagy elmélyedést igénylô, hatalmas téma. Ebben az írásunkban a Hitler által rendszerbe foglalt és a politikai hatalma segítségével a gyakorlati életbe átültetett nemzetiszocializmus egyik legfontosabb vívmányával: az ifjúság körében beérett gyümölccsel foglalkozunk. Célunk kimutatni, hogy a nemzetiszocialista uralom 12 éve nagyon jó, sôt csodálatos, a történelemben egyedülálló gyümölcsöt termett s ebbôl Krisztus szavai szerint az következik, hogy e jó gyümölcsöt termô fa, a nemzetiszocializmus is jó (a szó erkölcsi értelmében), hisz a rossz fa nem teremhet jó gyümölcsöt. Ez viszont azt mutatja, hogy Hitler nem lehetett Krisztus vallásának, a kereszténységnek ellensége, nem lehetett újpogány, hanem a szó krisztusi értelmében mélységesen keresztény és igazi próféta volt. Az ifjúság a francia forradalom szellemi hatása következtében a XIX. században és a XX. század elején divatossá vált liberalizmus romboló hatására erkölcsi válságba jutott a nyugati világban. Ez természetes következménye annak a folyamatnak, amely a gyakorlati élet területérôl számûzte a transzcendes Istennel való kapcsolatot, vagyis a vallás lényegét. Márpedig a jócselekedeteket jutalmazó, a rossz tetteket büntetô Istenre gondolás nélkül nincs elégséges szankciója az erkölcsi követelményeknek: az Isten nélküli erkölcs legfeljebb jogszabályok és illemszabályok együttesét jelenti, ám mindkettô csak külsô normarendszer, amely önmagában nem alakítja át az ember bensô, lelki világát, ráadásul mindkettô gyakran változik, így nem alkalmas arra, hogy minden kor minden ifjú emberének biztos útjelzôje és iránytûje legyen. Az ifjúság erkölcsi válságának jelei a nyugati világban számos formában megmutatkoztak: a léhaságban, jellemgyengeségben, a fiúknál a bátorság, kitartás, akaraterô hiányában, a lányoknál a feminizmussal való kacérkodásban, és mindkét nemnél számtalan egyéb módon. De a leglátványosabban és leginkább megdöbbentôen a weimari köztársaság idején érte el az ifjúság hanyatlása a csúcspontját, amit aligha lehet csodálni a kommunista propagandának a gyermeknevelés területén tapasztalható befolyása miatt. Ebbôl a szempontból különösen rossz volt a közoktatás helyzete Berlin vörös kerületében, Neuköllnben, ahol a berlini zsidó iskolaügyi tanácsos, Kurt Löwenstein volt a szellemi irányító. Itt volt a Dr. Fritz Karsen (azelôtt Krakauer) nevû zsidó igazgatása alatt álló Karl Marx iskola, ahol a tanulók vitték a szót, és a tanároknak kellett alárendelniük magukat a tanulóknak. Egy 1931-ben történt abortusz alkalmából a tanulók iskolai dolgozatot írtak a Német BTK abortuszt tiltó, ának eltörlésérôl. Sôt alakítani akartak egy Diák harci szövetséget a 218. ellen. Az intézet felsôbb osztályos növendékei kirándulást tettek Hamburgba, ahol tanáraik tanulmányi célokból elvezették ôket a bordélyházak negyedébe, majd élményeikrôl írásbeli dolgozatot írattak velük. Kurt Löwenstein 1924-ben megjelent, Das Kind als Traeger der werdenen Gesellschaft (A gyermek mint az eljövendô társadalom hordozója) c. írásában a következôképpen vázolta fel a nevelés célját: Az Egyház és a vallástanítás elleni harc nem elméleti tanokért folyik, hanem az újjászületô társadalom harca az elpusztuló társadalommal. Löwenstein rendezett gyermektáborokat is, amelyeket gyermekköztársaságoknak nevezett ben hat ilyen sátortábort állított fel gyermek befogadására. Fiúkat és lányokat elvbôl egy sátorba szállásoltak. Egy újságírónak így nyilatkozott Löwenstein: Nálunk a gyermekek számára egyszerûen nincs Isten, nincs vallás. Ilyen helyzetben volt erkölcsi szempontból a német ifjúság Hitler hatalomra jutásakor. Ô az erkölcsi válságból kilábalás, vagyis a német ifjúság megújulása elsô lépéseként már korábban, 1926-ban egy új ifjúsági mozgalmat hozott létre, amelynek az volt a célja, hogy olyan ifjúságot neveljen, amely a nemzetiszocializmus világnézeti és politikai céljaitól megigézve egész életét a német nemzet szolgálatába tudja állítani. E mozgalomnak a Hitler-Jugend (Hitler-Ifjúság) nevet Hitler munkatársa, a késôbbi nürnbergi vértanúk egyike, Julius Streicher adta. Adolf Hitler felismerte, hogy az ifjúság válsága mélyén a hôsi életszemlélet ellentéte, az individualisztikus lelkiség áll, amely a nemzetet egymásért áldozatot hozni nem tudó és nem akaró, önzô egyedek sokaságára bontja. Az individualista ifjú fô tulajdonsága a haszonelvûség (utilitarizmus), amely legfôbb értéknek az egyéni boldogulást látja, vagy az élvezetelvûség (hedonizmus), amely legfôbb értéknek az öncélnak tekintett élvezetet tartja. Természetesen érték az egyéni boldogulás is, érték az élvezet is, de az értékek hierarchikus rendjében a maguk helyén van létjogosultságuk, alárendelve az erkölcsi jónak, amelynek egyik alapelve, hogy az értékek azonos rendjében a közjó (vagyis a Nemzet java) megelôzi az egyén javát. Így az erkölcsi rend értékeit a legfôbb jónak tartó és ezzel a Nemzetet szolgáló Hitler-Jugend jelszava ez volt: Semmit önmagunknak, mindent Németországnak! Ezzel Hitler egy hatalmas erkölcsi megújulásnak vetette meg az alapját ben már 2000 Hitler-ifjú vonult fel a nürnbergi birodalmi pártnapon ben Baldur von Schirach-ot nevezték ki birodalmi ifjúsági vezetôvé ben már volt a Hitler-ifjak száma. Hitler ekkor a hozzájuk intézett beszédében többek közt ezt mondta: Mi érhetne egy olyan nemzetet, amelynek ifjúsága mindenrôl lemond, hogy nagy eszményeinek szolgálhasson! Hiszem, hogy a nemzetiszocialista ifjúsági mozgalomban egy új nemzedék növekszik fel Ti majd egykor boldog büszkeséggel hivatkozhattok arra, hogy a ti hûségetek és vállalkozó szellemetek teremtette meg az új Németországot. Akkor még sem Hitler, sem az elôtte felvonuló ifjúság nem tudhatta, milyen hamar beteljesül ez a prófétai szózat. Amikor Hitler január 30-án kancellár lett, a Hitler-Jugendnek 1 millió tagja volt. Baldur von Schirach az összes ifjúsági szervezetet egyesítette a Hitler-Jugendben májusában Schirach a következô szavakkal ismertette a Hitler-Jugend jellegét és feladatát a sajtó képviselôi elôtt: Az ifjúság nevelése az állam elidegeníthetetlen felségjoga. Az állami nevelés célja az öntudatlan ifjúságnak rendszeres képzése öntudatos állampolgárrá és az állameszme hordozójává A Hitler-Jugend az ifjú Németország világnézeti nevelô közössége december 1-jén a törvény a Hitler- Jugendrôl az addig önkéntes közösséget az egész Birodalom ifjúsága számára kötelezôvé tette. Hitler akarata ugyanis az volt, hogy az egész német ifjúság egységes világnézeti és ezáltal egységes erkölcsi nevelést kapjon. A törvény 2. -a így szól: Az egész német ifjúságot a szülôi házon és iskolán kívül a Hitler-Jugendben kell testileg, lelkileg és erkölcsileg a nemzetiszocializmus szellemében a nép szolgálatára nevelni. Ezek a szavak arra utalnak, hogy a nemzetiszocializmus a családot nagyra értékeli, a Nemzet alapsejtjének tekinti, és ebben is teljesen keresztényi alapon gondolkodik: a közösség szolgálatát nem a természet ellenében gondolja el, mint a bolsevizmus, hanem a legkisebb természetes közösségre, a családra alapozza. Nem versenytársának tartja a családot, mint a bolsevizmus és a liberalizmus, hanem legfôbb segítôjének. A Hitler-Jugendben az erkölcsi nevelés elôterében az önzetlenségre való nevelés állt. Azután a bátorság, becsületérzés és a hûség erényét akarta a mozgalom megszilárdítani a német ifjúság lelkében. A Hitler-Jugend a vezetés elvén épült fel. A mozgalom csak vezetôket ismert, nem elöljárókat. A vezetôket a közösség legjellemesebb tagjai közül választották ki, s ôk a maguk hatáskörében lefelé teljes parancsnoki jogkörrel rendelkeztek, amely felfelé a teljes felelôsséggel párosult. A vezetôk iskolázása külön vezetôképzô iskolákban történt. Itt többhetes tanfolyamokon világnézeti kurzusokkal, jellemneveléssel és testneveléssel képezték a leendô vezetôket. A világnézeti oktatás felölelte a fajismeretet, történelmet, szocializmust, továbbá a határmenti és a külföldi németek problémáit. A Hitler-Jugendbe 14 éves korban lehetett belépni. A belépés a Nemzetiszocialista Német Munkáspárt ünnepi gyûlésén történt, a szülôk részvételével. A 18 éveseket feleskették a Führer és a német népközösség iránti szolgálatra és kötelességteljesítésre. Minden vezetônek képzettnek kellett lennie a hadijátékokban vezetôt képeztek ki lövészetben, személyt tengeri sportokra, fôt a gépkocsizó csapatok utánpótlására, személyt híradósnak, fôt lovas sportokra. Fürgén, mint az agár, szívósan, mint a bôr, keményen, mint a Krupp-acél ez volt a jelszava ennek az ifjúságnak. Fontos nevelôalkalmak voltak az otthonesték és a tábor. Hangjátékok és elôadások, ének és játék tették élénkké az otthonestéket. A Német Leányok Szövetsége a Hitler- Jugend nôi tagjainak egyesülete volt. A nemzetiszocializmus felfogása szerint a két nem jellege és karaktere különbözik, ezért a szociális életben különbözô feladatokkal kell a két nemhez tartozó ifjúságot megbízni. Így a Hitler-Jugend szervezetét bizonyos módosításokkal alkalmazták a leányokra, de a világnézeti nevelés mellett sportbeli, kulturális és gyakorlati nevelésben részesítették a leányokat is január 18-án meghirdették a Hit és Szépség programot a éves lányok számára. A Hitler-Jugenden keresztül Adolf Hitlernek az ifjúság nevelése terén sikerült az, ami ilyen mértékben a 2000 éves kereszténységen belül egyetlen államfônek, egyetlen állami vezetônek sem: Hitler megteremtette az emberi történelem legerkölcsösebb ifjúságát. Ennek az ifjúságnak erkölcsi színvonala nagymértékben hozzájárult ahhoz a legendás, hôsi harchoz, amelyet Németország a második világháborúban az ellene és néhány szövetségese ellen felsorakoztatott úgyszólván egész világgal szemben folytatott. Ez az erkölcsi színvonal tette lehetôvé, hogy a német morál megtörésére végrehajtott angolszász terrortámadások ellenére sem tört meg a német nép morálja. A hinni, harcolni, gyôzni hármas jelszóval harcoló német nép büszkén írhatta a légitámadások okozta romokra: Házainkat összerombolták, de a szívünket nem. Az ellenséges propaganda hangoztathatja akár százezerszer is azt a vádat, hogy Adolf Hitler újpogány szörnyeteg volt, de a tények amelyek közismerten makacs dolgok mást mutatnak. Jézus Krisztus szavai szerint a gyümölcsök mutatják meg, ki a hamis, és ki az igazi, Istentôl küldött próféta. Amint látjuk: a tények tanúbizonysága egyértelmû. A bolsevizmus és a liberalizmus gyümölcsei az erkölcsileg züllött, szenvedélybeteg, alkoholista, kábítószerezô, tanárokat bántalmazó, ambíció és igazi életkedv nélküli ifjúság. A nemzetiszocializmus gyümölcse a világtörténelem legerkölcsösebb, hôsi, hûséges, önfeláldozó, bajtársias szellemû ifjúsága lett, amely híven teljesítette kötelességeit, amelyekkel Istennek, Hazájának és Nemzetének tartozott, és amely nem tévesztette össze az igazat a szenzációval, a jót a kellemessel és a szépet a látványossal! A rómaiak is ismerték a bölcsességet: A történelem az élet tanítómestere. A második világháborút követô hatalmas történethamisítás- sorozat után ki kell mondanunk fordítva is a szólást: Az élet, azaz az életben tapasztalt gyümölcsök tanítanak meg a hamisítástól mentes történelemre. Adja Isten, hogy a jövendô magyar ifjúsága, a magyar Nemzet szent tavasza a nemzetiszocializmus gyümölcseibôl ne csak hamisítatlan történelmet tanuljon, hanem e példakép láttán legyen minden magyar utód különb ember, mint szülei voltak. S ez nem elérhetetlen eszmény a magyar ifjúság számára, hisz igaza van Zrínyinek: Egy nemzetnél sem vagyunk alábbvalók!15 2008. március 15. oldal Dr. Tom Sunic: AZ EMBERI JOGOKKAL ELKÖVETETT CSALÁS Egyetlen nyelvi szerkezet sem hatásos annyira, és nem fegyverezi le oly teljesen a kritikusait, mint az emberi jogok kifejezés. Amióta 1948-ban az ENSZ elfogadta az Emberi Jogok Nyilatkozatát, nem volt az égvilágon egyetlen olyan kormány, egyetlen olyan szabadságszeretô akadémikus sem, aki elkerülte volna ezt a kifejezést, amikor lelkendezve beszélt a világ jobbításáról, vagy javítani óhajtotta a saját sorsát. És mégis, ennek az emberi jogi záradéknak az elfogadása óta égbekiáltó módon és egyre gyakrabban sértették és sértik meg az emberi jogokat. Erre a válasz egyszerû és nem jelent önellentmondást. Az emberi jogok mint lexikális kifejezés a leghasznosabb eszköz a nép sajátos jogai elleni visszaélések eltakarására. Napjainkra ez már a liberális plutokrácia és a baloldali érzelmû írástudók iránti tiszteletnek a jelképévé vált, egyszersmind az erkölcsi alibi keresésének eszközévé lett, amikor az uralkodó körök katonai kalandjaira vagy cselédsajtójuk média-hazugságaira kellett ilyen alibit keresni. Az emberi jogok kifejezés lexikális akrobatikája egy elvont jogi területre utal, amely számtalan meghatározásra alkalmas. Általános természete kizárja egy adott nép, nemzet, faj, törzs vagy társadalmi csoport konkrét jogait. Az emberi jogok kifejezését szokásos módon a gyökértelen, névtelen egyénekbôl, ill. elbutult fogyasztókból álló tömegre szabták, azokra, akiknek nincs történelmi emlékezetük, és elfelejtették fajukat és kultúrájukat. Ez a fogalom a különféle szociális és történelmi összefüggésekben különféle jelentést hordoz, valódi önkiszolgáló kifejezés. Annak a palesztin fickónak a számára, aki a Nyugati Parton levô egyik menekülttáborban él, az emberi jogoknak más a jelentésük, mint az illetô szomszédságában élô amerikai-zsidó telepes számára, akinek nagyon távoli rokonai állítólag eltûntek Európában a második világháború folyamán. Egy szerb farmer számára az emberi jogok fogalmának van egy bizonyos jelentése, de ez egészen mást tartalmaz, mint a szomszédságában élô albán paraszt számára. A helyettes konzul (szakértô vagy politikus) számára az emberi jogoknak más a rezonanciája, mint annak a szegény oklahomai farmernek, akit lenéztek, birtokáról elûztek, vagy akit kitúrtak az állásából az illegális bevándorlók. Az emberi jogok eszmeköre különösen az amerikai gyakorlatba ágyazódott be. Ha a francia megfelelôjét (les droits de l homme) ma alkalmaznák az USA-ban, akkor ezzel sok feministát és biszexuálist megôrjítenének. Thomas Paine-t, az amerikai alapító atyát napjainkban valószínûleg beperelnék a The Rights of Man (Az ember jogai) címû könyvéért, mivel mûvében az ember fônév egy teljesen fehér társadalom macsójára emlékeztet. Így a mi korunkban Paine emberét kasztrálnák a férfias jelentésétôl, és a nemnélküli, ha ugyan nem transzvesztita emberi (human) melléknévvel helyettesítenék. Úgy tûnik, a németek szerencsésebbek, mivel az ô emberi jogok (Menschenrechte) fônevük megközelíti az angol emberi jogok (human rights) kifejezést. Vagy legalábbis a nácitlanítási folyamat után azt jelentette, amit a háború utáni Németországban az amerikai-zsidó frankfurti iskola átnevelôi sugalltak. Számos szerzô úgy érvelt, hogy az emberi jogok alapvetôen bibliai eredetûek. E szerint a Biblia evilági oldalhajtásai alkotják a modern liberális demokrácia szegletkövét. De ha az emberi jogok ideológiáját közelebbrôl vizsgáljuk, akkor ez a fogalom a leginkább rasszista, leginkább kirekesztô hiedelemnek tûnik, amely számtalan katasztrófát és kiábrándulást okoz. Az emberi jogok ideológiája saját természete folytán azt állítja, hogy minden ember egyenlô és ezért feláldozható. Üzenete azt az illúziót közvetíti, hogy minden egyes emberi lény lehet gazdag és csinos (ilyennek kell lennie), és kedve szerint megváltoztathatja társadalmi szerepeit. Ezzel szemben még egy lopva ejtett pillantás is azt mutatja, hogy az emberek nem születtek egyenlônek, sem a fizikumukban, sem genetikai jellegûkben! Van, aki olyan bûnre hajlamosító kromoszómákat hordoz, amelyek ôt az elsô adandó esetben potenciális sorozatgyilkossá teszik. Más valaki hosszú fejjel, hosszúkás arccal és kerek formájú nyakszirttel születik, mint számos európai, és van olyan ember, akinek neandervölgyi jellegû koponyáján ferde homloka van. Egyesek IQ-ja eléri a 150-et; a másik ember féleszû, aki inkább teher a maga társadalma számára, mint érték. Amikor egy multikulturális társadalomban a gyakorlatban mûködni kezd az emberi jogok dogmája, akkor ez a jelenség elkerülhetetlenül társadalmi egyenlôtlenségekre, feszültségekre és ennek következtében polgárháborúra vezet. Miért? Tegyünk fel egy szónoki kérdést! Mi történik azokkal az FIGYELEM! Felhívjuk tisztelt elõfizetõink és megrendelõink figyelmét, hogy a borítékban küldött pénzküldeményekért, sem a POSTA, sem a KIADÓ nem vállal felelõsséget. Az elõfizetést rózsaszínû postai csekken szíveskedjenek küldeni. Köszönettel: a Kiadó Hungária Szabadságharcos Mozgalom elérhetôsége az Interneten: egyénekkel és népekkel, amelyek az emberi lények kategóriáján kívülinek lettek nyilvánítva, mint pl. a német polgári lakosság a második világháború alatt? Nincs szükség vad sejtésekre. A szövetségesek által szörnyetegeknek és vadállatoknak nevezett németek nem léphettek be az emberi jogok biztos zónájába. A vadállatokat és a szörnyetegeket ki kell irtani, a városaikat foszforos bombákkal el kell pusztítani, a kulturális örökségüket Monte Casinótól a berlini múzeumokig le kell bombázni, mint a gonosz végsô szimbólumait. Akadémikus szinten ugyanez a kizárólagos séma van érvényben. Azt az akadémikust vagy szabadgondolkodót, aki kétségeket mutat az emberi jogok paradigmájával kapcsolatban, azonnal jobboldalinak nyilvánítják, aki egy hóbortos emberhez, fantasztához vagy különchöz hasonlóan nem méltó semmilyen emberi jogra. Ô idegen, aki a legrosszabb esetben pszichiátriai intézetre szorul, míg a legjobb esetben etnikailag érzékeny tréningre bocsátják ôt. Hogyan lehet egyáltalán egy nácit és lexikális kiterjesztéssel az ô antiszemita rokonát emberi lénynek tekinteni? Ôt egyszer s mindenkorra be kell zárni. Az emberi jogok fogalmához hasonlítható egy másik lexikális barbarizmus, nevezetesen a gyûlöletbeszéd kifejezés, amelynek szemantikai rugalmassága bûnözôvé nyilvánít mindenkit, aki kétségbe meri vonni a modern liberális mitológiát. Ennek a jelentés nélküli, normatív beszédnek folyamatos elburjánzása pajzsul szolgál a liberális rendszer számára, amely az egykori Szovjetunióhoz hasonlóan gondosan elrejti a maga totalitárius jellegét. Végül e pajzsot az eszmecserék ugyanazon urai fogják megsemmisíteni, akik ezt a lexikális és jogi üres fecsegést kezdeményezték. (Ford.: Tudós-Takács János) A HUNGARISTA SZELLEM LAPJA Megjelenik minden hó 15-én Tiszteletbeli fôszerkesztô: MAJOR TIBOR Felelôs szerkesztô: GEDE TIBOR Fômunkatárs: TUDÓS-TAKÁCS JÁNOS Olvasószerkesztô: UNGVÁRI GYULA A Szerkesztôség címe: A közlésre szánt írásokat, olvasói leveleket a szerkesztôség címére kérjük küldeni. A lényeget nem érintô rövidítések jogát a szerkesztôség fenntartja. Kiadó: GEDE TESTVÉREK BT. Levélcím: 1385 Bp. 62. Postafiók 849. Telefon: (06-1) Elôfizetés: Magyarországon egy évre 4000 Ft, Egyes szám ára: 280 Ft Külföldre elôfizetés: Egy évre Ft Hungária Szabadságharcos Mozgalom P.O Box , Puritas Station Cleveland, Ohio 44135, U.S.A. ISSN16 16. oldal április Ksz. 57. C. A. MACARTNEY OKTÓBER TIZENÖTÖDIKE (A modern Magyarország története I II. Rész) Közel ötven év után jelent meg elõször magyarul a kiváló brit történész hatalmas, két kötetes (közel 1300 old.) fõmûve a Horthy-korszakról. A szerzõ számos alkalommal volt Magyarországon hoszszabb-rövidebb ideig. Személyesen ismerte a korszak legtöbb magyar közéleti személyiségét és kitûnõen megtanult magyarul. Nincs részletesebb vagy pártatlanabb mû sem magyar, sem idegen nyelven, amely tárgyilagosabban, elfogulatlanabbul ismertetné a Horthy-korszak történetét. A magyar modern történetírásban ismeretlen pártatlansága miatt mára e nélkülözhetetlen könyv politikailag inkorrektté vált. Kemény borító oldal. Ár: 9000 Ft Ksz. 29. SZÁLASI FERENC HUNGARIZMUS I. A CÉL A Nemzetvezetõnek lehet az olvasó ellensége vagy híve, szeretheti vagy gyûlölheti, de ha méltó akar lenni emberi mivoltához, és ha csak egy szikrányi igazságérzet él benne, nem alkothat ítéletet a magyar történelem máig ható legnagyobb nemzeti mozgalmáról és Vezérérõl pusztán ellenségei gyûlöletteljes torz tükrén keresztül. Ne elégedjen meg kevesebbel, mint a tiszta igazsággal! A dokumentumkötet tartalmazza a Nemzetvezetõ valamennyi alapvetõ tanulmányát és fõbb beszédeit. Kemény borító. 344 oldal. Ár: 2500 Ft. PROHÁSZKA OTTOKÁR AZ ÉN ANTISZEMITIZMUSOM A néhai lánglelkû székesfehérvári püspök szobrát a liberális, kommunista erõk a legelsõk közt döntötték le 1945-ben. A ma is izzó gyûlöletet a püspök harcos nemzeti és jobboldali elkötelezettsége mellett hazánk legvitatottabb tabu kérdésérõl hangoztatott nézeteivel váltotta ki. A kötet tartalmazza a püspök valamennyi megnyilatkozását, ebben a nemzeti kulcskérdésben. Kartonált. 228 oldal. Ár: 1350 Ft. TILTOTT TOTT GYÜMÖLCS! ELHALLGATOTT ÉS TILTOTT TOTT KÖNYVEK IZRAEL SAHAK ZSIDÓ TÖRTÉNELEM, ZSIDÓ VALLÁS (Háromezer év súlya) A néhai izraeli professzor könyve valóságos bomba, amely szétrobbantja a liberális naiv hiedelmet a zsidók tiszteletreméltó vallásáról. Bemutatja az olvasónak, hogy miként alkalmazzák ma Izraelben ÚJ a Talmud gyûlölettel telt tanítását. Elképesztõ példákkal bizonyítja azon számos nem-zsidó kutató állítását, miszerint a Talmud gyûlöletét a nem-zsidók iránt a zsidók Izraelben ma is hiszik, nyíltan vallják és alkalmazzák a mindennapi életben, és ez a gyûlölet áthatja az egész zsidó társadalmat. E vallás lényege a zsidók szeretete és minden nem-zsidó végtelen megvetése és gyilkos gyûlölete. Kartonált. 200 oldal. Ár: 1800 Ft. Ksz. 49. DAVID IRVING FELKELÉS! (Egy nemzet küzdelme: Magyarország 1956) A szerzõ korunk legolvasottabb és legtöbb vitát keltõ újraértékelõ történésze. A több mint harminc, a valódi történelmet kutató, a tabutémákat is bátran tárgyaló mûvével világszerte kiérdemelte az olvasók tiszteletét. A magyar forradalomról írt korszakalkotó sikerkötete szenvedélyes vitákat váltott ki, külföldön és hazánkban egyaránt. Az elsõ kiadás hatalmas sikere után ezrek véleményét összegezve a legjobb könyv 56-ról. Kemény borító. 661 oldal. Ár: 4000 Ft. Ksz. 41. DÖVÉNYI NAGY LAJOS TARNOPOLBÓL INDULT EL... Ez a legendás hírû regény bemutatja a zsidóság térfoglalását és viszonyát a magyarsághoz egy belopakodó, házaló galiciáner szédítõ sikerein keresztül, a magyar történelem tragikus korának történetébe helyezve, kiváló irodalmi szinten. Az írót ezért a nagyszerû remekmûért életfogytiglani börtönre ítélték. Kemény borító. 867 oldal. Ár: 4800 Ft. MINDEN NEMZETHÛ MAGYAR OTTHONÁNAK ELMARADHATATLAN DÍSZE A KITARTÁS POSZTER! Méret: 42 59,4 cm, kiváló minõségben. Ár: 900 Ft. Ksz. 59. PATRICK J. BUCHANAN A NYUGAT HALÁLA (Hogyan veszélyezteti a kihaló népesség és a bevándorlók inváziója országunkat és civilizációnkat.) A Nyugat haldoklik. Európában és az Egyesült Államokban egyre csökkennek a születési mutatók, amely a bevándorlással párosulva a világhatalomban végbemenõ kataklizma-szerû változáshoz vezet, minthogy a bevándorlás minden nyugati országot és nemzetet eláraszt. Feltárja annak részleteit, hogyan tûnik el a Földrõl egy civilizáció, kultúra és erkölcsi rend. Idõszerû, provokatív tanulmány. Kemény borító. 297 oldal. Ára: 3500 Ft Ksz. 34. TORMAY CÉCILE BUJDOSÓ KÖNYV I-II. köt. A magyar irodalom legjelentõsebb írónõjének hatalmas világsikert aratott maradandó mûve megrendítõ, személyes beszámoló a történelmi Magyarország összeomlásáról és az es zsidó-bolsevik forradalmakról. A nemzetközileg elismert írónõ ezzel a könyvével vált fekete báránnyá irodalmunkban. A könyv több mint hatvan év után most jelent meg elõször hivatalos hazai kiadásban. Kemény borító. 501 oldal. Ár: 3500 Ft. Ksz. 43. RICHARD E. HARWOOD A HATMILLIÓS ZSIDÓ MÍTOSZ NYOMÁBAN A klasszikusnak számító mû a második világháborús angol háborúgépezet propagandaosztályának egyik máig élõ rémhírét, a gázkamrák, illetve a holocaust legendáját szedi ízekre szigorúan tudományos módszerrel. Az alapos vizsgálat után a legendából nem marad más, mint aminek készült: gyermeteg rémhír és a nem zsidó társadalmat terrorizáló és zsaroló fegyver. Kartonált. 132 oldal. Ár: 950 Ft. Ksz. 24. JOHANNES ÖHQUIST A FÜHRER BIRODALMA Végre! A Harmadik Birodalomról szóló tízezernyi zsidó kiadvány gyûlöletével, áltudományosságával, rágalmaival szemben ez a kötet pusztán csak a bizonyítható történelmi tényeket állítja. De ez is elég, hogy az olvasóban egy világ omoljon össze. Tények a hazugság ellen! Kartonált. 342 oldal. Ár: 1800 Ft Ksz. 40. A TALMUD MAGYARUL (Héber eredetibôl fordította Luzsénszky Alfonz) Ezúttal a zsidó magasztos morál, mély bölcsesség, csupa ész és felvilágosultság Nagy Könyvét, a Talmudot ajánljuk, a magyar bíróságok által többszöri alapos nyomozás és vizsgálat után hitelesített fordításban, amely minden Talmud körüli vitát elsöpör. Kartonált. 208 oldal. Ár: 1050 Ft. Ksz. 48. Dr. FRIEDRICH WICHTL VILÁGSZABADKÔMÛVESSÉG, VILÁGFORRADALOM, VILÁGKÖZTÁRSASÁG Az osztrák szerzõ valamennyi világnyelven megjelent könyve szabadkõmûves forrásokra támaszkodva ismerteti e titkos társaság kialakulását, szimbólumait, felépítését, módszereit és céljait. Dokumentált történelmi példákon keresztül mutatja be a világ eseményeit formáló társaság tevékenységét a korai kezdetektõl a húszas évekig, részletesen tárgyalja a szabadkõmûvesek szerepét az elsõ világháború kirobbantásában és a kommunista mozgalomban, illetve forradalmakban. Kartonált, 264 oldal. Ár: 1600 Ft. Ksz. 60. DAVID IRVING NÜRNBERG AZ UTOLSÓ CSATA A világtörténelem legvéresebb világnézeti háborújának utolsó aktusa az úgynevezett nürnbergi háborús bûnösök pere volt. A bécsi börtönbõl nemrég szabadult világhírû angol történész könyve elsõ alkalommal ismerteti pártatlanul magyar nyelven a per lefolyását. A korábban még soha közzé nem tett naplókat és dokumentumokat felhasználva közvetlen közelrõl vizsgálja meg a huszadik század legjelentõsebb perét, amely a történelmi tények alapján a jog és igazság szolgáltatás nyilvánvaló megcsúfolása volt. Kemény borító. 407 oldal. Ára: 4300 Ft. Ksz. 50. DAVID IRVING APOKALIPSZIS DREZDA ELPUSZTÍTÁSA február 13-áról virradó éjjel Sztálin demokrata szövetségesei Drezda bombázásával az európai történelem legnagyobb tömeggyilkosságát hajtották végre. Ez a barbár gonosztett még a Hirosimára ledobott atombomba borzalmait és áldozatai számát is felülmúlta. Irving beszámolója percrõl percre, óráról órára mondja el e páratlan tragédia borzalmait és tárja fel annak történelmi hátterét. Tényekkel bizonyítja, hogy a bombázás célja a civil lakosság körében elérhetõ legnagyobb pusztítás volt. Kemény borító. 344 oldal. Ár: 3500 Ft. Ksz. 58. DR. DAVID DUKE ZSIDÓ SZUPREMÁCIZMUS A ZSIDÓKÉRDÉS AMERIKAI SZEMMEL A világ legolvasottabb anticionista könyve részletesen tárgyalja mindazokat a zsidókérdéssel kapcsolatos kérdéseket, amelyek a közvélemény érdeklõdésének középpontjában állnak, és végzetesen uralják nemcsak korunk Amerikájának közéletét, de meghatározzák hazánk és a világpolitika alakulását is. A szerzõ az USA képviselõházának egykori tagja az európai népek és kultúrájuk fennmaradásáért küzdõ politikusként vált világszerte ismertté. Az amerikai jobboldal meghatározó személyisége. Kemény borító. 402 oldal. Ára: 3900 Ft Ksz. 46. DR. NAGY SÁNDOR A MAGYAR NÉP KIALAKULÁSÁNAK TÖRTÉNETE Az õstörténeti irodalmunk egyik legfontosabb alapmûve eddig többnyire csak az emigrációban volt ismert. A szerzõ az Árpád-kori 63 kötetnyi oklevélgyûjteményt feldolgozva írta meg népünk kialakulásának történetét. A hatalmas mennyiségû oklevél alapján bizonyítja a magyar kultúra és a magyar nép nagymértékû sumér eredetét. Kartonált oldal. Ár: 1700 Ft. ELRABOLT ORSZÁGRÉSZEINK ÉS VÉREINK VISSZACSATOLÁSÁNAK HATALMAS FILMDOKUMENTUMAI Ksz. 2. ÉSZAK FELÉ! Készült: 1938-ban. 60 perc DÉL FELÉ! Készült: 1941-ben. 25 perc Ez a két film együtt Ksz. 3. KELET FELÉ! Készült: 1940-ben. 90 perc Fekete-fehér Ez a dokumentumsorozat örök tanúbizonyság az elrabolt országrészek népének végtelenül boldog, önfeledt szabad akaratnyilvánításáról. Egyben felidézi azokat a felejthetetlenül örömkönnyekben úszó napokat, amelyek újra eljövetelére minden igaz magyar vár, melyrõl lemondani nem tud és nem is akar, mert õseink kihullt vére és emléke kötelez. Ár: VHS 2350 Ft. darabja, DVD 4000 Ft darabja. LENI RIEFENSTAHL A HIT GYÔZELME Az 1933-as Birodalmi Pártnapok filmje Leni Riefestahlt sokáig elveszettnek hitt elsõ mestermûve, A hit gyõzelme volt az elsõ, amelyben új eszközöket alkalmazott és sajátos eljárásokat fejlesztett ki, hogy a nézõt áthassa a milliókat lelkesítõ mozgalom szellemisége. A film nagyban hasonló a késõbbi Akarat diadala felépítéséhez. A hit gyõzelme mély bepillantást nyújt a nemzetiszocialista világnézetet átható hit és hõsiesség ma már szinte ismeretlen, de ma is tiszteletet keltõ és magával ragadó szellemébe. Eredeti német hang, magyar felirat. Fekete-fehér. 82 perc Ár: VHS Ft. DVD Ft Ksz. 7. TED PIKE A MÁSIK IZRAEL Ez a keresztény társadalmat álmából felrázó dokumentumfilm hiteles zsidó források alapján bizonyítja, hogy létezik egy tendencia, amely a kiválasztott népet hazánk és az egész világ urává törekszik tenni. A kamera által a nézõ eljut a félig titkos zsidó iratokhoz, amelyek állatoknak tekintik a nem zsidókat és esküvel fogadják a felettük való uralmat. Ez egy olyan dokumentumfilm, amit minden kereszténynek látnia kell. Színes 60 perc. Ár: VHS 2400 Ft, DVD 4000 Ft. FÁJDALMAS MEGTÉVESZTÉS A szeptember 11.-i támadás kritikus vizsgálata Az USA kormánya a szeptember 11.-i támadásért az Al Kaida-t és Oszama bin Laden-t tette felelõssé. Elfogásáért egy országot bombáztak szét, és ártatlanok tízezreit ölték meg. Az elsõ döbbenet után az áldozatok hozzátartozói számos kérdést tettek fel, amelyekre az USA kormánya máig sem adott kielégítõ választ. A hivatalos magyarázatok után, nincs itt az ideje, hogy Ön is megismerje a világtörténelem legnagyobb megtévesztését, a független kutatások eredményeit, melyek a támadásnál is sokkolóbbak? Színes, 90 perc. Ár: VHS Ft, DVD Ft ÚJ Ksz. 4. LENI RIEFENSTAHL AZ AKARAT DIADALA (A nemzetiszocializmus igaz szelleme) A világhírû filmrendezõ dokumentumfilmje az 1934-es Nemzetiszocialista Pártnapokról világszerte elismert, mint a filmmûvészet utolérhetetlen, lenyûgözõ remekmûve. A mûvészet erejével sajátos, ragyogó technikával hûen tárja elénk Hitler történelmi egyénisége által meghatározott Mozgalom szellemiségét, amely megnyerte milliók tiszteletét, szeretetét és odaadását. A digitálisan felújított új DVD-kiadás minden korábbi változatnál kiválóbb minõségben nyûgözi le a nézõt. Eredeti német hang, magyar felirat. 113 perc. Ár: VHS 2500 Ft, DVD 4000 Ft. LENI RIEFENSTAHL OLIMPIA Ksz. 5. I. RÉSZ A NÉPEK ÜNNEPE Ksz. 6. II. RÉSZ A SZÉPSÉG ÜNNEPE Ez a mély benyomást keltõ film több mint félévszázad után is bámulatba ejti lélegzetelállító jeleneteivel a nézõt. Mindmáig ez a legjelentõsebb sportfilm, amely az 1936-os berlini XI. Olimpiai Játékokat mutatja be, a világ ifjúságának tiszteletére és dicsõségére dedikálva. Eredeti német hang, magyar felirat. I. rész 115 perc. Ár: VHS 2500 Ft, DVD 4000 Ft. II. rész 89 perc. Ár: VHS 2400 Ft, DVD 4000 Ft. A könyvek és videók megrendelhetôk postai utánvétellel: GEDE TESTVÉREK BT Bp. 62, Pf Tel.: (36-1) Szintén beszerezhetôk személyesen a kiadó telephelyén: Budapest, XIII. ker., Hollán Ernô u. 37. (földszint), valamint kaphatók minden jobb nemzeti könyvterjesztônél. Több megjelenítése
46. ÉVFOLYAM 8. SZÁM 2007. SZEPTEMBER ÁRA: 240 Ft SZÁLASI FERENC NEMZETVEZETÔ KIHALLGATÁSA (4. oldal) DAVID IRVING: DAVID DUKE: TUDÓS-TAKÁCS JÁNOS: KENESSEY CSABA: HIMMLER MEGGYILKOLÁSA 5. oldal A SZAKADÉK Részletesebben Tudós-Takács János A HUNGARISTA HATALOM- ÁTVÉTEL SZERVEZÔJE
48. ÉVFOLYAM 10. SZÁM 2009. OKTÓBER ÁRA: 280 Ft El Joachim Amman: A ZSIDÓK ELLENI KORLÁTOZÁSOK RÖVID ÉS VÁLTOZATOS JEGYZÉKE (6. oldal) MAJOR TIBOR: SZABADSÁGHARCUNKRA EMLÉKEZVE 3. oldal KISS SÁNDOR: A Részletesebben 47. ÉVFOLYAM 11. SZÁM 2008. NOVEMBER ÁRA: 280 Ft. Robert Faurisson: A FOGYASZTÓI TÁRSADALOM SZENNYES TERMÉKE (4. oldal)
47. ÉVFOLYAM 11. SZÁM 2008. NOVEMBER ÁRA: 280 Ft Robert Faurisson: A FOGYASZTÓI TÁRSADALOM SZENNYES TERMÉKE (4. oldal) TUDÓS-TAKÁCS JÁNOS: NOVEMBERI ÁRULÁSOK 2. oldal H. KEITH THOMPSON: KARL DÖNITZ, A Részletesebben Gondolatok Horthy Miklósról és 1944. október 15-rôl
Gondolatok Horthy Miklósról és 1944. október 15-rôl Második bôvített kiadás Írta és válogatta: Isépy Dezsô Budapest 2001 Kiadja: Isépy Dezsô Nyomdai elôkészítési munkák: Laczó Éva Nyomda: Éles Györgyné Részletesebben Amiről beszélni kell A menekültek ezeréves védelmében
Amiről beszélni kell A menekültek ezeréves védelmében Hernádi Tibor A magyarországi zsidóság ezeréves védelme c. művének kivonatolását és kiegészítését ellátta Botos László Gömbös Gyula korának egyik kiváló Részletesebben ISKOLAI EMLÉKNAPOK A HOLOKAUSZT ÁLDOZATAINAK EMLÉKNAPJA. A holokauszt áldozatainak emléknapja
A holokauszt áldozatainak emléknapja 1 ISBN 963 004327 0 Az Oktatási Minisztérium kiadványa Felelôs kiadó: Környei László Szerkesztô: Szita Szabolcs Szerkesztõbizottság: Porogi András (elnök), Miklósi Részletesebben Mondjunk NEM-et a szélsőjobbra! A 2012. február 1-jei Új Színház előtti antifasiszta tüntetés
Tovább Évkönyv 2013 Mondjunk NEM-et a szélsőjobbra! A 2012. február 1-jei Új Színház előtti antifasiszta tüntetés KIÁLTVÁNYA Minden jó szándékú emberhez, szervezeteikhez, a demokratikus pártokhoz, az egyházakhoz, Részletesebben Retkes Tamás: A katonai akadémiától a bitóig. Szálasi Ferenc élete Javított kiadás
1 Retkes Tamás: A katonai akadémiától a bitóig Szálasi Ferenc élete Javított kiadás 2 Mártírjaink emlékének. Boldogok, akik háborúságot szenvednek az igazságért: mert övék a mennyek országa. (Máté evangéliuma) Részletesebben A következő fejezetben kívánok szólni azokról a jogfosztó, jogkorlátozó jogszabályokról és intézkedésekről, amelyeket Hitler és az NSDAP léptettek
Tartalomjegyzék Bevezetés... 2 I. A jogfosztó és jogkorlátozó rendelkezések megszületésének előzményei... 4 1. A gazdasági világválság... 4 2. Az NSDAP... 6 3. Hitler hatalomra jutása... 8 4. A náci ideológia... Részletesebben Titkos kísérletek a náci birodalomban
S t e f a n N i e m a y e r Titkos kísérletek a náci birodalomban P u e d l o K i a d ó Stefan Niemayer TITKOS KÍSÉRLETEK A NÁCI BIRODALOMBAN Koncentrációs táborok mint tudományfejlesztő laboratóriumok Részletesebben Tovább. 10. Évkönyv MEASZ. a demokráciáért
Tovább 10. Évkönyv 2014 MEASZ összefogás a demokráciáért A Magyar Ellenállók és Antifasiszták Szövetsége Összefogás a Demokráciáért (MEASZ) kiadványa 1081 Budapest, Népszínház u. 27. I/6. E-mail: measz@upcmail.hu Részletesebben ÉPÍTJÜK A NÉP ORSZÁGÁT
RÁKOSI MÁTYÁS ÉPÍTJÜK A NÉP ORSZÁGÁT TARTALOM A KÖVETKEZŐ LÁNCSZEM A KÖVETKEZŐ LÁNCSZEM A PÁRT: ÉLCSAPAT A MARXIZMUS-LENINIZMUS A GYŐZELEM EGYETLEN ÚTJA HARMINCÉVES A MAGYAR KOMMUNISTA PÁRT A NÉPI DEMOKRÁCIA Részletesebben Felhívás antifasiszta honfitársainkhoz
Tovább Évkönyv 2015 Felhívás antifasiszta honfitársainkhoz Munkánkhoz teremtsünk kellő anyagi forrásokat! Írok azért, s úgy élek e kerge világ közepén, mint ott az a tölgy él; tudja, kivágják, s rajta Részletesebben Nagy László: Meddig terjed az alternativitás határa? Hungarista tankönyvsorozat kicsiknek és nagyoknak
Nagy László: Meddig terjed az alternativitás határa? Hungarista tankönyvsorozat kicsiknek és nagyoknak Bakay Kornél és a nyilasok rehabilitálása Amikor az alternatív tankönyvek megjelentek a tankönyvpiacon Részletesebben A LÁRMÁS ANTISZEMITIZMUS
49. ÉVFOLYAM 1. SZÁM 2010. JANUÁR ÁRA: 340 Ft Kiss Sándor: FÔNEMESSÉGÜNK TÖRTÉNELMI ÉRTÉKE (5. oldal) TUDÓS-TAKÁCS JÁNOS: DR. CSIA SÁNDOR HÔSI ÉLETE ÉS VÉRTANÚHALÁLA 4. oldal MÉHELY LAJOS: MI TETTE HITLERT Részletesebben A különleges titkosszolgálati eszközök alkalmazásának története, különös tekintettel a 20. századra
ELTE Jogi Kari Jegyzetek A különleges titkosszolgálati eszközök alkalmazásának története, különös tekintettel a 20. századra Jogtörténeti vázlat Kedves Imre ELTE eötvös kiadó eötvös loránd tudományegyetem Részletesebben Közi Horváth József: Rafinált vallásüldözés Magyarországon
PPEK 628 Közi Horváth József: Rafinált vallásüldözés Magyarországon Közi Horváth József Rafinált vallásüldözés Magyarországon mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) a magyarnyelvű keresztény irodalom Részletesebben Szálasi Ferenc a pszichohistória tükrében
Politikatörténet Malkovics Tibor Szálasi Ferenc a pszichohistória tükrében 1. Szálasi testvér 1 Szálasi Ferenc a magyar történelem 20. századi szakaszának, és minden bizonnyal Közép-Kelet-Európa történelmének Részletesebben PoLíSz 127. Minden becsületes szívnek legszentebb a hon. 1 % a magyar irodalom és kultúra jövőjéért! 2010 tavasz. Gróf Széchenyi István
Minden becsületes szívnek legszentebb a hon (Bécs, 1791. szeptember 21. Döbling, 1860. április 8.) A nemzet agya volt õ, mely egységgé tette az addig szinte öntudatlan politikai reflex-mozgásokat. (M. Részletesebben ELÔSZÓ A MAGYARORSZÁGI HOLOKAUSZT FÖLDRAJZI ENCIKLOPÉDIÁJA
ELÔSZÓ Jelen Enciklopédia referenciamunkaként kíván szolgálni tanároknak, diákoknak és mindazoknak, akik a magyarországi zsidóságot általában, de különösen az annak helyi közösségeit sújtó katasztrófát Részletesebben Tényleg 6 millióan haltak meg?
Richard Harwood. Tényleg 6 millióan haltak meg? Tartalomjegyzék Tartalomjegyzék... 2 1. Végre a valóság... 5 A magyar kiadás előszava... 6 Bevezető... 7 A hazaszeretettől való elriasztás... 8 2. Német Részletesebben Múltról a máról. Sztálin, Dimitrov és Renner 1945 tavaszán
XXVI. ÉVFOLYAM 3. SZÁM 2005. MÁJUS JÜNIUS MEGJELENIK 2 HAVONTA ÁRA: 1,50 Euro Erscheinungsort Wien Österreichische Post AG 02Z032898 M P. b. b. VERLAGPOSTAMT 1010 WIEN Múltról a máról Hatvan éve fejezõdött Részletesebben Az igazoló eljárások és a háborús b nök megtorlása 1945 után Magyarországon *
PAPP GYULA Az igazoló eljárások és a háborús b nök megtorlása 1945 után Magyarországon * A szövetséges hatalmak által háborús b nösnek tekintett személyek felel sségre vonásának a szándéka végigvonul a Részletesebben A református tanító(nő)képzők államosításáról 1918-1919-ben és 1946-1948-ban 1. térkép
Donáth Péter A református tanító(nő)képzők államosításáról 1918-1919-ben és 1946-1948-ban A terjedelmi korlátokra tekintettel csak az előadás címében jelzett téma néhány aspektusának felvillantására vállalkozhatunk, Részletesebben BRYAN CARTLEDGE TRIANON
BRYAN CARTLEDGE TRIANON egy angol szemével OFFICINA KIADÓ Copyright: Bryan Cartledge Eredeti kiadás: Haus Publishing Ltd, 2009 70 Cadogan Place London SW IX 9AH www.hauspublishing.com A mű eredeti címe: Részletesebben Egy nagy átverés az egész!
Előszó Történik, néha olyan dolog az emberrel, amely egész életének irányt szab. Velem ez kora gyermekkoromban megtörtént. Nem tudom, miért pont velem. Talán a véletlen, talán a sors, talán valaki más? Részletesebben Krajsovszky Gábor: Harcold halálig az igazság harcát
PPEK 814 Krajsovszky Gábor: Harcold halálig az igazság harcát Krajsovszky Gábor Harcold halálig az igazság harcát mű a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) a magyarnyelvű keresztény irodalom tárháza Részletesebben Andreides Gábor A magyar olasz kapcsolatok alakulása az 1970-es években
Andreides Gábor A magyar olasz kapcsolatok alakulása az 1970-es években Bevezetés Az 1956-os forradalom és szabadságharc bukását követően, a szovjet intervenció hatására Magyarország nemzetközi diplomáciai Részletesebben CION BÖLCSEINEK JEGYZŐ- KÖNYVEI Szergej A. Nyíl 1901-ben kiadott orosz nyelvű fordítása nyomán BUDAPEST,1999.
CION BÖLCSEINEK JEGYZŐ- KÖNYVEI Szergej A. Nyíl 1901-ben kiadott orosz nyelvű fordítása nyomán BUDAPEST,1999. Tartalomjegyzék CION BÖLCSEINEK JEGYZŐKÖNYVEI... 1 SZERGEJ A. NYÍL 1901-BEN KIADOTT OROSZ NYELVŰ Részletesebben IX. AZ EGYHÁZAK SZEREPE A ZSIDÓMENTÉSBEN MAGYARORSZÁGON
IX. AZ EGYHÁZAK SZEREPE A ZSIDÓMENTÉSBEN MAGYARORSZÁGON 9.1 A zsidótörvények A magyarországi zsidók tragédiáját mások már részletesen megírták. 1 A jelen tanulmány e téren csupán a keresztény egyházaknak Részletesebben 2016 © DocPlayer.hu Adatvédelmi irányelvek | Szolgáltatási feltételek | Visszajelzés

matches: bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság