text:
Magyar média: a mennyiség forradalma, a minőség bukása Slideshare uses cookies to improve functionality and performance, and to provide you with relevant advertising. If you continue browsing the site, you agree to the use of cookies on this website. See our User Agreement and Privacy Policy.
Magyar média: a mennyiség forradalma, a minőség bukása Upcoming SlideShare
A bíróságok alkotmányellenes működé...
Magyar média: a mennyiség forradalma, a minőség bukása 671 views
„Ceterum censeo Carthaginem esse delendam.”- mondta Marcus Portius Cato római szenátor minden felszólalása után, függetlenül attól, hogy mi volt a téma. Ezzel azt akarta sulykolni a szenátusba, hogy Karthágó Róma legnagyobb ellensége, tehát a földig kell rombolni, majd a biztonság kedvéért célszerű bevetni sóval. Cato-tól plagizálva indítványozom: a magyar médiarendszert a földig kell rombolni és megfelelő jogi garanciákkal teljesen új, a transznacionális hatalmi erőtértől független, a nemzeti érdekeket markánsan kifejező, a civil társadalmat előtérbe helyező struktúrát kell létrehozni, amely összhangban van Magyarország 2011. április 18-án elfogadott Alaptörvényével. A médiarendszer kritikájával foglakozó írások, beadványok döntő többsége a sajtószabadságért aggódik, mégpedig azért, mert állításuk szerint a közhatalom túlzottan beleavatkozik a tömegkommunikáció működésébe. Ezzel szemben a helyzet éppen fordított: az elmúlt húsz év gyakorlata bizonyítja, hogy a médiát birtokló és üzemeltető elit kommunikációs hegemóniája rátelepedett a társadalomra, következőleg a médiában nem a közvélemény fejeződik ki, hanem egy törpe minoritás véleménymonopóliuma. A kialakult helyzet súlyosan alkotmánysértő, mert nincs esélyegyenlőség a kommunikációs jogok gyakorlásában a különböző társadalmi csoportok között, ami összeférhetetlen a polgári demokrácia elemi normáival. Ebben a demokráciaellenes helyzetben az immáron két évtizede működő médiarendszer nemhogy nem teljesíti a törvényben előírt feladatát, de iszonyúan kártékony. ...
Magyar média: a mennyiség forradalma, a minőség bukása 1.
Sótonyi József: Alkotmányellenes médiarendszer: a mennyiség forradalma, a minőség bukása - Értékrombolás, színvonaltalanság, dezinformáció, tömegmanipuláció - - A szép magyar nyelv intézményes szintre emelt rombolása - - Mi kell még, hogy észhez térjen Magyarország? - - Nekünk Mohács kell - TARTALOMJEGYZÉKI. RÉSZBevezetés a médiaháború tisztességtelen stratégiájába1; A „negyedik hatalmi ág” kontroll nélküli működése a médiaszabadság égisze alatt……….42; Szakszerű, objektív tájékoztatás helyett nemzetromboló kommunikációs diktatúra……….63; A médiahatóság és az állam felelőssége. A jogbiztonság megsértése………………..……..84; Mit fejez ki az Alkotmány? A kommunikációs alapjogok sérelme…………………………95; A nullum crimen/nulla poena sine lege certa követelmény sérelme……………………….126; Az intézményrendszer gyakorlati működésben nem fejeződnek ki az alapjogok………….127; A modern tömegkommunikáció és Platón „virtuális valóságának” konvergenciája……….138; A „nemzeti”médiaszakértők és döntéshozók felelőssége.……………………….....………159; A „nemzeti” médiahatóság döntéshozói hatalmat játszanak a Global Governance és a Power Elit (globális elit) árnyékában………………………………………………………1710; Az igazi szakértők és a kardforgató nők…………………………………………………..1811; Sine ira et studio. Orwelli demokrácia…………………………………………………….19II. RÉSZA „negyedik hatalmi ág” és a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság alkotmánysértő működése.Az állam felelőssége1; A tömegkommunikáció szerepe……………………………………………………………..202; Esélyegyenlőtlenség. Értékközvetítő vagy érdekközvetítő televízió?.....................................213; Objektív, szakszerű tájékoztatás? Operettbe illő illúzió. Jogállami garanciák hiánya. A Global Management, a Goldman Sachs transznacionális érőterében szimuláljuk az alkotmányos értékek, a kommunikációs jogok érvényesülését………………………….…..214; Össztűz a szép magyar nyelv ellen. Magyar Rádió és Magyar Televízió, a magyar nyelv hivatásos gyilkosai…………………………………………………………………………..245; Értelemzavaró szöveg- és mondatfonetikai hibák. Fülsértően magyartalan beszéd. „A hangjuktól a sündisznóm kimenekül a szobából”………………………………………..256, Az MTA Nyelvtudományi Intézete a médiahatósággal karöltve bűnpártoló a magyar nyelv elleni támadásban……………..………………………………………………………..….…287; Szinkronizálás. Hitelrontás. Amatőrök, botcsinálta színészek ne szinkronizáljanak!........…..308; „Ha én ilyen rosszul beszélnék magyarul, Judit néni megbuktatna nyelvtanból!” Prima Primissima nyomán „Nulla nullissima” díj. „Grammaticus delictus”…………….…319; G. B. Shaw, Teller Ede és más notabilitások védik, a nyugatmajmoló médiumok pedig 2.
2 rombolják a magyart, az „istenek nyelvét”. A nyelvrombolás társadalmi vetülete ………...3710; A gyerekek manipulálása a médiahatóság támogatásával. A reklámok döntő többsége grammatikai bűncselekmény, ráadásul agresszív……………………………………………3911; „A rosszul beszélt nyelvből nem új nyelvek fognak születni, hanem a magyar nyelv és vele a nemzet fog szűnni”.....................................................................................................4012; Büntetőjogba ütköző okkultista csalás, megtévesztés a médiahatóság közreműködésével. Jósok, mágusok, sarlatánok, sámánok, táltosok, szellemgyógyászok, tisztánlátók, rontáslevevők, spiritiszták és fantaszták tömegmanipulációja…………..…………………. 4113; Véleménydiktatúra. A manipuláció módszertana. Implikált kauzalitás…………………….4214; Betondöngölő Emerkettő. Petőfi Rádió, a kereskedelmi torzó……………………….…….4415; Zaklatás jellegű kommunikáció. Verbális agresszió. Üvöltöző dervisek gyülekezete……...4416; „Na végre!”- mondta Auth Magda. Mikor lépnek fel a korifeusok?......................................4517; A Bartók Rádió szűnjön meg, mert útjában áll a profitorientált szemétáradatnak?...............4518; Petőfi Rádió, a közpénzből működő zajgenerátor. „Kulturális forradalom” magyar módra: kulturális környezetszennyezés…………………..……………………..……………….….4719; Az értelem bukása. Elektronikus média, a szellemi pornográfia magasiskolája……………4920; A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság nem védi a gyerekeink alkotmányos jogait…….4921; Az alapjogok védelméért felelős ombudsman nem lát okot a beavatkozásra A nullum crimen/nulla poena sine lege stricta alapvető jogelv felrúgása……………….….5022; A határozatlanul megfogalmazott törvény destruktív következménye…………………..….5023; A legfőbb törvény a józan ész! A szellem bukása, a trágárság és az agresszivitás dicsérete. 53III. RÉSZJogsértő állapot. Szabályozatlanság. Zűrzavar. Megtévesztés. Hitelrontás1; Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény definiálatlansága. Tisztességtelen piaci magatartás. A médiahatóság és felügyeleti szervek impotenciája…...552; A digitalizálás lényege és célja………………………………………………………………563; „Digitális minőség.” A fogyasztó megtévesztése a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság közreműködésével……………………………………………………………..………….. 584; Az impotens NFH bíztatást ad a multinacionális piaci szereplők jogsértő működéséhez…...585; Kompressziót alkalmazó televíziós jelátviteli rendszerek……………………………….......616; A médiahatóság nem teljesíti a jogszabályokban előírt kötelezettségét, nem védi a polgárok alapvető jogait……………………………………………………………………………….627; Szabályozatlanság. Zűrzavar. Hitelrontás………………………………………….……......648; A fogyasztói érdekeket sértő marketing stratégia……………………………………….......66IV. RÉSZAz intézményrendszer működésének szakmai színvonala és erkölcsi minősége nem felel meg azeurópai alkotmányosság normáinak1; A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság jogsértő működése veszélyes a társadalomra…...662; Nemzeti érdek kontra Alkotmánybíróság. Jogfolytonosság a totalitárius rendszerrel………683; Virtuális jogállam: a közhatalom demokráciát hirdet, de diktatúrát gyakorol………………694; A médiahatóság jogsértően adott műsorszolgáltatási jogosultságot az RTL -nek. Az államigazgatási szerv szubdiktatúrája. Orwelli demokrácia…………………………….695; A Magyar Rádió, a Magyar Televízió, a médiahatóság és a Magyar Állam felelőssége. Alkotmányossági normakontroll…………………………………………………………….736; DUNA TV, a keresztény-konzervatív erők egyetlen győztes csatája az elvesztett Médiaháborúban……………………………………………………………………………..74 3.
3V. RÉSZCui prodest? Kinek érdeke a nemzeti értékeket romboló stratégia?1; A liberális stratégák és bírói kar tisztességtelen támadása………………………………….762; Cui prodest? Kinek az érdeke a fiatal generáció szellemi és erkölcsi fejlődését veszélyeztető állapot? A kulturális tárca és az MTA identitásromboló kishitűséget közvetít a tömegkommunikáció gépezetén keresztül………………………………………………….793; A jogbiztonság hiányának és a nemzeti identitás szétverésének következménye: értékválság, demográfiai krízis, migráció, sötét jövőkép………………………………………………..824; Epilógus: Keresztény Magyarországot akartam, mert csak annak van értelme.Sótonyi József: Alkotmányellenes médiarendszer: a mennyiség forradalma, a minőség bukása - Értékrombolás, színvonaltalanság, manipuláció, alkotmánysértő állapot - - A szép magyar nyelv intézményes szintre emelt rombolása - - Mi kell még, hogy észhez térjen Magyarország? - - Nekünk Mohács kell -„Ceterum censeo Carthaginem esse delendam.”(Egyébként az a véleményem, hogy Karthágót a földigkell rombolni.) - mondta Marcus Porcius Cato római szenátor minden felszólalása után, függetlenülattól, hogy mi volt a téma. Végül a szenátus kiadta a parancsot Scipio Africanus Minornak, aki pozdorjáváverte a pun sereget, a földig rombolták Karthágót, majd bevetették sóval, hogy még fű se nőjön az ókori világegyik legnagyobb civilizációjának helyén, amely merészelt szembeszállni a Római Birodalommal.Cato-tól plagizálva indítványozom: a magyar médiarendszert a földig kell rombolni és megfelelőjogi garanciákkal teljesen új, a transznacionális hatalmi erőtértől független, a nemzeti érdekeketmarkánsan kifejező, a civil társadalmat előtérbe helyező struktúrát kell létrehozni, amelyösszhangban van Magyarország 2011. április 18-án elfogadott Alaptörvényével.A médiarendszer kritikájával foglakozó írások, beadványok döntő többsége a sajtószabadságértaggódik, mégpedig azért, mert állításuk szerint a közhatalom túlzottan beleavatkozik atömegkommunikáció működésébe. Ezzel szemben a helyzet éppen fordított: az elmúlt húsz évgyakorlata bizonyítja, hogy a médiát birtokló és üzemeltető elit kommunikációs hegemóniájarátelepedett a társadalomra, következőleg a médiában nem a közvélemény fejeződik ki, hanemegy törpe minoritás véleménymonopóliuma. A kialakult helyzet súlyosan alkotmánysértő, mertnincs esélyegyenlőség a kommunikációs jogok gyakorlásában a különböző társadalmi csoportokközött, ami összeférhetetlen a polgári demokrácia elemi normáival. Ebben a demokráciaelleneshelyzetben az immáron két évtizede működő médiarendszer nemhogy nem teljesíti a törvényben előírtfeladatát, de iszonyúan kártékony.Az alkotmánysértő helyzetet öt fő ok generálja:1; Az Országgyűlés nem gondoskodik a nullum crimen/nulla poena sine lege certa klasszikusjogelvnek megfelelő jogszabályok létrehozásáról (egyértelműen megfogalmazott torvényekkövetelménye), továbbá olyan jogállami garanciákról, amelyek szükségesek a tömegkommunikációműködését szabályozó törvények preambulumában meghatározott célok végrehajtásához.2; A törvény őre, a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság nem tartja tiszteletben a törvényeket,illetve nem tartatja be azokat a médiaszolgáltatókkal. A médiahatóság nem biztosítja a 4.
4kommunikációs alapjogok érvényesülését, sőt, a patetikus nevével ellentétben a nemzeti érdekekkelellentétes, a magyar társadalomra veszélyes tevékenységet folytat. Az úgynevezettrendszerváltoztatást követő két évtizedben a médiatörvényként ismert definiálatlan fércmű és amédiahatóság nagyobb kárt okozott a polgári demokrácia fejlődésében, mint a bolsevista pártállamkommunikációs diktatúrája.3; Az állam, a végrehajtó hatalom a korábbi Alkotmány 8. § (1), (2) bekezdéseit és a 35. § a) és b)szakaszait megszegve nem gondoskodott a média működését szabályozó törvényekben kifejeződőjogalkotói akarat végrehajtásáról4; Az ügyészség nem teljesíti megfelelően az ügyészségről szóló 2011. évi CLXIII. törvényben és azAlaptörvényben előírt, az alkotmányos rend, az állampolgári jogok védelmére vonatkozókötelezettségét.5; Az Alkotmánybíróság nem teljesíti az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvényben,illetve a jelenleg hatályos 2011. évi CLI. törvényben előírt alapjogvédelmi feladatát. Noha észlelte amédia jogsértő működését, a törvény előírásával ellentétben nem indított hivatalból eljárást az uniósnormákba ütköző alkotmányellenesség megszüntetése érdekében. Ellenben olyan álságosbeadványokkal foglalkozik, amelyek alkotmányossági vonzata marginális, és az előterjesztők ajogállamiság égisze alatt a nemzeti érdek fölé emelik médiát birtokló transznacionális erőtérprofitorientált céljait.Az értékromboló magyar tömegkommunikáció jellegzetessége, hogy az intézményrendszer szerveinem jogkövető, hanem jogsértő magatartást tanúsítanak. A demokráciától idegen magatartásösszeférhetetlen az ezeréves magyar jogállamisággal és az Európai Unió normáival. Az EurópaiBíróság többször hangsúlyozta a jogállamiság egyik lényeges kritériumát: a hatalomgyakorló szervekjogkövető magatartása nem elég, a törvényesség látszatát is meg kell őrizni. Ellenkező esetbenmegrendül a közhatalom iránti társadalmi bizalom, ami a demokrácia halálát eredményezi. Azállamigazgatási szervként működő Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (jogelőd: ORTT) nemhogya törvényesség látszatát, de magát a törvényt sem tartja be. Ennek egyik látványosmanifesztumaként nem hajtotta végre a Legfelsőbb Bíróság Gf.VI.31.856/1998/19. számú ítéletét,amely az RTL Klub műsorszolgáltatási szerződésének azonnali felmondására vonatkozik. Amédiahatóság ettől kezdődően elvesztette azt a csekély tekintélyét is, amellyel addig rendelkezett,megingatta a jogállamiságba vetett társadalmi bizalmat és a tudatosan jogsértő magatartásamintaként szolgál a műsorszolgáltatók tevékenységéhez. Ebben a helyzetben milyen alapon várjael a médiahatóság, hogy médiapiac szereplői jogkövető magatartást tanúsítsanak?A dolgozatom öt fejezetből áll. Az I. részben összefoglalom, a további részekben pedig bővebbenismertetem a magyarországi médiahelyzetet, ami nem felel meg az európai alkotmányosság klasszikuskritériumainak, nem teljesül az Alaptörvényben és a médiatörvényben kifejeződő jogalkotói akarat.A kialakult állapot sérti az Európai Unió érdekeit is, hiszen Magyarország teljes jogú tagállamkéntkötelezettséget vállalt az uniós direktívák teljesítésére. Elemzem az állam és a demokratikusintézményrendszer szerveinek, nevezetesen a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság, az ügyészség, aNemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság, a Gazdasági Versenyhivatal felelősségét, továbbá a MagyarTudományos Akadémia és az Országgyűlési biztos (ombudsman) elégtelen működését.I . RÉSZBevezetés a médiaháború tisztességtelen stratégiájábaA bipoláris hatalmi konstelláció felbomlását, illetve a totalitárius rendszer bukását követőparlamentáris demokrácia fejlődésében a tömegkommunikáció kardinális tényező, ami különösenérvényes korunk információs társadalmában. Ugyanis annyira erős a pártállam autoriter uralmánakinercia nyomatéka, hogy az úgynevezett rendszerváltoztatás után húsz évvel sem alakult ki megfelelő 5.
5színvonalú politikai kultúra, amely alapján a civil társadalom biztonsággal differenciálhatna anemzeti érdek, a nemzeti mázba burkolt csoportérdek, illetve az egyéni érdek között.1; A „negyedik hatalmi ág” kontroll nélküli működése a médiaszabadság égisze alattA tömegkommunikáció a hírközlő rendszerek eszköz- és médiumfunkciójának együtthatásaként ahatalom megszerzésének és megtartásának legfontosabb elemévé vált. A média - főként atelevízió - nem használható ugyan „ultima ráció”- ként, de az utóbbi időkben kéretlenülhozzákapcsolódott a Montesquieu-féle hatalmi struktúrához, következőleg közvetett hatalmieszközként elképesztő hatékonysággal befolyásolja, manipulálja a közvéleményt. Ez azonbanönmagában még nem is lenne olyan nagy baj. Ellenben a demokrácia fejlődését gátló súlyosprobléma, hogy nincs esélyegyenlőség a tömegkommunikáció használatában a különbözőtársadalmi csoportok között. A tömegkommunikáció közvélemény-befolyásoló hatását a médiátbirtokló transznacionális hatalmi körök aknázzák ki, mégpedig nyilvánvalóan nemössztársadalmi célok szerint, hanem a saját profitorientált érdekeiknek megfelelően.A pártállam információs monopóliuma után a sajtószabadság a demokrácia nagy vívmánya, féltettérték. De nem egyedüli, nem korlátlan, nem mindenek felett álló. Másrészt a szólásszabadságnem szelektív: nem csak a médiapiacot uraló szereplőkre vonatkozik - amint ezt magukrólelőszeretettel hiszik -, hanem az egész társadalomra, azokra is, akik nem rendelkeznektömegkommunikációs eszközökkel. Vannak más alkotmányos értékek is, amelyek jellemzik ajogállam demokratikus működését, mint például a jogbiztonság, a jogegyenlőség, továbbá aszemélyhez fűződő jogok, az emberi méltóság, a becsület, jó hírnév, nemzeti önérzet stb.A sajtószabadság tehát nem egyedülálló és nem korlátlan, a gyakorlása nem járhat más alapjogoksérelmével. Előfordulhat alapjogi kollízió, miszerint az egyik alapjog ütközik a másikkal, amelyesetben az Alkotmánybíróság dönti el a prioritást. Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette,hogy a sajtószabadság alapvető érték, de nem sérthet alkotmányos védelmet élvező jogokat, mintpéldául az emberi méltóság. A sajtószabadság része az úgynevezett kommunikációs jogoknak: aszólásszabadság, az alkotáshoz és annak terjesztéséhez fűződő jog (reál és humán kultúra), továbbá azobjektív tájékoztatáshoz, a hiteles információ megismeréséhez fűződő jog.A Montesquieu-féle struktúra hatalmi ágai, a törvényhozó, bírói és végrehajtó hatalom egymástellenőrző rendszert alkotnak. Ezzel szemben a „negyedik hatalmi ág”- ként aposztrofált médiatársadalmi és jogállami kontroll nélkül garázdálkodik a demokrácia égisze alatt. A magátfőistennek tekintő média jogkövetkezmények nélkül megsérti az alkotmányos alapjogokat,manipulálja a társadalmat, különösen a felnövekvő generációt, továbbá célzatosan támadja akulturális értékeinket, a nemzeti identitást kifejező szép magyar nyelvünket.A médiaszabadság nem lehet egyenlő a kontroll nélküli garázdálkodással, nem torkollhatvéleménydiktatúrába és szakmai dilettantizmusba. Márpedig a jogalkotói akarattal szemben azutóbbi két évtizedben ez a destruktív folyamat érvényesült, amelynek központi felelőse a törvényőre, a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság, amely autonóm államigazgatási szerv. Az uniósjoggal hellyel-közzel harmonizáló magyar médiarendszer működését az elektronikus hírközlésrőlszóló 2003. évi C. törvény (Eht.), a „médiaalkotmány” néven emlegetett sajtószabadságról szóló 2010.évi CIV. törvény (Smtv.), továbbá a „médiatörvényként” ismert médiaszolgáltatásokról és atömegkommunikációról szóló CLXXXV. törvény (Mttv.) szabályozza. Az Alaptörvény IX. cikk (3)bekezdése értelmében a médiaalkotmány és a médiatörvény egyes rendelkezései sarkalatosnakminősülnek.Az Mttv. 123. § (1) bekezdése értelmében az Országos Rádió és Televízió Testület (ORTT) jogutódjaa Médiatanács, amely az NMHH önálló hatáskörű szerve. A jogelőd ORTT feladatairól a korábbi 6.
6médiatörvény (1996. évi I. törvény a rádiózásról és televíziózásról) rendelkezett, amelynekpreambuluma így szólt: „Az Országgyűlés a szabad és független rádiózás és televíziózás, a véleménynyilvánítás szabadsága,a tájékoztatás függetlensége, kiegyensúlyozottsága és tárgyilagossága, a tájékozódás szabadsága,valamint az egyetemes és a nemzeti kultúra támogatása, a vélemények és a kultúra sokszínűségénekérvényre juttatása érdekében, továbbá a tájékoztatási monopóliumok kialakulásánakmegakadályozására, az Alkotmány 61.§-ával összhangban a következő törvényt alkotja.”A 2010 decemberében hatályba lépett új médiatörvény (Mttv.) preambuluma az előzőhöz hasonlócélokat fogalmaz meg azzal a különbséggel, hogy felismeri a média hatalmát a magyar kultúraápolásában és a nemzeti identitás megerősítésében, valamint hangsúlyozza az uniós normákhoz valóigazodást:„Az Országgyűlés a közösség és az egyén érdekeinek felismeréséből, a társadalom integritásánakelőmozdítása, a demokratikus berendezkedés megfelelő működésének és a nemzeti, valamint kulturálisidentitás megerősítésének céljából, az Alkotmány és az alkotmányos elvek, valamint a nemzetközi jogiés európai uniós normák tiszteletben tartásával, a technológiai fejlődés által előidézett körülményekfigyelembevételével, megóvva a véleménynyilvánítás és a szólás, valamint a sajtó szabadságát,felismerve a médiaszolgáltatások kiemelkedő kulturális, társadalmi és gazdasági jelentőségét és amédiapiaci verseny biztosításának fontosságát, megalkotja a médiáról és a tömegkommunikációrólszóló alábbi törvényt.”Az ORTT két évtizeden át nem, vagy nem megfelelően teljesítette az előző médiatörvényben előírtfeladatait, amivel akadályozta a polgári demokrácia működését és háttérbe szorította a magyarkulturális értékeket. A jogutód Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság ez idáig az elődjéhez hasonlóteljesítményt nyújtott, és csekély az esély, hogy a jövőben konstruktívabban fog működni, a patetikusnevével összhangban hatékonyan elősegíti a nemzeti identitás megerősítését.A médiahatóság két évtizedes, rettenetesen kártékony tevékenysége hűen követte a sztálinistaalkotmány, nevezetesen az 1972. évi I. törvény 3.§-ának előírásait. A különbség mindössze az, hogyhelyettesítette a munkásosztály marxista-leninista pártjának vezető szerepét a transznacionálishatalmi körök információs diktatúrájával, és ezzel a nemzetellenességhez közel álló magatartásttanúsított. Tudom, ez súlyos kijelentés, de a dolgozat egésze bizonyítja az állításom valóságtartalmát.A médiahatóság azzal tenné a legnagyobb szolgálatot az országnak, ha bejelentené azOrszággyűlésnek, hogy képtelen ellátni a feladatát a nemzeti érdekeknek megfelelően, ésmegszüntetné a működését. Ez természetesen nem üdvözítő helyzet, de legalább azzal az előnnyeljárna, hogy a médiahatóság nem adna bíztatást az értékrombolás folytatásához.2; Szakszerű, objektív tájékoztatás helyett nemzetromboló kommunikációs diktatúraAz európai alkotmányosság normáival szöges ellentétben, a rendszerváltoztatásként emlegetettfolyamat során nem jött létre plurális, kiegyensúlyozott, pártatlanságot garantáló médiarendszer.Ellenben megvalósult egy „magyaros” médiamodell: a levitézlett pártállam információsmonopóliumát felváltotta a transznacionális erőtér kommunikációs diktatúrája, amelyelképesztő hatékonysággal rombolja a kulturális értékeinket és a nemzeti identitást.A rendkívül kártékony folyamat eredményeképp az identitást már nem a közösséghez valótartozás, hanem az úgynevezett fogyasztói társadalomban elfoglalt pozíció határozza meg, amiviszont nem a szellemi érték, hanem az anyagi javak függvénye. Mivel a tömegkommunikációműködését a globális tőke finanszírozza, a média elemi érdeke, hogy „jó fogyasztókat” neveljen afogyasztói társadalomnak a „fenntartható fejlődés” égisze alatt. Ellenkező esetben lassul a gazdaságifejlődés üteme, következőleg csökken a hirdetési bevétel, ami Damoklész kardjaként függ amédiaszolgáltatók feje fölött. No és ki a jó fogyasztó? Természetesen a média „célközönsége”. Acélközönség tagja a média által teremtett virtuális világ szervilis polgára, aki a tömegkommunikáció 7.
7silány értékszemlélete szerint cselekszik: nem gondolkodik, hanem fogyaszt, ha szüksége van rá, hanincs. A gondolkodás, a bírálati hajlam zavart indukál a rendszerbe. A „fogyasztáscsökkentőzavart” elkerülendő, a tömegkommunikáció manipulálja a polgárt, amelynek legenyhébb eszköze atájékozottsági szint alacsony értéken tartása, a súlyosabb fokozat pedig a dezinformáció. Atömegkommunikáció szellemisége, a programstruktúra, a médiatartalmak ezt a szentséges céltszolgálják. A dolgozat későbbi részeiben bővebben elemzem a tömegkommunikációs rendszereklegnagyobb hibáját, nevezetesen azt, hogy az adó és a vevő közötti információáramlás egyirányú,tehát nem jön létre dialógus, ami eredetileg a kommunikáció lényege. Következőleg a hagyományostömegkommunikációs rendszerek sokkal alkalmasabbak a társadalom manipulálására, mint akommunikációra.Az elmondottak szinte automatikus következménye, hogy a jogalkotó hiába fogalmazza meg anemzeti identitás és kulturális örökség ápolását, ha nem nyújt jogállami garanciákat amegvalósításhoz. Ennek sajnálatos következményeképp nem teljesült a médiatörvénypreambulumában és a 23.§ (4) bekezdésében megfogalmazott jogalkotói akarat, ami a nemzetikulturális örökség ápolását és terjesztését írja elő. Sőt, nemhogy nem teljesült, de éppen azellenkezője történt. A jogsértő állapot legfájóbb eleme a csodálatos gazdagságú magyar zeneháttérbe szorítása és a nemzeti identitást kifejező magyar nyelv rombolása.A műsorszolgáltatók széles felületen, óriási hatékonysággal terjesztik a szép magyar beszédartikulációs bázisától idegen, monoton hangsúlyozású, rossz ritmizálású, mesterkélt dallamvezetésű, amondatvégeket lebegtető, gépies, fülsértően magyartalan beszédmodort. Következőleg azelektronikus médiumok nem ápolják, hanem kifejezetten rombolják az anyanyelvünket, akultúránk szerves részét, a nemzet, mint közösség legfőbb összetartó értékét. Ezzel egyetemben amagyarságra erőltetik a latin és germán nyelvek hangzásvilágát, amihez vajmi kevés közünk van, amiidegen a keleti kultúrában gyökerező magyar lélektől. Hagyja békén az idegen struktúrájútömegkommunikáció a magyar kultúrát! A nyugatmajmolás egyrészt megalázó, másrészt nem vezeteredményre. Természetesen tisztelem a nyugati kultúrát, de az nem a miénk. Van nekünk évezredessaját kultúránk, ami semmivel sem alávalóbb a nyugatinál. Sőt!Habár régebben szó sem volt a mostanihoz fogható pusztításról, a nyugatimádók már akkor ismegkapták a magukét a nagyjainktól, például Bartóktól és Kodálytól. Kodály Zoltán A magyarság azenében című művében így ír: „A legkevesebbet talán a németektől vettük át. Nem csoda:homlokegyenest ellenkezik a két nyelv ritmusa és hangsúlya, ezenfelül a tisztán zenei sajátosságok isellentétesek.”Már az egyetemen felfogtam, hogy a nyugati nyelvek ismerete nélkül nem lehet komoly eredményeketelérni. Kénytelen voltam megtanulni néhányat. Annál is inkább, mert különben nem érteném meg anagyobbik gyerekemet, aki Dél-Amerikában él. De minél több nyelvet tanulok meg, annál jobbanértékelem a magyar nyelv zseniális szerkezetét, egyedülállóan színes képi világát, érzelemgazdagkifejező erejét. A magyar nyelv apró rezdüléseket is hűen kifejező erejéhez képest G.B. Shaw, vagy aCervantes nyelve eltörpül. A nagy civilizációk azonban védik a nyelvüket, mert felfogják, hogy anyelv a társadalom létezésének és fennmaradásának alapvető eleme. Mi nem.A Nemzeti Média- és Hírközlési hatóság segédletével intézményesített szintre emelkedett anyelvrombolás. Határozottan állítom: aki a magyar nyelvet rombolja, az a magyar társadalmattámadja. Ez morális bűncselekmény, aminek minősített esete, amikor a nemzetnek felelősállamigazgatási szerv a főkolompos.Ismét Kodályra hivatkozom, akivel volt szerencsém találkozni egészen kis koromban. Sugárzottbelőle az értelem és a jóság. Egyébként nem sokra emlékszem, csak arra, hogy szolmizáltatottbennünket, és egy szép nő állt mellette (Péczeli Sarolta), akiről azt hittem, hogy a lánya. (Akiönmagánál 58 évvel fiatalabb nőt vesz feleségül, annak van fogalma az életről, arra érdemes 8.
8hallgatni.) Kodály Zoltán megrázó erővel ír a nemzet és a nyelv kapcsolatáról a Visszatekintés címűművében: „A rosszul beszélt magyar nyelvből nem új nyelvek fognak születni, hanem a magyar nyelv és velea nemzet fog szűnni”.Nem feltételezem, hogy a médiahatóság nem fogja fel ezt az elemi tételt, továbbá valószínűtlen, hogynem veszi észre az iszonyatos méreteket öltő pusztítást. Akkor viszont miért nem lép fel?Valószínűleg azért, mert tehetetlen, vagy azért, mert célként tűzte ki a nemzeti lét aláaknázását.3; A médiahatóság és az állam felelőssége. A jogbiztonság megsértéseA dolgozat második részeiben elemzem, itt csak utalok rá, hogy a nemzetrontó állapot elsődlegesfelelőse a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság, illetve a jogelőd ORTT. A médiahatóság az elmúltkét évtizedben nem teljesítette megfelelően a médiatörvény 41.§ (1) bekezdésében és a Ptk. 7. §-ában előírt feladatát, amely magatartási mintával bíztatást adott a műsorszolgáltatóknak azértékrombolás folytatására.A médiahatóság jogkövetés helyett kirívóan jogsértő magatartást tanúsított többek között azzal,hogy nem hajtotta végre a Legfelsőbb Bíróság Gf.VI.31.856/1998/19. számú jogerős ítéletét, amelykötelezte az ORTT-t, hogy azonnali hatállyal mondja fel az RTL Klub műsorszolgáltatási szerződését.Ráadásul a törvényesség védelméért, a jogkövető magatartás betartatásáért felelős ügyészség és avégrehajtó hatalom (kormány) is tétlenül nézték a magyar jogállamiság történetében példátlanmagatartást, ami súlyosan sérti a jogbiztonságot és ellentétes az európai alkotmányosság eleminormáival. Holott az intézményrendszer felelős szerveinek kötelessége fellépni az Alkotmány és avonatkozó jogszabályok előírásai szerint.A médiahatóság elégtelen működésének soha semmilyen jogkövetkezménye nem volt. Példakéntemlítem: Körmendy-Ékes Judit elnöksége idején az Országgyűlés nem fogadta el a Testületbeszámolóját, ám semmilyen szankció nem történt. Akkor viszont mi értelme van annak, hogy amédiahatóság referáljon a választópolgárok akaratát kifejező törvényhozó hatalomnak?Félreértés ne essék, eszem ágában sincs szorgalmazni, hogy a médiahatóság cenzori funkcióttöltsön be valamiféle „Központi Bizottság” gyanánt. Isten őrizz! Abból elég volt a pártállam idején,amikor az ideológiai generalissimus, Aczél elvtárs balkeze, Kőhalmi Ferenc filmfőcenzor és a MagyarTelevízió kommunista vazallusai fővesztés terhe mellett előírták, mit lehet közölni és mit nem. Avéleménynyilvánítás szabadsága égisze alatt még azt is eltűröm fogcsikorgatva, hogy apszeudoliberális sajtó bosszút lihegő hangnemben, gyűlöletet keltve ócsárolja az ezeréves keresztényMagyarországot. Ellenben hivatkozom a kiegyensúlyozott médiarendszert előíró jogállaminormákra: a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság nem érvényesítette a jogalkotói akaratot, nembiztosította, hogy a műsorszolgáltatók a médiatörvény előírásai és a műsorszolgáltatásiszerződésben vállalt kötelezettségek szerint működjenek. Rezzenéstelenül nézte, tétlenül tűrte,hogy a magyar kulturális értékek pusztítása olyan méreteket öltsön, ami már az Európai Unóérdekeit is sérti, hiszen a magyar kultúra szerves része az európai szellemi struktúrának. Amagyar médiarendszerben kialakult siralmas állapot ellentétes az egyik központi uniós direktívával,nevezetesen azzal, amelyik a régiók kulturális sokszínűségének megőrzését és ápolásátszorgalmazza.Súlyos felelősség terheli a Magyar Államot az Alkotmány 8.§-ának megszegéséért, amely előírásszerint az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége, továbbáalapvető jog lényeges tartalmát törvény sem korlátozhatja. Az állam azonban nem gondoskodott atörvények végrehajtásáról, az állampolgárok jogvédelméről, jelesül arról, hogy az intézményrendszerszerve, a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság működésének szakmai színvonala és erkölcsiminősége megfeleljen az európai alkotmányosság klasszikus kritériumainak. 9.
9Az állam mulasztása különösen súlyos, mert a médiarendszer alkotmánysértő működéseakadályozza az állampolgári szerepvállalást, ami a polgári demokrácia a sikeres működésénekaz alapja. Az állampolgári szerepvállalás leglényegesebb eleme a véleménynyilvánítás joga, amiazonban nem érvényesül, mert a hatalmi struktúrába betolakodott, ám megfelelő társadalmi kontrollnélkül működő „negyedik hatalmi ág” hadvezetése csak a saját katonáinak ad kommunikációsteret. Az ezeréves keresztény Magyarország fennmaradó része ki van rekesztve. Ilyetén módonalapjaiban sérül a fokozottan védett alkotmányos jog, a véleménynyilvánítás szabadsága, azobjektivitás, a tárgyilagosság követelménye, hiszen nem a társadalom egészének véleményeérvényesül, hanem a privilegizált csoportok diktátuma határozza meg a közvéleményt.4; Mit fejez ki az Alkotmány? A kommunikációs alapjogok sérelmeMi az alkotmány? A jogtudósok könyvtárnyi szakirodalomban értekeznek az alkotmányról,következőleg meglehetősen nehéz röviden válaszolni. Talán úgy foglalható össze, hogy az alkotmánya törvények törvénye, ami nemcsak a jogalkalmazót, hanem a jogalkotót is köti. Az alkotmány ademokrácia vívmánya, amely kifejezi a társadalom és a közhatalom viszonyát: biztosítja azállampolgár alapvető jogait, megszabja a demokratikus intézményrendszer működési feltételeités korlátozza az állam hatalmi funkcióját.Nézzük, mint mond a sztálinista alapokon nyugvó 1949. évi XX. törvény 1972. évi módosítása, ami aMagyar Népköztársaság alkotmányaként funkcionált, amelyből kiemelek három paragrafust, hogyérzékelhető legyen a különbség.A kommunista alkotmány az alábbiak szerint rendelkezik:3.§ . A munkásosztály marxista-leninista pártja a társadalom vezető ereje.5.§ (1) bekezdés: A Magyar Népköztársaság állama védi a dolgozó nép szabadságát és hatalmát, azország függetlenségét, harcol az ember ember általi kizsákmányolásának minden formája ellen,szervezi a társadalom erőit.8.§ (1) bekezdés: Az állami tulajdon az egész nép vagyona.8.§ (2) bekezdés: Az állam tulajdona mindenekelőtt: a föld méhének kincsei, az állami földterület, atermészeti erőforrások, a jelentős üzemek és bányák, a vasút. A közutak, a vízi és légutak, a bankok, aposta, a távíró, a távbeszélő, a rádió és a televízió.55.§ (1) bekezdés: A Magyar Népköztársaság biztosítja állampolgárainak a munkához való jogot,valamint a végzett munka minőségének és mennyiségének megfelelő díjazást.59.§ (1) bekezdés: A Magyar Népköztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshezvaló jogot.Az úgynevezett rendszerváltozás időszakának törvényhozó hatalma nem alkotott új alkotmányt,hanem a parasztsággal szövetséges munkáshatalom analógiájára toldozta-foldozta az 1949. éviXX. törvényt, ráadásul elkövette az ezeréves magyar jogállamiság elleni legnagyobb bűnt: azAlkotmánybíróság szorgalmazásával jogfolytonosságot teremtett a Kádár-rezsim tömeggyilkosdiktatúrájával.Az újdonsült demokráciánk tehát ismét a sztálinista alkotmányt toldozta-foldozta a következő,preambulum jellegű magyarázkodással körítve: A többpártrendszer, a parlamenti demokráciát és aszociális piacgazdaságot megvalósító jogállamba való békés átmenet elősegítése érdekében azországgyűlés - hazánk új alkotmányának elfogadásáig - Magyarország alkotmányának szövegét akövetkezők szerint állapítja meg.Noha a sztálinista alaptörvény „demokratikus változata” nem jogalkotási bravúr, de egyeskérdésekben világosan rendelkezik. A hatályban lévő Alkotmányunkból kiemelem azokat arendelkezéseket, amelyeket sért a Magyarországon kialakult médiahelyzet: 10.
102.§ (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam7.§ (1) A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismertszabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.8.§: A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezektiszteletben tartása és védelme az állam elsődleges kötelessége.10.§ (1) bekezdés: A Magyar állam tulajdona nemzeti vagyon (WARC szerinti frekvenciakészlet!)16.§: A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására ésnevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.32/A.§ (4) bek.: Az Alkotmánybíróság eljárását törvényben meghatározott esetekben bárkikezdeményezheti.32/B.§ (1) bek.: Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladata, hogy az alkotmányosjogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltassa, és orvoslásukérdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen.35.§. (1) bek.: A Kormány védi az alkotmányos rendet, védi és biztosítja az állampolgárok jogait;biztosítja a törvények végrehajtását.51§ (1) bek.: A Magyar Köztársaság legfőbb ügyésze és az ügyészség gondoskodik az állampolgárokjogainak védelméről, valamint az alkotmányos rendet, az ország biztonságát és függetlenségét sértővagy veszélyeztető minden cselekmény következetes üldözéséről.54.§: A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberiméltósághoz…..61.§ (1) bekezdés: A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra,továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.61.§ (1) bekezdés a 2010. július 7-én hatályba lépett módosítást követően: A Magyar Köztársaságbanmindenkinek joga van a véleménynyilvánítás és a szólás szabadságához, továbbá a közérdekű adatokmegismeréséhez, valamint terjesztéséhez.61.§ (2) bek.: A Magyar Köztársaság elismeri és védi a sajtó szabadságát és sokszínűségét61.§ (3) bek.: A demokratikus közvélemény kialakítása érdekében mindenkinek joga van a megfelelőtájékoztatáshoz a közügyek tekintetében61.§ (4) bek.: A Magyar Köztársaságban közszolgálati médiaszolgáltatás működik közre a nemzetiönazonosság és az európai identitás, a magyar, valamint kisebbségi nyelvek és kultúra ápolásában,gazdagításában, a nemzeti összetartozás megerősítésében, illetőleg a nemzeti, etnikai, családi, vallásiközösségek igényeinek kielégítésében. A közszolgálati médiaszolgáltatást az országgyűlés általválasztott tagokkal működő autonóm közigazgatási hatóság és független tulajdonosi testület felügyeli,céljainak megvalósulása felett pedig az állampolgárok egyes, törvényben meghatározott közösségeiőrködnek.67.§ (1) bek.: A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és atársadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsifejlődéséhez szükséges.70/A.§ (3) bek.: A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségekkiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.70/F.§ (1) bek.: A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez valójogot.A példátlanul széles társadalmi felhatalmazást kapott Fidesz kezdeményezte az alkotmány újabbmódosítását, illetőleg új alkotmány megalkotását, hogy az alaptörvény megfeleljen a nemzetiérdekeknek és az európai alkotmányosság normáinak. Ennek megfelelően az Országgyűlés, minttörvényhozó hatalom 2011 áprilisában megszavazta Magyarország Alaptörvényét, amely 2012januárjában lép hatályba. Részletek a preambulumból és a rendelkezésekből, amelyeket szintén sért amédiarendszer működése:- Elismerjük a kereszténység nemzetmegtartó erejét.- Ígérjük, hogy megőrizzük az elmúlt évszázad viharaiban részekre szakadt nemzetünk szellemi és 11.
11 lelki egységét.- Vállaljuk, hogy örökségünket, egyedülálló nyelvünket, a magyar kultúrát, a magyarországi nemzetiségek nyelvét és kultúráját, a Kárpát-medence természet adta és ember alkotta értékeit ápoljuk és megóvjuk.- Valljuk, hogy az emberi lét alapja az emberi méltóság.- Hazánk 1944. március 19-én elveszített állami önrendelkezésének visszaállítását 1990. május másodikától, az első szabadon választott népképviselet napjától számítjuk. Ezt a napot tekintjük hazánk új demokráciája és alkotmányos rendje kezdetének.Alapvetés:C) cikk (3) Az Alaptörvény és a jogszabályok érvényre juttatása érdekében kényszer alkalmazására azállam jogosult.G) cikk (3) Magyarország védelmezi állampolgárait.H) cikk (2) Magyarország védi a magyar nyelvet.H) cikk (3) Magyarország védi a magyar jelnyelvet, mint a magyar kultúra részét.M) cikk (2) Magyarország biztosítja a tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellépaz erőfölénnyel való visszaéléssel szemben, és védi a fogyasztók jogait.R) cikk (2) Az Alaptörvény és a jogszabályok mindenkire kötelezőek.Szabadság és felelősség:I. cikk (2) Magyarország elismeri az ember alapvető egyéni és közösségi jogait.VI. cikk (2) Mindenkinek joga van a személyes adatai védelméhez, valamint a közérdekű adatokmegismeréséhez és terjesztéséhez.IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.IX. cikk (2) Magyarország elismeri és védi a sajtó szabadságát és sokszínűségét, biztosítja ademokratikus közvélemény kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeit.XV. cikk (1) Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükségesvédelemhez és gondoskodáshoz.Az állam:28. cikk: A bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és azalaptörvénnyel összhangban értelmezik. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kellfeltételezni, hogy a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.29. cikk (1) A legfőbb ügyész és az ügyészség az igazságszolgáltatás közreműködőjeként az állambüntetőigényét érvényesíti. Az ügyészség üldözi a bűncselekményeket, fellép más jogsértőcselekményekkel és mulasztásokkal szemben, valamint elősegíti a jogellenes cselekményekmegelőzését.A fentiekben ismertetett alkotmányossági kritériumok tehát egyértelműen kimondják: mindenkinekjoga van a hiteles információ megismerésére, továbbá a véleménye kifejtésére és terjesztésére.Hangsúlyozom, minden magyar polgárnak! Ezzel szemben a vélemény kifejtése csak parciálisanérvényesül, a társadalom széles spektrumának egy keskeny szeletére szűkül. A vélemény, azinformáció terjesztése a tömegkommunikációt birtokló hatalmi körök érdekeinek függvénye, amikirívóan alkotmányellenes állapot.Az Alkotmánybíróság több határozatában foglalkozott a médiaszabadság, illetve a már említettkommunikációs jogok alkotmányos tartalmával. Példaként idézem a 30/1992.(V.26) AB határozatot,amely egyértelműen rögzíti a médiával szemben támasztott alkotmányos követelményt, amelynekteljesítése a jogalkotó és a jogalkalmazó felelőssége. A határozat éppen az előzőekben kifejtettállampolgári szerepvállalás fontosságát hangsúlyozza, csak más szavakkal: „…biztosítsa az egyénmegalapozott részvételét a társadalmi és politikai folyamatokban”. Majd a jogalkotó és ajogalkalmazó felelősségét illetően így fogalmaz: 12.
12„Az egyéni véleménynyilvánítási szabadság szubjektív joga mellett az Alkotmány 61. §-ábólkövetkezik a demokratikus közvélemény kialakulása feltételeinek és működése fenntartásánakbiztosítására irányuló állami kötelezettség. A szabad véleménynyilvánításhoz való jog objektív,intézményes oldala nemcsak a sajtószabadságra vonatkozik, hanem az intézményrendszernek arra azoldalára is, amely a véleménynyilvánítási szabadságot általánosságban a többi védett érték közéilleszti. Ezért a véleménynyilvánítási szabadság határait úgy kell meghatároznia, hogy azok avéleményt nyilvánító személy alanyi joga mellett a közvélemény kialakulásának, illetve szabadalakításának a demokrácia szempontjából nélkülözhetetlen érdekét is figyelembe vegyék.”Tegye fel magának a kérdést a tisztelt médiahatóság: mi a szuverén jogállamunk kötelezettsége?A közvéleményben nemzeti érdek vagy a médiát uraló transznacionális erőtér érdeke fejeződjönki?5; A nullum crimen/nulla poena sine lege certa követelmény sérelmeA nemzeti érdekkel szöges ellentétben álló, alkotmánysértő helyzet elemzése óhatatlanulszükségessé teszi a jogi és erkölcsi környezet vizsgálatát, amely lehetővé tette, hogy neérvényesüljön a médiatörvény preambulumában megfogalmazott jogalkotói akarat, nevezetesen amagyar kulturális értékek ápolása és közvetítése, sőt, tág teret adott az értékromboláshoz.A rádiózásról és televíziózásról szóló törvény a magyar jogalkotás negatív csúcsteljesítményektekinthető Werbőczy Tripartitumáig visszamenőleg, hovatovább nyugodtan nevezhetjük a nemzetitömegkommunikáció Trianonjának is. Az új médiatörvény (Mttv.) sokkal jobb, de az sem fogjagyökeresen megváltoztatni a helyzetet. Az ok kettős. Az egyik: nincsenek megfelelő garanciák atörvény preambulumában megfogalmazott célok végrehajtáshoz. A másik: miként a régi, az újmédiatörvény sem felel meg a klasszikus jogelvnek: nullum crimen/nulla poena sine lege certa, amia törvény határozott megfogalmazására vonatkozó követelmény. A homályosan, pongyolánmegfogalmazott törvény következményeképp nem teljesül a jogállamság másik fontos kritériuma:nullum crimen/nulla poena sine lege stricta, azaz a normaszöveghez való kötöttség elve.A két alapvető követelmény teljesülése hiányának mi a következménye? Destrukció. A jogállamiműködés ellehetetlenülése. Sérül a jogállamiság két fontos pillére, a jogbiztonság és ajogegyenlőség.Miért? Azért, mert a definiálatlan törvények következményeképp a Montesquieu-féle struktúralegfontosabb ága, a bírói hatalom szerepzavarban van: nem jogalkalmazással, hanem„jogértelmezéssel” foglalkozik. Az ideális felfogás szerint a bírói hatalom mindentől független, avégrehajtó hatalom és a transznacionális körök befolyásától izoláltan működik, csak a törvénynek vanalárendelve. A gyakorlatban ez egyáltalán nem igaz, de tegyük fel, hogy így van. Ebben az ideálisesetben a bíróság a kötelességének megfelelően alkalmazni akarja a jogszabályt. De hogyanalkalmazza helyesen, ha a jogszabály definiálatlan? Úgy, hogy „értelmezi” azt az autokratikusérdekei szerint. Ez a magyar jogállamiság alapvető problémája: a bírói hatalom a jognak vanalárendelve, de azt, hogy mit fejez ki a jog, szintén a bírói hatalom dönti el. Következésképp abírói hatalom önkényesen átveszi a törvényhozó hatalom funkcióját, azaz jogalkotóként tündököl.Így viszont az állampolgárok érdeke sérül. Ugyanis képviseleti demokráciában a képviselőkből állótörvényhozó hatalom fejezi ki a nemzeti akaratot. A választópolgárok éppen ezért küldték aképviselőket a Parlamentbe.De mégsem az állampolgári érdek érvényesül, mert a társadalmi kontroll nélkül működő bíróihatalom a kénye-kedve szerint „értelmezi”, átértelmezi, módosítja, csűri-csavarja anormaszöveget, a jogalkotó által kifejezett állampolgári akaratot. Tehát végeredményben a bíróihatalom megmondja az állampolgár helyett, hogy neki mi az érdeke. A végső döntést általában aLegfelsőbb Bíróság hozza meg, mégpedig az úgynevezett „jogegységi határozatokban”, amelyek az 13.
13alacsonyabb fokú bíróságokra kötelező érvényűek. Kész. Vége a demokratikus jogállamnak. Akötelező érvényű jogegységi határozat ismeretlen a fejlett jogkultúrájú országokban, hiszen ellentétesa bírói autonómiával. A totalitárius rendszerrel jogfolytonosságot vállalt újdonsült jogállamunkazonban képtelen elszakadni bolsevik diktatúra örökségétől. Visszatértünk a pártállamkézivezérléses taktikájához, amelynek irányelveit a Legfelsőbb Bíróság Kádár-rezsimbenszocializálódott bírái diktálják.6; Az intézményrendszer gyakorlati működésben nem fejeződnek ki az alapjogokEbben a siralmas jogi és erkölcsi környezetben miért éppen a médiaszabályozás lenne kifogástalan?A mindenki számára könnyen hozzáférhető Alkotmány szerint a Magyar Köztársaság demokratikusjogállam. Igen. Teoretikusan. De a gyakorlatban nem úgy működik, mint az Európai Unió fejlettjogkultúrával rendelkező tagállamai.A bipoláris hatalmi struktúra felbomlása és a bolsevik típusú diktatúra bukását követőenMagyarország történelmi esélyt kapott a felemelkedésre. Megnyílt az út, hogy ismét konstruktívszereplők legyünk az európai integrációs folyamatban és a saját értékeinkkel gazdagítsuk Európaszellemi, gazdasági struktúráját. Magyarország azonban sokkal gyengébben szerepel a vártnál. Azújdonsült jogállamunk intézményrendszerének gyakorlati működése nem felel meg az európaialkotmányosság klasszikus kritériumainak Sikerült ugyan létrehozni a demokrácia felépítményét,de az eszmények, az alapjogok nem fejeződnek ki az intézményrendszer gyakorlatiműködésében. Ezzel összhangban az új médiatörvény vezérelve, a kulturális és nemzeti identitásmegerősítése sem fog megvalósulni.Enyhén szólva sosem voltam a kommunista eszmények rajongója. Diákkoromban gyakortamegkergettek a rendőrök, de mivel jó sportoló voltam, könnyedén lefutottam őket. Egyszer viszontúriemberhez nem méltó módon lesben álltak az utcasarkon és elgáncsoltak. Következőlegmegismerkedhettem a „népi demokrácia” rendőrségének fogdájával, ahol a munkáshatalomszekrényhátú verőlegényeinek vendégszeretetét élvezhettem. Később, az „aki nincs ellenünk, azvelünk van” mélyenszántó filozófia szerint felajánlották: „Sótonyi elvtárs, a pártunk és kormányunkmegbecsüli a jó szakembereket, lépjen be az MSZMP-be és a Munkásőrségbe, fényes jövő vármagára.” Közöltem velük, hogy az nekem túl nagy megtiszteltetés, nem vagyok rá méltó. Mindezekellenére kénytelen vagyok belátni, hogy a főideológus Aczél elvtárs érájának vitathatatlanulszínvonalas tömegkommunikációjához képest a médiatörvény megszületése után lavinaszerűlecsúszás következett.Egetverő igénytelenség honol a teljes kommunikációs fronton, különösen a televíziózásban. Hálaistennek, még vannak kiemelkedő tudású személyiségek - akikről a dolgozat második részébenbeszélek -, de már nem ők alkotják a mainstream- et, már nem az általuk képviselt minőség ajellemző. Amit az elektronikus médiumok általánosságban művelnek, az szakmai blama. Mégparódiának sem jó. Hajdanán a Magyar Rádió és a Magyar Televízió a szép magyar beszéd szentélyevolt. Mintaként szolgáltak Magyarország polgárai számára. Most mindkét médiumban súlyosbeszédhibával küszködő, botrányosan magyartalanul beszélő szerkesztők szólalnak meg, akikkorábban nemhogy a mikrofonig, de a portáig sem jutottak volna el. Az égbekiáltó szakmaidilettantizmussal szemben még minimumkövetelmény sem fogalmazódik meg.7; A modern tömegkommunikáció és Platón „virtuális valóságának” konvergenciájaSzép hazánkban az elektronikus média olyan, mint a futball: mindenki ért hozzá, kivéve azokat,akik csinálják.Az egyetemen a kommunikáció szakos hallgatók számára kötelezővé teszem Platón híresbarlanghasonlatának ismeretét, ami a média által kreált virtuális világunkban aktuálisabb, mint 14.
14valaha. Másokkal egyetemben vallom, hogy az egész európai filozófia nem egyéb, mint Platónhozfűzött lábjegyzet, de a barlanghasonlat különösen elmés szöveg, ami a valóság és látszat közöttikülönbségről szól.Platón a tapasztalat kritikájából indul ki. Kifejti, hogy az emberek beleragadnak a mindennapifolyamatok érzékelésébe, amit tapasztalatnak vélnek, de valójában látszatvilágban élnek, mintahogy a barlanglakók, akik a jelenségeket a tűz fénye által a barlang falára vetülő kétdimenziós árnyékalapján látják. Majd amikor kimennek a háromdimenziós való világba, akkor az idegen a számukra,következőleg nem fogadják el. A modern ember számára a barlang virtuális valóságát aprofitorientált tömegkommunikáció - különösen a televízió - teremti meg, a „médiaszakértők”és a döntéshozók pedig asszisztálnak hozzá.A propaganda duma szerint a modern kommunikációs rendszerek egyrészt hűen modellezik a valóvilágot, másrészt információs robbanást okoztak, mégpedig a digitalizációnak köszönhetően. Ténylegígy van ez? Az állítás második fele igaz, ám az első sokkal kevésbé. Célszerű kiindulni abból azáltalánosan elfogadott tézisből, hogy a homo sapiens nem digitális, hanem analóg lény, ugyanakkor atömegkommunikáció által kitűnően manipulálható (programozható). Az érzékelő szervek, mintpéldául az analóg szem és az analóg fül az aggyal együttműködve képessé teszik az embert akörnyezete vizuális és akusztikus leképzésére. Az érzékelő képességünk azonban egyáltalán nemobjektív, hanem kifejezetten szubjektív. Nem a valóságot érzékeljük, hanem annak csupán egyderiváltját, nevezetesen azt, amire az érzékszerveink képesek. Például a fény teljes spektrumábólcsak egy keskeny sávot látunk, következőleg a környezetünk abszolút nem olyan a valóságban,mint amilyennek látjuk. Ha az ember közvetlenül sem a való világot érzékeli, akkor a közvetítőeszközök, mint például a televízió hogyan lehetne objektív? Természetesen sehogy.Rendszertechnikailag sem, a médiumfunkcióját illetően pedig pláne nem.Ezzel szemben kitűnően alkalmas a társadalom manipulálására, amit viszont tökéletesenmegvalósít, mégpedig a rendszert működtető hatalmi körök érdekeinek megfelelően. A valóság hűleképzéséről szó sincs. Az úgynevezett High Definition rendszerek kétségtelenül javították aminőséget, de nem mindenben. A hanginformáció átviteli minősége például romlott. (Akinek vanzenei hallása, azonnal felismeri, hogy az analóg lemez (vinyl) természetesebb hangzást produkál, minta gépies, sterilizált CD; nem is beszélve a jeltömörítést alkalmazó az MP3-ról, ami brutális merénylet,intézményesített szintre emelt bűncselekmény az emberiség zenekultúrája ellen.)A televíziós rendszerek a képi és audio információk feldolgozása során az ember érzékelőképességének a fogyatékosságát használják ki, mégpedig a sávszélesség csökkentése érdekében.Miért? Ennek egyáltalán nem minőségjavítási, hanem gazdasági okai vannak. Az információhordozására alkalmas frekvenciakészlet véges, következőleg profitorientált érdek fűződik ahhoz, hogya rendelkezésre álló frekvenciasávba minél több adatátviteli csatornát (műsort) bele lehessen zsúfolni.Az analóg televíziós rendszerekben kezdettől fogva alkalmaznak ilyen eljárást, például az úgynevezettváltott soros (interlace) letapogatást. Hasonlóképpen, a színes televízió-rendszerek bevezetésénekelemi feltétele volt, hogy a járulékos színinformáció nem foglalhat el további frekvenciasávot. Magyartudósok közreműködésének is köszönhetően, Fourier analízisre épülő szenzációs megoldást dolgoztakki: beleszőtték a színinformációt a világosságjel (fekete-fehér jel) spektrumába.Az informatikai robbanást a digitalizálás hozta meg, ami a kedvező hatás mellett széleskörűlehetőséget teremtett káros tartalmak közvetítésére is.Az úgynevezett modern kor fogyasztói társadalmában (egyesek szerint: információs társadalom) kéttényező van, amellyel minden vacak terméket és szolgáltatást el lehet adni. Az egyik a szexualitásrabazíroz, a másik pedig a műszaki tudományok fejlődésre. Ennek megfelelően a két vezérszó: „digitális” és„nő” (nőnemű emberi lény). A megtévesztő marketing hatékonyságának csúcsa az, amikor mindkettőtfelhasználják. Például a reklámban egy balett-táncos küllemű nőszemély a digitális tévékészülék tetején ül,alatta pedig a felirat: „digitális minőség”. 15.
15Mi az, hogy „digitális minőség” és „emberközeli csúcstechnológia”? Milyen van még? Netán van„állatközeli” is? Tulajdonképpen mi a „digitális minőség” kifejezés tartalma? A médiaszolgáltatóksugallata szerint az valami fantasztikus dolog, ami még az eredetinél is jobb. Valójában azonban a digitálisminőség lehet jó, de lehet sokkal rosszabb is, mint az analóg. A kifejezés önmagában tartalmatlan, nemjelent semmit, viszont nagyszerűen alkalmas a fogyasztó megtévesztésére. Sajnos a vonatkozójogszabályok nem definiálják egzakt módon a kérdést. Sőt, a korábbi médiatörvényben nem is szerepelt a„digitális” szó, a hírközlésről szóló törvény pedig pongyolán határozza meg a digitális minőséget.Mindössze ezt mondja: „megfelelő minőség”, ami nem definíció, viszont tág teret ad a szolgáltatónak aprofitnövelésre a fogyasztó jogos érdekével szemben.(Erről részletesen írok a dolgozat II. részében.)Különösen a felnövekvő generáció fogékony a „szép digitalizált világ” áldásaira, miközben a gyerekekperszonális kapcsolatteremtő képessége és kommunikációs készsége katasztrofálisan romlik. Ha adigitalizálás istenítése így megy tovább, megfordul a tudományos haladás eredeti célja: az elidegenedő,virtuális valóság világában megszűnik az ember és a természet közötti kapcsolat, az ember és emberközötti analóg kommunikáció, végül a biológiai ember értéktelenné válik. (Stanislaw Lem: SummaTechnology).8; A „nemzeti” médiaszakértők és döntéshozók felelősségeA dolgozatom merőben eltér a frekventáltan publikáló hírneves szerzők, mint például VásárhelyiMária, György Péter, Debreczeni József, Polyák Gábor és Koltay András írásaitól.Az utóbbi két notabilitást kiemelem a sorból, mert ők a hirtelen tudományos rangra emelkedett médiaavatott jogtudósai, ráadásul Koltay András döntéshozó pozícióban van. A két közszereplő kezdetbennem győzött egyetérteni, ám amióta Koltav András a színtiszta Fidesz delegációból álló Médiatanácstagja, serényen korholják egymást. Ebben látszólag nincs semmi kivetnivaló, hiszen a vita ademokrácia motorja. Csakhogy a neves tisztségviselők viselők most széles nyilvánosság előtt közöltekegy levélváltást, amelynek társadalmi vonzatában nem a személyek a fontosak, hanem a súlyosállítások, amelyek jól jellemzik az alkotmánysértő médiahelyzetet. Hangsúlyozom: neminszinuációról van szó, hanem határozott állításokról. Hiába próbálja Koltay András a válaszábanvitának feltüntetni az ügyet, a jogsértő helyzeten semmit nem változtat az, hogy kinek mi avéleménye. A kérdés egyszerű: igaz vagy sem, amit Polyák Gábor nyilvánosan közölt? Bárkineklegyen is igaza, a kialakult helyzet mindenképpen jogsértő. Ha Polyák úr állítása valós, akkor azért,ha viszont Koltay úr mond igazat, akkor meg azért. Az első esetben a hatalom lábbal tiporja azeurópai alkotmányosság normáit, a második esetben pedig Polyák úr dezinformál, sőt rágalmaz, amitúlmegy a polgári jog keretein.A nyilvános levélváltás nagyszerűen tükrözi, hogy a társadalom működését jelentősen befolyásolójogtudós médiakutatók és döntéshozók miképp értékelik a magyar tömegkommunikációhelyzetét és a saját felelősségüket. Nyomatékosan felhívom a figyelmet: a leveleket nem amatőrök,hanem felelős tisztségviselők írták, továbbá a közölt állítások nem a Magyar Cserkészszövetségévadnyitó ülésén, nem a manökenek báljának megnyitó expozéjában hangzottak el, hanem szélesnyilvánosság előtt, többek között a jogtudósok fórumán (http://www.jogiforum.hu).Polyák úr pontosan megfogalmazott állításokat közöl, amelyek szerint a magyarországimédiahelyzet alkotmánysértő, ráadásul a Médiatanács tagjai hatalmi célokat „megszavazó-gépek”,akik egy „antidemokratikus és abszurd képződmény”-ben ülnek, tehát tisztességtelen magatartásttanúsító, alkalmatlan emberek. A Médiatanács tagja, a döntéshozó Koltay András egy gyengénfelépített levélben enerváltan védekezik, költői kérdéseket tesz fel, de érdemben nem cáfoljaPolyák állításait. 16.
16Idézem Polyák Gábor dörgedelmes levelének kulcsfontosságú részét:„Arra még találok magyarázatot, hogy részt vállaltál a jelenlegi Médiatanács működésében: belüllenni mindig esélyt jelent arra, hogy jó irányba fordítsd a dolgokat. Ettől azonban egy egypártiMédiatanács még antidemokratikus és abszurd képződmény marad, amelyben ráadásul a tagokatjobbára egyszerű megszavazó-gépnek szánták.” Majd két sorral lejjebb így folytatja: „De semmi nemmenti egy olyan médiatörvény-tervezet előkészítésében való részvételt, amelynek koncepciója arosszindulaton, a hataloméhségen és a bizalmatlanságon alapul.”Puff neki, ez aztán a magyaros virtus! Határozott kijelentések. A hangvétel kissé bárdolatlan ugyan,de a tartalom egyértelmű. Itt nem két ember vitájáról van szó, hanem súlyos állításokról, amelyekszöges ellentétben állnak a jogállami normákkal.Azt szoktam mondani: ha két ember mindig mindenben egyetért, akkor az egyik felesleges. Perszevannak hierarchikus élethelyzetek, amikor komoly problémát okoz a véleménykülönbség. Például, haa kollokviumon nem értek egyet a hallgató előadásával, akkor megismerkedhet a pótvizsgagyötrelmeivel, merthogy megbuktatom. A két neves médiaszakember Polyák Gábor és Koltay Andráskorábban egyformán látták a demokrácia alapértékeit, most viszont hirtelen radikálisan eltérőálláspontot képviselnek. Miért? Valószínűleg azért, mert megváltoztak az erőviszonyok. KoltayAndrás közreműködött az új médiatörvény előkészítésében, majd a Fidesz delegálta őt amédiahatalomba, azaz a Médiatanácsba. Polyák Gábort viszont kihagyták a folyamatból, tehát nemszereplője a hatalmi struktúrának, következőleg teszi, amit tehet: lőtávolon kívülről tüzel. Nagyonhelyes. De nem az a kérdés, hogy mi célból közli az állításait, hanem az, hogy igaz vagy sem. Azártatlanság vélelmével összhangban senki nem feltételezheti, hogy Polyák Gábor hazudik. Akkorviszont valós állításokat közöl, ami jogkövetkezményeket von maga után.Polyák közleményéből megtudtuk, hogy a korábban erkölcsi magaslatokban működő kollégája mostvazallus módjára beállt egy „antidemokratikus és abszurd képződménybe”, amelynek tagjai nemcsak„antidemokratikusak”, hanem „rosszindulatúak” is. Ezek szerint a Médiatanács működésealkotmánysértő. Ráadásul a demokrácia felszámolásához nem kell mindkét feltétel. Bőven elegendőaz „antidemokratikus” kitétel is, hiszen Bibó óta tudjuk: Demokráciát csak demokratákkal lehetépíteni.Nem kívánom analizálni ebben a konkrét ügyben az eltérő álláspontokat. Ugyanis az egészdolgozatom arról szól: mi a szakértők, a médiaszolgáltatók, a döntéshozók álláspontja ésvalóság közötti különbség, továbbá az egész médiazűrzavar milyen viszonyban van a jogállaminormákkal, azaz a társadalmi érdekkel. Ellenben élesen vetem fel döntéshozók, az írástudókfelelősségét. Ha Polyák Gábor állásai igazak, akkor azonnali hatállyal meg kell szüntetni a jelenlegiMédiatanácsot, hiszen az összetétele és működése ellentétes az európai normákkal. Konkrétan sérti amagyar polgárok érdekeit, nevezetesen a demokráciában vitális fontosságú kommunikációsalapjogok érvényesülését.Ha viszont Polyák úr nyilvános közleménye nem felel meg a valóságnak, azaz dezinformáció, akkor őmaga tartozik felelősséggel, hiszen a véleménynyilvánítás szabadságába a dezinformáció nem férbele. A jogkövetkezmény kettős. Az egyik sérti a Médiatanács tagjainak személyhez fűződő jogait,méghozzá mind a polgári jog mind a büntetőjog területén. Látszólag Szalai Annamária elnökasszonynak és Médiatanács tagjainak személyes ügye, hogy megvédik-e a jogaikat vagy sem. Denem ilyen egyszerű a kérdés, hiszen ők fontos tisztséget betöltő közszereplők, következőleg kutyakötelességük a törvényesség biztosítása, amelyért felelősséggel tartoznak a társadalomnak.Ha a nyilvánosan közölt állítások valótlanok, akkor Polyák úr magatartása a polgári jogba ütközik. APtk. 78.§ (2) bekezdése szerint: „A jó hírnév sérelmét jelenti különösen, ha valaki más személyrevonatkozó, azt sértő valótlan tényt állít, híresztel, vagy való tényt hamis színben tüntet fel.” 17.
17A kijelentések kimerítik továbbá a Btk.-ban tárgyalt rágalmazás és becsületsértés definícióját. Acselekmény alkalmas a becsület csorbítására a Btk. 179.§ (1) és 180.§ (1) bekezdése szerint:„Aki valakiről, más előtt, a becsület csorbítására alkalmas tényt állít vagy híresztel, vagy ilyen tényreközvetlenül utaló kifejezést használ, vétséget követ el… Aki a 179.§ esetén kívül mással szemben asértett munkakörének ellátásával, közmegbízatásának teljesítésével vagy közérdekű tevékenységévelösszefüggésben, nagy nyilvánosság előtt a becsület csorbítására alkalmas kifejezést használ, vagyegyéb ilyen cselekményt követ el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekűmunkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő”Polyák Gábor korrekt módon járt el, mert ugyanazon fórumon publikálta Koltay András válaszát.Koltay írása sajnos egyáltalán nem meggyőző, szakmai fejtegetésekbe bonyolódik, de a lényegetilletően nem érvel, nem cáfolja Polyák határozott kijelentéseit:„Nem gondolom, hogy ma hajnalban Magyarországon megszűnt a szólás- és sajtószabadság. Amint atörvény hatályba lép, és a hatóság alkalmazni fogja, a mai szigorú kritikusok is ráébrednek erre. Hiddel, a Médiatanács egyetlen tagjában sincs rosszindulat, hataloméhség és bizalmatlanság.…..Innentőla mi dolgunk az, hogy lehántsuk magunkról a „fideszes Médiatanács” jelzős szerkezet első tagját. …Komolyan azt gondolod, hogy a demokratikus közvélemény szétverésére szövetkeztünk össze aReviczky utcában?”Üdvözlendők a költői kérdések és a hitre buzdító gondolatok. De a társadalom számára nem az afontos, hogy Koltay András mit gondol a magyar hajnalhasadásról, hanem az, hogy nem adottérdemi választ. Nem adott megfelelő választ Szalai Annamária elnök asszony sem. Eszerint Polyákúr állításai valósak, következésképp alkotmánysértő a végrehajtó hatalom által kialakítottmédiahelyzet. Jogkövetkezmény? Semmi. A nálunk fejlettebb jogkultúrájú országokban, például azAmerikai Egyesült Államokban a minimum következmény az, hogy ebben a helyzetben a felelősöklemondanak, az ügyészség pedig az alkotmányos kötelezettsége szerint, hivatalból eljárást indíta törvényesség védelmében.9; A „nemzeti” médiahatóság döntéshozói hatalmat játszanak a Global Governance és a Power Elit árnyékábanMiközben a médiatudósok és a döntéshozók késhegyre menő vitákat folytatnak egymással, nefeledkezzenek meg arról: a médiát mi csináljuk, ők meg nézik. És tanítják! De az úgynevezettrendszerváltozás óta mi nem értünk rá tanulni, mert folyton tanítottak bennünket (plágium KarinthyFrigyestől).A dolgozat második részében bővebben kifejtem: a tömegkommunikáció működését nem amédiakutatók, nem a médiaszolgáltatók, nem is a médiahatóság és a jogszabályok, hanem az „újvilágrend globális kormányzása”, a nemzeti identitást szétverő „Global Management”(Global Governance), élén a Goldman Sachs határozza meg. Erre a profitorientálttransznacionális erőtérre nemhogy az impotens médiahatóságnak, de Magyarországnak sincssemmilyen befolyása. A „globális elit”(The Power Elit) az egész világot átszövő intézményeinkeresztül döntően befolyásolja az országok (nemzetek) működését meghatározó stratégiai ágazatokat:politika, pénzügy, energiaellátás, hírközlés, kultúra, oktatás. Hogyan lehetséges ez? Egyszerűen,magától értetődő természetességgel. A világ népességének mindössze 1%-át kitevő globális elitbirtokolja a Föld erőforrásainak és teljes vagyonának 90%-át, ami minimálisra szűkíti a kisországok kormányainak mozgásterét. Ebben a hatalmi konstellációban az uniós tagságunk semhozhat üdvözítő változást, mivel az Európai Unió egyre jelentéktelenebb szereplő a világgazdaságiés politikai folyamatokban.Érzékeltetendő, hogy mit jelent a globális fiskális hatalom a gyakorlatban, vázolok egy történetet.A pártállam alkonyán, a Külügyminisztérium megbízása alapján filmet készítettünk az AmerikaiEgyesült Államokban a magyar-amerikai gazdasági kapcsolatokról, amelyben a híres hazánkfia, Soros 18.
18György is szerepelt. Soros úr kezdetben elhárította az interjút mondván, a bolsevista MagyarTelevíziónak nem hajlandó nyilatkozni. De meggyőztük őt azzal, hogy nem a Magyar Televízió,hanem a világszerte megbecsült magyar filmgyártás fellegvára, a MAFILM égisze alatt működünk.Soros úr erre föl kifejezetten szívélyes magatartást tanúsított; olyan luxus limuzinnal utaztatottbennünket, amelynek nem látszott az eleje, amikor az ember a hátsó ajtónál beszállt. A világhírűközgazdász zseni az interjún kívül mesélt egyet, s mást az újkor főistenének tekintett fiskálisoligarchia dolgairól. Elmondta például, hogy egyszerű tőzsdei műveletekkel képes megingatni azangol fontot, mivel szerinte az angolok mesterségesen magasan tartják a font árfolyamát a németmárkához képest. Akkor azt hittem, hogy tréfálkozik velünk. De nem! Később értesültünk róla, hogySoros úr beváltotta az ígéretét: 1990-ben térdre kényszerítette az angol jegybankot, ami a font jelentősleértékelését vonta maga után.Ehhez a világraszóló attrakcióhoz igazán semmiség, hogy a Soros Fund Management 2008októberében egyetlen nap alatt 22%-al bombázta a mélybe az OTP Bank részvényeit, amitől aPénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete idegrohamot kapott, de ezen kívül nemigen tudott tennisemmit. A látszat kedvéért kiszabott ugyan némi bírságot, ami inkább volt elismerés, mint visszatartóerejű intézkedés. Ilyen átütő erejű pénzügyi, gazdasági hatalommal szemben ugyan mit számítanak akis országok szuverenitást szimuláló akciói akár a tömegkommunikáció, akár más területen?10; Az igazi médiaszakértők szakértők és a kardforgató nőkNézhetjük médiaszakértők és a felelős döntéshozók által leírt állapotot, jobbról, nézhetjük balról,aluról felülről, a médiahelyzet végeredménye ugyanaz: autokratikus hatalmi közeg és erkölcsimocsár.Ebben a helyzetben milyen konstruktív változást eredményezhet a kevésbé tekintélyes, ámmenetrendszerűen publikáló médiaszakértők fellépése? Az elmúlt két évtized a magyartömegkommunikáció Trianonja volt, de a jövő sem reménykeltő. Persze nem szabad feladni, háthaa demokrácia fokozottan védett értékének, a véleménynyilvánításnak lesz némi hatása, amintVásárhelyi Mária is hiszi. Ő igazán kedves hölgy, ráadásul jól ír; könnyedén egyeztetni tudja az alanytaz állítmánnyal. Amikor az írásait olvasom, mégis valahogy mindig a Biblia tanítása jut eszembe:Éktelen dolog asszonyállatnak szólni a gyülekezetben. Mivel nagy csodálója vagyok a női nemnek,imádom, amikor a matriarchális társadalmi berendezkedésért kardot rántó amazonok a szenttársadalmi küldetésükről, az anyaságról megfeledkezve belebeszélnek a politikába, amit a férfiakévezredeken át egész jól irányítottak. Különben ugyanis nem lennénk itt, az emberi civilizáció márnem létezne.De nem kell a sumér civilizációig elmennünk, az újdonsült magyar demokrácia botladozó működése isillusztrálja, hogy kevés kivétellel megbuktak mindazon szervezetek, amelyeket nők irányítottak,nevezetesen: Petrasovits Anna, Pusztai Erzsébet, Szili Katalin, Dávid Ibolya, Körmendy-Ékes Judit.A csúcsteljesítményt kétségtelenül Dávid Ibolya produkálta, akinek sikerült tökéletesen szétvernie alegnagyobb rendszerváltó pártot, az MDF-et. Az egyébként esztétikai élményt nyújtó, ám a Czeizel-féle bűnügybe keveredő Körmendy-Ékes Judit is ide sorolható. Noha az általa vezetett ORTT nempolitikai párt volt, de úgy működött, mintha az lett volna, hiszen a testület tagjait politikai pártokdelegálták. Miért? Azért, mert a sajátos magyar demokrácia-felfogás szerint ez a megoldás jelenti apártatlanság garanciáját: politikai pártok emberei csakis pártatlan döntéseket hozhatnak.Senki nem gondolhatja komolyan, hogy például az „MDF-es emberünk”, Wéber János az SZDSZérdekeit támogatta volna a döntéshozatalban. Erkölcsi magaslaton állva természetesen minden tag„pártfüggetlen”, önálló véleményt képviselhet, aminek eredményeképp a továbbiakban amunkanélküliek széles táborában fejheti ki az álláspontját, mivel a pártja nem delegálja őt a következőciklusban. 19.
19Na, nem baj. Reménykedjünk abban, hogy a szimpatikus Szalai Annamária kitesz magáért az időkvégtelenségébe nyúló médiaelnöki szerepkörében. Figyelmezzünk azonban Oliver Cromwelltanítására a Tudor-abszolutizmus korából: Trust in God and keep your gunpowder dry! (Bízz istenbenés tartsd szárazon a puskaport).A férfiú médiaszakértőre, György Péterre komolyan kell figyelni. Neki vannak gondolatai. Őt nagyrabecsülöm, tanárom volt az ELTE kommunikáció szakán. Igaz ugyan, hogy jobbára már akkor semértettem vele egyet, de az nem baj, hiszen polgári demokráciában a vélemények divergenciájamegengedett.Az igazi fenomén az önmagát „médiaszakértő” titulussal felvértező Debreczeni József. Nem óhajtokDebreczeni médiaszakértő úrral foglalkozni, de megemlítem, mert ő is a „mi emberünk” volt azORTT-ben. Médiaszakértő úr feltűnően szép ívű pályát futott be: kezdetben a Kulturális Bizottságelnöke, a kiváló Kulin Ferenc árnyékában szöszmötölt, később az MDF „liberális szárnya” általdelegált ORTT tagként szorgalmasan munkálkodott a magyar kulturális értékek háttérbe szorításában,majd a Szabó Iván-féle szakadárokhoz beállva hátba támadta a saját pártját, aztán személyestanácsokat osztogatott Orbán Viktornak, akit szintén hátba támadott. Az egyik utóbbi fellépésénekként szónokolt Magyarország miniszterelnökéről: „Ott ártok neki, ahol csak tudok.” Ettől afenyegetéstől Orbán Viktor fölöttébb megijedt, keze lába remeg, a végén még bocsánatot is kér a nagytanácsadótól. Hősünk addig sem tétlenkedik. Most ír. Azt hirdeti magáról, hogy „médiaszakértő” és„közíró”. Noha az írásai az eredeti gondolatok szikráját sem tartalmazzák, Debreczeni Jóska az MSZPbértollnokságáig vitte. Ez a sértett az ember, aki a politikai pályafutása alatt sehol nem tudotteredményt felmutatni, és ezért nem is vették komolyan, most különféle posztkommunistaorgánumokban publikál.A politikai köpönyegforgatásból jelesre vizsgázott Debreczeni Jóska kiváló exibicionistakéntellenállhatatlan vágyat érez, hogy rendszeresen felvilágosítsa a magyar társadalmat atömegkommunikáció rejtelmeiről, noha soha életében nem működtetett egyetlen médiumot sem.Ezzel összhangban a személyes varázsától sem fosztja meg a publikumot. Örvendezhetett is aközönség a Médiaparlament egyik ülésén, ahol a történelmi ismereteit villogtató Debreczeni úrünnepélyesen bejelentette, hogy a médiatörvény éppen olyan, mint a jaltai konferencia: jó az, csakaz a baj, hogy a szereplők nem tartják be. Minő balszerencse, hogy a szónoki magasságokbaemelkedő médiaszakértő úr felszólalási ideje lejárt, következőleg arról már nem értesülhettünk, hogy abriliáns párhuzam szerint Sztálin, Roosevelt és Churchill szerepét most kik alakítják. De mondanomsem kell, a közönség így is az egyik bámulatból a másikba esett ettől a zseniális helyzetértékeléstől,amire legföljebb a Kárpátok géniusza, Ceausescu elvtárs lett volna képes a fénykorában. Nem iscsoda, hogy a Fidesz felfigyelt erre a médiazsenire. Ha Orbán Viktor a jövőben is beszerezmagának egy-két ilyen bombasztikus szakértőt, akkor a FIDESZ fényévekre fog kerülni akormányzati pozíciótól.A tollforgató média-amatőrök papírra vetnek különféle érdektelen víziókat, a televíziókat létrehozó ésműködtető profik viszont nem írnak. Ők hallgatnak. Pedig kitüntetett érdeklődéssel olvasnék elemzéstpéldául Székely Ferenctől, akivel közösen hoztuk létre a Nap TV-t. Annak idején publikáltam egycikket, amelynek címe: A Nap TV, avagy a keleti blokk kommunikációs messiása.A cikkem tartalmát fenntartva utólag belátom, Székely Feri nem érdemelte meg a vitriolos kritikát.Noha az úgynevezett „médiaháború” idején ádáz politikai ellenfelek voltunk, szakmai vonalonkiválóan együttműködtünk, tiszteltem a szakértelmét. A kitűnő szakembernek köszönhető, hogy akommunizmus alkonyán megszületett Nap TV az újszerű kommunikációs stílusával, sodródinamizmusával halomra döntötte a Magyar Televízió bevett fogásait, kőkorszaki módszereit, ésmegingatta a pártállam információs diktatúráját, amelyet „Rózsika”, azaz Matúz Józsefnézúdított a jobb sorsa érdemes magyarságra. Rózsika kedvenc mondása imígyen szólt: „Ez a malom akkor is őrölne, ha magára hagynák.” 20.
20Őröl is! Hatékonyabban, mint valaha! Az adófizetők pénzéből működő Nemzeti Média- ésHírközlési Hatóság - a patetikus nevével ellentétben – hűen követi a pártállam kommunikációsdiktatúráját, ami most a nemzetromboló transznacionális erőtér képében jelenik meg. Akkorinkább a kommunisták! Azok legalább magyarok. Azokról tudtuk, hogy kicsodák.11; Sine ira et studio. Orwelli demokrácia Sine ira et studio - mondja Tacitus. Ez az elv, a tárgyilagosság követelménye vezérelt a dolgozatmegírása során. Nem vádolhatnak részrehajlással, nem mondhatja senki, hogy pártpolitikai érdekeketképviselek, mert nem vagyok tagja egyetlen pártnak sem. Való igaz, az úgynevezettrendszerváltoztatás idején a legnagyobb parlamenti párt választmányi tagja voltam. A későbbiekbenkaptam egy határozatot, miszerint a médiában betöltött szerepem alapján az „Egyes fontos, valamintközbizalmi és közvélemény-formáló tisztségeket betöltő személyek” kategóriába soroltak az 1994. éviXXIII. törvény rendelkezései szerint. (A működésen főbb területei: CNN, Mafilm, Nap TV, EutelsatMozaika Project, Duna TV kísérleti adások, Alfa TV, VIASAT). A bonyolultan megfogalmazotttisztség összeférhetetlen a politikai szerepvállalással, következőleg megszüntettem minden ez irányútevékenységemet.Nem feledhetem azonban a tapasztalatokat, amelyeket a politika területén szereztem. Miveldemokratikusan megválasztott politikai szereplőként széles társadalmi kör véleményét ismerhettemmeg, határozottan állíthatom, hogy a választópolgárok nem ilyen demokráciát akartak. Nemvirtuális jogállamért küzdöttünk, amelyben a bolsevizmus után újabb idegen erő, a globalizmusuralkodik, méghozzá akként, hogy agyagba döngöli a nemzeti érdekeket. A magyar polgárok nemakarnak „orwelli demokráciában” élni, amelyben mindenki egyenlő, de a médiát birtoklótransznacionális erőtér szereplői „egyenlőbbek”.A siralmas helyzetért soha senki nem vállalta a felelősséget. Ám az önkritika egy dicséretesmegnyilvánulását tapasztalhatta a magyar közönség, amikor a Magyar Televízió elnöke, Dr. CzeglédiLászló ezekkel a szavakkal köszönt le a tisztségéről: „Megkövetem a nézőket, hogy nem tudtamtöbbet tenni.”Ez igen. Ez már európai hang! Kár, hogy mások nem követik ezt az erkölcsi minőséget. Nem látszikugyanis a folytatás.A dolgozatom második részében elemzem, hogy mi történt a médiatörvény megszületését követően.Röviden szólva: nemzeti tragédia.II. RÉSZA „negyedik hatalmi ág” és a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság alkotmánysértő működése.Az állam felelőssége1; A tömegkommunikáció szerepeA plurálisnak aposztrofált médiarendszer szerepe akkor tekinthető konstruktívnak, ha tárgyilagosan,kiegyensúlyozottan, sokszínűen és szakszerűen mutatja be a polgári demokrácia politikai,gazdasági, társadalmi vetületét, terjeszti a kulturális értékeinket, elősegíti a párbeszédet a hatalomés a polgárok között, továbbá hiteles Magyarország-képet közvetít belföldön és külföldön egyaránt.Ezzel ösztönözhetné az állampolgári szerepvállalást a demokratikus jogállamintézményrendszerének működésében, a döntéshozatalban, az ország jövőjét meghatározó európaiintegrációs folyamatokban.De mi történt az elmúlt húsz évben? Pont a kívánatos folyamat ellenkezője. 21.
21A transznacionális erőtér által vezérelt tömegkommunikáció szétverte a közszolgálati médiumokpiaci pozícióját, ráadásul más nemzetek szubkultúrájának legalját és a hozzá kapcsolódó silányeszmerendszert állította követendő mintaként a felnövekvő generáció elé.A kommunikáció birtoklásával megvalósított dezinformáció és megtévesztés nem új keletű, a médiaközvélemény-formáló erejét már II. Rákóczi Ferenc felismerte, és a pénz, posztó mellett létrehozta amagyar sajtó első orgánumát, a Mercurius Veridicus ex Hungaria-t. A kiváló történész Antall Józsefminiszterelnök úr azonban erre nem volt képes, következőleg a liberális stratégákkal folytatott„médiaháborúban” úgy jártunk, mint a lélek hatalmára hivatkozó XII. Piusz, amikor Sztálin feltette akardinális kérdést: „Na és hány hadosztálya van a pápának?”Azt mondják némelyek, hogy a médiatörvény megszületésével beállt a médiabéke. Miféle médiabéke?Ugyan már! Magyarország elveszítette a médiaháborút, mint a pinty. Miért? Azért, mert a liberálismédiastratégák sokkal jobbak, és hatalmas tőkeerővel rendelkeznek. Amint RaimondoMontecuccoli is megmondta, a háborúhoz összesen három dolog kell: pénz, pénz és pénz. A„negyedik hatalmi ág” esetében sincs másképp. A „nemzeti erők” teljes kapitulációja következett. Amédiabéke legföljebb Trianonhoz hasonlítható diktátum.Az újdonsült demokráciánkkal ellentétben a kuruc-korban, az idegen hatalom által uralt szellemiségközepette volt legalább egy kommunikációs fórum, amely teret adott a nép szavának. A hajdaninépdalban kifejeződő gondolat szemléletesen jellemzi a mai magyar társadalom állapotát:Vezettesd magadat szembekötve vakon,Elfajult testvéridtől csinált álutakon.Kik őseink hamvait rútul megtapodták,Arany szabadságunkat aranyon eladták.A magyar média – különösen az elektronikus médiumok - zöme hiteltelenné, a társadalomdestruktív szereplőjévé vált. A folyamat különösen kártékony, mert a magyar média képtelen(illetve nem is akar) hiteles Magyarország-képet közvetíteni a nemzetközi színtéren, amijelentősen gátolja a magyar érdekérvényesítést az integrációs folyamatokban.Az Európai Unió nem jótékony szamaritánusok gyülekezete. Az EU-nak nem hitehagyott, enerváltnemzetekre van szüksége, hanem hatékonyan működő országokra, amelyek nem segítségértkönyörögnek, hanem a saját értékeikkel gazdagítják az európai közösséget. Ez egyébként nemújdonság, hiszen Magyarország évszázadokon keresztül konstruktív szereplője volt az európaiszellemi, gazdasági struktúrának, kivéve a 40 év bolsevista kitérőt. Az utóbbi évek pszeudoliberáliskormányzása azonban olyan erkölcsi és gazdasági válságba sodorta az országot, ami példátlan azezeréves magyar történelemben. A tatárjárást is beleértve!2; Esélyegyenlőtlenség. Értékközvetítő vagy érdekközvetítő televízió?A magyar jogalkotás negatív csúcsteljesítményeként értékelhető médiatörvény megteremtette amennyiségi forradalom feltételeit, ami viszont soha nem látott mélypontra süllyesztette a szakmaiés tartalmi minőséget. Az új médiatörvény (Mttv.) lényegesen jobb: megfogalmaz üdvözítő célokat,csak éppen nem ad megfelelő garanciákat a megvalósításhoz, azaz nem biztosítja a színvonalas,tárgyilagos, sokszínű tájékoztatáshoz szükséges feltételeket. Nevezetesen nem biztosítja a plurálisrendszer tulajdonosi szerkezetének egyensúlyát, illetőleg a tisztességes piaci versenyhelyzetet. Aközszolgálati médiumok esetében pediglen nem biztosít elegendő anyagi fedezetet azértékközvetítő feladat teljesítéséhez.Ily módon a közszolgálati televíziók, különösen a Magyar Televízió nem képes függetleníteni magát asajátos médiapiaci viszonyoktól, következőleg kénytelen versenyezgetni a piaci szereplőkkel, amihezegyrészt sokkal kevésbé ért, mint a kereskedelmi televíziók, másrészt, ha értene hozzá, akkor ishátrányban lenne, mert nem a versenyzés a feladata, hanem a köz (nemzet) szolgálata. Mivel az 22.
22állami költségvetés nem ad elegendő fedezetet a médiatörvényben meghatározott feladatokvégrehajtásához, a közszolgáltatónak mégiscsak profitorientált felfogás szerint kell versenyeznie,amiben nyilván veszít. Ezáltal gazdasági függőségbe kerül, ami viszont keresztezi a közszolgálatifunkciót mind a tartalmat, mind a minőséget illetően. Végül egyik feladatát sem tudjamegoldani, nem tud megfelelni sem közszolgálati, sem a kereskedelmi szerepkörben.A financiális függőséget még súlyosbítja a médiapiaci elemzésekből ismert tény, miszerint a magyargazdaságnál sokkal nagyobb jövedelemtermelő képességű országokban is legalább öt milliónézőre van szükség egy színvonalas programot produkáló kereskedelmi televízió gazdaságosműködtetéséhez.3; Objektív, szakszerű tájékoztatás? Operettbe illő illúzió. Jogállami garanciák hiánya. A Global Management, a Goldman Sachs transznacionális érőterében szimuláljuk a kommunikációs alapjogok érvényesülését. A Kúria szerint kétszer kettő ötÉrdemes megvizsgálni, hogy ebben a tisztességtelen versenyhelyzetben hogyan érvényesülhet a sokatemlegetett objektivitás követelménye. Röviden: sehogy. Az I. részben elemeztem Platón„barlangvilága” és a tömegkommunikáció által közvetített „virtuális valóság” közötti kapcsolatot.Utaltam a tömegkommunikációs rendszerek minőségi fogyatékosságaira, továbbá arra, hogy az adó ésa vevő közötti információáramlás egyirányú, tehát nem jön létre dialógus, ami eredetileg akommunikáció lényege. Ebből következően a hagyományos tömegkommunikációs rendszerek nema valóságot írják le, és sokkal alkalmasabbak a társadalom manipulálására, mint akommunikációra, az objektív tájékoztatásra. De ne szűkítsük az objektivitás kérdését atömegkommunikáció területére! Az egész fizikai világképünket Einstein relativitáselmélete határozzameg, következőleg az objektivitás követelménye filozófiai kontradikció. Ez különösen igaz aképinformációt közvetítő rendszerekre, amelyet egyáltalán nem a valóságot képezik le, hanem annakcsak egy deriváltját.Les bonae magis ex moribus procreantur (a jó törvények erkölcsi elvekből születnek) - mondja a latin.A televíziózásban az objektivitás, a tárgyilagosság nem jogi, hanem erkölcsi kategória, amittörvénnyel szabályozni aligha lehet. Különösen érvényes ez a magyar bírói gyakorlatban, amelybenaz erkölcs huszadrangú tényező. Következőleg hiába szorgalmazza a jogalkotó az objektivitást,műsorszolgáltatóként a leghatározottabban állítom: az objektivitás követelményeérvényesíthetetlen a definiálatlan törvényekkel szabályozott magyar médiarendszer gyakorlatiműködésében. Lehetne engem valamiféle politikai elfogultsággal vádolni, ami szubjektívvé teszi azértékítéletemet. Gyarló földi emberként természetesen szubjektív vagyok, de én legalábbobjektivitásra törekszem, ami nagy szó a politikai és fiskális függőséggel átszőtt magyar médiában.A saját véleményemet igazolandó, hivatkozom a nemzetközi véleményekre és a hazai szakmaálláspontjára, ami az Uniomedia Communications és a Nézőpont Intézet közvélemény-kutatásáraépül. Ennek keretében 500 újságírót kértek fel a magyarországi tömegkommunikáció értékelésére. Azeredmény lesújtó: az újságírók 80%-a vallotta, hogy a magyar tömegkommunikációt jelentősenbefolyásolja a politika és a korrupció, ami már eleve demokráciaellenes, alkotmánysértő helyzet.Ezt súlyosbítja a szakmai színvonal, amit elégtelenre osztályoztak a megkérdezett újságírók.Ismétlem: az újságírók többsége szerint a szakmai színvonal a nullához konvergál, és mindössze8% százalék adott jó osztályzatot, jelest pedig senki. A kifejezetten alkotmánysértő helyzetértlegtöbben a médiatulajdonosokat okolták.Tévednek a tisztelt kollégák! Határozottam állítom: nem a médiatulajdonosok, nem is a vonatkozójogszabályok és az impotens médiahatóság, hanem a médiát finanszírozó transznacionálishatalmi erőtér, a Global Management, élén a Goldman Sachs határozza meg atömegkommunikáció működésének szakmai és erkölcsi irányelveit. 23.
23Lássuk, miért is van ez így! Minden szerkesztő képvisel valamilyen eszmerendszert, értékrendet,filozófiát, amely beállítottság óhatatlanul tükröződik a saját szubjektív személyiségén, a karakterénkeresztül, feltéve persze, hogy van neki. Ugyanis, ha nincs sodró karaktere, temperamentuma, színesegyénisége, akkor inkább meg se szólaljon, mert a jellegtelen személy nem tud meggyőzőenkommunikálni a közönséggel, az unalmas emberre nem figyel oda senki. A szürke eminenciás nagyonhasznos tagja lehet a társadalomnak: elmehet könyvelőnek, bankárnak, BKV ellenőrnek, csak neálljon a kamera elé, mert akkor a közönség szenved. Amikor Hollywoodban forgattunk, az ottaniproducer elmesélt egy anekdotát, miszerint a híres hazánkfia, George Cukor a következőket írta azirodája ajtajára: „Nem elég, ha magyar vagy, tehetségesnek is kell lenni.”A CNN-nél pedig megtanultam: a televíziózásban nem az a legfontosabb, hogy a szerkesztő mitmond, hanem az, ahogy mondja. Bizonyára hatott rám az amerikai tapasztalat, mert egyszermérgemben azt találtam mondani az úgynevezett „válogatásra” (casting) jelentkező, fölöttébbszemrevaló, ám hajmeresztően tehetségtelen nőszemélynek: nem az a legnagyobb baj, hogy rosszvagy, hanem az, hogy nem vagy semmilyen. (Sírva fakadt szegényke, alig tudtam megvigasztalni).Ennek az ellenkezőjét jómagam éltem át, amikor a tragikusan elhunyt, kiemelkedő tehetségű rendező,Bódy Gábor rábeszélt, hogy szerepeljek az egyik filmjében. Nem vagyok színész - mondtam. Erre aztválaszolta: „Nem baj, de van karaktered.”Ezekkel az esetekkel érzékeltetni akartam, hogy a gyakorlatban képtelenség teljesíteni azobjektivitás törvényi követelményét, hiszen a szerkesztő nem gép, hanem szubjektív emberi lény.A szellemisége, irányultsága kifejeződik abban, amit mond, és ahogy mondja, még akkor is, hanem akarja. Éppen ezért rettenetesen káros a televízióban és a rádióban zabolátlanul terjedőmagyartalan beszéd, hiszen a színvonaltalan, szakszerűtlen közlés éppen a kívánatos hatásellenkezőjét váltja ki. Tételezzük fel az ideális esetet, miszerint a szerkesztő felkészült, és a legjobbtudása szerint objektivitásra törekszik. Törekedni természetesen lehet, de ettől még nem lesz objektívsenki. A magyar tömegkommunikációban már az is óriási bravúr, ha a szerkesztő egyáltalántörekszik a tárgyilagosságra. Ugyanis, ha ez a dicséretes igyekezete ütközik a munkaadójafelfogásával, akkor a delikvens elég gyors ütemben meg fog ismerkedni az utcára kerültigazmondók széles táborával. Emlékezetem szerint én még nem rúgtam ki senkit, mert nem azelgondolásom szerint szerkesztett egy műsort. Nem cenzúráztam senki munkáját. Ám való igaz, amunkavállalók nem rebellisek, azaz nemigen szokás a televízió profitorientált érdekeivelellentétes szemlélethez ragaszkodni.De most még csak a szerkesztőnél tartunk az objektivitás dolgában. Ehhez társul még sok más is,például az adott eseményről közölt információ képi világa, operatőri stílusa, ami elméleti értelembensem lehet objektív, hiszen a stílus az adott kollégára jellemző, szubjektív tényező.A jogalkotó könnyedén előírhatja, hogy mostantól legyen mindenki objektív, még a televízióépületének a portása és a kazánfűtője is. Csakhogy ezzel az előírással van egy ki bökkenő. Noha azeurópai alkotmányossági kritériumokkal hellyel-közzel harmonizáló magyar jogrendszer szerint azerkölcs nem jogi kategória, az emberi civilizációk mértékadó személyiségei az ókortól kezdődően, deaz úgynevezett modern korban is rámutattak arra, hogy a demokrácia hatékony működésénekfeltétele bizonyos szintű erkölcsi minőség. Amint a bevezetőben utaltam rá: demokráciát csakdemokratákkal lehet építeni.Magyarország azonban az európai társadalmak általános erkölcsi válságában is az előkelő mélypontotfoglalja el. Nálunk piedesztálra emelkedett a tisztességtelen magatartás, mint a közérdek föléemelt parciális érdekérvényesítés leghatékonyabb eszköze. Ráadásul a közhatalmat gyakorlókorifeusok kifejezetten mintát szolgáltatnak erkölcstelenségből. Mivel a magyar demokráciát nemmorális magaslaton álló angyalok építik, sőt még csak nem is demokraták, az objektivitásjobbára csak a jogalkotó vágyaiban manifesztálódik. Recommended

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Kúria


text:
Villamosenergia szektor - tiltott állami támogatás ügyében döntött az Európai Unió Bírósága | KOZJAVAK.HU Az MTA-DE Közszolgáltatási Kutatócsoport blogja
Címlap » Villamosenergia szektor - tiltott állami támogatás ügyében döntött az Európai Unió Bírósága
Október 1-jén a C-357/14 P. sz. ügyben meghozott döntésével az Európai Unió Bírósága (továbbiakban: Bíróság) véglegesen lezárta a tiltott állami támogatás okán, még 2004 tavaszán indult eljárást, melyet a Bizottság kezdeményezett „valamely közvállalkozás és egyes villamosenergia‑termelők között megkötött villamosenergia‑vásárlási megállapodások” címén, melyek hatása a Bizottság álláspontja szerint összeegyeztethetetlen volt az EU jogrendjével.
A kilencvenes évek közepén a magyar energiaágazat legsürgetőbb célkitűzései: a lehető legalacsonyabb költségek mellett biztosítani az energiaellátás biztonságát, korszerűsíteni az infrastruktúrát, különös figyelemmel a mindenkori környezetvédelmi szabványokra, valamint elvégezni az áramszolgáltatási ágazat szükséges szerkezeti átalakítását. Mivel azonban főként régi szovjet erőművek voltak, ezeket a célkitűzéseket külföldi befektetők támogatása nélkül láthatóan nem lehetett elérni. Ezért a külföldi befektetők számára hosszú távú villamosenergia‑vásárlási megállapodásokat (továbbiakban: HTM) ajánlottak fel, ha azok vállalták, hogy befektetnek magyarországi erőművek építésébe és modernizálásába, a villamos energiát pedig az MVM vásárolta meg.
Az MVM és az egyes erőművek között létrejött HTM-ek kiegyensúlyozott termelési portfóliót hoztak létre, amely lehetővé teszi az MVM számára, hogy eleget tegyen az energiaellátás biztonságára vonatkozó kötelezettségének. A HTM-ek biztosítják az MVM számára, hogy eleget tegyen mind a zsinórterhelési igénynek (széntüzelésű erőművekkel és atomerőművel), mind pedig a csúcsterhelési igénynek (gáztüzelésű erőművekkel).
[Meg kell jegyezni, hogy a HTM‑ek megkötésekor a magyar villamosenergia‑piac liberalizációja még nem ment végbe és e piac egyetlen vásárló, az MVM köré szerveződött. A villamosenergia‑termelők ugyanis a villamos energiát közvetlenül csak az MVM‑nek adhatták el, illetve egyedül az MVM volt jogosult villamos energiával ellátni a területi áramszolgáltatókat. Ez a rendszer 1991. december 31. és 2002. december 31. között volt hatályban.]
A HTM‑ek értelmében a villamosenergia‑termelők kötelesek voltak a termelő egységek megfelelő karbantartására és üzemeltetésére. A HTM‑ek az MVM részére az erőművek termelői kapacitásának (MW) egészét, vagy túlnyomó részét lekötötték. A kapacitás lekötése független volt az erőmű tényleges kihasználtságától. A lekötött kapacitáson felül az MVM minden HTM keretében működő erőműtől köteles volt egy meghatározott minimális mennyiségű villamos energiát (MWh) vásárolni (garantált átvétel).
Jelen esetben a MVM és a Dunamenti Erőmű HTM szerződései lettek kifogásoltak, amikor hazánk EU-s csatlakozását követően, a Bizottság átfogó vizsgálata során 2009/609/EK bizottsági határozatában megállapította, hogy a fent bemutatott megoldás beleütközik az EK. szerződés 87. cikk (1) bekezdésébe [ma lásd: EUMSz. 107. cikk], s tiltott állami támogatásnak minősülnek, annak okán, hogy „HTM-ek által biztosított magas árak, a HTM-ek keretében működő villamosenergia-termelőknek gazdaságilag előnyösebb helyzetet biztosítanak a HTM-ekben részt nem vevő villamosenergia-termelőkhöz képest, ideértve az esetleges új piaci szereplőket, valamint azokhoz az összehasonlítható ágazatokban működő társaságokhoz képest, amelyekben ilyen hosszú távú megállapodásokat nem is kínáltak a piaci szereplőknek. A Bizottság ezért előzetesen úgy találta, hogy az intézkedés szelektív előnyt jelent az említett villamosenergia-termelők számára.” Az összeegyeztethetetlenség kimondása mellett kötelezte az érintett vállalkozást az előny állam részére való visszatérítésére, az azóta esedékessé vált kamataival egyetemben.
A Bizottság határozatának megsemmisítése iránt a Dunamenti erőmű fordult Törvényszékhez. Keresetében négy jogalapot tüntetett fel, melyek között a Bizottság anyagi és eljárási szabálysértéseire is hivatkozott,annak eljárása és határozata tekintetében.
Ítéletében [T‑179/09, EU:T:2014:236] mind a négy hivatkozott jogalapot elutasította, mely döntés ellen az érintett Electrabel és a Dunamenti erőmű nyújtott be fellebbezést öt jogalapra hivatkozással, mely folytán került a Bíróság elé az ügy.
A Főtanácsnoki indítvánnyal ellentétben - mely a Dunamenti Erőművet érintő részben megsemmisítette volna a Bizottsági határozatot, illetve hatályon kívül helyezte volna a Törvényszék ítéletét - a Bíróság a fellebbezést elutasította. Az eltérés oka, hogy még a Főtanácsnoki indítvány elfogadta a fellebbezés harmadik jogalapját, mely szerint jelen esetben az állam, úgy járt el, mint piacgazdasági magánbefektető, így az jellegéből adódóan nem lehet állami támogatás. A Bíróság viszont úgy értelmezte a kérdést, hogy ha magánbefektetőként is járt el, az nem bizonyítja, hogy nem biztosított előnyt a Dunamenti Erőműnek. A Bíróság álláspontja szerint „a Bizottság feladata az olyan átfogó mérlegelés lefolytatása, amely az érintett tagállam által szolgáltatott adatokon kívül figyelembe veszi az adott ügyben releváns minden egyéb olyan adatot, amely lehetővé teszi számára annak eldöntését, hogy a szóban forgó intézkedés az említett tagállam részvényesi vagy közhatalmi minőségéből ered. E szempontból különösen az intézkedés természete és tárgya, a hátterét képező összefüggések, valamint az elérni kívánt cél és az említett intézkedésre vonatkozó szabályok lehetnek relevánsak.” Továbbá pedig kiemelte, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat ugyanis, hogy a magánbefektető kritériumának alkalmazása érdekében azt kell megvizsgálni, hogy ugyanazt az előnyt, mint amelyet állami források felhasználásával bocsátottak a kedvezményezett vállalkozás rendelkezésére, egy rendes piaci feltételek mellett működő magánbefektető is nyújtotta volna‑e.
Mivel ezen érvek közüla Bíróság egyet sem talált megalapozottnak a fellebbezést elutasította, mely értelmében a Bizottsági határozat marad érvényben, így a fent ismertetett HTM, - tiltott állami támogatásnak minősülvén - nem összeegyeztethető az Unió jogrendjével.
Bizottság határozata:
http://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/PDF/?uri=OJ:L:2009:225:FULL&from=HU
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=73062&pageIndex=0&doclang=HU&mode=lst&dir=&occ=first&part=1&cid=203804
Törvényszék döntése:
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=161999&pageIndex=0&doclang=HU&mode=lst&dir=&occ=first&part=1&cid=203804
Főtanácsnoki indítvány:
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=165434&pageIndex=0&doclang=HU&mode=lst&dir=&occ=first&part=1&cid=198794
Bíróság döntése:
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=168947&pageIndex=0&doclang=HU&mode=lst&dir=&occ=first&part=1&cid=204257

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság