text:
A STRASBOURGI BÍRÓSÁG ESETJOGÁNAK HATÁSA A SZLOVÉN ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG ITÉLKEZÉSÉRE - PDF
Download "A STRASBOURGI BÍRÓSÁG ESETJOGÁNAK HATÁSA A SZLOVÉN ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG ITÉLKEZÉSÉRE"
Károly Kornél Gál
1 Arne Mavcsics A STRASBOURGI BÍRÓSÁG ESETJOGÁNAK HATÁSA A SZLOVÉN ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG ITÉLKEZÉSÉRE Az Európa Tanács alapító okirata május 14-én lépett hatályba Szlovéniában. Az egyezmény ratifikálására május 31-én került sor. Az egyezmény ratifikálásáról szóló törvény (beleértve a 25. és 46. cikkeket, valamint az 1., 4., 6., 7., 9., 11. kiegészítô jegyzôkönyveket) június 13-án jelent meg a hivatalos közlönyben, majd két nappal késôbb, 15-én lépett hatályba június 28-án a megfelelô dokumentumoknak az Európa Tanács fôtitkáránál való letétbe helyezésével Szlovénia formálisan is ratifikálta az egyezményt. Szlovénia az egyezmény rendelkezéseivel kapcsolatban fenntartást nem tett. Szlovénia határozatlan idôre nézve elismerte mind a Bizottság, mind a Bíróság joghatóságát az egyezmény 25. és 46. cikkére vonatkozóan azzal a kikötéssel, hogy ez alapján csak olyan jogsérelmek bírálhatók el, amelyek az egyezmény és annak jegyzôkönyvei hatályba lépése után történtek. SZLOVÉNIA JOGRENDSZERE ÉS A NEMZETKÖZI JOG Az 1991-es alkotmány értelmében a törvényeknek és egyéb rendelkezéseknek összhangban kell állniuk a nemzetközi jog általánosan elismert szabályaival, valamint a Szlovénia által megkötött nemzetközi szerzôdésekkel. A ratifikált és kihirdetett nemzetközi szerzôdéseket közvetlenül kell alkalmazni. 1 Az Alkotmánybíróság határoz a törvények és egyéb rendelkezéseknek a nemzetközi szerzôdések, valamint a nemzetközi jog általánosan elismert szabályai közötti összhangjáról. 2 Az 1991-es alkotmány az egyezmény és a hazai jog viszonylatában a monista szemléletnek adott elsôbbséget. Az egyezményt közvetlenül kell alkalmazni, továbbá minden törvénynek és egyéb rendelkezésnek összhangban kell állni az egyezmény szövegével. 3 Az Alkotmánybíróság az ennek meg nem felelô szabályokat részben vagy egészben hatályon kívül helyezi. Szlovénia tehát azon országok közé tartozik, ahol az egyezmény a hazai joggal szemben elsôbbséget élvez, az alkotmány és az egyezmény viszonylatában ez a kiváltság azonban az alkotmányt illeti meg. STRASBOURGI ESETJOG AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG GYAKORLATÁBAN 1. Az Alkotmánybíróság szerint egy jogállamban az éhségsztrájk jogilag nem alapos ok arra, hogy a jogszerû úton született hatósági döntés megváltoztatására sor kerüljön. Amennyiben az éhségsztrájk a fogva tartott egészségének akár fizikai vagy lelkiállapotának romlását idézi elô, esetleg az életét veszélyezteti, ezen új körülményt az összes többi releváns tényezôvel egyetemben feltétlenül figyelembe kell venni az újabb bûncselekmény elkövetésének megakadályozása miatt szükséges fogva tartás elrendelése során. Továbbá, az arányosság elvét szem elôtt tartva annak eldöntése is lényeges, hogy a közbiztonságra háruló veszély nagyobb jelentôséggel bír-e, mint a fogva tartott jogainak megsértése, amely nemcsak a személyes szabadsághoz való jogot, hanem esetleg az élethez való jogát is érintené. 2. Az egyezmény 5. cikkely (1) bekezdés c) pontja alapján szabadságától megfosztott minden személyt megillet az a jog, hogy ügye ésszerû határidôn belül tárgyalásra kerüljön. Az említett rendelkezés értelmében, az egyezményben felsorolt egyéb okok mellett, akkor kerülhet sor a szabadság megfosztására, ha arra a bûncselekmény ismételt elkövetésének megakadályozása végett van szükség. A jog megsértésére vonatkozóan a rendelkezés két szankciót helyez kilátásba: a szabadságától megfosztott személyt az ésszerû határidô letelte után szabadon kell bocsátani, illetve amennyiben erre nem kerül sor, az egyezmény alapján az ôrizetbe vett személynek joga van kártalanításra. Az Európai Bíróság gyakorlata 4 szerint az 5. cikkely (1) bekezdés c) pontja alapján szabadságától megfosztott személyt az ítélet meghozatala napján szabadon kell bocsátani. A bíróság szerint, ha egy jogszerû ítélet kimondja, hogy bûncselekmény elkövetése megtörtént, a FUNDAMENTUM / SZÁM tanulmány / 21
2 vádlottat a bíróság bûnösnek mondja ki, továbbá büntetést szab ki rá, az elítélt ôrizetben tartása ebben az esetben az ítélet szükségszerû feltétele. A vádlott felmentésének esetében az ítélet szükségszerû következménye pedig a felmentett szabadon bocsátása. Az Alkotmánybíróság szerint az egyezmény 5. cikk (3) bekezdésének ilyenfajta értelmezése a jog szándékát tükrözi. 3. Az alkotmány 26. -a szerinti fellebbezéshez való jog a bíróságnak a fellebbezés eldöntésével kapcsolatos kötelezettségére vonatkozik: amennyiben az a formai feltételeknek megfelel, a fellebbezés érdemi vizsgálatára, illetve reflektálás a fellebbezés azon állításaira, amelyek megalapozottság estén a vitatott ítélet módosítására és/vagy hatályon kívül helyezésére adhat okot. A fellebbviteli bíróság határozatának jól megindokoltnak kell lennie ahhoz, hogy a fellebbezés indokait elfogadhassa. Ennek megfelelôen a büntetôeljárási törvény a értelmében megfelelô okok esetén a másodfokú bíróságnak kötelessége a fellebbezés állításainak értékelése és a törvénysértés megállapítása. Az egyezmény 6. cikkének tartalma alapján egyértelmû, hogy minden döntésnek indokoltnak kell lennie. Az európai emberi jogi bíróság esetjoga alapján is a tisztességes eljárás egyik alapkövetelménye a jól megindokolt határozat. A bíróság határozatában egyértelmûen kifejezésre kell jutnia mindazon indokoknak, amelyekre döntését alapítja. Az esetjogból az is következik, hogy a tisztességes eljárás követelményének nem felel meg az a bírósági gyakorlat, amikor a bíróság figyelmen kívül hagyja valamelyik fél állításait, amelyek, ha jól kerülnek kifejtésre, lényegesen befolyásolhatják az eljárás kimenetelét. Az Alkotmánybíróság a konkrét esetben a vitatott határozat vizsgálata után kimondta, hogy nem bizonyított az alkotmány 25. -ának és az egyezmény 6. cikkének megsértése a fellebbezéshez való joggal kapcsolatban. 4. Az alkotmány 23.(1) bekezdése tekintet nélkül arra, hogy az érintett személy ôrizetbe vételére sor került biztosítja az ésszerû idôhatáron belüli tárgyalás tartásához való jogot. Fontos azonban figyelembe venni azt, hogy az ôrizetbe vétel az alkotmány 19. -ában garantált, az emberi szabadsághoz való alkotmányos jogot érinti. Ezért az ésszerû határidô kritériuma, amely alapján a bíróság döntést hoz, nem lehet megegyezô abban a két különbözô esetben, amikor a büntetôeljárás alá vont személy ôrizetben van, és akkor, amikor a terhelt szabadon védekezik. Az ésszerû határidô kritériumának szigorúbbnak kell lennie a fogva tartás esetén, hiszen az a jogerôs ítélet meghozatalát megelôzôen a személy szabadságának sérelmével jár, és az ártatlanság vélelme az alkotmány 27. -ának megfelelôen ebben az idôszakban még fennáll. Ezért az állami hatóságoknak ilyen esetekben gyorsan, és különleges figyelemmel kell eljárniuk, amelyet a törvényalkotó is határozottan megkövetel tôlük. A büntetôeljárásról szóló törvény a szerint a fogva tartásnak a szükséges legrövidebb ideig szabad csak tartani. Ugyanezen rendelkezés felsorolja a vádlott fogva tartása esetére a büntetôeljárásban részt vevô állami szervek, illetve az ingyenes jogsegélyt nyújtó hatóságok kötelezettségeit arra vonatkozóan, hogy az ügy minél gyorsabban kerüljön elbírálásra. Amennyiben az illetékes hatóságok nem az elôzôek szerint járnak el, és eljárási cselekményük, illetve azok elmulasztása semmilyen releváns indokkal, körülménnyel nem igazolható, illetve ha arra nem a vádlott magatartása miatt került sor, a bíróság nem járulhat hozzá a személyes szabadság ilyen fokú megsértéséhez. Az alkotmány 23. (1) bekezdésének ezen értelmezését támogatja az egyezmény 5. cikk (3) bekezdése, amely kimondja, hogy a fogva tartott ügyében ésszerû idôhatáron belül tárgyalást kell tartani, vagy a tárgyalásig szabadlábra kell helyezni. A valós veszély vonatkozásában amely alapján a bíróság az ôrizetbe vételt elrendeli a teljes bizonyosság helyett, elegendô csupán a valószínûség bizonyos fokát bizonyítani. Ezért fontos igazán az, hogy a bíróságok a jogerôs ítélet meghozatala elôtt a lehetô legrövidebb idôre korlátozzák a fogva tartás idôtartamát. Amennyiben az állami szervek ezt nem tudják biztosítani, lehetôséget kell adni a vádlott számára, hogy szabadlábon védekezhessen. Ez természetesen nem jelenti azt, hogy ezekben az esetekben az igazságszolgáltatási szervek elôre eldönthetik, hogy vagy gyors eljárást folytatnak le, vagy a vádlottat szabadlábra helyezik. A közérdek, valamint a közrend megôrzése megkívánja a bíróságoktól, hogy büntetôeljárást folytassanak le bûncselekmény elkövetése esetén, valamint azt, hogy a bûncselekmények elkövetôit megbüntessék. Ugyanezen büntetôeljárás során azonban az államnak tiszteletben kell tartania a vádlottnak az alkotmányban garantált emberi és alapvetô szabadságjogait. Ennek megfelelôen a bíróság az ôrizetbe vételt követô meghatározott idô eltelte után nemcsak azt köteles megvizsgálni, hogy a személyes szabadság megsértésének feltétlenül szükséges indokai még fennállnak-e, hanem azt is, hogy a fogva tartás idôtartama belül van-e még az ésszerû határidô követelményén. A fogva tartás, valamint a büntetôeljárás ésszerû idôn belüli krité- 22 / tanulmány SZÁM / FUNDAMENTUM
3 riumát mindig az adott eset körülményeinek figyelembevételével kell meghatározni. Az alkotmány ának megfelelôen a bírák mûködésük és feladatuk ellátása során függetlenek, kizárólag a törvényeknek és az alkotmánynak vannak alárendelve. Ha valamely törvénnyel kapcsolatban alkotmányellenességet észlelnek, az Alkotmány ának megfelelôen az eljárást felfüggesztik és az ügyet az Alkotmánybíróság elé terjesztik. A bírák az alkotmányban garantált alapvetô szabadságjogokat közvetlenül alkalmazhatják. Következésképpen, az elsôfokú bíróságnak az indítványozó által megtámadott határozat meghozatala során kizárólag a fogva tartás idôtartamát kellett volna szem elôtt tartania, amikor az eljárásba való beavatkozás megengedhetôségének kérdésérôl döntött. A bíróságnak azt kellett volna megvizsgálnia, hogy az eset összes körülményét mérlegelve a fogva tartás két év után is fenntartható-e vagy sem. Amennyiben erre sor kerül, a bíróság megállapíthatta volna, hogy a büntetôeljárásról szóló törvény a, valamint a fogva tartott személyes szabadsághoz való alkotmányos jogának összeütközése esetén az utóbbinak van elsôbbsége. Ennek megfelelôen, a bíróságnak az alkotmány 23. -át alkalmazva valamint az egyezmény 5. cikk (3) bekezdés kritériumait figyelembe véve a fogva tartottat szabadon kellett volna bocsátania. A kerületi bíróság azonban a fogva tartást meghosszabbította. A Legfelsôbb Bíróság a fellebbviteli eljárás során az indítványozó érveit figyelmen kívül hagyva a jogsértést nem korrigálta. 5. Az Alkotmánybíróság kimondta, hogy az alkotmány 23. -ával összhangban a szabálysértési bírákat az igazságszolgáltatás részének kell tekinteni, és jogállásuk megállapítása során sem a végrehajtó, sem az államigazgatási hatalmi ághoz nem sorolhatók. Az idézett határozat ugyancsak kimondja, hogy a szabálysértési bírák részei az igazságszolgáltató hatalomnak, a hatalmi ágak szétválasztásának elve alapján. Az Alkotmánybíróság nemcsak az alkotmányos rendelkezéseket vette figyelembe, hanem az egyezményt és az európai emberi jogi bíróságnak a 6. és a 7. cikkben megfogalmazott garanciális szabályokkal kapcsolatban kialakult esetjogát is. Az emberi jogi bíróság néhány döntése alapján 5 a szabálysértési bírák többek között nyilvánvalóan olyan büntetôjogi eseteket is elbírálnak, amelyek az egyezmény értelmében a büntetôügyek közé tartoznak. Az ilyen esetekben azonban az egyezmény 6. cikke 1. bekezdése szerint csak bíróság hozhat döntést. Az Alkotmánybíróság határozata alapján a szabálysértési bírák a törvényi hatáskörük szerint bírósági jogállással bírnak. Az Alkotmánybíróság effajta határozatai azonban nem jelentik azt, hogy az alkotmány 23. -a, illetve az egyezmény 6. cikk 1. bekezdése értelmében a törvényhozás nem szabályozhatja máshogy a szabálysértési jogot vagy a hatalmi ágakat, vagy nem alkothatna a szabálysértési eljárásokat folytató hatóságok szervezetérôl új törvényt. E szabályozásnak azonban biztosítania kell azt, hogy a szabálysértésekrôl a bíróságokkal azonos pozíciójú hatóságok döntsenek, hiszen ezek az egyezmény 6. cikke alapján a bûncselekmények körébe tartoznak. 6. A legfôbb ügyész kifogásolta a spekuláció és a gazdasági károkozás tilalmáról szóló volt jugoszláv törvényt, valamint Szlovéniának az illegális kereskedelem és a spekuláció és gazdasági károkozás tilalmáról szóló törvényeit. A legfôbb ügyész szerint egyik törvény sincsen összhangban az ország korábbi és a jelenlegi alkotmányos rendelkezéseivel, valamint a büntetôjog általános alapelveivel. A két törvény véleménye szerint sem mint korábbi, sem mint jelenlegi jogforrás nem alkalmazható Szlovéniában. A bíróságok a két törvényt még alkalmazták olyan büntetôügyekben, amelyekben a jogerôs döntésre a háború utáni idôben került sor, valamint rendkívüli jogorvoslat alapján folytatták ítélkezésüket az akkor született ítéletek és eljárások jogszerûségére vonatkozóan. Az Alkotmánybíróság határozatában megállapította, hogy a két törvény egyes rendelkezései már azok megalkotása és alkalmazása idejében is ellentétesek voltak a büntetôjog legalapvetôbb elveivel, mivel nem biztosítottak a vitatott törvény alapján vád alá helyezett személy számára megfelelô védelmet. A folyamatban lévô, valamint a jövôbeni bírósági eljárások során nem lehet alkalmazni a két törvény azon rendlelkezéseit, amelyek ellentétben álltak az alkotmány 28. (1) bekezdésével, 23. (1) bekezdésével, 25. és 27. -aival, és az egyezmény 6. és 7. cikkével. Mindezt az alkotmány ára figyelemmel kell értelmezni, amely kimondja, hogy a bíróságok az alkotmánnyal és a törvényekkel összhangban ítélkeznek; valamint az alkotmány 8. -ára tekintettel, amely szerint a ratifikált és a kihirdetett nemzetközi szerzôdéseket közvetlenül kell alkalmazni. 7. Az indítványozó szerint a privatizációról szóló szlovén törvény, valamint az államosításról szóló volt jugoszláv törvény nem áll összhangban az egyezmény 14. cikkével, valamint az 1. jegyzôkönyv 1. bekezdésé- FUNDAMENTUM / SZÁM tanulmány / 23
4 vel. A tulajdon tiszteletben tartásának nemcsak a tulajdon hatékony védelmét és a tulajdonhoz való jog gyakorlását kell jelenteni, hanem annak ellenkezôjét, azaz az egyezmény 14. cikkelyébe ütközô, nem megfelelô módon való kisajátítással szembeni védelmet is. A törvény vitatott rendelkezése megsértette ezen jogokat azáltal, hogy a nemzetiséghez való tartozás alapján különbséget tett az emberek között. Az indítványozók véleménye szerint az igazságosság a tulajdon visszajuttatását is megkívánja. A privatizációról szóló törvény 9. (1) bekezdése az alábbiakat tartalmazza: Ezen törvény ai alapján azon természetes személyek tekinthetôk jogszerû igénylôknek, akik az államosítás idején jugoszláv állampolgárok voltak és akiknek ezen állampolgárságukat április 9-e után a jog vagy nemzetközi szerzôdés elismerte. A privatizációról szóló törvény megalkotása elôtti kodifikációs anyagokból a törvényalkotó azon szándéka derül ki, hogy a törvény a lehetôségek között a háborút követô azon igazságtalanságokat kívánja orvosolni, amelyeket az állam a társadalom forradalmi átalakítása és az akkori rezsim ellenségeivel szembeni harc neve alatt a tulajdonosi viszonyokba való beavatkozásával okozott. A törvényhozó abból a feltevésbôl indult ki, hogy a tulajdonnak minden olyan jogszabályra vagy állami intézkedésre alapított kisajátítása, amely a jugoszláv állampolgárok tulajdonosi jogaiba avatkozott bele amennyiben ennek kompenzálására nem került sor, igazságtalannak tekintendô. Magántulajdonba adással azon társadalmi tulajdon privatizálását is tervezték, amelyek a magántulajdon igazságtalan államosításából keletkeztek, méghozzá úgy, hogy a tulajdon az eredeti tulajdonoshoz, vagy annak örököseihez mint a társadalmi tulajdon privatizálásának elsôdleges jogosultjaihoz jutott vissza. A privatizációs törvény nem helyezte hatályon kívül azokat a szabályokat és egyéni döntéseket, amelyek alapján végrehajtották az államosítást a háború utáni idôszakban. Ezek a rendelkezések tulajdonosi jogokat sértettek abban az idôben, amikor a vagyontárgyak államosítására sor került. Ebbôl a szempontból a tulajdon korlátozásának alkotmányjogi megengedhetôsége nem is merül fel, és így a törvény vitatott rendelkezései nem állnak ellentétben az alkotmány 33. -ával, illetve az 1. kiegészítô jegyzôkönyv 1. cikkével sem. Hasonlóképpen nem ellentétesek az alkotmány ával sem, amely a visszamenô hatály tilalmát fogalmazza meg. Az Alkotmánybíróság ezért nem rendelkezhet azon szabályok alkotmányosságát illetôen, amelyek a privatizációs törvény 3. -a alapján a magántulajdonba adás alapját képezik, hatályban azonban már nincsenek és alkalmazásukra sem kerül sor. A bíróság így csak a privatizációs törvény rendelkezéseit vizsgálhatja alkotmányossági szempontból. 8. Az indítványozó hivatkozva az alkotmány aira, valamint az egyezmény 8. cikkére a szlovén büntetôeljárási törvény ainak alkotmányosságát vitatta. Állítása szerint a lakások lehallgatása alkotmányba ütközik, ugyanis a lehallgatott személy akaratlanul bûncselekmény gyanújába keverheti önmagát. Az alkotmány ugyanis garantálja a gyanúsított számára a védelemhez és az ahhoz való jogot, hogy önmagát gyanúba ne keverje. Mivel az érintett személy nem tud a lehallgatásról, a fellebbezéshez való jogtól így elesik, az indítványozó véleménye szerint ezzel az alkotmány 25. -ában garantált jogorvoslathoz való joga is megsérül. A büntetôeljárási törvény vitatott rendelkezésére vonatkozóan a törvényhozás éppen azzal érvelt, hogy az az alkotmány 15. (3) bekezdésével és 37. (2) bekezdésével összhangban áll, valamint az egyezmény 8. cikkelyének (2) bekezdésében felsorolt feltételeknek is megfelel. Az indítványozó nem jelölte meg pontosan, hogy az általa vitatott rendelkezés milyen mértékben avatkozik a személyes adatok védelméhez való jogba, ahogyan nem sorakoztatott fel érveket az egyezmény 8. cikkelyével való összeférhetetlenség mellett sem. Mivel egyértelmû konfliktus nem volt megállapítható, az Alkotmánybíróság nem vizsgálta a vitatott rendelkezés és az egyezmény idézett passzusa közötti összeférhetetlenséget. 9. Az Alkotmánybíróság döntése szerint a szakszervezetek képviseletérôl szóló törvény nem ellentétes az alkotmánnyal, valamint a Szlovénia által ratifikált nemzetközi egyezményekkel. Mindemellett az Alkotmánybíróság kiemelte, hogy az európai emberi jogi bíróság az egyezmény 11. cikkelye, a gyülekezés és egyesülés szabadságához való jog kapcsán hozott döntésein 6 keresztül az egyezményt úgy értelmezi, hogy az a szakszervezetek, illetve azok tagjai számára nem garantál különleges bánásmódot az állam részérôl. Ilyen például a szakszervezeteknek az állammal való konzultálási joga, amikor az állam munkáltatói minôségében kollektív szerzôdést köt egy szakszervezettel. Az Alkotmánybíróság a kollektív szerzôdés önkéntes természetét hangsúlyozta, amely kifejezetten eredeztethetô az Európai szociális karta 6. cikkelyébôl, valamint az ILO 7 egyezmény 4. cikkelyébôl. A bíróság úgy vélte, hogy sem az a 24 / tanulmány SZÁM / FUNDAMENTUM
5 tény, hogy az állam elutasította a szakszervezettel való kollektív szerzôdés megkötését, sem a szakszervezetek számának csökkentésére irányuló általános politikája nem áll ellentétben a gyülekezés és az egyesülés szabadságához való joggal. Az egyezmény 11. cikkelye ugyanis diszkrecionális jogot biztosít az állam számára a tárgyalás, valamint a kollektív szerzôdés megkötése tárgyában. 10. Az Alkotmánybíróság határozatában megállapította, hogy a jogalkotó a büntetésvégrehajtási törvény ának megalkotásával az arányosság elvének megfelelôen korlátozta a kártérítés megfizetéséhez, valamint a kisajátított tulajdonért járó kártérítéshez való jogot, továbbá alaptalannak minôsítette az alkotmány több rendelkezésének, illetve a nemzetközi egyezmények megsértésére hivatkozó kérelmet. A Polgári és politikai jogok egyezségokmánya 14. cikkelyének 6. paragrafusa kizárólag azt követeli meg a tagállamoktól, hogy azt a személyt, aki téves döntés eredményeképpen büntetést állt ki, a törvénynek megfelelôen kártalanítani kell. Az európai emberi jogi egyezmény 7. kiegészítô jegyzôkönyve hasonlóan rendelkezik, amikor kimondja, hogy azt a személyt, aki téves ítélet folytán büntetést szenvedett el, kártalanítani kell az adott államban érvényes törvényeknek vagy joggyakorlatnak megfelelôen. Ezenkívül az Európa Tanács számú határozata amely a volt kommunista rendszerek által okozott negatív következmények kiküszöbölésére nyújt iránymutatást szintén csak egy ajánlást fogalmaz meg, hogy a totalitárius rendszer áldozatai számára nyújtandó vagyoni kártérítés nem lehet lényegesen alacsonyabb azon kártérítési összegnél, mint amelyre a hibás döntés következtében elítélt személy a hatályos törvénynek megfelelôen jogosult. Abban az esetben, amikor a teljes kártérítés nyújtása lehetetlen, tisztességes anyagi kártérítést kell biztosítani az áldozat számára. 11. Az alkotmány 29. -ában felsorolt jogi garanciáknak az a célja, hogy a büntetôeljárásban a független bíróság elôtti tisztességes tárgyaláshoz való jogot biztosítsák. Ennek megfelelôen az alkotmány 29. -át, a tisztességes tárgyaláshoz való jogot szabályozó 22. és 23. -val összhangban kell értelmezni. Ilyen értelmezést kíván meg az egyezmény 6. cikke, valamint a Polgári és politikai jogok nemzetközi egyezségokmányának 14. cikke, amelyek a védelemhez való jogot a terhelt egyik legalapvetôbb jogaként határozzák meg a büntetôeljárásban. Az egyezmény 6. cikk (3) bekezdés c) pontja szerint minden bûncselekménnyel gyanúsított személynek joga van arra, hogy személyesen vagy az általa választott ügyvéd segítségével védekezhessék, és ha nem állnak rendelkezésére eszközök védô díjazására, amennyiben az igazságszolgáltatás érdekei ezt követelik meg, hivatalból és ingyenesen rendeljenek ki számára ügyvédet. 12. Az ítélet szerint a szlovén jogrendszerben létezô közvetítô bizottság [arbitration commission] nem bírói és nem is közigazgatási testület. A bizottság eljárását és annak során hozott döntéseit a rendes bírói eljárást megelôzô eljárásnak kell tekinteni. Az európai emberi jogi bíróság néhány döntésében megjelölt olyan egyéb, nem bírói testületet, amelyek megfelelnek a független és pártatlan bíróság követelményeinek. Ilyen például a katonai- és a börtönhatóságok, szakképzett választottbírák, föld átruházására vonatkozó, szerzôdéseket jóváhagyó hatóságok, az államosítás miatt elszenvedett károk ügyében eljáró választottbírák stb. A Bíróság ugyanakkor kiemelte, hogy ezen bíróságok tagjainak kinevezése során is be kell tartani a függetlenség és a pártatlanság követelményét, hatásés feladatkörüket pedig törvénynek kell szabályozni. A vitatott törvény által létrehozott bizottság nem felel meg néhány, az imént említett feltételeknek. KÖVETKEZTETÉSEK Nem kétséges, hogy Szlovénia teljes mértékben végrehajtja az egyezmény megalkotóinak a szabadsággal és jogállamisággal kapcsolatos elképzeléseit és hagyományait. Az is igaz, hogy Szlovéniában mintegy fél évszázadnyi hátralék után újra bevezetésre került, illetve azóta is fejlôdik az emberi jogi kultúra. Függetlenül attól, hogy az egyezmény a szlovén belsô jogban milyen jogállással bír, egyértelmû, hogy a szlovén Alkotmánybíróság és az egész igazságszolgáltatási rendszer feladata az, hogy biztosítsa döntéseinek összhangját az egyezménnyel. Az egyezmény rendelkezései módosítják és továbbfejlesztik az alkotmányos rendelkezéseket. Ennek során Szlovéniában kialakult az alapvetô jogok értelmezésének széleskörû rendszere. Sôt, az európai emberi jogi bíróság esetjogát közvetlenül alkalmazzák a szlovén bíróságok, illetve az Alkotmánybíróság eljárásuk során. Ezért a szlovén nemzeti bíróságok és az emberi jogi bíróság joggyakorlata számos területen azonos. Fontos eredmény, hogy az egyezmény alkalmazása állandóvá vált, az alkotmányjogi panasz jelentôsége pedig egyre nô et megelôzôen az emberi jogok védelme területén a szlovén alkotmánybírósági gyakorlatra az FUNDAMENTUM / SZÁM tanulmány / 25
6 volt jellemzô, hogy kerülte a jogelvek alkalmazását, még azokét is, amelyeket az alkotmány kifejezetten tartalmazott. A külföldi gyakorlattal közös volt azonban az, hogy az egyenlôség elve dominált a többi ritkán használt jogelvhez képest. A határozatok következetesen megmaradtak a jogi, formalista érvelés keretei között, és más értékekre hivatkozni nem volt lehetôség. Az Alkotmánybíróság visszafogott gyakorlatot folytatott, és általában vélelmezte a törvények alkotmányosságát. Az 1991-es új szlovén alkotmány amellett, hogy felsorolja a klasszikus alapvetô jogokat és meghatározza az Alkotmánybíróság új hatáskörét, lehetôséget teremtett arra, hogy az Alkotmánybíróság fokozottabb szerephez jusson. Jelenleg az Alkotmánybíróság hatásköri szabályozása megfelelô ehhez a feladathoz. A szlovén alkotmány meghatározza az alapvetô jogokat, illetve egyértelmû értelmezési lehetôséget nyújt. Majdnem minden alapvetô jog alapelvi természetû, és emiatt további konkretizálást és szakértôi értelmezést igényel, 8 az egyezmény és az emberi jogi bíróság esetjogának segítségével. A törvényhozás szintjén Szlovénia már elérte a kortárs európai jogi kultúra szintjét, és ennek során természetes az is, hogy a bíróságok gyakorlatát befolyásolja az európai emberi jogi bíróság esetjoga is. (Fordította: Bodrogi Bea Pardavi Márta) JEGYZETEK 1. Alkotmány Alkotmány 160. (1) bekezdés 2. pont. Az Alkotmánybíróságról szóló törvény 21. (1) bekezdés 2. pont. 3. Alkotmány 153. (2) bekezdés. 4. B. kontra Ausztria március Oeztuerk-eset május 27.; Lutz-eset augusztus The National Trade Union of Belgian Police kontra Belgium The Trade Union of Swedish Enginedrivers kontra Svédország Schmindt és Dahlstrom kontra Svédország Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 8. Pavnik Marijan: Verfassungsauslegung am Beispiel der Grundrechte in der slowenischen Verfassung. In: WGO Monatschefte für Osteuropaisches Recht o. 26 / tanulmány SZÁM / FUNDAMENTUM

matches: BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
RomNet - - Romagyilkosságok - Eljárási hibákat javított ki a bíróság
Romagyilkosságok - Eljárási hibákat javított ki a bíróság
2011 November 29 Forrás: mti
A romák elleni támadásokkal vádolt négy férfi figyelmeztetésével összefüggésben ejtett eljárási hibákat javított ki a Pest Megyei Bíróság az ügyben folyó büntetőper keddi tárgyalásán.
A bíróság Kiss Árpád elsőrendű és Kiss István másodrendű vádlott korábbi észrevétele nyomán megállapította, hogy mind a négy vádlott esetében hiányosak voltak az eljárás során megtett bizonyos figyelmeztetések, s ezért a keddi tárgyalási napon pótolta az elmaradtakat.
Több ponton javították a jegyzőkönyvet is. Kiss István a november 23-i tárgyaláson arra hívta fel a bíróság figyelmét, hogy a rendelkezésére bocsátott jegyzőkönyv és a tárgyalásokról készült hangfelvétel több ponton, a figyelmeztetések tekintetében, nem egyezik. Akkor Kiss István és hozzá csatlakozó testvére, Kiss Árpád ezért feljelentést nyújtott be a bíróságnak, közokirat-hamisításra hivatkozva. Emellett Kiss István az eljáró tanács két hivatásos bírója ellen, Kiss Árpád a tanács összes tagja ellen kizárási kérelmet jelentett be.
Miszori László, az ügyben eljáró tanács elnöke kedden azt mondta: a bíróság megállapította, hogy Kiss Árpád és Kiss István észrevételei "részben megfelelnek a valóságnak", ezért a megyei bíróság hivatalból elrendelte a jegyzőkönyv javítását.
A tárgyalás kezdeti szakaszában a vádlottak hallgatási jogára való figyelmeztetése megtörtént, de nem hangzott el Kiss Árpád esetében a figyelmeztetés azon része: "amit mond, rendelkezésre bocsát, az bizonyítékként felhasználható" - közölte Miszori László.
Hozzátette: továbbá mind a négy vádlott esetében hiányos volt a figyelmeztetés, mert nem hangzott el az indítványtételi jogra való figyelmeztetés.
Miszori László a keddi tárgyaláson, pótolva a figyelmeztetést, arról tájékoztatta Kiss Árpádot, hogy amit mond, az bizonyítékként felhasználható. Majd a bíró kioktatta a vádlottat arról is, hogy az eljárás során megilleti az indítványtételi jog.
A vádlott - mint közölte - megértette a figyelmeztetést, és arra a kérdésre, hogy "mindazt, amit eddig a nyomozás során észrevétel keretében vagy kérdésekre válaszként adott (...) fenntartja-e", a védőjével folytatott tanácskozás után úgy válaszolt: nem tartja fenn az eddigi elmondottakat.
Miszori László erre reagálva azt mondta: a bíróság azon az állásponton van, hogy a hibákat kijavították a keddi eljárási cselekményekkel, azaz javították a jegyzőkönyvet, és most már teljes tartalommal figyelmeztette a vádlottat, s ezért "az nem szükséges, hogy minden egyes cselekményt a vádlott tekintetében megismételjenek".
Miszori László mind a négy vádlottat tájékoztatta az indítványtételi jogukról is.
A tárgyalás tanúmeghallgatással folytatódott. A bíróság a debreceni Perényi 1 néven működő szórakozóhely egyik pultosát hallgatta meg. Őt főként a szórakozóhely működéséről kérdezték. A vádlottak ezen a szórakozóhelyen dolgoztak, és a négy férfi 2009. augusztus 21-i elfogásakor a szórakozóhelyen, a fal mögé rejtve találták meg egy besenyszögi vadásztól 2008 márciusában elrabolt, a romák elleni támadássorozatnál használt vadászfegyverek egy részét.

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Az 1978. évi spanyol Alkotmány 117. cikke kimondja, hogy az ország bíróságainak szervezeti és működési alapja az egységes ítélkezés elve.
A spanyol jogrendszerben a rendes bíróságok négy jogterület szerint oszlanak meg: polgári bíróságok, büntetőbíróságok, közigazgatási bíróságok és szociális, illetve munkaügyi bíróságok.
A rendes bíróságok négy területe mellett a spanyol jogrendszer ismeri a katonai bíráskodást is, amely szerves része az állami bírósági rendszernek (Poder Judicial del Estado), és amelyet kizárólag a törvény által létrehozott katonai bíróságok gyakorolnak.
Az egyes jogterületek rendes bíróságai és a katonai bíróságok közötti hatásköri vitákat a Legfelsőbb Bíróság (Tribunal Supremo) különtanácsa – a Joghatósági Összeütközések Tanácsa (Sala de Conflictos de Jurisdicción) – bírálja el, amelynek tagja a Legfelsőbb Bíróság elnöke, a Legfelsőbb Bíróság összeütközéssel érintett területek szerinti tanácsainak két bírája és a Katonai Ügyek Tanácsának (Sala de lo Militar) két bírája; ezek mindegyikét az Általános Igazságszolgáltatási Tanács (Consejo General del Poder Judicial) teljes ülése jelöli ki.
Az egyes jogterületek rendes bíróságai közül egyes bíróságok adott tárgykörre specializálódhatnak. Ilyenek például a nők elleni erőszakkal foglakozó bíróságok, a kereskedelmi bíróságok, a büntetés‑végrehajtás területén különös feladatokat ellátó bíróságok és a fiatalkorúak bíróságai.
A bíróságokról szóló sarkalatos törvény (Ley Orgánica del Poder Judicial– LOPJ) az alábbi szakosított bíróságokat alakította ki:
A 2004. szeptember 1. óta működő kereskedelmi bíróságok (Juzgados de lo Mercantil) szakosított bíróságok. Ezek a polgári bírósági rendszer részét képezik.
Általánosságban minden tartományban működik legalább egy kereskedelmi bíróság – a tartomány fővárosában –, amely az egész tartományban illetékes.
Kereskedelmi bíróságot a tartomány fővárosától eltérő olyan falvakban vagy városokban is létre lehet hozni, amelyekben a lakosság mérete, az ipari vagy kereskedelmi központok fennállása vagy a gazdasági tevékenység ezt indokolttá teszi. E bíróságok illetékességi területét az adott helyzet igényei szerint alakítják ki.
A kereskedelmi bíróságok illetékességi területe ugyanazon autonóm közösség két vagy több tartományára is kiterjedhet.
A kereskedelmi bíróságok tárgyalják a fizetésképtelenséggel kapcsolatos ügyeket, a vonatkozó törvény rendelkezései szerint.
A kereskedelmi bíróságok tárgyalják továbbá többek között a polgári bíróságok hatáskörébe tartozó következő ügyeket: a tisztességtelen versennyel, az ipari tulajdonnal, a szellemi tulajdonnal és a reklámozással kapcsolatos kereseteket, valamint a kereskedelmi társaságok és szövetkezetek szabályozása alapján az e bíróságok előtt indított valamennyi keresetet.
A kereskedelmi bíróságok hatáskörébe tartozik a hatáskörükbe tartozó ügyekkel kapcsolatos külföldi ítéletek, valamint bírósági és választottbírósági határozatok elismerése és végrehajtása, kivéve, ha a nemzetközi szerződések és más szabályok azt más bíróság hatáskörébe utalják.
A kereskedelmi bíróságok elsőfokú határozatai ellen benyújtott, jogszabályban meghatározott fellebbezéseket a tartományi törvényszékek tárgyalják, kivéve a munkajogi kérdésekre vonatkozóan a fizetésképtelenségi ügyekben hozott határozatok elleni fellebbezéseket, amelyekben a LOPJ alapján a bíróság egy vagy több e célra szakosodott szekciója jár el.
Egyéb fellebbezésekkel a LOPJ rendelkezései szerint, az ott meghatározott esetekben lehet élni.
A közösségi védjegybíróságok (Juzgados de Marca Comunitaria) Alicante kereskedelmi bíróságai, amelyek kizárólagos hatáskörrel rendelkeznek mindazon ügyek elsőfokú elbírálására, amelyeket a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet és a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12-i 6/2002/EK tanácsi rendelet alapján indítanak.
Fenti hatáskörük gyakorlásakor az említett bíróságok illetékessége Spanyolország teljes területére kiterjed, és kizárólag e minőségükben megnevezésük közösségi védjegybíróság.
Ezek a polgári bírósági rendszer részét képezik.
Hasonlóképpen, kizárólag az Alicantei Tartományi Törvényszék szakosodott szekciója vagy szekciói tárgyalják másodfokon mindazokat a fellebbezéseket, amelyeket a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet 101. cikke és a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12-i 6/2002 tanácsi rendelet alapján nyújtottak be. Fenti hatáskörük gyakorlásakor az említett bíróságok illetékessége Spanyolország teljes területére kiterjed, és kizárólag e minőségükben megnevezésük közösségi védjegybíróság.
BÜNTETÉS-VÉGREHAJTÁSI BÍRÓSÁGOK
A büntetés-végrehajtási bíróságok (Juzgados de Vigilancia Penitenciaria) az általános büntetés-végrehajtási törvény (Ley General Penitenciaria) által előírt bírósági feladatokat látják el, a szabadságvesztések és a biztonsági intézkedések végrehajtásával, a büntetés-végrehajtási hatóságok fegyelmi jogkörének joghatósági ellenőrzésével és a büntetés-végrehajtási intézetekben fogva tartottak jogainak és kedvezményeinek védelmével, valamint a jogszabályok által előírt egyéb kérdésekkel kapcsolatban. E bíróságok a büntető bírósági rendszer részét képezik.
A büntető bírósági rendszerben minden tartományban egy vagy több büntetés-végrehajtási bíróság működik.
Madridban egy vagy több központi büntetés-végrehajtási bíróság működik, amelyek illetékessége Spanyolország egész területére kiterjed.
A büntetés-végrehajtási bíróságok az általános büntetés-végrehajtási törvény által előírt bírósági feladatokat látják el, a szabadságvesztések és a biztonsági intézkedések végrehajtásával, a büntetés-végrehajtási hatóságok fegyelmi jogkörének felülvizsgálatával és a büntetés-végrehajtási intézetekben fogva tartottak jogainak és kedvezményeinek védelmével, valamint a jogszabályok által előírt többi kérdéssel kapcsolatban.
A büntetés-végrehajtási bíróságok elsőfokú határozatai ellen benyújtott jogszabályban meghatározott fellebbezéseket a tartományi törvényszékek tárgyalják.
Egyéb fellebbezésekkel a LOPJ rendelkezési szerint, az ott meghatározott esetekben lehet élni.
FIATALKORÚAK BÍRÓSÁGAI
Minden tartományban működik legalább egy fiatalkorúak bírósága (Juzgado de Menores) – a tartomány fővárosában – amely az egész tartományban illetékes.
Madridban működik a fiatalkorúak központi bírósága, amelynek illetékessége egész Spanyolországra kiterjed, és amely a fiatalkorúak büntetőjogi felelősségét szabályozó jogszabályok által előírt ügyekben jár el.
A fiatalkorúak bíróságainak hatásköre a 14 és 18 év közötti személyek által elkövetett állítólagos bűncselekmények elbírálására terjed ki.
A fiatalkorúak bíróságainak bírái ellátják azokat a feladatokat, amelyeket a jogszabályok a bűncselekménynek minősülő cselekményeket elkövető fiatalkorúak kapcsán rögzítenek, valamint ellátják a jogszabályok által számukra a fiatalkorúak kapcsán előírt feladatokat.
A fiatalkorúak bíróságainak elsőfokú határozatai ellen benyújtott jogszabályban meghatározott fellebbezéseket a tartományi törvényszékek tárgyalják.
Minden körzetben működik legalább egy nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróság (Juzgado de Violencia sobre la Mujer) – a tartomány fővárosában – amely az egész tartományban illetékes. Ezek a székhelyük nevét viselik.
A kormány az Általános Igazságszolgáltatási Tanács javaslatára, illetve adott esetben, amennyiben a bíróságok igazgatását valamely autonóm közösségre ruházták, az autonóm közösség kormányának jelentése alapján királyi rendelettel kiterjesztheti valamely nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróság illetékességi területét a tartomány két vagy több körzetére.
Az Általános Igazságszolgáltatási Tanács a kormányzótanácsok (Salas de Gobierno) jelentése alapján egyetérthet azzal, hogy e bíróságok esetében, amennyiben szükséges, az ügyteher függvényében az e bíróságok által tárgyalt ügyekben a helyzettől függően az elsőfokú és előzetes vizsgálati bíróságok (Juzgado de Primera Instancia e Instrucción) vagy helyi büntetőbíróság (Juzgado de Instrucción) járjon el.
Azokban a bírósági körzetekben, amelyekben csak egy elsőfokú és előzetes vizsgálati bíróság működik, ennek hatáskörébe tartozik a nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróságok hatáskörébe tartozó ügyek lefolytatása.
E bíróságok a büntető bírósági rendszer részét képezik.
A nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróságok a büntetőbíráskodás területén minden esetben a büntetőeljárásról szóló törvényben (Ley de Enjuiciamiento Criminal) előírt eljárásoknak és fellebbezéseknek megfelelően járnak el, például a következő ügyekben:
a büntetőjogi felelősség vizsgálata a büntető törvénykönyv (Código Penal) egyes címeiben meghatározott emberölés, magzatelhajtás, testi sértés, magzatnak okozott sérülés, személyi szabadság megsértése, az erkölcsi integritást, a szexuális szabadságot, valamint a magánélethez való jogot, illetve a személyes imázst és hírnevet sértő bűncselekmények, és minden más, erőszakkal vagy fenyegetéssel elkövetett bűncselekmény, amennyiben annak sértettje az együttélés fennállásától függetlenül az elkövető felesége vagy volt felesége, vagy vele ennek megfelelő érzelmi kapcsolatban állt vagy álló nő, vagy az elkövető, a feleség vagy az élettárs leszármazottai, vagy az elkövetővel együtt élő vagy a feleség, illetve élettárs tényles hatalma, védelme, gyámsága vagy gondnoksága, pártfogása vagy gondozása alatt álló kiskorú, vagy jogilag elismert fogyatékos személy, azokat az eseteket is beleértve, amikor nemi alapú erőszakra került sor;
a büntetőjogi felelősség vizsgálata a családi jogok és kötelezettségek elleni bűncselekmények kapcsán, amennyiben az áldozat bármely, az előző bekezdésben megjelölt személy
a megfelelő áldozatvédelmi végzések meghozatala, az ügyeletes bíró (Juez de Guardia) hatáskörének sérelme nélkül;
azon kis súlyú bűncselekmények tárgyalása és elbírálása, amely kapcsán hatáskörrel rendelkeznek, mivel a sértett az előző bekezdésben hivatkozott személyek egyike;
hatáskörük keretei között az Európai Unión belül hozott büntető határozatokkal kapcsolatos végrehajtás és kölcsönös elismerési eszközök kibocsátása és végrehajtása;
a büntetőjogi felelősség vizsgálata a büntető törvénykönyv 468. cikkében szereplő bűncselekmény kapcsán, amennyiben a sértett, akiknek vonatkozásában az ítéletet, védőintézkedést vagy biztonsági intézkedést megsértették, az együttélés fennállásától függetlenül az elkövető felesége vagy volt felesége, vagy vele ennek megfelelő érzelmi kapcsolatban állt vagy álló nő, vagy az elkövető, a feleség vagy az élettárs leszármazottai, vagy az elkövetővel együtt élő vagy a feleség, illetve élettárs hatalma, védelme, gyámsága vagy gondnoksága vagy pártfogása alatt álló kiskorú, vagy jogilag elismert fogyatékos személy.
A nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróságok a polgári bíráskodás területén – minden esetben a polgári perrendtartásról szóló törvényben (Ley de Enjuiciamiento Civil) előírt eljárásoknak és fellebbezéseknek megfelelően – eljárhatnak például a következő ügyekben:
rokoni kapcsolatokkal, anyasággal és apasággal kapcsolatos ügyek;
házasság érvénytelenítésével, különválással és válással kapcsolatos ügyek;
az apa-gyermek kapcsolattal kapcsolatos ügyek;
a családi ügyekre vonatkozó intézkedések elfogadásával vagy módosításával kapcsolatos ügyek;
a kizárólag a gyermek feletti felügyelettel vagy az egyik szülő által a másiktól a gyermek nevében követelt tartásdíjjal kapcsolatos ügyek;
az örökbefogadáshoz szükséges hozzájárulással kapcsolatos ügyek;
a kiskorúak védelmére vonatkozó közigazgatási határozatok megtámadásával kapcsolatos ügyek.
A nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróságok a polgári perekben kizárólagos hatáskörrel rendelkeznek, amennyiben valamennyi alábbi feltétel teljesül:
ha a polgári eljárás tárgya az előző bekezdésben szereplő kérdések bármelyike;
ha a polgári eljárás valamelyik peres fele nemi alapú erőszak sértettje;
ha a polgári eljárás valamelyik peres fele nemi alapú erőszak tettese, felbujtója vagy bűnsegédje;
ha a nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróság előtt nő elleni erőszakkal kapcsolatos bűncselekmény vagy szabálysértés miatt büntetőeljárás indul, vagy a nemi alapú erőszak áldozatának védelmét szolgáló intézkedést rendelnek el.
Amennyiben a bíróság azt állapítja meg, hogy a tudomására hozott cselekmények nyilvánvalóan nem a nemi alapú erőszak megnyilvánulásai, a keresetet elutasíthatja és az ügyet átteheti a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bírósághoz.
A nők elleni erőszakkal foglalkozó tartományi bíróságok elsőfokú határozatai ellen benyújtott jogszabályban meghatározott fellebbezéseket a tartományi törvényszékek tárgyalják.
AZ ÁLTALÁNOS IGAZSÁGSZOLGÁLTATÁSI TANÁCS HATÁROZATA ALAPJÁN LÉTREHOZOTT SZAKOSÍTOTT BÍRÓSÁGOK
Spanyolországban nem csak a bíróságokról szóló organikus törvény alapján létesülhetnek szakosított bíróságok – például a kereskedelmi bíróságok, a fiatalkorúak bíróságai vagy a nők elleni erőszakkal foglalkozó bíróságok –, amelyek részét képezik az öt bírósági rendszernek, és így nem sértik az egységes ítélkezés elvét, hanem ilyeneket a fent hivatkozott törvény 98. cikke alapján az Általános Igazságszolgáltatási Tanács is létrehozhat: ilyenek a családjogi (Juzgados de Familia) bíróságok, a zálogjogok érvényesítése kapcsán eljáró bíróságok (Juzgados de Ejecución Hipotecaria) és a végrehajtási bíróságok (Juzgados de Ejecutorias).
Az 1978. évi spanyol Alkotmány VI. címében található 117. cikke kimondja, hogy az ország bíróságainak szervezeti és működési alapja az egységes ítélkezés elve.
Ezt az elvet az egységes igazságszolgáltatás testesíti meg, egyetlen bírói és felsőbírói testülettel, amelynek tagjai alkotják a rendes bíróságokat.
A spanyol alkotmány kimondja, hogy a bírói hatalom forrása a nép és azt a király nevében a bírói testület tagjai, a bírák és felsőbírók gyakorolják, akik függetlenek, elmozdíthatatlanok, tetteikért pedig csak a törvény alapján számoltathatók el.
A bírák és felsőbírók csak a törvényben meghatározott indokokkal és az ott rögzített garanciák mellett menthetők fel, függeszthetők fel, helyezhetők át vagy helyezhetők nyugdíjba.
A bírói hatalmat mind a döntések meghozatala, mind azok végrehajtása tekintetében kizárólag a törvényben megjelölt bíróságok gyakorolják, az ott esetlegesen meghatározott hatásköri és illetékességi, illetve eljárási szabályoknak megfelelően.
A bíróságok nem gyakorolhatnak az előző albekezdésben megjelölteken, illetve a jogszabályban bármely jog garanciájaként kifejezetten biztosítottakon kívüli jogköröket.
A bíróságokon kívül az alkotmány különböző címekben két alkotmányos bírói szervről is rendelkezik. Ezek teljesen függetlenek és pártatlanok, és csak a törvénynek vannak alávetve.
E bíróságok az alkotmánybíróság (Tribunal Constitucional) és a számvevőszék (Tribunal de Cuentas).
A spanyol Alkotmánybíróság a rendes bíróságokon kívül helyezkedik el.
Az Alkotmánybíróság az alkotmány legmagasabb szintű értelmezője, független a többi alkotmányos szervtől és kizárólag az alkotmány, illetve a megfelelő organikus törvény hatálya alá tartozik.
Kizárólagos illetékessége egész Spanyolország területére kiterjed.
Az Alkotmánybíróságot tizenkét felsőbíró alkotja, akiket a király nevez ki. Közülük négyet a képviselőház (Congreso de los Diputados) javasol, tagjainak legalább háromötödös többségével; négyet a Szenátus (Senado), ugyanolyan többséggel, kettőt a kormány és kettőt az az Általános Igazságszolgáltatási Tanács. A kijelölt felsőbírók maguk közül választanak egy elnököt és egy elnökhelyettest.
törvények, jogszabályi rendelkezések vagy törvényerejű aktusok ellen benyújtott fellebbezési kérelmek;
az alkotmány 53. cikkének (2) bekezdésében felsorolt polgári jogok és szabadságok megsértése miatti fellebbezési kérelmek;
az állam alkotmányos szervei közötti viták;
a nemzetközi szerződések alkotmányosságának megállapítása.
További információk: Alkotmánybíróság
A Számvevőszék az államháztartás és a gazdaságirányítás legfőbb ellenőrző szerve az állam és a közszféra területén.
Saját hatáskörének sérelme nélkül a Számvevőszék a törvényhozó hatalom eleme és közvetlenül a spanyol parlament (Cortes Generales) alá tartozik.
A Számvevőszéknek tizenkét tagja – számvevője (Consejeros de Cuentas) – van, akik közül hatot a képviselőház, hatot pedig a Szenátus nevez ki. A bírókhoz hasonlóan a számvevők is függetlenek és elmozdíthatatlanok, és ugyanolyan összeegyeztethetlenségi szabályok vonatkoznak rájuk.
A Számvevőszék két feladata a következő:
Külső, állandó és átfogó ellenőrző tevékenység, amelynek célja annak megállapítása, hogy a közszektor gazdasági és pénzügyi tevékenysége tiszteletben tartja-e a törvényesség, a hatékonyság és a gazdaságosság elveit.
Bíróságként feladata a közjavak, közpénzek vagy állampapírok kezeléséért felelős személyek pénzügyi felelősségének megállapítása, célja pedig, hogy a hűtlen kezelés, a helytelen vagy hiányos okirati alátámasztás, vagy egyéb okok vagy magatartások által érintett közpénzek megtérüljenek.
További információk: Számvevőszék.
A bíróságokról szóló organikus törvény 19. cikk szokásjog alapján működő bíróságként ismeri el a Vega Valenciai Vízügyi Törvényszéket ((Tribunal de las Aguas de la Vega Valencia) és a murciai Bölcs Emberek Tanácsát (Consejo de Hombres Buenos de Murcia). Mindkettő olyan szokásjogi intézmény, amely vízkezeléssel kapcsolatos ügyekben jár el.
2009 óta e két spanyol szokásjogi bíróság szerepel az emberiség szellemi kulturális örökségének reprezentatív listáján és élő bizonyítéka az embercsoportok azon képességének, hogy demokratikus úton összetett intézményeket hozzanak létre saját tagjaik közül.
VEGA VALENCIAI VÍZÜGYI TÖRVÉNYSZÉK
Ez Európai legrégebbi bírósága.
Valencia területén jár el.
A Huerta Valenciana (Valencia egy termékeny régiója) területén élő gazdálkodók által demokratikusan választott nyolc tagból áll. A törvényszék hatáskörébe tartozik a víz igazságos elosztása a földtulajdonosok között, a földtulajdonosok között felmerült jogviták megoldása és az öntözési előírások megszegése esetén a szankciók kivetése.
Murciai Bölcs Emberek Tanácsa
A murciai Bölcs Emberek Tanácsa a középkorra nyúlik vissza. 1849-ben intézményesítették és szabályozták, mint Huerta de Murcia (Murcia egy termékeny régiója) legfelsőbb bíróságát. A Tanács az elnökből, a titkárból öt tagból áll.
A murciai Bölcs Emberek Tanácsa minden csütörtökön nyilvános tárgyalást tart az önkormányzat üléstermében és még aznap, vagy legkésőbb a következő tárgyalási napon meghozza az ítéletet. A határozatokat azonnal, egyszerű többséggel hozzák, de egyenlő számú szavazat esetén az elnöki szavazat dönt. A murciai Bölcs Emberek Tanácsa kizárólag pénzbeli szankciót állapít meg. A bíróság határozatai véglegesek, jogerősek és végrehajthatók.
További információk: Bölcs Emberek Tanácsa.
SPANYOL ÁLTALÁNOS IGAZSÁGSZOLGÁLTATÁSI TANÁCS

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
RMDSZ.ro - Hét év - Nagy Zsolt levele
Hét év - Nagy Zsolt levele
2013.12.03. |
Alábbi levelem november 18-án írtam és szándékoztam nyílt levél formájában közzé tenni. Eredeti szándékomtól elálltam, az ügyvédeim szerint a bíróság nyomásgyakorlásként érzékelhetné.
Ma, hogy megszületett az alapfokú döntés, immár nem kell ettől tartanom…
Hét éve, 2006. november 21-én, berobbantották a közvéleménybe az ún. „Hazaárulás – kémkedés” ügyet.
Hét éve élek ebben az abszurd drámában, amit egyesek igazságszolgáltatásnak neveznek.
Hét éve annak, hogy szélmalomként harcolok a képtelenségekkel.
Hét éve annak, hogy addigi ismerősök elkezdtek kerülni, hirtelen maroknyira zsugorodott a most már valódi barátok száma.
Hét éve válaszolok mosolyogva az ügyed hogy áll, de te jól vagy? jellegű, „aggódó” kérdésekre.
Hét éve kell családomnak magyaráznom ezt a helyzetet, nyugtatnom őket, erőt és bizakodást adva egymásnak a következő naphoz.
Hét év után, november 19-ére várjuk az alapfokú ítéletet.
Nagy Zsolt miniszterként intellektuálisan, morális támogatás és bátorítás által járult hozzá a Radu Mihai Donciu, Michal Susak és Stamen Stantchev törvénysértő tevékenységéhez, amelyről tudomása volt, támogatása más személyek által folytatott telefonbeszélgetésekből következtethető. (ZSOLT NAGY, în calitate de ministru a contribuit intelectual, prin sprijin moral şi încurajare acordată acţiunilor ilicite derulate de Radu Mihai Donciu, Michal Susak şi Stamen Stantchev, despre care avea cunoştinţă, activitate ce a fost decelată din conţinutul convorbirilor telefonice purtate între alţi conlocutori.) Idézet a Szervezett Bűnözés és Terrorizmus Elleni Ügyészség (DIICOT) 147/D/P/2007 számú vádiratából.
2006. novemberében hazaárulással vádoltak, azt állítva, hogy a nemzetközi tanácsadókkal és befektetési bankárokkal, azaz a „kémekkel” együttműködve államtitkokat szivárogtattam volna ki. Ezt követően a „szabad” médiában naponta közölték a különböző részleteket a telefonlehallgatásokból, pontosabban azoknak az ügyészek által adott értelmezését. Egy tanácsadót, egy magas rangú befektetési bankárt, az egyik tanácsosomat és a gazdasági minisztérium egyik igazgatóját vizsgálati fogságba helyezték.
Miniszterként elkezdtem járni a Cotroceni-i palota útját: többször is az államelnöki bizottság elé járultam, bizonyítva ártatlanságom. Őket meggyőztem, jelentésük számomra kedvező volt, de ez mit sem számított az államelnök számára, aki márciusban zöld utat adott az eljárásnak. 2007. június 10-én felfüggesztettek tisztségemből.
2009. márciusában vádat emeltek ellenem. De már nem hazaárulásért. „Csupán” egy nemzetközi szervezett bűnözési csoport morális támogatásáért (sprijin moral, intelectiv).
Még mielőtt valaki azt gondolná, hogy ez egy vicc, el kell mondanom, hogy a jelenlegi BTK szerint a kiszabható büntetés 5 és 20 év közötti letöltendő börtönbüntetés!
Az ügy tárgyalása látszólag hosszúra nyúlt, de érdemi védelemre nem adtak lehetőséget. Mások telefonbeszélgetései alapján vádolnak (erről a későbbiekben részletesen írok). Csak egynegyedét hallgathattuk meg ügyvédeimmel azon lehallgatott telefonbeszélgetéseknek, amelyek az ügy alapját képezik. A meghallgatott 254 beszélgetés több mint felében hibás vagy hiányos fordítást tapasztaltunk. Ezeket az észrevételeket a bíróság nem akarta meghallgatni. Védelmemben kért és először engedélyezett három tanú meghallgatásától végül októberi döntése alapján elállt a bíróság. Az általam megjelölt, ártatlanságom bizonyítandó iratok bekérését (a SRI-től, az ügyészségtől, a minisztériumból) szintén elutasította a bíróság.
A koholt vádak és a puszta tények
Vád: Részt vettem a Távközlési és Informatikai Minisztérium alárendeltségben működő vállalatok (Romtelecom, a Rádiókommunikációs Vállalat – SNR, Societatea Nationala de Radiocomunicatii - és a Román Posta) privatizációjában.
Tény: A miniszteri mandátumom idején egyetlen privatizáció sem zajlott. Tanácsadókat választottunk ki a Romtelecom állami részvényeinek tőzsdei jegyzése, illetve a SNR privatizálása érdekében. A Postánál két folyamat zajlott: átszervezési tanácsadó kiválasztása (ez megtörtént), és a privatizációs tanácsadó kiválasztása (ezt a folyamatot leállítottuk). Fontos elmondanom, hogy egyik nemzetközi versenytárgyalás kapcsán sem kaptunk egyetlen óvást sem.
Vád: A Romtelecom esetében a tanácsadói megbízatást a Credit Suisse nyerte el. Tudtam volna miniszteri tanácsosom és a tanácsadók cselszövéséről, a Credit Suisse érdekében. (În calitate de ministru a contribuit intelectual, prin sprijin moral şi încurajare acordată acţiunilor ilicite derulate de Radu Mihai Donciu, Michal Susak şi Stamen Stantchev, despre care avea cunoştinţă, activitate ce a fost decelată din conţinutul convorbirilor telefonice purtate între alţi conlocutori.)
Tény: Ezt semmivel nem támasztják alá! Még csak tagja sem voltam a versenytárgyalást bonyolító bizottságnak. A személyes tanácsosomon kívül, a bizottság többi öt tagjára semmilyen hatással nem lehettem volna. Ráadásul, az én javaslatomra létrejött bizottságnak a Miniszterelnöki Hivatal munkatársa, a Pénzügyi Minisztérium képviselője és egy ügyvédi iroda képviselője is tagjai voltak. Ha akartam, sem tudtam volna őket befolyásolni. A bizottság munkamódszere a következő volt: az előre ismert pontozási rendszer alapján minden bizottsági tag egyénileg értékelte az ajánlatokat, a végeredmény az egyéni pontozások középarányosa volt. Ez volt a munkamódszere mindenik bizottságnak. Semmi bizonyíték a teljesen alaptalan vádra!
Vád: A SNR privatizációs tanácsadói eljárás során morálisan támogattam, biztattam a CAIB (Credit-Anstalt Investment Banking) tanácsadói megbizatás elnyerése érdekében. (În calitate de preşedinte al comisiei de evaluare şi selectare a consultantului a contribuit moral la acţiunile ilicite ale lui Radu Mihai Donciu şi Stamen Stantchev, acordând sprijin moral, prin încurajări pentru declararea consorţiului CAIB-Muşat şi Asociaţii drept câştigător al competiţiei.)
Tény: Továbbra sem támasztják elő egyetlen bizonyítékkal sem ezt a vádat. Amire hivatkoznak, az két személy telefonbeszélgetése, amelyben egyikük azt mondja: Zsolt is úgy gondolja, hogy ők a legjobbak. Még csak azt sem, hogy kiről lenne szó. Továbbá az ügyészek felsorolnak egy csomó találkozót, mintegy alátamasztva ezt a vádat. Azon személyeknek, akiket felsorolnak, mint ezen találkozók résztvevői, egyike sem a CAIB képviselője, hanem olyan bankoké, akik nem is indultak ezen a versenytárgyaláson!
Vád: A Román Postánál bonyolított átszervezési tanácsadó kiválasztása kapcsán morálisan támogattam bizonyos tanácsadók ténykedéseit. (Acţiunea a constat în sprijin moral prin încurajarea demersurilor întreprinse de Vadim Don Benyatov, Stamen Stantchev, Michal Susak şi acordarea de sfaturi.)
Tény: Értelemszerűen, itt sem mutatnak fel egyetlen más bizonyítékot, csupán ezen személyek találkozóira és beszélgetéseire utalnak. De figyelem! Ezen személyek a Credit Suisse bank képviselői, amely részt sem vett ezen a versenytárgyaláson! A nyertes cég (Roland Berger) képviselőit soha senki sem vádolta.
A Postával kapcsolatos slusszpoén: a privatizációs tanácsadó kiválasztása. Ezt a folyamatot leállíttattam, amikor kiderült, hogy csak egyetlen ajánlat érkezett be. Mindezt annak ellenére, hogy törvényesen lehetőségem lett volna nyertesnek nyilvánítani az egyetlen ajánlat letevőjét: a CAIB-ot.
Az ügyészek „bizonyítékai”
1. Azt állítják, hogy egy nemzetközi bűnszövetkezetet támogattam. Ezt szerintük az támasztja alá, hogy egyesek beszéltek rólam telefonon, másokkal meg találkoztam. Kettőjüket a bíróságon ismertem meg. Másik hármat (a Credit Suisse vezető beosztású befektetési bankárai) kizárólag hivatalos találkozókon volt alkalmam megismerni. A vádlottak egyike kollégám volt a kormányban, a köszönő viszonyt a bíróságon léptük túl. A tanácsosommal, gondolom, bocsánatos bűn találkoznom. Ugyanakkor a SRI nemcsak lehallgatta, hanem meg is figyelte az ügy vádlottjait 2005 áprilisától kezdődően. A vádiratban idézett, de számunkra nem hozzáférhető (ez törvénytelen eljárás!) megfigyelési jelentés (raport de filaj) szerint összesen hét találkozóm volt a kémként elhíresült Stamen Stanchev nevű tanácsadóval. Az ügyészek pedig a saját vádiratuk mellékletének ellentmondva, több mint tíz találkozóról beszélnek, itt is más személyek telefonbeszélgetéseire hivatkozva!
2. Az ügyészek nyolc alkalommal írják le a vádiratban, hogy az én feltételezett bűntetteim más személyek telefonbeszélgetéseinek lehallgatásából következtethetőek ki. (Faptele ilicite ale lui Zsolt NAGY sunt decelate din convorbirile altor persoane). Ebből is egyértelműen kiderül, hogy semmilyen tettem, de mégcsak telefonon vagy személyesen elmondott szavam sem tartja fenn a vádat!
3. Amint az eddigiekből is kiderül, ez az ügy kizárólag telefonlehallgatásokra épül. A vádirathoz mintegy 1000 telefonbeszélgetés lehallgatását mellékelték. Ebből összesen húsz (5 százalék csupán) olyan beszélgetés van, amelyben én is beszélek, és ebből tizenkét hívás a saját tanácsosommal! A vád fenntartásához egyik beszélgetésem tartalmát sem használják. Jogos kérdés, hogy vajon miért nem?!
Sem a vádirat ismertetésekor, sem a bírósági tárgyalás folyamán nem volt lehetőségünk a lehallgatások összességét megismerni! Hogy érthető legyek: a beszélgetések túlnyomó többsége nem román nyelven zajlott. Az ügyészek kizárólag a román fordításból dolgoztak. Bár kértük, hogy bocsássák rendelkezésünkre a lehallgatásokat tartalmazó CD-k másolatát, ezt megtagadta a bíróság. Lehetőséget teremtettek arra, hogy a bíróság épületében az általuk kijelölt napokon, hivatalos fordító jelenlétében meghallgathassuk a beszélgetések egy részét. Azért egy részét, mert ezt a folyamatot a bíróság indoklás nélkül leállította 254 beszélgetés meghallgatása után. Ezek közül 123 (azaz több mint fele) esetében találtunk súlyos fordítási hibákat vagy le nem fordított részleteket! A bíróság meg sem akarta hallgatni ezeket az észrevételeket!
4. Az ügyészek különböző, mások beszélgetéseiből levont következtetésekkel támasztják alá a bűnszövetkezet iránti támogatásom. Íme, miről is van szó:
a. Az ügyész szerint a bűnszövetkezet támogatását bizonyítja, hogy Stanchev szervezett volna nekem találkozót egy Zund nevű személlyel Bécsben, 2005. december 14-én.
Az ügyészek Stanchev egy hölggyel folytatott beszélgetésére utalnak és arra, hogy én valóban Bécsben voltam azon a napon. Stanchev elmondja feltételezhetően Zund titkárnőjének, hogy én majd Bécsbe fogok utazni, és tudna-e Zund úr velem találkozni. Ennyi. Visszaigazolás sincs. Zund úr kilétét meg sem próbálják megtudni.
A valóság: soha nem találkoztam ilyen nevű személlyel. Tanú kihallgatását kértem, bizonyítandó, hogy nem találkoztam ezzel az úrral, elfogadják idén év elején a kérésem, majd október 31-én kijelentik, hogy már nem érdekes, és nem fogják beidézni!!!
Tehát egy légből kapott, mások beszélgetéséből származó, hiányosan fordított átirat alapján, meg nem történt találkozó a „bizonyíték”!
b. Azt mondják, hogy a tanácsosomat csak azért alkalmaztam volna, mert Stanchev ajánlotta nekem. Erre a bizonyíték: a tanácsosom önéletrajza és Stanchevnek egy beszélgetése egy hölggyel.
A valóság: már februárban interjún volt nálam a jövendő tanácsosom, 2005. március 31-én már a hivatalos kinevezése is megvan (pedig ez több hetet tart a bürokrácia útvesztőiben), Stanchevet áprilisban ismertem meg. A beszélgetés: 2006. október 31-én éjfélkor a Stanchev lakásán beszélget egy hölggyel és dicsekszik azzal, hogy ő ajánlotta volna nekem a tanácsos alkalmazását! Ez a lakásbeli lehallgatás, bár utalnak rá és használják, NINCS a dossziéban! Vajon miért?
c. Azzal vádolnak, hogy tájékoztattam volna Stanchevet egy titkosszolgálati jelentésről, amelyet én kértem volna egy D.I.S. nevű személyről. Erre a bizonyíték: Stanchev beszélgetése egy bankárral, ahol egy olyan jelentésről beszél, amelyet én kértem volna a SRI-től erről a személyről, aki nagyon gyakran jár be a minisztériumba, és akitől „nekik tartaniuk kell”.
Ez már gáz, ugye? A valóság: NEM kértem és NEM kaptam egyetlen jelentést sem ilyen nevű személyről. Nem is találkoztam vele soha. A vád tanújaként D.I.S. is elmondja, hogy nem járt a minisztériumom épületében sem, nem ismer engem.
d. Az ügyészek szerint együttműködésemet velük az bizonyítja, hogy Stanchev ismerte a programom. Erre bizonyítékként azon beszélgetéseket sorolják, amelyekben Stanchev másokkal beszélve mondja, hogy nem tudott velem találkozni, mert éppen elutaztam valahova.
A valóság: miniszterként a programom nyilvános volt, sajtóközleményben, honlapon közölték azt. Egy internet-hozzáférés bőven elégséges volt arra, hogy valaki tudja, éppen hova készülök utazni.
A büntető törvénykönyv szerint az engem ért vádnak, a bűnszövetkezet támogatásának, több kötelező eleme van. Ezek közé tartoznak azok is, amelyeket felsoroltam, és amelyek a „tagok” együttműködésére, a csoport céljainak ismerésére, közös cselekedetekre kellene utaljanak. DE van egy másik, szükséges elem: a HASZON. Haszna kell származnia, vagy haszonszerzés érdekében követhet el valaki ilyesmit. A DIICOT (szervezett bűnözés és terrorizmus elleni ügyészség), aki ezt az ügyet gyártotta, még csak említést sem tesz ilyesmiről! Az ügyben megkeresték a DNA-t (a korrupcióellenes ügyészség), amely hosszas vizsgálódás után 2012-ben véglegesen lezárja az ügyet: SEMMILYEN korrupciógyanús tettre utaló bizonyíték sincs!
Hét év. És még nem ért véget. A keddi döntés alapfokú lesz. Hét év után sem értem, hogy MIÉRT.
Miért indult el ez az ügy? Ütni kellett az RMDSZ-en? Esetleg rajtam?
Miért nem álltak ki értem azok, akik megtehették volna, akik minden egyes részletét ismerték ennek a képtelenségnek?
Miért nem jelentettek semmit a logikus, napnál világosabb érvek az ügyészség vagy az államelnök számára?
Miért nem akarta a bíróság a védelem érveit is megismerni?
Miért ül fel a közvélemény ezeknek az igazságszolgáltatásnak álcázott kacsáknak?!
Miért maradtam célpont az után is, hogy félreálltam? Kilenc hónappal az ügy kirobbanása után, két héttel a felfüggesztésem után, úgy éreztem, hogy magamra maradtam. Ezért önként álltam félre a politikából. Ma is azt gondolom, ez egy helyes döntés volt.
A kérdések maradnak. A keddi válasz – éppen a vád képtelensége miatt – remélem, ésszerű lesz. Még mindig hiszek a racionalitásban.
Sokszor halljuk, hogy ami nem öl meg, az megerősít. Élek. De talán már elég erős is vagyok...
És köszönöm. Mindenkinek, aki mellettem maradt, aki hitt és hisz bennem.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság