text:
Tájékoztató a Kúria Mfv.II.10.425/2017. számú ügyről illetmény visszakövetelése tárgyában | K Ú R I A
Tájékoztató a Kúria Mfv.II.10.425/2017. számú ügyről illetmény visszakövetelése tárgyában
Az alperes 2010. május 1-jétől 2015. április 30-áig tartó határozott időre létesített szerződéses szolgálati viszonyt a felperessel, őrmester rendfokozatban, állományba vételekor komplex nyelvvizsga hiányában felsőfokú végzettséggel nem rendelkezett.
Az alperes 2012 őszén angol nyelvből szóbeli középfokú államilag elismert sikeres nyelvvizsgát tett, amelynek alapján 2013. január 11-étől az illetményalap 30%-ának megfelelő mértékű idegennyelv-tudási pótlékban részesült. 2013. február 2-án sikeresen teljesítette a középfokú írásbeli államilag elismert nyelvvizsgát, amelyre tekintettel a felperes parancsnokának parancsa alapján 2013. március 20-ától további, az illetményalap 30%-ának megfelelő mértékű idegennyelv tudási pótlékban részesült. A sikeres komplex nyelvvizsgaként értékelhető két nyelvvizsga bizonyítvány bemutatását követően az egyetem 2013. április 3-ával az alperes részére kiadta a felsőfokú tanulmányok befejezését igazoló közokiratnak minősülő oklevelét is. Az oklevél bemutatását követően az alperes 2013. április 3-ától felsőfokú iskolai végzettségére tekintettel a beosztási illetmény 20%-ának megfelelő illetménykiegészítésben részesült, illetve idegennyelv-tudási pótlék jogcímén folyósításra került részére az illetményalap 60%-a is.
Az ügyészség 2013. évben nyomozást indított gazdálkodó szervezet önálló intézkedésre jogosult dolgozójának kötelessége megszegésére irányuló vesztegetés bűntette és más bűncselekmények miatt, amelynek keretében az alperest 2014. február 7-én gyanúsítottként hallgatták ki. Az ügyész az alperes esetében 2014. augusztus 29-én kelt határozatával a vádemelés elhalasztásáról döntött. Az alperes a határozat ellen nem élt panasszal, a vádemelés elhalasztásának tartama eredményesen eltelt, amelyre tekintettel a büntetőeljárást az alperessel szemben megszüntették.
A felperes az ügyészségtől kért tájékoztatást követően 2015. január 20-án méltatlansági eljárás lefolytatását rendelte az alperessel szemben, majd határozatában az alperes szolgálatra méltatlanságát és szolgálati viszonyának megszűnését állapította meg. Az alperes fellebbezése alapján eljárt miniszter határozatával a fellebbezést elutasította és a méltatlansági határozatot helybenhagyta. Az alperes szolgálati viszonya 2015. április 1-jén szűnt meg.
A felperes a keresetében 584.880 forint és ezen összeg kamatainak megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Keresetének indokolásában a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény (a továbbiakban: Hjt.) 11. § (4) bekezdésében foglalt érvénytelenségből eredő kár, másodlagosan a Hjt. 116. § (3) bekezdése alapján jogalap nélkül felvett illetmény jogcímére alapította. Az alperes az ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte.
A közigazgatási és munkaügyi bíróság a felperes keresetét elutasította.
Ítéletének indokolásában megállapította, hogy a felperes az eljárás során maga sem vitatta, hogy az alperes közokiratnak minősülő nyelvvizsgával és ennek alapján felsőfokú végzettséget tanúsító oklevéllel rendelkezett, ezért a felperesi parancsnok formailag jogszerű jognyilatkozatot tett meg akkor, amikor az idegennyelv-tudási pótlékot és az illetménykiegészítést megállapította.
Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a Be. 3. § (2) bekezdése, valamint 7. §-a alapján a vádemelés elhalasztásáról szóló határozat az alperes által elkövetett cselekményt, illetőleg büntetőjogi felelősségét nem tanúsítja. Nem tulajdonított jelentőséget a méltatlanságot megállapító határozatnak sem, mivel az a Pp. 196. § (1) bekezdése szerint kizárólag úgy értékelhető, hogy e személyek a méltatlansági döntést megtették. A közigazgatási és munkaügyi bíróság ezért arra a megállapításra jutott, hogy a perben a felperes nem bizonyította a Hjt. 9. § (1) bekezdése szerinti semmisséget, valamint a Hjt. 5. § (1) bekezdése szerint azt sem, hogy az alperes a jogát rendeltetésellenesen gyakorolta. Minthogy az illetmény kifizetésére érvényesnek tekinthető jognyilatkozat és olyan okiratok alapján került sor, amelyeket a jogszabály a jognyilatkozatok megtételére előír, az illetmény visszakövetelésére a Hjt. 116. § (3) bekezdése szerint a jogalap nélkül kifizetett illetmény jogcímén sem volt mód.
A felperes fellebbezése alapján eljárt Debreceni Törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
Az elsőfokú bíróság ítéletének indokolását elfogadva kiemelte, hogy a felperes által hivatkozott Etikai Kódex nem jogviszonyt szabályozó jogszabály, a felperes pedig nem hivatkozott olyan jogszabályra, ami a Hjt. 9. § (1) bekezdése körében értékelhető lenne. Mindezek alapján az érvénytelenség megállapítására álláspontja szerint nem volt lehetőség.
A felperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria ítéletével a törvényszék ítéletét hatályában fenntartotta. Ítéletének indokolásában megállapította, hogy az a körülmény, hogy az alperes nem élt panasszal az ügyészségi vádelhalasztó – nem érdemi – határozatával szemben és nem támadta keresettel a méltatlanná válása okán jogviszonyát megszüntető parancsot – jogerős büntető ítélet hiányában – ítéleti bizonyossággal nem támasztja alá a bűnösségét és azt sem, hogy a részére kiállított államilag elismert nyelvvizsga bizonyítványt, mint közokiratot előnyök szerzése végett jogellenesen használta fel. Ezért az idegennyelv-tudást igazoló, vissza nem vont bizonyítvány alapján kifizetett juttatások visszakövetelésének nincs jogalapja. Ettől eltérő kérdés az, hogy ezeket a nem vitatott tényeket a munkáltató jogszerűen értékelhette bizalomvesztésként, méltatlanná válást megalapozó körülményként, így a jogviszony megszüntetéséhez vezető munkajogi jogkövetkezményként.
A Kúria az alábbi elvi kérdésben döntött.
Az a körülmény, hogy az alperes nem élt panasszal az ügyészségi vádelhalasztó – nem érdemi – határozatával szemben és nem támadta keresettel a méltatlanná válása okán jogviszonyát megszüntető parancsot – jogerős büntető ítélet hiányában –, ítéleti bizonyossággal nem támasztja alá a bűnösségét és azt sem, hogy a részére kiállított államilag elismert és érvényes nyelvvizsga bizonyítványt, valamint diplomát, mint közokiratot előnyök szerzése végett jogellenesen használta fel. Ezért az idegennyelv-tudást igazoló, vissza nem vont bizonyítvány alapján kifizetett juttatásoknak a perben igényelt visszakövetelésének nincs jogalapja. Ettől eltérő kérdés az, hogy ezeket a nem vitatott tényeket a munkáltató jogszerűen értékelhette bizalomvesztésként, méltatlanná válást megalapozó körülményként, így a jogviszony megszüntetéséhez vezető munkajogi következményként.

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria


text:
Köf.5.043/2016/6. számú határozat | K Ú R I A
Köf.5.043/2016/6. számú határozat
Az ügy száma: Köf.5043/2016/6.
(Győr, Árpád út 32.)
Az indítványozó képviselője: dr. Herédi Erika jogtanácsos
Az érintett önkormányzat: Mosonmagyaróvár Város Önkormányzata
(Mosonmagyaróvár, Fő utca 11.)
Az ügy tárgya: helyi építési szabályzattól való eltérés
– megállapítja, hogy Mosonmagyaróvár Város Önkormányzat Képviselő-testülete által alkotott Mosonmagyaróvár Helyi Építési Szabályzatáról szóló 20/2014. (IX. 12.) önkormányzati rendelet 4/A. §-a törvénysértő, ezért e rendelkezést megsemmisíti.
[1] A Kúria a tényállást a Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal (a továbbiakban: kormányhivatal) indítványából, azok mellékleteiként becsatolt iratokból, valamint Mosonmagyaróvár Város Önkormányzatának az indítványra tett állásfoglalásából állapította meg.
[2] Mosonmagyaróvár Város Önkormányzat Képviselő-testülete megalkotta a 24/2015. (X. 28.) önkormányzati rendeletét (a továbbiakban: Ör.mód.1.) Mosonmagyaróvár Helyi Építési Szabályzatáról szóló 20/2014. (IX. 12.) önkormányzati rendelet (a továbbiakban: Ör.) módosításáról. Az Ör.mód.1. 1. § (1) bekezdése beiktatta az Ör. rendelkezései közé a 4/A. §-t az alábbi szöveggel: „A helyi építési szabályzat előírásaitól való egyedi eltérést – a kialakult adottságokra, a kedvezőbb településképi megjelenést eredményező telekalakítási és beépítési megoldásokra tekintettel – városi főépítész szakmai javaslata alapján a Képviselő-testület engedélyezhet. Az eltérés nem korlátozhatja a szomszédos telkek építési jogait.”
[3] A kormányhivatal a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: Mötv.) 132. § (3) bekezdésében biztosított jogkörében felülvizsgálta az Ör.mód.1.-et s megállapította, hogy az Ör.mód.1. – a bevezető része miatt – jogszabálysértő, ezért törvényességi felhívással élt.
[4] Ezt követően alkotta meg Mosonmagyaróvár Város Önkormányzat Képviselő-testülete a 3/2016. (II. 12.) önkormányzati rendeletét (a továbbiakban: Ör.mód.2.), amely – immár más bevezető résszel – módosította az Ör.-t. Az Ör.mód.2. 1. § (1) bekezdése újra megállapította – immár a jelenleg hatályos – Ör. 4/A. §-át a korábbi szöveggel azonos módon.
[5] A kormányhivatal 2016. május 31-én törvényességi felhívással élt az Ör.mód.2. által megállapítottak vonatkozásában, amelyben foglaltaknak Mosonmagyaróvár Város Önkormányzata több tekintetben is eleget tett. Az önkormányzat közlése szerint ebben a felhívásban a 4/A. § ellen nem érkezett kifogás.
[6] Ezt követően a kormányhivatal 2016. augusztus 11-én a GYB–04/1144-1/2016. számon ismételt törvényességi felhívással élt, immár az Ör. – Ör.mód.2. által „ismét” megállapított – 4/A. §-át érintően. Mosonmagyaróvár Város polgármestere 2016. augusztus 17. napján kelt megkeresésben a Kormányhivatal által megjelölt 30 napos határidő meghosszabbítását kérte, amelynek a kormányhivatal helyt adott.
[7] Mosonmagyaróvár Város Önkormányzat Képviselő-testülete 2016. szeptember 22-én megtartott ülésén megtárgyalta a törvényességi felhívásban foglaltakat, s a 171/2016. (IX. 22.) Kt. számú határozatában úgy döntött, hogy „nem ért egyet a Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal Mosonmagyaróvár Város Önkormányzat Képviselő-testületének a Mosonmagyaróvár helyi építési szabályzatáról szóló 20/2014. (IX.12.) önkormányzati rendelete ellen tett GYB–04/1144-1/2016. iktatószámú törvényességi felhívásával, a rendeletet hatályában fenntartja.”
[8] Ezen előzményeket követően a kormányhivatal a Mötv. 136. § (2) bekezdése alapján, figyelemmel a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) rendelkezéseire a Kúriához fordult.
[9] A kormányhivatal szerint az Ör. 4/A. §-a törvénysértő. A kormányhivatal idézte az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.) 8. § (2) bekezdését, valamint a településfejlesztési koncepcióról, az integrált településfejlesztési stratégiáról és a településrendezési eszközökről, valamint egyes településrendezési sajátos jogintézményekről szóló 314/2012. (XI. 8.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 28. § (2) bekezdését [helyesen (4) bekezdését], amelyek szerint településrendezési eszköz vagy azok módosítása véleményezési eljárás lefolytatása nélkül nem fogadható el.
[10] A helyi építési szabályzatok elfogadását megelőző véleményezési eljárás garanciális jellegének argumentálására a kormányhivatal idézett a 7/2003. (III. 13.) AB határozatból, a 141/2011. (XII. 2.) AB határozatból, illetve utalt a Kúria Önkormányzati Tanácsának Köf.5055/2013/9. számú határozatára. Véleménye szerint az önkormányzat nem rendelkezik szabad döntési lehetőséggel abban a tekintetben, hogy a helyi építési előírások megállapításáról az Étv.-ben szabályozott eljárási rendben elfogadott helyi építési szabályzatban, vagy ezen eljárási kötöttségek nélkül elfogadott önkormányzati rendeletben – esetlegesen nem normatív jogi aktusban, egyedi engedélyben – rendelkezik-e. A helyi építési előírásokat a képviselő-testületnek az Étv.-ben és a Korm. rendeletben szabályozott eljárási rendben elfogadott helyi építési szabályzatban kell megállapítani.
[11] Az indítványozó utalt rá, hogy bár a Korm. rendelet 12. §-a alapján a helyi építési szabályzat lehetőséget adhat rendelkezéseitől való eltérésre, azonban ez kizárólag a normaszövegben jelenhet meg, hiszen a véleményezési eljárás jogszabályi kötelezettsége csak így érvényesülhet. Az Ör. 4/A. §-a egyedi, diszkrecionális döntéssel – a jogalkotási eljárással szemben támasztott garanciális szabályok érvényesülésének a kizárásával – eltérés engedélyezését teszi lehetővé. Az Ör. 4/A. §-a alapján kiszámíthatatlan döntések születhetnek, egyedi szempontok és érdekek értékelésére és érvényesítésére adhat lehetőséget anélkül, hogy azt érdemi jogvita tárgyává lehetne tenni. Az így meghozott döntések leronthatják az Ör. rendelkezéseit, véleményezési eljárás nélkül térhetnek el a helyi építési szabályzatban meghatározott általános rendtől. Az Ör. 4/A. §-ában foglaltak megalkotására az önkormányzat nem rendelkezett felhatalmazással.
[12] A kormányhivatal idézte az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet (a továbbiakban: OTÉK) 111. § (2) bekezdését, s nyomatékosította, hogy az csak a településrendezési eszköz számára teszi lehetővé az OTÉK bizonyos szabályaitól való eltérést, amelyet véleményezési eljárás keretében lehet kizárólag érvényesíteni.
[13] A fentieket is figyelembe véve a kormányhivatal az Ör. 4/A. § törvényességi vizsgálatát és megsemmisítését kezdeményezte, mert az Étv. – a Korm. rendelet szabályait is figyelembe véve – ilyen tartalmú szabály megalkotására az önkormányzatnak rendeletalkotásra felhatalmazást nem ad.
[14] A Kúria Önkormányzati Tanácsa a Bszi. 52. §-a alapján megküldte az indítványt az érintett önkormányzatnak az indítvánnyal kapcsolatos állásfoglalása beszerzése céljából. Az érintett önkormányzat kifogásolta, hogy a kormányhivatal az Ör. 4/A. §-át is tartalmazó módosításokat illetően többször is törvényességi felhívást bocsátott ki, amelyek azonban az Ör. 4/A. §-át nem érintették. Véleménye szerint az összes kifogásnak már a rendelet első vizsgálatakor ki kell derülnie, ellenkező esetben jogbizonytalanság keletkezik. Az Alaptörvény 34. cikk (1) bekezdése együttműködési kötelezettséget ír elő, ez alapján a kormányhivatalnak már első alkalommal jelezni kellett volna az Ör. 4/A. §-ával kapcsolatos törvényességi aggályát.
[15] Tartalmi kérdéseket illetően Mosonmagyaróvár Város Önkormányzata kifejtette, hogy a vitatott szabály megalkotását a Korm. rendelet 12. §-a teszi lehetővé. Az OTÉK előírásaitól való eltérés az OTÉK 11. § (2) bekezdésén nyugszik, a kormányhivatal ezen jogszabályokkal kapcsolatos jogértelmezése téves. Mivel az Ör. 4/A. §-a alapján meghozott döntés az Ör.-t – azaz a helyi építési szabályzatot – nem változtatja meg, ezért nem is szükséges véleményeztetési eljárás lefolytatása.
[16] A vitatott rendelkezésbe foglalt egyedi eltérésre – az önkormányzat szerint – szükség van, hiszen előre nem látható minden olyan probléma, amelynek megoldása érdekében a helyi építési szabályzat szabályaitól eltérő egyedi megoldást kell alkalmazni.
[17] Az érintett önkormányzat szerint a kormányhivatal indítványa nem jelöli meg az Étv. egyetlen olyan §-át sem, amelyet sértene az Ör. 4/A. §-a. Kifejtette továbbá, hogy a kérdéses rendelkezés megalkotása során a rendeletalkotás garanciális szabályai megtartásra kerületek. Az Ör. 4/A. §-a alapján meghozott helyi építési hatóság határozata ellen a jogorvoslat biztosított, így az kiterjedhet a képviselő-testületi döntésre is.
[18] A fentiekre tekintettel Mosonmagyaróvár Város Önkormányzata kérte a kormányhivatal indítványának elutasítását.
[19] A Kúria Önkormányzati Tanácsa elsőként azzal a problémával foglalkozott, hogy a kormányhivatal kibocsáthat-e ugyan azon rendeletet érintően több törvényességi felhívást, vagy az adott rendelet megalkotását követően valamennyi törvényességi problémát egyszerre kell közölnie.
[20] A Kúria a Köf.5.055/2013/9. számú határozatában részletesen levezette, hogy a Mötv. 132. § (2) bekezdése, 134. § (2) bekezdése, és 134. § (2) bekezdése alapján a kormányhivatal ugyanazon önkormányzati rendeletet érintően ismételt törvényességi felhívással élhet. E határozat rámutatott, hogy bár a törvényi szabályozás célja a törvényellenesség mihamarabbi kiküszöbölése, azonban a Mötv. az ismételt felhívást nem zárja ki. Alkotmányos és törvényes érdek indokolja, hogy a kormányhivatal ne essen el végérvényesen a normakontroll-indítvány benyújtásának lehetőségétől. Az önkormányzati rendelet törvényességéhez közérdek – az objektív jogrend védelme – fűződik, és figyelembe kell venni azt is, hogy a Kúria eljárását önkormányzati rendelet vizsgálatára nem kezdeményezheti bárki.
[21] A fentieket támasztja alá a helyi önkormányzatok törvényességi felügyeletének részletes szabályairól szóló 119/2012. (VI. 26.) Korm. rendelet 2. § (7) bekezdése is, amely szerint amennyiben a fővárosi és megyei kormányhivatal elmulasztja a törvényességi felügyeleti eszköz határidőben történő alkalmazását, ismételten törvényességi felhívást bocsát ki.
[22] Mindezekből következően amennyiben az érintett önkormányzat (az ismételt) törvényességi felhívásnak nem tesz eleget, úgy a kormányhivatal jogosult a Mötv. alapján indítvány előterjesztésére a kérdéses önkormányzati rendelet törvényességi vizsgálatára. Ugyanakkor a Kúria előtti eljárás indítványozásának korlátja is van: a Kúria a Köf.5026/2016/4. számú határozatában rámutatott, hogy a kormányhivatal csak azon önkormányzati rendeletek, illetve önkormányzati rendeleti rendelkezések vizsgálatát kérheti a Kúriától, amelyre nézve korábban (eredménytelen) törvényességi felhívást bocsátott ki. Ebben az eljárásban a normakontroll kezdeményezésének előfeltétele, hogy az önkormányzati képviselő-testület megismerhesse és megtárgyalhassa a Kormányhivatal által észlelt törvényességi problémát [Indokolás (47)].
[23] Jelen ügyben Mosonmagyaróvár Város Önkormányzatának képviselő-testülete az Ör. 4/A. §-ával kapcsolatos törvényességi problémát a kormányhivatal a 2016. augusztus 11-én kelt GYB–04/1144-2/2016. számú törvényességi felhívásból megismerte, megtárgyalta, majd a 171/2016. (IX. 22.) Kt. számú határozatában úgy döntött, hogy a törvényességi felhívásban foglaltakat nem fogadja el, tehát a fenti követelmény teljesült.
[24] Összegezve: a kormányhivatal törvényességi felügyeletére vonatkozó jogszabályi rendelkezésekből nem következik az a kötelezettség, hogy az adott rendelet megalkotását követően valamennyi törvényességi problémát egyszerre kell a kormányhivatalnak az érintett önkormányzat elé tárnia. Természetesen a törvényesség helyreállításához fűződő jogbiztonsági érdekből következhet, hogy az első törvényességi felhívás lehetőleg térjen ki minden lényeges kérdésre az adott önkormányzati rendeletet illetően, de ilyen kötelezettség a hatályos szabályok szerint nem áll fenn. Megjegyzést érdemel, hogy valamely önkormányzati rendeleti rendelkezés más jogszabállyal ellentétessé válhat akkor is, ha nem az önkormányzati rendelet, hanem a magasabb szintű jogszabály módosul, s ezáltal megváltozik a szabályozási környezet. Ez is indokolhatja, hogy törvényességi felhívással később is élni lehessen.
[25] Minderre tekintettel a Kúria a kormányhivatal indítványában foglaltakat érdemben vizsgálta meg.
[26] Az Ör. 4/A. §-a értelmében: „A helyi építési szabályzat előírásaitól való egyedi eltérést – a kialakult adottságokra, a kedvezőbb településképi megjelenést eredményező telekalakítási és beépítési megoldásokra tekintettel – városi főépítész szakmai javaslata alapján a Képviselő-testület engedélyezhet. Az eltérés nem korlátozhatja a szomszédos telkek építési jogait.”
[27] Az érintett önkormányzat a Korm. rendelet 12. §-ára hivatkozik, mint felhatalmazó rendelkezésre. E szerint: „[a] helyi építési szabályzat – a kialakult állapotra, domborzati adottságokra tekintettel, a kedvezőbb településképi illeszkedés érdekében – lehetőséget adhat a szabályaitól való eltérésre. Ebben az esetben meg kell határozni az eltérés mértékét és alkalmazásának feltételeit, amely nem korlátozhatja a szomszédos telek építési jogát.”
[28] A Kúria megítélése szerint a Korm. rend fentebb idézett 12. §-a nem adott felhatalmazást az önkormányzatnak olyan tartalmú szabály megalkotására, amely a képviselő-testület esetenként meghozott egyedi döntései által teszi lehetővé az eltérést a helyi építési szabályzattól. A Korm. rendelet 12. §-a a helyi építési szabályzat normatív tartalmáról szól, arról, hogy magában a normában, az önkormányzati rendeletben lehet olyan, mindenki számára előre látható és kiszámítható szabályokat alkotni, amely rendelkezések eltérnek a helyi építési szabályzattól. A Korm. rendelet ennek garanciáját abban látja, hogy a normatív szabályozásnak ilyenkor tartalmaznia kell az eltérés mértékét és alkalmazásának feltételeit is. Az Ör. 4/A. §-ának alkalmazása ezen garanciákat teljes egészében nélkülözi.
[29] Nem fogadható el az az érv sem, hogy ugyan úgy a képviselő-testület dönt ezekben az egyedi eltérésekben, mint amelyik a helyi építési szabályzatot megalkotja. Önmagában az, hogy a jogalkotásra felhatalmazott szervezet ugyan az, mint aki az egyedi döntéseket hozza (az egyedi eltérést engedélyezi), nem releváns abban az összefüggésben, hogy a szabályozásnak előre láthatónak, kiszámíthatónak kell lenni a norma címzettjei számára. Magának az eltérésnek is előre láthatónak kell lenni, erről szól a Korm. rendelet 12. §-a.
[30] A Kúria egyébként utal rá, hogy a jelenleg hatályos 4/A. § normaszövegét először beiktató Ör.Mód.1. megalkotását megelőzően az önkormányzat 194/2015. (IX. 24.) Kt. számon határozatot hozott, amelynek 2. pontja szerint „az önkormányzat az állami főépítész nyilatkozatában a helyi építési szabályzat előírásai alóli egyedi felmentés módját kifogásoló álláspontjával nem ért egyet”. Az érintett önkormányzat tehát már ekkor szembesült azzal a problémával, hogy az egyedi eltérési lehetőség nem jogszabályszerű. Az érintett önkormányzat a kifogás elutasításának indokolásaként pusztán arra hivatkozott, hogy „a vonatkozó 314/2012. (XI. 8.) Korm. rendelet 12. § az egyedi eltérésre lehetőséget ad azzal, hogy az alkalmazás feltételeit, módját meg kell határozni. A tervezett 4/A. § szerint a rendelettől való egyedi eltérésről ugyanaz a testület dönt, mely a rendeletet megalkotta. Ez az eljárásmód a garancia arra, hogy az eltérés csak indokolt esetben legyen lehetséges. Egy, a rendeletben konkrétan megadott eltérési mérték esetén válhat a folyamat ellenőrizhetetlenné.”
[31] A Kúria megjegyzi, hogy – mint fentebb bemutatásra került – az Ör. 4/A. § egy egészen más döntéshozatali felhatalmazással ismétli meg a Korm. rendelet 12. §-át, ezáltal az önkormányzati szabályozás félrevezető párhuzamosságot teremt. Ezt a szabályozási technikát a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 3. §-a eleve tiltja.
[32] A Kúria megállapította továbbá, hogy a kormányhivatal indítványában hivatkozott az Étv. tételes rendelkezéseire is. Megjelölte az Étv. 8. § (2) bekezdését. E szabály értelmében „[a] településfejlesztési koncepciót, az integrált településfejlesztési stratégiát és a településrendezési eszközöket a települési önkormányzat a településfejlesztési koncepció, az integrált településfejlesztési stratégia és a településrendezési eszközök elkészítéséről és elfogadásáról szóló kormányrendeletben foglaltak szerint a megállapításuk előtt véleményezteti.”
[33] A kormányhivatal e szabályozás további elemeként jelölte meg a Korm. rendeletet, amelynek 28. § (4) bekezdése értelmében „[k]oncepció, stratégia, településrendezési eszköz, kézikönyv, településképi rendelet vagy azok módosítása véleményezési eljárás lefolytatása nélkül nem fogadható el, kivéve ha a módosításra a magasabb szintű jogszabállyal ellentétes helyi önkormányzati előírás hatályon kívül helyezése miatt van szükség.”
[34] A településrendezési eszközök elfogadását megelőző véleményezési eljárás garanciális jellegére a Kúria már több döntésében rámutatott. A Kúria legutóbb a Köf.5027/2015/3. számú határozatában nyomatékosította, hogy törvénysértő az a helyi építési szabályzat, amelynek elfogadását megelőzően a központi jogszabályokban előírt véleményeztetési eljárás lefolytatása elmaradt, vagy nem a jogszabályokban meghatározott rendben történt [Indokolás (22)].
[35] Az Ör. 4/A. §-a által, abban a körben, amelyben a képviselő-testület egyedi eltérést engedélyez, teljes mértékben nélkülözi a jogszabályokban kötelezően előírt véleményeztetést. Maga az érintett önkormányzat a saját állásfoglalásában igazolja a véleményezés elmaradását ebben a körben, amikor úgy érvel, hogy az Ör. 4/A. §-a alapján meghozott döntés az Ör.-t – azaz a helyi építési szabályzatot – nem változtatja meg, ezért nem is szükséges véleményeztetési eljárás. A Kúria megítélése szerint az egyedi eltérés képviselő-testületi engedélyezése tartalmában a helyi szabályozás része (kell, hogy legyen) még akkor is, ha az nem jelenik meg a normaszövegben. A törvényességi problémát nem szünteti meg, sőt tetézi az, hogy a véleményezési eljárást nélkülöző döntés még nem is normában jelenik meg.
[36] Az Ör. 4/A. §-a tehát nemcsak a jogalkotáshoz, a jogszabályi minőséghez kapcsolódó garanciákat nélkülözi, hanem a helyi építés szabályozásához, mint speciális normához kapcsolódó, az Étv. 8. § (2) bekezdésből és a Korm. rendelet 28. § (4) bekezdésből fakadó követelményeket is, így a törvénysértés ezen az ágon is megállapítható.
[37] Az érintett önkormányzat hivatkozott még az OTÉK 111. § (2) bekezdésre. Az OTÉK e szabálya az OTÉK II–III. fejezetben meghatározott követelményeknél megengedőbb követelmények szabályozásának feltételeiről szól. Az OTÉK 111. § (2) bekezdése a normatív szabályozás részére teszi lehetővé a megengedőbb előírást, amikor úgy fogalmaz, hogy „településrendezési eszköz akkor állapíthat meg....” Az önkormányzati képviselő-testület egyedi felmentést adó döntése nem településrendezési eszköz. Így az Ör. 4/A. §-a megalkotására az OTÉK sem adott felhatalmazást az érintett önkormányzatnak.
[38] A Kúria megítélése szerint a vizsgált normaszöveg, és az indítványban felvetettek a jogállam lényegéhez tartozó alapvető kérdéseket is érintenek. A modern jogállamokban a közhatalom legfontosabb jogosítványa a jogalkotás. A jogalkotó hatalom kereteit az alkotmányok jelöli ki, benne a normahierarchiából eredő követelményekkel. A jogalkotás normatív szabályokat közvetít valamennyi címzett számára (egyaránt, ugyan olyan feltételeket). A helyi közösség életére vonatkozó fontos dokumentum a helyi építési szabályzat, amelynek normatív előírásaiból az érintettek előre megismerhetik építési jogaikat, kötelezettségeiket. Amennyiben az önkormányzati jogalkotó olyan szabályokat alkot, amelyek között a rendelkezéseitől való eltérésre egyedi döntés útján van lehetőség, úgy egyszerűen megtörik a szabályozás normativitása, megtörik az a rend, amely a jogalkotás (a „törvények uralma”) lényegét adja már évszázadok óta. A közhatalom-gyakorlás ilyen formájára nincs alkotmányos felhatalmazása egyik jogalkotó szervnek sem.
[39] A fentiek alapján a Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapította, hogy az Ör. 4/A. §-a törvénysértő, ütközik a Jat., az Étv. és Korm. rendelet fentebb felhívott rendelkezéseivel, ezért azt a Bszi. 55. § (2) bekezdés a) pontja alapján megsemmisítette.
[40] A kormányhivatal egy adott önkormányzati rendelettel (rendelkezéssel) szemben – más-más problémák alapján – többször is élhet törvényességi felhívással.
[41] Helyi építési szabályzatban nem adható az önkormányzati képviselő-testületnek olyan felhatalmazás, hogy a normatív szabályok alól egyedi döntésekkel előre nem meghatározott eltéréseket engedélyezhet.
[42] 1997. évi LXXVIII. törvény 8. § (2) bekezdése;
2010. évi CXXX. törvény 3. §-a;
314/2012. (XI. 8.) Korm. rendelet 28. § (4) bekezdése
[43] A Magyar Közlönyben és az önkormányzati rendelettel azonos módon való közzététel elrendelésére a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) és c) pontja alapján került sor.
[44] A döntés elleni jogorvoslatot a Bszi. 49. §-a zárja ki.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
„Szellemi és ipari tulajdon – Szabadalmak – 1768/92/EGK rendelet – 13. cikk – Gyógyszerekre kiadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány – E tanúsítvány kiadásának lehetősége abban az esetben, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának időpontja és az Unión belüli forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év – 1901/2006/EK rendelet – 36. cikk – A kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartamának meghosszabbítása”
A C‑125/10. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundespatentgericht (Németország) a Bírósághoz 2010. március 9‑én érkezett, 2010. január 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc.,
a Deutsches Patent‑ und Markenamt
tagjai: J. N. Cunha Rodrigues tanácselnök, U. Lõhmus (előadó), A. Rosas, A. Ó Caoimh és A. Arabadjiev bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. május 4‑i tárgyalásra,
– a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc., képviseletében M. Heinemann, M. Gundt, A. Rollins és A. von Falck Rechtsanwälte,
– a francia kormány képviseletében G. de Bergues és S. Menez, valamint R. Loosli‑Surrans, meghatalmazotti minőségben,
– a litván kormány képviseletében D. Kriaučiūnas és V. Balčiūnaitė, meghatalmazotti minőségben,
– a magyar kormány képviseletében Ficsor M., Fehér M. és Tóth Z., meghatalmazotti minőségben,
– a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és P. A. Antunes, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében G. Braun és F. W. Bulst, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2011. június 9‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6-i 469/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (kodifikált változat) (HL L 152., 1. o.) 13. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2 A kérelmet a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc. (a továbbiakban: Merck) és a Deutsches Patent- und Markenamt (német szabadalmi és védjegyhivatal) között a szitagliptin nevű hatóanyagra vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítvány (a továbbiakban: KOT) kiadásának az utóbbi által történt megtagadása tárgyában folyamatban lévő peres eljárásban terjesztették elő.
3 A gyermekgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerkészítményekről, valamint az 1768/92/EGK rendelet, a 2001/20/EK irányelv, a 2001/83/EK irányelv és a 726/2004/EK rendelet módosításáról szóló, 2006. december 12‑i 1901/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 378., 1. o.) módosított, a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18‑i 1768/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 182., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 11. kötet, 200. o.; a továbbiakban: 1768/92 rendelet) első és második preambulumbekezdésének szövege a következő:
„mivel a gyógyszerészeti kutatás döntő szerepet játszik a közegészség folyamatos javításában;
mivel a gyógyszerek kifejlesztése – különösen a hosszadalmas, költséges kutatást igénylő gyógyszerek esetében – a Közösségben és Európában csak úgy folytatható, ha az ilyen kutatások ösztönzése érdekében megfelelő védelmet biztosító, kedvező szabályozásról gondoskodnak”.
4 E rendelet harmadik, negyedik és ötödik preambulumbekezdése kimondja, hogy a valamely új gyógyszerre vonatkozó szabadalmi bejelentés benyújtása és az említett gyógyszer forgalombahozatali engedélyének (a továbbiakban: FHE) kiadása közötti időszak hosszúsága miatt a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem elegendő a kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez, ami hátrányosan érinti a gyógyszerészeti kutatást, és azzal a veszéllyel jár, hogy a kutatóközpontok a tagállamokon kívüli országokba települnek át.
5 Ugyanezen rendelet nyolcadik és kilencedik preambulumbekezdése kimondja, hogy:
„mivel a [KOT] által biztosított oltalom időtartamát úgy kell megállapítani, hogy az megfelelő és hatékony védelmet nyújtson; mivel erre figyelemmel annak, aki egyaránt jogosultja a szabadalomnak és a [KOT]‑nak, összesen legfeljebb tizenöt év kizárólagosságot kell biztosítani attól az időponttól számítva, amikor először engedélyezték az adott gyógyszer forgalomba hozatalát a Közösségben;
mivel egy olyan összetett és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, mindazonáltal figyelembe kell venni valamennyi szóban forgó érdeket, beleértve a közegészségügyi érdekeket is; mivel erre tekintettel a [KOT]‑ot nem lehet öt évet meghaladó időtartamra kiadni; mivel továbbá a megadott oltalomnak szigorúan arra a termékre kell korlátozódnia, amelynek gyógyszerként történő forgalomba hozatalát engedélyezték”.
6 Az 1768/92/EGK rendeletnek „A [KOT] megszerzésének feltételei” című 3. cikke értelmében:
„A termékre [KOT]‑ot kell adni, ha abban a tagállamban, amelyben a 7. cikk szerinti bejelentést benyújtották, a bejelentés napján:
b) a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalát engedélyezték – az esettől függően – a 65/65/EGK irányelv vagy a 81/851/EGK irányelv szerint […];
c) a termékre még nem adtak [KOT]‑ot;
7 Az említett rendelet 7. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „[a] [KOT] iránti bejelentést a termék gyógyszerként történő [FHE]‑jének kiadásának napját követő hat hónapon belül kell benyújtani.”
8 Az 1768/92 rendelet 8. cikke felsorolja azokat az adatokat, amelyeket a KOT iránti bejelentésnek tartalmaznia kell. Előírja többek között (1) bekezdése d) pontjának i. alpontjában, hogy ha a KOT iránti bejelentés meghosszabbítás iránti kérelmet tartalmaz, a bejelentéshez csatolni kell az 1901/2006 rendelet 36. cikkében említett gyermekgyógyászati vizsgálati tervnek való megfelelésről szóló nyilatkozat másolatát.
9 Az 1768/92 rendelet 10. cikke, amely meghatározza a KOT megadásának, illetve az az iránti kérelem elutasításának feltételeit, (1) és (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1) Ha a [KOT] iránti bejelentés és az abban szereplő termék megfelel az e rendeletben előírt feltételeknek, a 9. cikk (1) bekezdésében említett hatóság a [KOT]‑ot megadja.
(2) A 9. cikk (1) bekezdésében említett hatóság – a (3) bekezdésben foglaltak figyelembevételével – a [KOT] iránti bejelentést elutasítja, ha a bejelentés vagy az abban szereplő termék nem felel meg az e rendeletben előírt feltételeknek.”
10 A rendeletnek „A [KOT] időtartama” című 13. cikkének szövege a következő:
„(1) A [KOT] időtartama az alapszabadalom jogszabályban meghatározott oltalmi idejének lejártakor kezdődik, és az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának napja és a termék Közösségen belüli forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély keltezésének napja között eltelt időszak öt évvel csökkentett időtartamával megegyező ideig tart.
(2) A [KOT] időtartama mindazonáltal – az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérően – nem haladhatja meg a kezdetének napjától számított öt évet.
(3) Az (1) és a (2) bekezdésben meghatározott időtartamot hat hónappal meg kell hosszabbítani az 1901/2006/EK rendelet 36. cikkének alkalmazása esetén. Ebben az esetben az e cikk (1) bekezdésében meghatározott időtartam csak egy ízben hosszabbítható meg.”
11 Az 1768/92 rendelet 14. cikkének a) pontja úgy rendelkezik, hogy a [KOT] „megszűnik, ha a 13. cikk szerinti időtartam eltelt [helyesen: időtartama a 13. cikkben említett időtartam elteltével lejár]”.
12 Az 1768/92 rendeletet egységes szerkezetbe foglaló és azt felváltó 469/2009 rendelet 2009. július 6‑án lépett hatályba. A 13. cikkének a szövege megegyezik az 1768/92 rendelet 13. cikkének a szövegével. Mindenesetre, az alapeljárásbeli ügy tényállására tekintettel, arra továbbra is az 1768/92 rendeletet kell alkalmazni.
Az 1901/2006 rendelet
13 Az 1901/2006 rendelet (26) és (27) preambulumbekezdése kimondja, hogy:
„(26) A gyermekgyógyászati adatok benyújtására vonatkozó előírás hatálya alá tartozó termékeket, amennyiben a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati tervben szereplő valamennyi követelmény teljesült, és ha a terméket valamennyi tagállamban engedélyezték, továbbá a vizsgálatok eredményeiről szóló lényeges információk szerepelnek a készítmény kísérő iratában, az 1768/92/EGK tanácsi rendelet által bevezetett [KOT] időtartamának hat hónappal történő meghosszabbításával kell jutalmazni. [...]
(27) A [KOT] időtartamának meghosszabbítása iránti, e rendelet alapján benyújtott kérelem csak abban az esetben fogadható el, ha a [KOT]‑ot az 1768/92/EGK rendeletnek megfelelően adták meg.”
14 Az 1901/2006 rendelet 36. cikkének (1) és (4) bekezdése értelmében:
„(1) Amennyiben a 7. és a 8. cikk szerinti kérelem tartalmazza a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati terveknek megfelelően elvégzett összes vizsgálat eredményeit, a szabadalom vagy a [KOT] jogosultja az 1768/92/EGK rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében és 13. cikkének (2) bekezdésében említett időtartam hat hónappal való meghosszabbítására [(a továbbiakban: gyermekgyógyászati meghosszabbításra)] válik jogosulttá.
Az első albekezdés abban az esetben is alkalmazandó, amikor a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati terv megvalósítása nem vezet egy gyermekgyógyászati terápiás javallat engedélyezéséhez, viszont az elvégzett vizsgálatok eredményei bekerülnek az alkalmazási előírásba és, adott esetben, az érintett gyógyszerkészítmény betegtájékoztatójába.
(4) Az (1), (2) és (3) bekezdést olyan termékekre kell alkalmazni, amelyeket az 1768/92/EGK rendelet szerinti [KOT] vagy a [KOT] megadására feljogosító szabadalom véd. [...].”
15 A Merck a cukorbetegség kezelésére vagy megelőzésére alkalmazható dipeptidil‑peptidáz inhibitor vegyületeire vonatkozó európai szabadalom jogosultja. Az ezen alapszabadalomra vonatkozó szabadalmi bejelentést, amely a Németországi Szövetségi Köztársaságra is kiterjed, 2002. július 5‑én tették.
16 A Merck 2007. szeptember 14‑én KOT kiadását kérte a Deutsches Patent‑ und Markenamttól az említett szabadalom tárgyát képező szitagliptin hatóanyagra, adott esetben annak a gyógyászatban elfogadott só formájára, konkrétan a szitagliptin‑foszfát‑monohidrátra. Az Európai Unióban és a Németországi Szövetségi Köztársaságban való forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontjaként 2007. március 21‑ét jelölte meg, amely a szitagliptin‑foszfát‑monohidrát hatóanyagot tartalmazó gyógyszer európai engedélyezésének időpontja. Ezt a gyógyszert az említett tagállamban Januvia márkanéven forgalmazzák.
17 E kérelmet a 2008. július 1‑jei határozatban elutasították arra hivatkozva, hogy az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának időpontja és az első FHE kiadásának időpontja között csak négy év, nyolc hónap és tizenhat nap telt el, ily módon a KOT időtartamának kiszámítása – az 1768/92 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése alapján – három hónapot és tizennégy napot kitevő negatív időtartamot eredményezett.
18 A Merck e határozat ellen keresetet nyújtott be a Bundespatentgerichthez. Azt állította, hogy a KOT megadásának valamennyi feltétele teljesült az ügyben, hiszen a KOT időtartama nem képezi részét e feltételeknek.
19 A Merck arra hivatkozott, hogy a KOT nem eredményezhet pozitív időtartamot, viszont nullás vagy negatív időtartamú lehet. Kérelmét az a megfontolás indokolta, hogy fenntartsa e tanúsítvány meghosszabbításának egy későbbi időpontban történő kérelmezésének lehetőségét. Az illetékes hatóság e célból 2009. március 27‑én gyermekgyógyászati kutatást engedélyezett, mivel az e téren előírt vizsgálatokat még 2017 előtt be kell fejezni.
20 A kérdést előterjesztő bíróság arra a kérdésre szeretne választ kapni, hogy az 1901/2006 rendelet hatálybalépése, amely – egy hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbítás formájában – rekompenzációról rendelkezik, nem változtat‑e az eddig elfogadott azon megközelítésen, miszerint a KOT kiadása csak akkor lehetséges, ha a szóban forgó gyógyszerre vonatkozó szabadalmi bejelentés és annak Unión belüli első FHE‑je között öt év eltelt. Fontos lenne tudni azt, hogy e rendelet hatálybalépését követően a KOT‑okat vajon negatív, illetve nullás időtartamra is ki lehet‑e adni.
21 Ily módon az említett bíróság kifejtette, hogy szükségesnek ítélte a 469/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan kérelemmel fordulni a Bírósághoz.
22 E körülményekre tekintettel a Bundespatentgericht felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Adható‑e [KOT] valamely gyógyszer részére akkor, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának napja és a Közösségen belüli első [FHE] keltezésének napja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év?”
23 Bevezetésként megjegyzendő, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság az 1768/92 rendeletet egységes szerkezetbe foglaló és azt felváltó 469/2009 rendeletre hivatkozik.
24 Márpedig a 469/2009 rendelet 2009. július 6‑án, vagyis az alapügy tárgyát képező határozat elfogadását követően lépett hatályba, ezért az ügyre továbbra is az 1768/92 rendeletet kell alkalmazni.
25 Másfelől, bár a gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartamáról az 1768/92 rendelet 13. cikkének (3) bekezdése rendelkezik, annak alkalmazási feltételeit az 1901/2006 rendelet 36. cikke határozza meg. Ennélfogva erre a két rendeletre figyelemmel kell megválaszolni a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdést.
26 Így tehát úgy kell tekinteni, hogy kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható KOT, ha az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év.
27 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmából úgy tűnik, hogy e bíróság azt is tudni szeretné, hogy az említett kérdésre adott igenlő válasz esetén az 1901/2006 rendelet 36. cikkében írt hat hónappal történő meghosszabbítás a szabadalom oltalmi idejének lejárta előtt, vagyis a KOT negatív időtartamát alapul véve meghatározott időpontban indul, vagy pedig e meghosszabbítást a KOT időtartamát nullának tekintve, az említett szabadalom oltalmi idejének lejártától kell számítani.
28 Mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a KOT érvényességi ideje megegyezik az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt idő öt évvel csökkentett időtartamával. Sem az említett rendelkezés, sem a rendelet bármely más rendelkezésének szövege alapján nem feltételezhető, hogy ez utóbbival mindenképpen ellentétes lenne, ha a KOT negatív időtartamú lenne.
29 Ennélfogva, az 1901/2006 rendelettel módosított 1768/92 rendelet 13. cikkét nem kizárólag annak szövegére tekintettel kell értelmezni, hanem annak általános szerkezetére, és azon rendszer céljaira tekintettel is, amelynek részét képezi (lásd ebben az értelemben a C‑127/00. sz. Hässle‑ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14781. o.] 55. pontját és a C‑482/07. sz. AHP Manufacturing ügyben 2009. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7295. o.] 27. pontját).
30 Először is, ami az 1768/92 rendelet általános szerkezetét illeti, meg kell állapítani, hogy az említett rendelet 10. cikke úgy rendelkezik, hogy ha a KOT iránti kérelem és az annak tárgyát képező termék megfelel az ugyanezen rendeletben előírt feltételeknek, akkor az illetékes hatóság kiadja a tanúsítványt. Márpedig azt kell megállapítani, hogy a KOT pozitív előjelű időtartama mint feltétel nem szerepel sem az említett tanúsítvány megszerzéséhez szükséges és az 1768/92 rendelet 3. cikkében felsorolt anyagi jellegű feltételek, sem az annak 7–9. cikkében szereplő alaki jellegű feltételek között.
31 Másodszor, az 1768/92 rendelet célkitűzéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet fő célkitűzése, amint azt első és második preambulumbekezdése is megfogalmazza, megfelelő védelem biztosítása a közegészség folyamatos javításában döntő szerepet játszó gyógyszerészeti kutatás ösztönzése érdekében (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. pontját).
32 E tekintetben az említett rendelet elfogadását a harmadik, negyedik és nyolcadik preambulumbekezdése értelmében az indokolta, hogy a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem volt elegendő a gyógyszerészeti kutatásra fordított befektetések megtérüléséhez, figyelemmel az új gyógyszerekre vonatkozó szabadalmi bejelentések időpontja és azok FHE‑jének megadása között eltelt időszakra (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. pontját).
33 Az 1768/92 rendelet ezt a hiányosságot akarta orvosolni a gyógyszerekre vonatkozó KOT megteremtésével. E célkitűzésen kívül a rendelet, miként az a kilencedik preambulumbekezdéséből kiderül, annak a szükségességét is elismeri, hogy egy olyan összetett és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, figyelembe kell venni valamennyi szóban forgó érdeket, beleértve a közegészségügyi érdekeket is, biztosítva azt, hogy az így nyújtott hasznosítási monopólium nem lépi túl a befektetések megtérüléséhez szükséges mértéket, és nem késlelteti visszaélésszerűen azon időpontot, amikor az adott termék közkinccsé válik (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. és 39. pontját).
34 Az 1901/2006 rendeletet illetően, amely módosította többek között az 1768/92 rendelet eredeti változatának 13. cikkét, meg kell jegyezni, hogy miként az a (26) preambulumbekezdéséből kiderül, annak az a célja, hogy kompenzálja a szóban forgó gyógyszer gyermekgyógyászati hatásainak értékelése érdekében tett erőfeszítéseket, rekompenzációt nyújtva az alapszabadalom jogosultjának – aki a szóban forgó gyógyszer tekintetében a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati tervben javasolt vizsgálatok egészét elvégezte – a KOT hat hónappal történő meghosszabbítása formájában.
35 Nem vitás, hogy bár egy negatív vagy nullás időtartamú KOT önmagában véve aligha jelent előnyt, ettől még nem kétséges, hogy az 1901/2006 rendelet elfogadása óta az ilyen KOT hasznos lehet az alapszabadalom azon jogosultja számára, aki gyermekgyógyászati meghosszabbítást szeretne kérni. Ugyanis az 1768/92 rendelet 13. cikkének (3) bekezdése, amelyet az előbbi rendelet iktatott be, az ugyanezen cikk (1) bekezdése szerint kiszámított időtartamú KOT hat hónappal történő meghosszabbításának lehetőségéről rendelkezik, és ennek következtében lehetővé teszi az 1768/92 rendelet nyolcadik preambulumbekezdésében említett tizenöt éves kizárólagossági időszak meghosszabbítását.
36 Márpedig, miként az az 1901/2006 rendelet (27) preambulumbekezdéséből, valamint az 1768/92 rendelet 13. cikke (3) bekezdésének és az 1901/2006 rendelet 36. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezéséből következik, a gyermekgyógyászati meghosszabbítás megadása csak akkor lehetséges, ha a KOT‑ot az 1768/92 rendelet alapján adták ki.
37 Így, bár a KOT iránti kérelmet el kellett utasítania amiatt, hogy ez utóbbi rendelet 13. cikke (1) bekezdésében írt számítás negatív vagy nullás időtartamot eredményez, az alapszabadalom jogosultja számára akkor sem engedélyezhető e szabadalom oltalmi idejének meghosszabbítása, ha az 1901/2006 rendelet 36. cikke értelmében a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati tervnek megfelelően az összes vizsgálatot ő végezte. Ezen elutasítás sértheti az 1901/2006 rendelet hatékony érvényesülését, és az lehet a következménye, hogy veszélybe sodorja a rendelet célkitűzéseit, nevezetesen az érintett gyógyszer gyermekgyógyászati hatásainak értékelése érdekében tett erőfeszítések kompenzálását.
38 Következésképpen azt kell megállapítani, hogy az 1768/92 rendelet és az 1901/2006 rendelet együttes értelmezéséből az következik, hogy a KOT és a gyermekgyógyászati meghosszabbítás együttesen biztosítja az alapszabadalom jogosultja számára az Unión belüli első FHE megadása időpontjától számítva legfeljebb tizenöt évre és hat hónapra szóló kizárólagos jogot.
39 E maximális időtartamból az következik, hogy a gyermekgyógyászati meghosszabbításnak akkor van értelme, ha a KOT negatív időtartama nem haladja meg a hat hónapot. Másként fogalmazva, az 1901/2006 rendelet célja csak akkor valósul meg, ha az alapszabadalom jogosultja az érintett gyógyszer Európai Unión belüli első FHE‑jét az alapszabadalom bejelentése utáni négy és fél, illetve öt év közötti időszak során kapta meg. Ennélfogva KOT akkor is adható, ha az alapszabadalom bejelentése és az említett FHE megszerzésének időpontja között kevesebb mint öt év telt el.
40 Ebből következik, hogy azt kell megállapítani, hogy a KOT megadása nem tagadható meg pusztán amiatt, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésében írt számítási módszernek megfelelően meghatározott időtartam nem pozitív előjelű.
41 Ami azt a kérdést illeti, hogy a hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbításnak mely időpontban kell kezdődnie, azt kell megállapítani, hogy amennyiben az az időszak, amely az alapszabadalom bejelentése és az érintett gyógyszer Unión belüli első FHE‑jének időpontja között eltelt, rövidebb, mint öt év, akkor a meghosszabbítás kezdetének nem lehet az alapszabadalom lejártának napját tekinteni úgy, hogy az említett tanúsítvány időtartama nullával legyen egyenlőnek tekintendő. Ugyanis e megoldás ellentétes lenne az 1768/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésében foglalt számítási módszerekkel, hiszen e rendelkezés azt írja elő, hogy a KOT időtartama (érvényességi ideje) megegyezik az alapszabadalom bejelentésének időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt időszak öt évvel csökkentett időtartamával.
42 Ennélfogva, amikor a KOT időtartama negatív, akkor azt nem lehet nullának venni. Az 1901/2006 rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama abban az időpontban kezdődik, amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az első FHE megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.
43 A KOT időtartama csak abban az esetben lehet nullával egyenlő, és a hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbítás kezdő időpontja csak akkor esik egybe az alapszabadalom lejártának napjával, ha az alapszabadalom bejelentése és az érintett gyógyszer Unión belüli első FHE-jének időpontja között eltelt időtartam pontosan öt év.
44 Az alapügy körülményeire tekintettel a KOT és a gyermekgyógyászati meghosszabbítás együttesen két hónap és tizenhat nap időtartamú oltalmi időt biztosítana az alapszabadalom jogosultjának, mely időtartam az alapszabadalom lejártától kezdődik. Ennélfogva a negatív időtartamú KOT megadása a jelen esetben lehetővé teszi az 1901/2006 rendelet céljának megvalósulását.
45 Az előzőkben kifejtettek egészére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható KOT, ha az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év. Ebben az esetben az utóbbi rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama abban az időpontban kezdődik, amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az első FHE megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.
A gyermekgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerkészítményekről, valamint az 1768/92/EGK rendelet, a 2001/20/EK irányelv, a 2001/83/EK irányelv és a 726/2004/EK rendelet módosításáról szóló, 2006. december 12‑i 1901/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18‑i 1768/92/EGK tanácsi rendelet 1768/92 rendelet 13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható kiegészítő oltalmi tanúsítvány, ha az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első forgalombahozatali engedély időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év. Ebben az esetben az utóbbi rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama attól az időponttól kezdődik, amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az első forgalombahozatali engedély megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Főoldal»Dialóg Campus Kiadó jogi szakkönyvei»Magyar jogtörténet - A tradicionális jog
ISBN 9789639123120
I. rész: A tradicionális jog intézménytörténete
1. fejezet: Magánjog
1. § A magánjog forrásai
1.1.1. A személyes királyság korabeli dekrétumok
1.1.2. A XIII-XIV. századi dekrétumok
1.1.3. Országgyűlési törvények
1.2. Privilégiumok
1.3. Királyi rendeletek vagy pátensek
1.4. Statútumok
1.5. A szokásjog és a Hármaskönyv
1.5.1. A Hármaskönyv keletkezése
1.5.2. A Hármaskönyv szerkezete és magánjoga
1.5.3. A Hármaskönyv reformjának kísérlete: a Négyeskönyv és az Új Hármaskönyv és a Hármaskönyv kommentárjai
1.6. A felsõbíróságok döntvényei
2. § Személyi jog
2.1. Az ember mint jogalany
2.2. A jogképesség
2.2.1. Szabadok és nemesek
2.2.2. Félnemesek
2.2.3. Egyházi nemesek vagy prédiálisok
2.2.4. Honoráciorok
2.2.5. Vendégek, városi polgárok
2.2.6. Rabszolgák, felszabadítottak vagy szabadosok és jobbágyok
2.2.7. Sajátos társadalmi szervezetük alapján elkülönülő népcsoportok és népelemek tagjai
2.2.8. Vallási alapon korlátozott jogképességûek
2.2.9. A nem. A nők jogképessége
2.2.10. A törvényes házasságon kívül születettek jogképessége
2.3. A cselekvõképesség
2.3.1. Nem törvényes korúak
2.3.2. Törvényes korúak
2.3.3. Teljes korúak
2.3.4. A korvizsgálat
2.4. Az önjogúság
2.5. A jogi személyek
2.5.1. Királyi kincstár
2.5.2. Egyetemek vagy közösségek, községek, testületek, társulatok
2.5.3. Alapítványok
2.5.4. A jogi személyek jogképességének terjedelme
3. § Családjog
3.1. A házasság
3.1.1. A házasságkötés módja a tridenti formula recepciója után
3.1.2. Bontó akadályok
3.1.3. A házasság felbontása
3.2. A rokonság
3.3. Az atyai hatalom
3.3.1. Az atyai hatalom tartalma
3.3.2. Az atyai hatalom megszûnése
3.3.3. Az atyai hatalmat megszüntetõ osztozás
3.4. A gyámság
3.5. A gondnokság
4. § Dologi jog
4.1. A dolgok és a dolgok felosztása
4.1.1. Forgalmon kívüli dolgok
4.1.2. Ingók és ingatlanok
4.1.3. A jószágok felosztása eredetük szerint
4.1.4. Nemes jószágok
4.1.5. A becsûk
4.2. A birtok
4.2.1. A birtok hatásai
4.2.2. Az elévülés, elbirtoklás
4.3. A tulajdonjog
4.3.1. A tulajdon korlátai
4.3.2. A családi osztatlanság, vagyonközösség
4.3.3. Az osztály
4.3.4. A nemesi közbirtokosság
4.4. Az adomány. A királyi adományozási rendszer
4.4.1. Az adomány általában
4.4.2. Az adományok fajai
4.4.3. A királyi adományozás és adománylevél
4.4.4. Az adományozás jogcímei
4.4.5. A magánadományozás és az arról felvett oklevél
4.4.6. A bevezetés vagy beiktatás
4.5. A zálogjog
4.5.1. A zálogjog tartalma
4.5.2. A zálogjog keletkezése, megszûnése
5. § Szerzõdési jog
5.1. A szerzõdés általában
5.1.1. A szerzõdés alakja, a (be)vallás és az örökvallás
5.1.2. A szerzõdés érvénytelensége
5.1.3. A szerzõdés tárgya
5.1.4. A szerzõdés megerõsítése
5.1.5. A szerzõdés teljesítése
5.2. Adásvétel
5.2.1. Az adásvétel tárgyai
5.2.2. A vételár
5.2.3. A szerzõdés létrejötte és a felek kötelezettségei
5.2.4. Visszavásárlási vagy visszaváltási jog
5.2.5. Elõvásárlási jog
5.3. Csere
5.3.1. A csere tárgyai
5.3.2. A szerzõdés létrejötte
5.3.3. Vegyes csere
5.3.4. Az ingatlancsere különös neme
5.4. Ajándékozás
5.4.1. Az ajándékozás tárgya
5.4.2. A szerzõdés létrejötte
5.4.3. Ajándékozási kikötések
5.4.4. Halál esetére szóló ajándékozás
5.5. Kölcsön
5.5.1. A kölcsön tárgyai
5.5.2. A kamat
5.5.3. A szerzõdés létrejötte és a felek kötelezettségei
5.6. Zálogkölcsön, zálogszerzõdés
5.6.1. A zálogkölcsön tárgya
5.6.2. A pénz felhasználásának lehetõvé tételéért nyújtott vagyoni ellenszolgáltatás
5.6.3. A szerzõdés létrejötte és a felek kötelezettségei
5.6.4. A zálogos ingatlan elörökítése
5.7. Haszonkölcsön
5.8. Dologbérlet és haszonbérlet
5.8.1. A bérlet és haszonbérlet tárgyai
5.8.2. A bér
5.8.3. A bérlet és haszonbérlet tartama
5.8.4. A szerzõdés létrejötte és a felek kötelezettségei
5.8.5. A szerzõdés felmondása
5.9. Nyájak haszonbérlete
5.10. Vállalkozás
5.11. Munkaszerzõdés
6. § Különös lekötelezési viszonyok
6.1. Szerzõdéses szolgálati vagy familiárisi lekötelezés
6.1.1. A jogviszony alanyai
6.1.2. A jogviszony létrejötte és megszûnése
6.1.3. A familiáris kötelezettségei
6.1.4. Az úr kötelezettségei
6.2. Az egyház örökös szolgálatára szóló lekötelezés
6.2.1. A jogviszony alanyai
6.2.2. A szolgálati viszony létrejötte
6.2.3. A szolgálattevõ kötelezettségei
6.2.4. Az úr kötelezettségei
6.3. Úrbéri lekötelezés
6.3.1. Az úrbér és az urbárium
6.3.2. Az úr kötelezettsége
7. § Öröklési jog
7.1. Törvényes öröklés
7.1.1. A nemesek törvényes öröklése
7.1.2. A székelyek, a kunok és a jászok törvényes öröklése
7.1.3. Városi polgárok törvényes öröklése
7.1.4. Az erdélyi szászok törvényes öröklése
7.1.5. Jobbágyok törvényes öröklése
7.1.6. Öröklés urafogyott vagyonban
7.2. Végrendeleti öröklés
7.2.1. Köz- és magánvégrendelet
7.2.2. Kiváltságos végrendelet
7.3. Öröklési szerzõdés, testvérré fogadás
7.4. Különös öröklési rendnek alávetett vagyon: a hitbizomány
8. § A nõk külön jogai
8.1. Leánynegyed
8.2. Hajadoni jog
8.3. Hozomány
8.4. Jegyajándék
8.5. Hitbér
8.6. Özvegyi jog
8.7. Az özvegy nõ öröklése férje vagyonában
8.8. Közszerzemény
II. fejezet: Büntetõjog
9. § A büntetõjog forrásai
9.1. Törvények és tervezetek
9.1.1. Az 1795. évi javaslat
9.1.2. Az 1830. évi javaslat
9.2. Privilégiumok
9.3. Királyi rendeletek, pátensek
9.4. Statútumok
9.5. Szokásjog
9.5.1. A Hármaskönyv
9.5.2. A Praxis Criminalis
10. § A bűncselekmény és a bűncselekménnyel összefüggésben általánosan érvényesülõ szabályok
10.1. A delictum publicum fogalma
10.2. A delictum privatum fogalma
10.3. A büntetõjogi felelõsség
10.4. A büntethetõséget kizáró okok
10.4.1. A beszámítási képesség hiánya
10.4.2. A kényszer és a fenyegetés
10.4.3. A jogos védelem
10.4.4. A házasságtörõ feleség megölése
10.4.5. Egyéb okok
10.5. Menedékjog
10.6. A bûnösség
10.7. A kísérlet és az elõkészület
10.8. Bűnszerzõk
10.8.1. Tettesek
10.8.2. Részesek
10.8.3. Bûnpártolás, bûnpártolók
11. § A büntetés
11.1. A büntetés jogalapja és célja
11.2. A büntetések felosztása
11.2.1. A büntetés célját tekintve tipikusan megtorló és tipikusan elrettentõ jellegû büntetések
11.2.2. Rendes és rendkívüli büntetés
11.2.3. Fõ- és mellékbüntetések
11.3. Büntetési nemek
11.3.1. Halálbüntetések
11.3.2. Testcsonkító büntetések
11.3.3. Testfenyítő büntetések
11.3.4. Szabadságbüntetések
11.3.5. Megszégyenítõ büntetések
11.3.6. Vagyoni büntetések
11.4. A büntetés kiszabása
11.4.1. A büntetés kiszabásánál rendszerint figyelembe vett enyhítõ körülmények
11.4.2. A büntetés kiszabásánál rendszerint figyelembe vett súlyosító körülmények
12. § Közbűncselekmények
12.1. A hûtlenség vagy hűtlenség bélyege
12.1.1. Felségsértés, a felség- és hazaárulás
12.1.2. Az ország közbiztonsága elleni cselekmények
12.1.3. Oklevélhamisítás
12.1.4. Pénzhamisítás
12.1.5. A nemesfém-monopólium megsértése
12.1.6. Nyilvánvaló és kárhoztatott eretnekség
12.1.7. Hivatalból, illetve peres ügye intézése végett eljáró személyek sérelmére elkövetett bûncselekmények
12.1.8. Személy elleni bûncselekmények
12.1.9. Vagyon elleni bûncselekmények
12.2. A katonáskodási kötelezettség megszegése
12.3. A gyűlés és a törvényszék rendjének megsértése
12.3.1. Távollét
12.3.2. Széksértés
12.4. Hivatali bûncselekmények
12.5. Földesúri visszaélések
12.6. Hitszegés, hamis eskü
12.7. Kereskedéssel kapcsolatos vétségek
12.7.1. Az árumegállító jog megsértése
12.7.2. Kiviteli tilalmak megszegése
12.7.3. A királyi pénz megvetése
12.7.4. Árszabások megsértése
12.7.5. Mértékekkel való visszaélés
12.8. Vallás elleni bűncselekmények
12.8.1. Istenkáromlás
12.8.2. Boszorkányság
12.9. Élet elleni bûncselekmények
12.9.1. Szándékos emberölés, gyilkosság
12.9.2. Magzatelhajtás
12.9.3. Gyermekkitétel
12.10. A bujálkodás vétkei
12.10.1. A egyszerű paráználkodás, kurválkodás és a kerítés
12.10.2. Ágyastartás
12.10.3. Vérfertõzés
12.10.4. Erőszakos közösülés
12.10.5. Természet elleni fajtalankodás
12.10.6. Nõrablás
12.10.7. Két- és többnejûség, két- és többférjûség
12.10.8. Házasságtörés
12.11. Vagyon elleni bûncselekmények
12.11.1. Lopás
12.11.2. Rablás
12.11.3. Orgazdaság
12.11.4. Gyújtogatás és a dohányzás
13. § Magánbûncselekmények
13.1. Hatalmaskodás
13.1.1. Nagyobb hatalmaskodás
13.1.2. Kisebb hatalmaskodás
13.2. A becstelenség
13.2.1. Álorca vagy álorcásság
13.2.2. A hűtlenül viselt gyámság
13.2.3. A vértagadás vagy vérárulás
13.3. Károkozás
13.4. Egyéb magándeliktumok
13.4.1. Más leveleinek letartóztatása
13.4.2. Küldött levelek megsértése
13.4.3. Patvarkodás
13.4.4. Meggyalázás
III. fejezet: Perjog
14. § A perjog forrásai
14.1. Törvények
14.2. Privilégiumok
14.3. Pátensek - a Novus Ordo Judiciarius
14.4. Statútumok
14.5. A szokásjog
14.5.1. A Hármaskönyv
14.5.2. A Directio Methodica
14.5.3. A Praxis Criminalis
15. § A magyar bírósági szervezet
15.1. A királyi kúria és bíróságai
15.1.1. A királyi kúria bíróságainak kialakulása
15.1.2. A kúria bírósági szervezete. A királyi ítélõtábla 1526-ig
15.1.3. A hétszemélyes tábla kialakulása. A központi bíróságok viszonya 1723-ig
15.1.4. A központi bíróságok az 1723-as igazságügyi reform után
15.2. A király vidéki bírái és bíróságai a patrimoniális királyság korában
15.3. A nádor önálló bíráskodása kúriájában
15.4. A bírói közgyûlések
15.4.1. A király által tartott bírói közgyûlés
15.4.2. A nádori közgyûlés
15.4.3. A főispán által tartott bírói közgyûlés
15.4.4. A kikiáltott közgyûlés
15.5. A nemesi bíróságok
15.5.1. A vármegyei törvényszék
15.5.2. A vármegyei közgyûlés bíróságkénti mûködése
15.5.3. A szolgabírói szék vagy albíróság
15.5.4. Alispáni ítélõszék
15.6. A kerületi táblák
15.7. A városi polgárok bíróságai
15.7.1. Városi törvényszék
15.7.2. A tárnoki szék
15.7.3. Személynöki szék
15.8. A kunok, jászok és a hajdúk bíróságai
15.9. Az úriszék
15.10. Szentszékek
15.10.1. A szentszéki szervezet
15.10.2. A szentszékek hatáskörébe tartozó ügyek
15.11. Az erdélyi bíróságok
15.11.1. Központi bíróságok
15.11.2. Megyei és városi törvényszékek
15.11.3. A székelyek bíróságai
15.11.4. A szászok bíróságai
15.11.5. Úriszék
16. § A bíró és segédei
16.1. A bíró
16.1.1. A bíró joghatóságának alapja
16.1.2. A bíró kellékei
16.1.3. Bírótársak
16.2. A bíró segédei
16.2.1. Poroszló
16.2.2. Hiteleshely
16.2.3. A hiteleshelyi kiküldöttek: a káptalan és a konvent embere, illetve a bírói (nádori, királyi) ember
16.2.1. Jegyzõk
16.2.5. Egyéb segédek és közegek
17. § A perbeli személyek
17.1. A felek
17.1.1. A felperes
17.1.2. Alperes - perbehívott
17.2. Harmadik személyek a perben
17.2.1. Az avatkozó és a szavatos
17.2.2. Perbeli képviselõk
18. § A büntetőper felperese és alperese: a vádló és a terhelt
18.1. A vádló-felperes
18.2. A terhelt-alperes
18.2.1. A nem nemes terhelt perbeli helyzete
18.2.2. A nemes terhelt perbeli helyzete
19. § A peres eljárás 1526-ig
19.1. Idézés
19.1.1. Az idézés módjai
19.1.2. A perbehívás ismétlése és az értesítés
19.2. A bíróság elõtti eljárás megindulása
19.2.1. A kifogások
19.2.2. A perbeavatkozás
19.2.3. A perhalasztás
19.3. A bizonyítási eljárás
19.3.1. Az istenítéletek
19.3.2. Az eskü és az alapjául szolgáló tanúbizonyítások: a tanúbizonyság és a tudományvétel
19.3.3. A szó szoros értelemben vett tanúbizonyítás
19.3.4. Az oklevél és az oklevélbizonyítás
19.4. A per befejezése
19.4.1. Az ítélet
19.4.2. Az egyezség
19.5. A perorvoslatok
19.5.1. A perletétel
19.5.2. Az ügyvédszó visszavonása
19.5.3. A tiltakozások
19.5.4. A visszaûzés vagy elûzés
19.5.5. Fellebbezés
19.5.6. A perújítás
19.6. A végrehajtás
20. § A polgári peres eljárás
20.1. Az elõkészületi perszak
20.1.1. A megintés
20.1.2. A perindítás
20.1.3. A perfelvétel
20.2. Az exceptios szakasz
20.3. Az allegatios szakasz, vagyis a per dereka, érdeme
20.3.1. Az okirat
20.3.2. A tanúbizonyítás
20.3.3. A szemle
20.3.4. Az eskü
20.4. A befejezési perszak
20.5. A végrehajtás
20.6. A perorvoslatok
21. § A büntetõeljárás a XVI. századtól
21.1. Az elõkészületi eljárás
21.1.1. Az eljárás megindulása
21.1.2. A nyomozás és a vizsgálat
21.1.3. Az alperes által kért tanúvallatás
21.2. Közbülsõ (vád alá helyezési) eljárás
21.3. A bíróság elõtti eljárás
21.3.1. Idézés
21.3.2. Perfelvétel
21.3.3. Az exceptios szakasz
21.3.4. Az allegatios szakasz
21.3.5. A per befejezõ szakasza
21.4. Perorvoslatok
21.4.1. Fellebbezés
21.4.2. Perújítás
21.5. Végrehajtás
II. rész: A tradicionális jog felszámolása
22. § A tradicionális magánjog intézményeinek felszámolása
22.1. Az osztrák polgári törvény bevezetését segítõ pátensek
22.1.1. Az úrbéri és az úrbéri kárpótlási nyílt parancsok
22.1.2. Az õsiségi nyílt parancsok
22.2. Az osztrák polgári törvénykönyv bevezetése
22.3. A telekkönyvi rendtartás
22.4. Magánjogi melléktörvények
23. § A modern magyar magánjog kiépülése
23.1. Az Ideiglenes Törvénykezési Szabályok
23.1.1. Az ITSZ jogforrási jellege
23.1.2. Az ITSZ magánjoga
23.2. Az ITSZ utáni jogfejlõdés jellegzetességei
24.§ A tradicionális jog hatása, a modernizálódó magánjog
24.1. A személyi jogot átszövõ tradicionális hatások
24.2. A modern családjogba átmentett régi intézmények
24.2.1. Az ágytól és asztaltól való elválasztás
24.2.2. Közszerzemény
24.2.3. Hitbér
24.3. A dologi jogban fennmaradt régi intézmények és hatásuk
24.3.1. Birtokvédelem, elbirtoklás
24.3.2. A nemesi és az úrbéres közbirtokosságok
24.3.3. A hitbizomány és az ezzel rokon kötött tulajdoni formációk
24.4. A kötelmi jogban kimutatható tradicionális hatások
24.5. A modern öröklési jog tradicionális gyökerei
2. fejezet: Büntetõjog
25. § Elsõ lépések a büntetõjog megújítása felé
25.1. A ûntettekrõl és büntetésekrõl szóló 1843-as tervezet
25.1.1. Az 1843-as tervezet létrejötte és kudarca
25.1.2. A legeredetibb törvényhozási kísérlet
25.2. Az 1848-49-es törvények
26. § A büntetõjogi kodifikáció
26.1. A büntetõtörvény létrejötte
26.2. A magyar büntetõtörvénykönyvrõl szóló 1878:5. tc.
26.3. Az 1879:40. tc., a kihágási büntetõtörvény
3. fejezet: Polgári és büntetõeljárás
27. § A modern igazságszolgáltatási szervezet kiépülése
27.1. A modern bírósági szervezet kiépülése
27.1.1. A Magyar Királyi Kúria
27.1.2. A királyi ítélõtáblák
27.1.3. Királyi törvényszékek és esküdtbíróságok
27.1.4. Királyi járásbíróságok
27.2. A királyi ügyészségek
28. § A polgári eljárás modernizációja
28.1. Az átmeneti kódex
28.2. Az elsõ reformtörvény - a sommás eljárás új rendje
28.3. A polgári perrendtartásról szóló 1911:1. tc.
28.3.1. A kódex létrejötte
28.3.2. A polgári perrendtartás sajátosságai
29. § A büntetõeljárás modernizációja
29.1. Az 1843/44-es büntetõeljárási tervezet
29.2. Változások a büntetőeljárásban - a sárga könyv
29.3. A bűnvádi perrendtartásról szóló 1896:33. tc.
29.3.1. Javaslatokon át a kódexig
29.3.2. A bűnvádi perrendtartás sajátosságai

matches: kúria kúria kúria bíróság bíróság Kúria


text:
Kúriai vélemény a veszélyhelyzet miatti e-tárgyalásról - Jogászvilág
Kezdőlap » Kúriai vélemény a veszélyhelyzet miatti e-tárgyalásról
Kúriai vélemény a veszélyhelyzet miatti e-tárgyalásról Koronavírus
Címkék: dr. Zalavári György, e-tárgyalás nyilvánossága, e-tárgyalás technikai feltételei, ECOVIS, Ecovis Hungary Legal, koronavírus, Kúria, Kúria 2/2020. (IV. 30.) PK véleménye, online tárgyalás, Skype for Business, tanúszembesítés e-tárgyaláson, videokonferenciás bírósági tárgyalás szabályai, zárt tárgyalás elrendelése online perben
A Kúria 2/2020. (IV. 30.) PK véleményt adott ki a veszélyhelyzet ideje alatt az elektronikus kép és hang továbbítására alkalmas eszköz útján megtartott tárgyalás feltételeiről. Ebben a bíróságok biztonságos működését célzó videokonferenciás tárgyalás (e-tárgyalás) speciális szabályait elemezte a polgári perek tekintetében.
A vélemény szerint csak akkor tartható e-tárgyalás, ha az ehhez szükséges minden technikai feltétel a bíróság tagjain kívül is valamennyi tárgyalásra idézendő személynél rendelkezésre áll. A feltételeket a bíróságnak hivatalból kell előzetesen vizsgálnia. A feleknek előre és eljárásonként külön be kell jelenteniük az e-mail-címüket, és azt, hogy van-e olyan internet-kapcsolatuk és számítógépük, ami alkalmas a videokonferenciára.
A fél és a jogi képviselője tartózkodhat egy helyiségben az e-tárgyalás alatt. Viszont nem biztos, hogy elfogadható a technikai feltétel megléte, ha a szemben álló felek külön e-mail-címmel rendelkeznek, de a közös lakóhelyükön csak egy alkalmas eszközzel rendelkeznek.
A bíróságok egységesen a Skype for Business nevű programot fogják alkalmazni, mert a szoftver alkalmas a személyazonosításra és a technikai feltételek a bíróságon adottak.
Az e-tárgyalás mellőzhető, ha a technikai feltételek nem állnak fenn, vagy ha bármely, személyes közreműködést igénylő perbeli cselekmény nem valósítható meg.
Érdekes lesz annak a gyakorlata, hogy az e-tárgyalásra a nyilvánosságot a tárgyalás „kitűzött helyszínén” kell a veszélyhelyzeti érintkezés szabályainak betartásával (személyes távolság tartása, védőfelszerelés alkalmazása) biztosítani, ami a bíró jelenléti helyét jelenti. Ezek szerint a hallgatóság nem csatlakozhat be online az e-tárgyalásra, és a bírónak minden esetben a bíróságon kell az e-tárgyalás során jelen lennie, hogy a nyilvánosság szabálya érvényesülhessen. Ilyen esettben otthonról a bíró a vészhelyzet alatt nem fog tudni e-tárgyalást tartani, akkor sem, ha ennek technikai feltételei adottak lennének.
Zárt e-tárgyalást akkor lehet tartani, ha az eljárás résztvevői valamennyien úgy nyilatkoznak, hogy náluk is fennállnak a nyilvánosság kizárásának a feltételei. Bár ezen nyilatkozat valódisága a bíróság által valószínűleg nehezen vagy egyáltalán nem lesz ellenőrizhető.
Az e-tárgyalásról jegyzőkönyv jegyzőkönyvvezető közreműködésével, illetve hangfelvétel útján is készülhet. Bármelyik fél kérelmére, vagy a bíróság rendelkezése alapján az eljárási cselekményről – ha a technikai feltételek rendelkezésre állnak – a képet és hangot egyidejűleg rögzítő folyamatos felvételt kell készíteni. Feltételezzük, hogy itt is csak a bíróság részére engedélyezett a felvétel készítése, de a vélemény ennek részleteire már nem tér ki.
Az e-tárgyaláson is lehetséges a felek, tanúszembesítése. Az e-tárgyalás berekesztése után az ítélet kihirdetésére nem kerül sor, a bíróság az ítéletet tárgyaláson kívül hozza meg.
Érdekes lesz megtapasztalni az e-tárgyalás új intézményét, és elképzelhető, hogy ennek hatékonysága esetén a vészhelyzet megszűnését követően is alkalmazhatóvá válik ez a módszer, hiszen számos esetben komoly idő- és költségmegtakarítást okozhat a felek és a bíróság oldalán egyaránt. Jelentős utazási kiadás, parkolási költség, munkaidő-kiesés szűnhet meg azzal, ha a felek nem feltétlenül lesznek kötelesek egy tárgyalásra személyesen megjelenni, és ez a járulékos, sokszor az eljárásban meg sem jelenő, de a per által generált egyéb költségek csökkenéséhez vezethet.
A cikk szerzője dr. Zalavári György senior partner ügyvéd. Az Ecovis Hungary Legal a Jogászvilág.hu szakmai partnere.

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
IV/01806/2018
. IV/01806/2018
Az ügy tárgya: A Kúria Bfv.III.292/2018/8. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (törvényes bíróhoz való jog)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Kúria Bfv.III.292/2018/8. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó előadta, hogy társtettesként elkövetett csalás bűntette miatt a Békéscsabai Járásbíróság 19.B.1961/2010/8. számú ítéletével bűnösnek mondta ki, melyet a Gyulai Törvényszék, mint másodfokú bíróság 4.Bf.275/2016/9. számú ítéletével részben megváltoztatott, és az indíványozó szabadságvesztés büntetését súlyosította, továbbá 4 év gazdasági vezető tisztségviselői foglalkozástól eltiltásra ítélte. A jogerős döntés ellen az indítványozó felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő, hivatkozással arra, hogy a Gyulai Törvényszék tanácsa nem volt törvényesen megalakítva, mert nem az előre megállapított ügyelosztási rend szerint kijelölt bírói tanács járt el, ezáltal feltétlen hatályon kívül helyezést eredményező eljárási szabálysértés valósult meg. A bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. tv. (Bszi.) 8. § (1) bekezdése alapján ugyanis senki sem vonható el törvényes bírájától. A 8. § (2) bekezdés szerint a törvény által rendelt bíró az eljárási szabályok szerint a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíró. Az indítványozó álláspontja szerint mivel az eljáró tanács nem az előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölhető tanácsként járt el, így eljárása sértette a Bszi. 8. § (1) bekezdését, így a Kúriának végzésében meg kellett volna állapítania az eljárási szabálysértést.
Az indítványozó álláspontja szerint a Kúria nem vette figyelembe a Bszi.-ben foglalt rendelkezéseket, ezzel megsértette az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való alapjogát, valamint az Egyezmény 6. cikk 1. pontját..
Kúria Bfv.III.292/2018/8. számú végzése
IV_1806_2_2018_indkieg.anonim.pdf IV_1806_0_2018_indítvány.anonim.pdf
A határozat száma: 3138/2019. (VI. 13.) AB végzés
Az ABH 2019 tárgymutatója: alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §); bírói függetlenség; törvényes bíróhoz való jog (törvényes bírótól elvonás tilalma); ügyelosztási rend
3138_2019 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria 2018. október 8-án meghozott, Bfv.III.292/2018/8. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó jogi képviselője útján (dr. Magyar György ügyvéd, 5700 Gyula, 48-as utca 6.) az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, melyben a Kúria 2018. október 8-án meghozott Bfv.III.292/2018/8. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte. Álláspontja szerint a támadott döntés ellentétes az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való jogával.
[2]	1.1. Az indítványozó előadta, hogy a Békéscsabai Járásbíróság 2016. április 20-án meghozott 19.B.130/2015/72. számú ítéletével bűnösnek mondta ki csalás bűntettében, valamint megszüntette a Szegedi Városi Bíróság 10.B.1961/2010/8. számú ítéletével a számvitel rendjének megsértése miatt alkalmazott próbára bocsátást. A Gyulai Törvényszék mint másodfokú bíróság fellebbezés alapján eljárva 2017. október 24-én meghozott 4.Bf.275/2016/9. számú ítéletével az elsőfokú ítéletet részben megváltoztatta. A jogerős ítélet ellen az indítványozó terhelt védője felülvizsgálati indítványt terjesztett elő a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: régi Be.) 416. § (1) bekezdés c) pontja alapján, melyben az eljárási szabályok megsértése körében kifogásolta, hogy a másodfokú bíróság nem volt törvényesen megalakítva, mivel nem az előre megállapított ügyelosztási rend szerint kijelölt tanács járt el. Álláspontja szerint a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 8. § (1) és (2) bekezdései alapján a törvény által rendelt bíró az eljárási szabályok szerint a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíró. Az indítványozó állítása szerint a másodfokon eljáró tanács a Gyulai Törvényszék 2016.E1.III.A.3/19. számú ügyelosztási rendje szerint az egészséget veszélyeztető bűncselekmények, a szellemi tulajdonjog elleni bűncselekmények, a költségvetést károsító bűncselekmények, valamint a gazdálkodás rendjét sértő bűncselekmények kapcsán volt jogosult eljárni, vagyon elleni bűncselekmények tárgyalására nem volt kijelölve, ennek ellenére a csalás bűntette miatt folyamatban lévő ügy tárgyalására e tanácsot jelölték ki.
[3]	A Kúria végzésében az ítéleteket hatályában fenntartotta. Az indokolásban foglaltak szerint a régi Be. 416. § (1) bekezdés c) pontja körébe eső abszolút hatályon kívül helyezési ok a 373. § (1) bekezdés II/a) pontja alapján az, ha a bíróság nem volt törvényesen megalakítva. Ugyanakkor az indítványozó által sérelmezett előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíró kötelező részvételére vonatkozó szabályokat a régi Be. nem tartalmazott, ezért a másodfokú bíróság abszolút eljárási szabálysértést nem követett el.
[4]	Az indítványozó álláspontja szerint azzal, hogy az ügyben másodfokon eljáró tanács nem felelt meg a Bszi. által támasztott feltételeknek, ennek ellenére a Kúria nem rendelkezett ezen ítélet hatályon kívül helyezéséről, sérült a törvényes bíróhoz, ezáltal az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való joga.
[5]	2. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 50. § (1) bekezdése és az Ügyrend 5. § (1) bekezdése alapján tanácsban jár el az ügyben. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság először az alkotmányjogi panasz befogadásáról dönt, melynek során az eljáró tanács vizsgálja, hogy az indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz befogadhatóságára vonatkozó törvényi – formai és tartalmi – feltételeknek, különösen a 27. §-a szerinti érintettség, a jogorvoslat kimerítése, valamint a 29–31. §-ok szerinti követelményeknek.
[6]	Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság tartalmi feltételeként határozza meg, hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet tartalmazzon vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. E két feltétel alternatív jellegű, így az egyik fennállása önmagában is megalapozza az Alkotmánybíróság érdemi eljárását {például: 3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [30]; illetve 34/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [18]}. Jelen indítvány nem vet fel alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést, ugyanis az Alkotmánybíróság már több korábbi döntésében is értelmezte a törvényes bíróhoz való jog követelményét, melyhez képest az indítvány eltérő alkotmányossági problémát nem vet fel.
[7]	Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz való jog magában foglalja a törvény által felállított bíróságra vonatkozó követelményt is, melyből levezethető a törvényes bíróhoz való jog követelménye. Ezt az alkotmányos elvet az Alkotmánybíróság – ellentétben a Kúria támadott döntésével – a Bszi. szabályainak figyelembevételével részesítette alkotmányos védelemben. A Bszi. a törvényes bíróhoz való jogot úgy fogalmazza meg, hogy senki sem vonható el törvényes bírájától [8. § (1) bekezdése], a törvény által rendelt bíró pedig az eljárási szabályok szerint a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíró [8. § (2) bekezdés]. Az ügyelosztási rendet az objektivitás és a személytelenség biztosítása, az önkényesség kizárása érdekében előző évben állapítja meg a bíróság elnöke, amely a tárgyévben kizárólag szolgálati érdekből vagy a bíróság működését érintő fontos okból módosítható [9. § (1) bekezdés]. Ebből következik, hogy a bíró és az ügy egymáshoz rendelése alkotmányosan csak előre meghatározott, általános szabályok alkalmazásával, objektív alapokon történhet. {36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [32], 21/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [76], 3357/2017. (XII. 22.) AB határozat, Indokolás [40]} A törvényes bírótól való elvonás tilalma – az önkényes ügyelosztási renddel szemben – az eljárás résztvevőit megillető biztosíték, aminek csak egyik eleme a Bszi. szabályaira épülő szolgálati beosztás szisztémája. Annak megítélésekor azonban, hogy a konkrét ügyben ki tekinthető törvényes bírónak, ugyanilyen súllyal jönnek számításba – többek között – az eljárási törvénynek a hatáskörre, illetékességre, a jogorvoslati rendre és a tisztességes eljárás követelményének biztosítására vonatkozó további rendelkezései {36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [33], 21/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [75], 3375/2017. (XII. 22.) AB határozat, Indokolás [40]}.
[8]	Jelen ügyben a Gyulai Törvényszék tájékoztatása szerint az eljáró tanács kijelölésére a Bszi. 11. § (2) bekezdése alapján került sor, mely lehetővé teszi az ügyelosztási rendtől való eltérést az eljárási törvényekben szabályozott esetekben, valamint a bíróság működését érintő fontos okból. Az ügyek kiosztására jogosult vezető a hatályos ügyelosztási rendnek megfelelően a törvényszék 1.Bf. tanácsára osztotta az ügyet, azonban a tanács elnöke a régi Be. 21. § (1) bekezdés e) pontja szerinti kizárási okot jelentett be, erre tekintettel osztották át az ügyet a 4.Bf. tanácsra. Noha az ügyben eljáró Kúria nem vizsgálta a Bszi. szabályainak való megfelelőséget, azonban a fentiekre tekintettel nem merült fel a törvényes bíróhoz való jog sérelme, ezért az indítvány nem vet fel az Abtv. 29. §-a szerinti bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet sem.
[9]	Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt az Ügyrend 30. § (2) bekezdésével a) pontja alapján visszautasította.
[10]	Nem támogatom a visszautasító döntést, mert az ügy lényegét érintő kúriai álláspontot – az előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíróhoz való jognak a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog aspektusaként való el nem ismerését – a végzés indokolása korrigálta, és nagyon helyesen ennek alaptörvényi garanciaként elismerését rögzítette több korábbi alkotmánybírósági határozat alapján (pl. 36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [32]). Ennek ellenére ezután elfogadta az indítvánnyal támadott bírósági elnök tájékoztatása alapján, hogy az ettől való eltérés indokolt volt, és ezzel támasztotta alá az indítvány visszautasítását. Megítélésem szerint már ez a végzés által tartalmazott érdemi vizsgálat is csak elutasítást, és nem visszautasítást tett volna lehetővé. Ehhez azonban meg kellett volna még előtte vizsgálni a mellőzés részleteit, és végigjárni az előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bírónak a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog aspektusaként elismerését és ennek alaptörvényi jelentőségét. Személyes véleményem szerint ez az aspektus a bírói függetlenség egyik leglényegesebb összetevője, és ezért mindenképpen fontosnak tartottam volna az indítvány érdemi elbírálását. Még ha az érdemi vizsgálatot elutasítással is zártuk volna a konkrét esetben, de az bírói ügyelosztási rend kérdéseit alkotmányos ellenőrzés alá vonva a bírói függetlenség kérdéskörét rendszeresebben ki tudtuk volna bontani. Ezért nem tudtam megszavazni a többségi döntést.
. Constitutional complaint against the ruling No. Bfv.III.292/2018/8 of the Curia (right to a lawful judge)
. 3138/2019. (VI. 13.)

matches: Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria