text:
Knk.VII.37.371/2017/2. számú határozat | K Ú R I A
Knk.VII.37.371/2017/2. számú határozat
Az ügy száma: Knk.VII.37.371/2017/2.
(1078 Budapest, Murányi utca 51. 1. em. 2.)
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Nemzeti Választási Bizottság 29/2017. számú határozata
A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 29/2017. számú határozatát helybenhagyja.
[1] A Nemzeti Választási Bizottság (a továbbiakban: NVB) ... magánszemély (a továbbiakban: kérelmező) által benyújtott országos népszavazási kezdeményezés ügyében 29/2017. számú határozatával döntött. Az NVB az „Egyetért-e Ön azzal, hogy új atomerőművi blokk csak akkor kaphasson létesítési engedélyt, ha az azzal együttesen számított magyarországi teljes villamosenergia-termelő kapacitás legalább egyharmada megújuló energiaforrás hasznosításával működik?” kérdést tartalmazó aláírásgyűjtő ív hitelesítését jelzett számú határozatával megtagadta.
[2] Az NVB megállapította, hogy a népszavazási kérdés – nemzetközi szerződésből eredő kötelezettség érintettsége miatt – az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés d) pontjába ütközik, így népszavazás tárgya nem lehet.
[3] Az NVB a felülvizsgálni kért határozat indokolásában mindenek előtt rögzítette, hogy Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya a nukleáris energia békés célú felhasználása terén folytatandó együttműködésről nemzetközi egyezményt kötött (a továbbiakban: Egyezmény), amelyet a jogalkotó a 2014. évi II. törvénnyel (a továbbiakban: Törvény) iktatott a belső jogba. Az Egyezmény szerint a Felek (Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya) együttműködnek a Paksi Atomerőmű teljesítményének fenntartása és fejlesztése céljából két új blokk – továbbá, ha szükségessé válik, akkor további blokkok – tervezése, megépítése, üzembe helyezése és üzemen kívül helyezése érdekében.
[4] Az NVB határozatának indokolásában megállapította továbbá, hogy a Paksi Atomerőmű két új blokkjának létesítésével kapcsolatos hatósági eljárás –, amelynek részért képezi a létesítési engedélyezés – már elindult. A népszavazási kérdés pedig ennek az engedélyezési eljárásnak a feltételeit kívánja megváltoztatni úgy, hogy egy kvázi energiapolitikai célként értelmezhető feltétel megvalósulásától teszi függővé a létesítési engedély kiadását.
[5] Az NVB döntésének indokolásában hivatkozott a Kúria Knk.IV.37.178/2014. számú és a Knk.IV.37.358/2015. számú végzéseire, amelyekben a Kúria rögzítette, hogy az Egyezménybe foglalt együttműködési kötelezettség önmagában is olyan nemzetközi kötelezettség, amely az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés d) pontjának hatálya alá tartozik.
[6] Az NVB szerint mindez azt is jelenti, hogy a nemzetközi szerződésből eredő kötelezettségvállalás érintettségének kimondásához nem szükséges feltétel, hogy a népszavazási kérdés olyan jogalkotási kötelezettséget eredményezzen, amely a nemzetközi szerződés egy részének vagy egészének végrehajtását lehetetlenítené el. Elegendő hozzá az, hogy az eredményes népszavazás alapján elfogadott szabályozás kimutatható összefüggésben álljon azokkal a konkrét vagy általános kötelezettségekkel, amelyek a szerződésben részes Feleket terhelik.
[7] Az NVB álláspontja szerint a népszavazási kérdésben foglalt, a létesítési engedély megszerzéséhez szükséges feltételrendszer alakítása nem vonható ki az Egyezményben rögzített együttműködési kötelezettség köréből. A kérdésben fogalt követelmények az Egyezmény megkötésekor fennálló engedélyezési szabályok olyan lényegi és a megvalósítását tekintve nagy volumenű változtatását tennék szükségessé, amely közvetlenül érintené a magyar Félnek az engedélyek beszerzésére vonatkozó kötelezettsége teljesíthetőségét. Mindez pedig kihatással lenne az Egyezményben foglalt együttműködési, valamint a Feleknek az új atomerőművi blokkok megépítésére és üzembe helyezésére vonatkozóan az Egyezményben konkretizált kötelezettségeire.
[8] Az NVB szerint az Egyezményben foglalt kötelezettségek és a népszavazásra javasolt kérdés közötti összefüggés egyértelműen kimutatható, mivel a folyamatban lévő létesítési engedélyezési eljárásnak a szabályait kívánja megváltoztatni, amely az engedély beszerzésén túl érinti a folyamatban lévő, a beruházás megvalósításával kapcsolatos egyéb kötelezettségeket is.
[9] A fentiekben leírtak alapján, a nemzetközi szerződésből eredő kötelezettség érintettsége okán az NVB megállapította, hogy a kezdeményezésben szereplő kérdésben nem lehet népszavazást tartani, tekintettel arra, hogy a kérdés az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés d) pontjába foglalt tiltott tárgykört érint. Az NVB ezért a kérdés hitelesítését – az Nsztv. 11. §-ában foglalt jogkörében eljárva – megtagadta.
[11] A kérelmező – az Alkotmánybíróság, valamint a Kúria esetjogára hivatkozással – amellett érvelt, hogy az a körülmény, hogy a népszavazási kérdés összefüggésben áll egy nemzetközi kötelezettséggel, még nem teszi az adott kérdést tiltottá.
[12] A kérelmező szerint a kérdés közvetlenül nem az Egyezménybe foglalt valamely kötelezettségvállalás teljesítésére vonatkozik. Úgy véli, a Egyezmények az együttműködési kötelezettséget rögzítő rendelkezései nem értelmezhetőek akként, hogy a létesítési engedély feltételeinek meghatározására ne Magyarország lenne jogosult. A kérdésben tartott eredményes népszavazás nem helyezné hatályon kívül az Egyezmény együttműködési kötelezettségre vonatkozó rendelkezéseit, nem zárná ki azok teljesítését, továbbá a népszavazásból nem következne az Egyezmény felmondása sem.
[13] A kérelmező megítélése szerint a kérdés csak távoli és közvetett összefüggésben áll az Egyezménnyel, ezért nem esik az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés d) pontja szerinti tilalom alá.
[14] A kérelmező kifejtette, hogy az NVB jelen felülvizsgálattal támadott döntésében helyesen mutatott rá: a kérdés egy kvázi energiapolitikai célként értelmezhető feltétel megvalósulásától teszi függővé a létesítési engedély kiadását. Érvelése szerint a népszavazási kérdés nem tűz ki az Egyezményben vállalt kötelezettségek megsértése nélkül teljesíthetetlen energiapolitikai célt akkor, amikor az Egyezmény végrehajtása mellett az energiamixen belül a megújuló energiatermelés minimális arányát szabályozási eszközökkel kívánja meghatározni.
[16] A Kúriának arról kellett állást foglalnia, hogy a Nemzeti Választási Bizottság kérdés hitelesítést megtagadó határozata mennyiben felel meg a jogszabályi rendelkezéseknek. Az NVB döntését a népszavazásra feltenni szándékozott kérdés esetében a tiltott népszavazási tárgykörre hivatkozással hozta meg, e körben részletesen vizsgálva az Alaptörvény, valamint az Nsztv. szabályait . Az Alaptörvény a 6. cikk (3) bekezdés d) pontja értelmében nem lehet országos népszavazást tartani nemzetközi szerződésből eredő kötelezettségről. A nemzetközi szerződésből eredő kötelezettség értelmezése tárgyában a Kúria több eseti döntésében is állást foglalt, illetőleg külön értelmezte e kötelezettség terjedelmét a paksi atomerőmű bővítése kapcsán (Knk.IV.37.178/2014/3).
[17] Az NVB helytállóan értelmezte a népszavazásra feltenni szándékozott kérdést, amikor is arra hivatkozott, hogy a kérdés az atomerőmű blokkok létesítési engedélyezésének feltételrendszerén kíván módosítani. A módosítás tartalmilag a magyarországi teljes villamos energia termelő kapacitás belső összetételének változásához kapcsolódna. Azt is tényként kell rögzíteni, hogy Magyarország Kormánya és az Oroszországi Föderáció Kormánya nukleáris energia békés célú felhasználása területén folytatandó együttműködésről nemzetközi egyezményt kötött. Ez az egyezmény magyarországi jogba a 2014. évi II. törvénnyel került beiktatásra. Az egyezmény szerint a felek együttműködnek a paksi atomerőmű teljesítményének fenntartásában és fejlesztésében, melynek értelmében két új atomerőmű blokk megépítésére és üzembe helyezésére kerül sor.
[18] Az NVB a tényállást illetően azt is megállapította, hogy a nemzetközi szerződés alapján megtörtént a jogi és szervezeti környezet megteremtése, valamint az atomerőmű blokkok építésével kapcsolatos hatósági engedélyezési eljárás is kezdetét vette. Az előzőekben írt tényeket és jogi szabályozást megalapozottan értékelte az NVB amikor akként foglalt állást, hogy a nemzetközi szerződésből eredő kötelezettségvállalás érintettségek kimondásához elegendő az is, hogy az eredményes népszavazás alapján elfogadott szabályozás érintse a feleket terhelő jogokat és kötelezettségeket. Ez más megfogalmazásban azt jelenti, hogy az engedélyezési eljárás feltételeinek esetleges utólagos megváltoztatása a népszavazásból eredő jogalkotási kötelezettség kapcsán a nemzetközi szerződésből származó kötelezettségek teljesítését alapjaiban érintené azzal ellentétes irányba hatna. A Kúria rámutat arra, hogy a népszavazásra feltenni szándékozott kérdés szerint valójában a nemzetközi szerződésben foglalt kötelezettség teljesítése, egy a szerződésen kívüli, azzal jogilag látszólag távoli összefüggésbe hozható feltételrendszer teljesítésétől függne, amire nézve a felek szerződéses rendelkezést nem határoztak meg. Valójában a feltételrendszer utólagos megváltoztatása a megújuló energia hasznosítási arányának felemelése önmagában olyan változás, amely a létesítési engedélyezés ellehetetlenülését eredményezné. Egy folyamatban lévő engedélyezési eljárásba való jogalkotási beavatkozás csak a feltételek kedvezőbbé tétele érdekében lehetséges, a súlyosabb következmények utólagos bevezetése a visszamenőleges jogalkotás tilalmába ütközik.
[19] Az NVB határozatának indokolásában azt is kiemelte, hogy ez a feltétel valójában a villamos energia termelő rendszer lényeges átalakításával lenne elérhető, figyelembe véve az energia termelés jelenlegi összetevőit. A gyakorlatban pedig az engedélyezési feltételek jelentős módosulását eredményezné a szerződéskötési állapothoz képest.
[20] A felülvizsgálati kérelem azon előadása, mely szerint az eredményes népszavazás sem jelentene teljesíthetetlen követelményt, a Kúria azt állapította meg, hogy a kérdésben írt feltételként megszabott megújuló energiakapacitás olyan terjedelmű átalakítást jelentene, amely az engedélyezési eljárás időtartamát figyelembe véve, reálisan nem várható. Mindez ténybelileg és jogilag a folyamatban lévő engedélyezési eljárást ellehetetlenítené, függetlenül attól, hogy a kérdésben megfogalmazott megújuló energia hányad előírása hosszabb távon egyébként nem tekinthető irreálisnak.
[21] A fentiek alapján a Kúria azt állapította meg, hogy a népszavazásra feltenni szándékozott kérdés nem csupán összefüggésben áll a nemzetközi kötelezettségvállalással, hanem annak érdemi teljesítését is érinti, így annak ellenére tiltott tárgykört képez, hogy a nemzetközi szerződést magát nem említi.
[22] A Kúria arra is utal, hogy a kérdéssel kapcsolatban a választópolgári egyértelműség is sérülhet, ha a kérdésben foglalt tartalom és a kérdés tényleges hatása egymással nincs összhangban. A választópolgárnak tudatában kell lennie, hogy mi a népszavazási kérdés valódi tartalma, annak milyen tényleges hatása lehet, és az esetlegesen eredményes népszavazást követően a kérdéshez kapcsolódó jogviszonyok hogyan változhatnak. A népszavazásra feltenni szándékozott kérdés valós tartalmában az atomerőművi bővítés megakadályozására irányul az engedélyezési feltételek utólagos megváltoztatásával. Ugyanakkor e szándék a kérdés megfogalmazása mellett a választópolgárok számára nem nyilvánvaló.
[23] Az előzőek alapján a népszavazásra feltenni szándékozott kérdés az Alaptörvény 8. cikk (3) bekezdés d) pontjában meghatározott tiltott tárgykört jelent, ezért az NVB nem sértett jogszabályt amikor a kérdés hitelesítését megtagadta.
[24] A Kúria az NVB jogszerű határozatát az Nsztv. 30.§ (1) bekezdés alapján helybenhagyta.
[25] A Kúria az alaptalan bírósági felülvizsgálati kérelmet előterjesztő kérelmezőt kötelezte az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 43.§ (7) bekezdése szerinti illeték megfizetésére.
[26] A Kúria végzése ellen az Nsztv. 30.§ (4) bekezdése alapján a Magyar Közlönyben 8 napon belül közleményt tesz közzé.
Budapest, 2017. június 27.napján

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Keresetlevél – PKKB reloaded (2013.10.11.) | PITEE
Keresetlevél – PKKB reloaded (2013.10.11.)
“Hibás termék-e a devizahitel?” – Ezt a kérdés tette fel Orbán Viktor miniszterelnök 2013. július 5. napján, egy nappal a Kúria emlékezetes döntése után. Aztán hozzáfűzte, hogy szerinte a magyar igazságszolgáltatás egyelőre nem tud mit kezdeni e kérdéssel. (1:50” Orbán: Kossuth Rádió 180 perc (részlet) – 2013.07.05)
A Kúria döntése óta tudjuk, hogy a deviza alapú hiteleknek legalább egy hibájuk van: az, hogy nincsen bennük feltüntetve az összes költség, mert pl. az árfolyamrés értéke hiányzik.
A deviza alapú hiteleknek több másik hibájuk is van.
Mi azért dolgozunk, hogy a deviza alapú hitelek összes hibájára rámutassunk. Így minden bírónak el kell döntenie majd, hogy a törvények betartását vagy a törvények kijátszását támogatja-e.
Mi egy olyan országban szeretnénk élni, ahol a törvények előtt mindenki egyenlő; ahol a hibás termékeket nem a bíróságok javítják ki; és ahol a felkészült ügyvédek meg tudnak élni a tudásukból.
Olvassa el a Kúria 2013. július 4. napján kelt Gfv.VII.30.078/2013/14. számú közbenső ítéletének megfelelő keresetlevelet!
9.P.90.0778/2013/2.
Alulírott, *******, mint ******* (felperes) jogi képviselője, a felperes nevében, a felperes és az OTP Bank Nyilvános Részvénytársasággal valamint az OTP Jelzálogbank Zártkörűen Működő Részvénytársasággal – alperesek – szemben, jogalap nélküli gazdagodás alapján az alábbi
kereseti kérelmeket
állapítsa meg, hogy a 2006. november 14. napján kötött svájci frankban nyilvántartott jelzálog-típusú hitelszerződés a Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontja alapján semmis
állapítsa meg, hogy az alperesek nem tájékoztatták a felperest a szerződéskötést megelőzően a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről, mert a pénzváltási szolgáltatásért fizetett költség (értsd. árfolyamrés) értékét eltitkolták.
kötelezze az alpereseket az eljárási költségek viselésére.
A Bíróság 2013. szeptember 4. napján kelt 9.P.90.0778/2013/2-I. sz. végzésében kérte a felperest, hogy terjessze elő keresetét a Kúria 2013. július 4. napján kelt Gfv.VII.30.078/2013/14. számú közbenső ítéletének megfelelően.
A Bíróság kérte továbbá azt is, hogy a felperes vezesse le 2008 októberétől kezdődően, hogy az alperesek ténylegesen érvényesítették-e az árfolyamrést.
20130904-PKKB Idézés és Hiánypótlás.pdf
Első lépésben azt vizsgáljuk, van-e nyilvánvaló semmisségi ok a szerződésben.
Ezt követően pedig bemutatjuk, hogy a Kúria közbenső ítélete jogsértő, mert felmenti az alpereseket Magyarország törvényeinek a betartása alól. A Kúria ugyanis hiába egészíti ki a szerződést az árfolyamrés értékével, az alpereseknek ez nem ad jogalapot arra, hogy árfolyamrés jogcímen bármennyi költséget felszámoljanak.
A követelés összegszerűségének vizsgálata előtt a jogalap tisztázása szükséges. I. Tényállás
A felperes 2006 októberében szabad-felhasználású jelzálog-típusú devizahitel iránt érdeklődött az I. rendű alperes Semmelweis utcai fiókjában.
Az alperesek azt állítják, hogy 2006. november 10. egy ajánlott levelet küldtek a felperesnek, amiben a szerződéshez kapcsolódó díjakról értesítették. (Az alperesek már csatolták az értesítés másolatát a per irataihoz.) A felperes ezt az értesítést nem kapta meg. Ebben az értesítésben az árfolyamrés 1%-os értéke nem szerepel.
A felperes 2006. november 14. napján svájci frankban nyilvántartott jelzálog-típusú hitelszerződést írt alá. A szerződéskötés napján az I. rendű alperes által alkalmazott deviza-vételi és deviza-eladási árfolyamok közötti eltérés (ún. árfolyamrés) 1% volt. A szerződésben az árfolyamrés 1%-os értéke nem volt feltüntetve.
A szerződéshez kapcsolódó költségek egyoldalú módosítását a szerződés II.3. pontja tartalmazza. Ezen rendelkezés szerint a hitelezők jogosultak a hitel költségeit egyoldalúan módosítani, ha a „bankközi hitelkamatok”, vagy „az állampapírok hozama”, vagy „Hitelezők forrás- valamint hitelszámla-vezetési költsége” növekszik, vagy „a lakossági hitelek kockázati tényezői” a hitelezőkre nézve romlanak.
A Kúria 2013. július 4. napján kelt Gfv.VII.30.078/2013/14. számú közbenső ítéletével a felek között létrejött szerződést visszamenőleg érvényessé nyilvánította akként, hogy a szerződés részét képező devizavételi és –eladási árfolyam közötti eltérést, mint költséget 1%-ban definiálta.
Az I. rendű alperes weboldalán megtalálható árfolyamadatok szerint az alperesek a szerződéskötés (2006. november 14.) napjától 2008. október 12. napjáig 1%-os árfolyamrést alkalmaztak.
Az alperesek az árfolyamrés értékét 2008. október 13. napján megemelték 2%-ra. Azóta az árfolyamrés értéke változatlan.
II. A kereseti kérelmek indoklása
1. A Bíróság állapítsa meg, hogy a 2006. november 14. napján kötött svájci frankban nyilvántartott jelzálog-típusú hitelszerződés a Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontja alapján semmis.
A Ptk. 234. § (1) bekezdés szerint a semmisség megállapításához külön eljárásra nincs szükség. Semmisségi ok fennállása esetén a szerződés – függetlenül attól, hogy erre hivatkozott-e valaki – érvénytelen, ahhoz nem fűződik a Ptk. 198. § (1) bekezdésben meghatározott jogkövetkezmény, vagyis nem keletkezik kötelezettség a szolgáltatás teljesítésére, illetve jogosultság a szolgáltatás követelésére. A bíróságnak hivatalból fel kell hívnia a felek figyelmét a nyilvánvaló semmisségi okokra.
A Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontja szerint semmis az a fogyasztási, lakossági kölcsönszerződés, amelyik nem tartalmazza azon feltételeknek, illetőleg körülményeknek a részletes meghatározását, amelyek esetében a hiteldíj megváltoztatható.
Hpt. 213. § (1) Semmis az a fogyasztási, lakossági kölcsönszerződés, amelyik nem tartalmazza d) azon feltételeknek, illetőleg körülményeknek a részletes meghatározását, amelyek esetében a hiteldíj megváltoztatható, vagy ha ez nem lehetséges, az erről szóló tájékoztatást.
Hpt. (1996/CXII)
A szerződés II.3. pontja nem felel meg Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontjának, mert nem határozza meg részletesen azon feltételeket, illetve körülményeket, amelyek esetében az alperesek a hiteldíjat jogosultak megváltoztatni.
Az Alaptörvény 28. cikke szerint a bíróság a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel összhangban értelmezi. Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak.
A fenti jogszabályi rendelkezés jogalkalmazó célja szerinti értelmezése arra vezet (különös tekintettel arra, hogy ezen jogszabályi rendelkezés fogyasztóvédelmi rendelkezés) hogy a hiteldíj módosításának feltételeit, illetve körülményeit oly módon kell meghatározni, hogy azok alapján a fogyasztónak lehetősége legyen ezen feltételeket, illetve körülményeket pontosan megismerni olyan mélységben, hogy azokból a jogban, illetve a közgazdaságtanban járatlan fogyasztóként is egyértelművé váljanak számára a hiteldíj módosításának lehetséges esetei. Ez szükséges ahhoz is, hogy a fogyasztó esetlegesen ellenőrizni tudja, hogy a hiteldíj megváltozása mögött valóban a szerződésben rögzített feltételek, illetve körülmények teljesülése áll, avagy a módosítás alapjául szolgáló ok nem felel meg ezen feltételeknek. Ezen célt szolgálja, hogy nem pusztán a feltételek, illetve a körülmények felsorolását írja elő a jogszabály, hanem azok részletesen történő meghatározását. Éppen ezért nem elegendő a feltételek, illetve körülmények felsorolása, mert a Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontja szerint részletesen kell meghatározni a hiteldíj módosításának feltételeit és körülményeit.
A szerződés lehetővé teszi egyrészt az alperesek számára, hogy a hitel költségeit megváltoztathassák a a bankközi hitelkamatok, vagy az állampapírok hozamának változása esetén. Ezen feltételek nem minősíthető részletes meghatározásnak. Egyrészt ebből a felperes számára nem derül ki, hogy mely bankközi hitelkamatok vagy mely állampapírok hozamához köti a szerződés az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét, valamint pontosan mely kamatlábak változásához, illetve milyen mértékű változása a feltétele az egyoldalú szerződésmódosításának, illetve milyen mértékű változás, a szerződés hiteldíjának milyen mértékű változását eredményezi.
A szerződésben rögzített másik feltétel, vagyis a hitelezők forrás- valamint hitelszámla-vezetési költségének változása sem minősül részletes meghatározásnak. Egyrészt ezen feltétel sem tartalmazza, hogy milyen mértékű forrásköltség változása esetén válik lehetővé az egyoldalú szerződésmódosítás, illetve milyen mértékű forrásváltozás, milyen mértékű kamatváltozást tesz lehetővé. Másrészt ezen feltétel kizárólag az alperesek érdekkörében felmerülő olyan változás, amely a felperes számára teljesen beláthatatlan és átláthatatlan. Az alperesek a forrásköltség változásáról nem is tudnának tájékoztatást adni, mivel ez nem határozható meg egyes szerződések vonatkozásában, csupán kölcsönállomány szinten. Éppen ezért ezen feltétel teljesülése egyrészt előreláthatatlan a felperes számára, másrészt utólag sem ellenőrizhető. Így azon kívül, hogy ezen feltétel átláthatatlan, homályos, a felperes által előre nem is kalkulálható.
Ezen feltételek alapján a felperes nem kaphatott valós képet arról, hogy ténylegesen milyen esetekben kerülhet sor a szerződés hiteldíjának egyoldalú módosítására az annak alapjául szolgáló feltételek vagy körülmények részletes meghatározásának hiányában. A szerződés arra nézve nem tartalmazott utalást, hogy ezen feltételek, illetve körülmények meghatározása nem lenne lehetséges. A felek között létrejött szerződés a Hpt. 213. § (1) bekezdés d) pontja szerint semmis.
A felperes nem kéri jogkövetkezmények levonását (Ptk. 239/A § (1) bekezdés).
2. A Bíróság állapítsa meg, hogy az alperesek nem tájékoztatták a felperest a szerződéskötést megelőzően a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről, mert a pénzváltási szolgáltatásért fizetett költség (értsd. árfolyamrés) értékét eltitkolták.
Ennek a kereseti kérelemnek az alapja a Pp. 123. § 2. mondata.
Ez a kereseti kérelem a felperes jogainak az alperessel szemben való megóvása végett szükséges, különös tekintettel a Kúria 2013. július 4. napján kelt Gfv.VII.30.078/2013/14. számú közbenső ítéletére.
A Kúria közbenső ítélete előírta az elsőfokú bíróságnak, hogy „rendelkezzen azon összegek visszafizetéséről, elszámolásáról a felperes javára, melyeknél igazolhatóan nem jogszerűen 1%-ot meghaladó devizavételi és -eladási árfolyam különbözettel számolták el a felperes által megfizetett törlesztő-részleteket”.
A Kúria közbenső ítélete jogsértő, mert csak az 1%-ot „meghaladó” árfolyamrés elszámolását tartja szükségesnek.
A Kúria döntése felmenti az alpereseket a Ptk. 205. § (3) bekezdés 2. mondatában valamint a korábbi THM-Rendelet (41/1997. (III. 5.) Korm. rendelet) 12. § g) pontjában és 8. § (3) bekezdésében foglalt kötelezettségek alól.
A Ptk. 205. § (3) bekezdés 2. mondata szerint az alperesek kötelesek lettek volna a felperest a szerződéskötést megelőzően is tájékoztatni a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről. Az árfolyamrés értéke egy költségelem, ami emiatt „lényeges körülménynek” számít (essentialia negotii).
Ptk. 205. § (3) A szerződéskötést megelőzően is tájékoztatniuk kell egymást a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről.
Polgári Törvénykönyv (1959/IV)
A Ptk-ban megfogalmazott általános kötelezettséget konkretizálja a korábbi THM-Rendelet, mint speciális ágazati jogszabály. A THM-Rendelet 12. § g) pontja szerint az alperesek kötelesek lettek volna lehetővé tenni a felperesnek, hogy a szerződés aláírása előtt megismerhesse az összes – a pénzügyi intézmény részére fizetendő, a hitel felvételével összefüggő – költséget.
THM-Rendelet 12. § A pénzügyi intézménynek biztosítania kell, hogy ügyfele a szerződés aláírása előtt megismerhesse:
g) az összes – a pénzügyi intézmény részére fizetendő, a hitel felvételével összefüggő – költséget,
Az alperesek ennek a kötelezettségüknek nem tettek eleget. A felperes semmilyen előzetes tájékoztatást nem kapott. A 2006. november 10. napján állítólag elküldött ajánlott levelet a felperes nem kapta meg. De még ha a felperes meg is kapta volna az alperesek tájékozató levelét, abból a levélből a felperes nem ismerhette volna meg az árfolyamrés értékét, mert az árfolyamrés értéke abban sincs feltüntetve.
Az alperesek tehát nem csak azt a jogsértést követték, el hogy nem tüntették fel a szerződésben az árfolyamrés értékét, hanem azt a jogsértést is, hogy nem tájékoztatták a felperest a szerződés aláírása előtt az árfolyamrés szerepéről és annak értékéről.
A korábbi THM-Rendelet 8. § (3) bekezdése szabályozza az alperesek jogsértésének egyes következményeit. E szerint a tájékoztatás elmaradásának az egyik következménye az, hogy az alperesek az eltitkolt díjat a felperessel szemben nem számíthatják fel.
THM-Rendelet 8. § (3) A pénzügyi intézmény a 12. § szerint adott tájékoztatásban meghatározott díjakon és költségeken túlmenően az ügylet szerződés szerinti teljesítése esetén az ügyféllel szemben további jogcímen költséget, díjat nem számíthat fel.
A Kúria 2013. július 4. napján kelt közbenső ítélete tehát abban a tekintetben jogsértő, hogy lehetővé teszi az alpereseknek egy olyan költség felszámolását, amelyiket az alperesek szándékosan eltitkolták a felperes elől. A Kúria döntése súlyosan veszélyezteti a felperes jogait.
A Kúria 2013. július 4. napján kelt közbenső ítéletére tekintettel a felperes jogainak az alperessel szemben való megóvása végett szükséges, hogy az elsőfokú bíróság megállapítsa, hogy az alperesek nem tájékoztatták a felperest a szerződéskötést megelőzően a megkötendő szerződést érintő minden lényeges körülményről, mert a pénzváltási szolgáltatásért fizetett költség (értsd. árfolyamrés) értékét eltitkolták.
Az alperesek jogsértésének a megállapítása az előfeltétele annak, hogy a felperes követelését összegszerűsíteni lehessen.
3. A Bíróság kötelezze az alpereseket az eljárási költségek viselésére
Az felperes fenntartja a jogát arra, hogy külön keresetben érvényesítse a jogait a 2012. január 1. napja után beszedett törlesztő részletekkel kapcsolatban.
This entry was posted on 2013. szeptember 30. hétfő at 5:47 de. and is filed under Bank.	You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed.

matches:
Kúria
Kúria
Kúria
Bíróság
Kúria
Bíróság
Kúria
Kúria
Kúria
Bíróság
bíróság
Bíróság
§ 2
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
Kúria
bíróság
Bíróság


text:
IV/01795/2014
. IV/01795/2014
Az ügy tárgya: A Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítélete, és a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (kártérítési igény elévülése)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - kérte a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és kérte, hogy az Alkotmánybíróság a támadott határozatot a Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítéletére is kiterjedő hatállyal semmisítse meg.
Az indítványozó előadja, hogy a Budapest Környéki Törvényszék 14.P.20.282/2007/35. számú ítéletével a keresetének helyt adott, azonban a Pest Megyei Bíróság 9.Pf.22.451/2009/4. számú ítéletében elutasította a keresetét elévülésre hivatkozással, érdemi döntés mellőzésével.
Ekkor a másodfokú ítélet kézbesítését követően fizetési meghagyással élt az alperes ellen, amely perré alakult. A Ráckevei Járásbíróság azonban ítélt dologra hivatkozva a pert megszüntette. Fellebbezés folytán a Budapest Környéki Törvényszék az indítványozó fellebbezésének helyt adott, és az elsőfokú bíróságot a per tárgyalására és újabb határozat meghozatalára kötelezte.
A jelen alkotmányjogi panasszal érintett Ráckevei Járásbíróság ítélete kötelezte az alperest a kár megtérítésére, a Budapest Környéki Törvényszék ítélete azonban az indítványozó keresetét elutasította elévülésre hivatkozással.
Az indítványozó álláspontja szerint a tisztességes tárgyalás elvébe ütközött a Budapest Környéki Törvényszék kártérítési követelését elévülés okából elutasító jogerős döntése, valamint a Törvényszék azon mulasztása, miszerint az elsőfokú bíróság által ítéleti indokolásban megállapított 2005. augusztusi javítási tevékenységet nem minősíttette elévülést megszakító cselekménynek. A jogállamiság elvébe ütközött az, hogy ítélet meghozatalakor nem volt világos, hogy mely tanács hozta, illetve hirdette ki az ítéletet, és a másodfokú bíróság nem biztosította a jogszabályok érvényesülését sem.
Az indítványozó álláspontja szerint a határozat sértette az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésébe foglalt jogállamiság elvét, valamint a XXVIII. cikk (1) bekezdésébe foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való jogát. .
Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítélete
Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete
IV_1795_4_2014_ind_kieg anonim.pdf IV_1795_0_2014_inditvany anonim.pdf
A határozat száma: 3145/2015. (VII. 24.) AB határozat
Az ABH 2015 tárgymutatója: alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §); jogbiztonság; joghoz kötöttség elve; közokirat; tisztességes eljáráshoz való jog; törvényes bíróhoz való jog (törvényes bírótól elvonás tilalma)
3145_2015_határozat.pdf
1. Az Alkotmánybíróság a törvényes bíróhoz való jog sérelme kapcsán az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésére alapított, a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014./7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
[1]	1. Az indítványozó magánszemély az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján terjesztett elő alkotmányjogi panaszt, kérve a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú jogerős ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és a Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítéletére is kiterjedő hatállyal történő megsemmisítését, mivel álláspontja szerint a jogerős ítélet sérti az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, valamint az indítványozónak a XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való jogát.
[2]	A Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú elsőfokú ítéletével kötelezte az alperest, hogy kártérítés címén fizessen meg az indítványozónak (a per felperesének) 561 711 Ft-ot és annak 2006. május 18. napjától a kifizetés napjáig terjedő időre járó késedelmi kamatát, valamint 64 589 Ft perköltséget. A bíróság a keresetet ezt meghaladóan elutasította.
[3]	A per előzménye, hogy az indítványozó 2000 őszén megrendelte az alperestől családi háza teraszának, erkélyének és két lépcsőjének burkolását, amelyet az alperes 2000. október 14. napjáig elvégzett, azonban – az ítélet indokolása szerint – nem hagyott dilatációt és a tapadóhidat nem előírásszerűen helyezte fel. Ezt követően 2002 tavaszán a lépcsőnél a burkolólapok egy része levált az aljzatról. Az alperes ebben az évben javításokat végzett a munkaterületen, díjat a munkálatokért nem kért. 2005 tavaszán a padlólapok egy része ismét elvált az aljzattól, ezért az indítványozó 2005. április 30-án kelt levelében tájékoztatta a hibákról az alperest és felszólította őt a hibák kijavítására. Az alperes 2005. augusztus 2. napján 12 darab burkolólapot kijavított, további munkálatokat nem végzett. Ezt követően az indítványozó által az alperes ellen hibás teljesítés iránt indított perben (előzményper) a Ráckevei Városi Bíróság 14.P.20.282/2007/35. sorszámú ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg az indítványozónak 539 240 Ft-ot és ennek 2006. május 18. napjától a kifizetés napjáig járó törvényes kamatát, valamint 129 518 Ft-ot. Az alperes fellebbezése folytán eljárt Pest Megyei Bíróság mint másodfokú bíróság a 9.Pf.22.451/2009/4. sorszámú ítéletével az elsőfokú ítélet nem fellebbezett részét nem érintette, fellebbezett részét megváltoztatta és az indítványozó keresetét – elévülésre hivatkozva – elutasította.
[4]	Az indítványozó ezen előzmények után, a jogerős ítélet kézhezvételét követően – a bírósághoz 2009. november 16-án érkezett – fizetési meghagyásban kérte kötelezni az alperest 626 270 Ft tőke és járulékai megfizetésére, a felek között létrejött vállalkozási szerződés alapján hibás teljesítés miatt a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (továbbiakban: régi Ptk.) 310. §-ában foglaltak szerint, kártérítés jogcímén.
[5]	A Ráckevei Járásbíróság az előzményper valamennyi iratát a per anyagává tette, és az indítványozó többször módosított keresetét részben alaposnak ítélte. A bíróság úgy foglalt állást, hogy az alperes 2005. augusztus 2. napján végzett javítása a régi Ptk. 327. § (1) bekezdése szerinti elismerésnek minősül, amely az elévülést megszakította, azaz az elévülés 2005. augusztus 2. napjával újból megkezdődött. Ennek okán, a bírósághoz 2009. november 16-án érkezett fizetési meghagyás miatt nem foghatott helyt azon alperesi hivatkozás, miszerint a követelés elévült. Az elsőfokú bíróság ítélete szerint az indítványozó 71,41%-ban, míg az alperes 28,59%-ban lett pernyertes, így erre tekintettel rendelkezett a perköltségről is.
[6]	Az elsőfokú ítélettel szemben az alperes fellebbezést, míg az indítványozó csatlakozó fellebbezést terjesztett elő.
[7]	2. A Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érintve, a fellebbezett részt megváltoztatta és az indítványozó keresetét elutasította. A jogerős ítélet megállapítása szerint tévedett az elsőfokú bíróság, amikor akként foglalt állást, hogy a felperes kártérítési igényként előterjesztett keresete nem évült el. Az indítványozó ugyanis a régi Ptk. 310. §-ára alapított kárigénye előterjesztésekor arra hivatkozott, hogy kára az alperes által végzett hibás teljesítésből ered, márpedig az alperes a munkát 2000. október 14-én fejezte be és adta át az indítványozó részére, így a jogerős ítélet szerint az indítványozó kára is ekkor keletkezett. Az 5 éves általános elévülési határidő kezdő időpontja – figyelemmel a régi Ptk. 326. § (1) bekezdésére – az adott esetben tehát 2000. október 14. napja. Az indítványozó az ítélet megállapítása szerint – a hibák 2005 tavaszán történt észlelése után – 2005. április 30-án szólította fel az alperest a hibák kijavítására. A régi Ptk. 326. § (2) bekezdése értelmében tehát az indítványozó ezen időpontig menthető okokból nem tudta követelését érvényesíteni, vagyis ezen időpontig a kártérítési igény elévülésének nyugvása volt megállapítható, mondta ki a jogerős ítélet. Mivel a felismerés időpontjától kezdődően az elévülési időből már egy évnél rövidebb idő maradt hátra, ezért az indítványozó követelését a régi Ptk. 326. § (2) bekezdése alapján 2005. április 30. napjától számított egy éven belül érvényesíthette volna, azonban az indítványozó fizetési meghagyás iránti kérelme 2009. november 16. napján érkezett a bírósághoz, mindezek alapján pedig – a jogerős ítélet szerint – a követelés elévült. Rámutatott a másodfokú bíróság továbbá arra is, hogy az indítványozó a 2005. április 30-án írt felszólító levelében kártérítési igényt nem érvényesített – csak az alperes burkolási munkáinak hibáit jelölte meg, s a hibáknak az alperes költségén történő kijavítására szólított fel –, ezért a felszólítás a régi Ptk. 327. § (1) bekezdésében rögzített elévülés megszakadását nem eredményezte és az elévülés – az első fokú bíróság álláspontjával ellentétben – nem kezdődött meg újra. Az alperes által 2005 augusztusában végzett kijavítási munka mint a hibás teljesítés elismerése csupán a szavatossági jogok elbírálása tekintetében vonható az értékelés körébe – mondta ki a jogerős ítélet.
[8]	Mindezek alapján a másodfokú bíróság megállapította, hogy az indítványozó kártérítési igényét az elévülési időn túl terjesztette elő, ezért kártérítési igénye elévült, az bírósági úton nem érvényesíthető.
[9]	3. Az alkotmányjogi panasz szerint a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete sérti az Alaptörvény B) cikkének (1) bekezdését, valamint a XXVIII. cikkének (1) bekezdését.
[10]	Az indítványozó panaszában – az előzmények kronologikus ismertetése mellett – a régi Ptk. egyes rendelkezéseire és a Legfelsőbb Bíróság I. számú Polgári Gazdasági Elvi Döntésére hivatkozva részletesen kifejtette, hogy álláspontja szerint az előzményper kapcsán a Pest Megyei Bíróság által hozott 9.Pf.22.451/2009/4. számú jogerős ítélet miért helyezkedett téves álláspontra a szavatossági igénye elévülésének megállapítását illetően, továbbá ismertette az előzménypert követően általa kezdeményezett kártérítési eljárást megelőző bírósági döntéseket. Ennek során a Ráckevei Városi Bíróság ítélt dologra hivatkozással a pert megszüntette, majd a Budapest Környéki Törvényszék mint másodfokú bíróság helyt adott az indítványozó fellebbezésének, végzésében megállapítva, hogy a szavatossági igény elévülése miatt az indítványozó nincs elzárva attól, hogy követelését kártérítés jogcímén érvényesítse.
[11]	Ezt követően ismertette az indítványozó a Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú elsőfokú ítéletének azt a megállapítását, miszerint az alperes által 2005. augusztus 2. napján végzett javítási munka a régi Ptk. 327. § (1) bekezdése szerinti elismerésnek minősül, amely az elévülést megszakította.
[12]	Az indítványozó alkotmányjogi panaszában ismertette a 2014. június 12-én, a Budapest Környéki Törvényszéken tartott tárgyaláson a felek jogi képviselői által előadott érveket, továbbá azt, hogy a bíróság ezen a tárgyaláson hozott végzésével a határozat kihirdetésére 2014. június hó 26. napját tűzte ki. A másodfokú bíróság ítéletének 2014. június 26. napján történt kihirdetésén mind az indítványozó, mind az alperes jogi képviselő nélkül jelent meg „a jegyzőkönyvben nevesített hallgatósággal”. A törvényszéki tanácselnök kihirdette a másodfokú bíróság ítéletét – az indítványozó keresetének elévülés okából való elutasítását –, és közölte, hogy az írásba foglalt ítélet a jogi képviselőknek postai úton kerül megküldésre. Az ítélethirdetés kapcsán az indítványozó sérelmezte, hogy az eljáró tanácsban a két bírónő helyett, az eljárásban addig soha részt nem vett két férfi bíró állt a tanácselnök asszony mellett, akik közül a „jobb oldalon álló bíró élénken, igenlően bólogatott az ítélethirdetés közben”, mindezzel azt az érzetet keltve, hogy a döntés meghozatalában részt vett és azzal egyetért. Az indítványozó megjegyezte, hogy a tanácselnök semmiféle okát vagy magyarázatát nem adta a bírósági tanács összetételében történt változásnak.
[13]	Az indítványozó szerint a Budapest Környéki Törvényszék a jogállamiság egyik legfontosabb ismérvét vette semmibe, nevezetesen azt, hogy „senki sem vonható el törvényes bírájától”. Az indítványozó hivatkozott e körben a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 2. § (2) bekezdésének és 8. § (1) bekezdésének sérelmére is. Az indítványozó sérelmezte továbbá, hogy a kézbesítést követően kiderült, hogy az írásba foglalt ítéleten 2014. június hó 12. napja került feltüntetésre, holott nem ekkor hirdette ki a bíróság az ítéletét a tárgyalási jegyzőkönyv tanúsága szerint sem. Ugyancsak sérelmezte alkotmányjogi panaszában az indítványozó, hogy a kézbesített ítéleten – a 2014. június 26. napján történt ítélethirdetéstől eltérően – azok a bírók kerültek feltüntetésre, akik az ítélet kihirdetésénél nem voltak jelen, csak az azt megelőző eljárásban vettek részt. Az indítványozó szerint mindez a tisztességes és nyilvános tárgyaláshoz való, az Alaptörvényben biztosított jogának sérelmét eredményezte.
[14]	Az indítványozó ezt követően – az előzményperben megállapított tényállásra is hivatkozva – részletesen ismertette álláspontját arra vonatkozóan, hogy a régi Ptk. és a Legfelsőbb Bíróság I. számú Polgári Gazdasági Elvi Döntése alapján véleménye szerint miért téves a másodfokú bíróság okfejtése a kártérítési követelésének elévülésével kapcsolatban.
[15]	4. Az indítványozó az Alkotmánybíróság Főtitkárának azon felhívására, miszerint beadványa nem tartalmaz alkotmányossági szempontú indokolást, alkotmányjogi panaszát kiegészítette. A panasz-kiegészítésben az indítványozó – mint érintett rendelkezéseket –, ismét megjelölte az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését, valamint XXVIII. cikkének (1) bekezdését, továbbá a Bszi. 2. §-ának (2) bekezdését és 8. §-ának (1) bekezdését. Az indítványozó – visszautalva alap-beadványának egyes részeire – állította egyrészt a jogállamiság és a tisztességes tárgyalás elvének sérelmét a másodfokú bíróság jogértelmezését illetően, másrészt állította a törvényes bíróhoz való jogának sérelmét arra hivatkozva, hogy a 2014. június 26-i ítélethirdetésen a másodfokú tanács tagjai helyett az eljárásban „soha részt nem vett új bírák jelentek meg”, továbbá a másodfokú bíróság jogerős ítéletén keltezésként 2014. június 12. napja szerepelt és az aláírók – a tanácselnök kivételével – nem az ítélethirdetésen ténylegesen megjelent bírók voltak.
[16]	Az Alkotmánybíróság a panasznak a jogerős ítélet kihirdetését – annak körülményeit – sérelmező állítása miatt felszólította az indítványozót az általa hivatkozott okiratok megküldésére, továbbá kérte az elsőfokú bíróságtól az ügy teljes iratanyagának megküldését. Az elsőfokú bíróság által megküldött lefűzött iratanyagból, majd a megismételt kérésre megküldött további iratokból a panasz e része szempontjából releváns okiratok a következők.
[17]	1. A Budapest Környéki Törvényszék mint másodfokú bíróság 9.Pf.20.300/2014/7. számú, „Jegyzőkönyv nyilvánosan megtartott tárgyalásról” megnevezésű, 2014. június 12-én 11 óra 30 perckor Budapesten, a Thököly u. 172. szám alatt az I. emelet VI. tárgyalóban tartott tárgyalásról készített jegyzőkönyve.
[18]	A jegyzőkönyv szerint a bíróság részéről a tárgyaláson jelen volt dr. B. E. törvényszéki tanácselnök, a tanács elnöke, B.-né dr. B. T. törvényszéki bíró, előadó és dr. L. B. törvényszéki bíró, míg a peres felek részéről megjelent a felperes és jogi képviselője, továbbá az alperes és jogi képviselője. A jegyzőkönyv részletesen tartalmazza a jogi képviselőknek a fellebbezéssel, illetve a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos nyilatkozatait, majd a tanácselnök figyelmeztetését a tárgyalás berekesztésére. A jegyzőkönyv végül tartalmazza a határozat kihirdetésének elhalasztásáról és időpontjának 2014. június hó 26-án 12 órára történő kitűzéséről szóló végzést, melyre a jelenlévőket a bíróság a végzés kihirdetésével szóban értesíti azzal, hogy távolmaradásuk a határozat kihirdetésének nem akadálya. A jegyzőkönyv a tanács elnöke és a jegyzőkönyv leírója eredeti aláírásával van ellátva, a jegyzőkönyv az elsőfokú bíróságnál lefűzött iratanyagban nem szerepelt, utólag került megküldésre.
[19]	2. A Budapest Környéki Törvényszéknek mint másodfokú bíróságnak a 2014. június 12-én kelt jegyzőkönyvvel azonos, 9.Pf.20.300/2014/7. sorszámú, „Jegyzőkönyv nyilvánosan megtartott határozat hirdetésről” megnevezésű, 2014. június hó 26-án 12 órakor Budapesten, a Thököly u. 172. szám alatti I. emelet VI. tárgyalóban tartott határozat hirdetésről készített jegyzőkönyve. A jegyzőkönyv szerint a bíróság részéről a tárgyaláson jelen volt dr. B. E. a tanács elnöke, dr. R. L. törvényszéki bíró és dr. U. A. törvényszéki bíró, míg a peres felek részéről megjelent a felperes és az alperes személyesen. A tanács elnöke a határozathirdetés megnyitása után megállapította, hogy a felek jogi képviselői értesítés ellenére nem jelentek meg. Tájékoztatta a feleket, hogy a határozat hirdetés anyagának rögzítése hangfelvevővel történik, az írásban elkészült jegyzőkönyvet 8 munkanap elteltével a Polgári Irodában megtekinthetik, illetőleg megfelelő illeték lerovása ellenében a másolatot átvehetik, erre irányuló igény és e-mail cím bejelentése esetén e-mailen történő megküldését kérhetik. Ezt követően a tanács elnöke kihirdette a külön íven szövegezett és írásba foglalt ítéletet. A jegyzőkönyv a tanács elnöke és a jegyzőkönyv leírója eredeti aláírásával van ellátva, a jegyzőkönyv a bíróság lefűzött iratanyagában nem szerepelt, utólag került megküldésre.
[20]	3. A Budapest Környéki Törvényszéknek mint másodfokú bíróságnak a 2014. június 12-én és 2014. június 26-án készített jegyzőkönyvekkel azonos, 9.Pf.20.300/2014/7. sorszámú, a bírósági iratanyagban lefűzött, 2014. június 12-én kelt ítéletén dr. B. E. törvényszéki tanácselnök, a tanács elnöke, dr. L. B. törvényszéki bíró és B.-né dr. B. T. törvényszéki bíró, előadó neve „s. k.” jelzéssel került feltüntetésre azzal, hogy az előadó törvényszéki bíró az ítéletet eredeti aláírással látta el. A kiadmányt hitelesítő T. M.-né törvényszéki tisztviselő aláírása az ítéleten nem szerepel, csak a Budapest Környéki Törvényszék körbélyegzőjének eredeti lenyomata. Az ítélet első oldalának jobb felső sarkán lévő érkeztető bélyegző alapján az iratok 2014. augusztus 5-én érkeztek a Ráckevei Járásbíróságra. Az érkeztető bélyegző alatt lévő, eredeti bírói aláírással ellátott „Záradék” feliratú bélyegzőlenyomat szerint: „Az ítélet 2014. június 12. napján jogerős és végrehajtható. Ráckeve, 2014. augusztus 7.”
[21]	4. Megküldte a megkeresett bíróság továbbá a 9.Pf.20.300/2014/7. számú 2014. június 12-én kelt ítélet további két – a bírósági aktába le nem fűzött – példányát, amelyen az eljáró tanács tagjainak neve kizárólag „s. k.” jelöléssel szerepel. Az ítéletek a kiadmányt hitelesítő T. M.-né törvényszéki tisztviselő eredeti aláírásával és a másodfokú bíróság körbélyegzőjének eredeti lenyomatával vannak ellátva. Ezek a példányok alakilag megegyeznek az alkotmányjogi panaszhoz az elsőfokú bíróság által eredetileg mellékelt másodfokú ítélettel.
[22]	5. Megismételt megkeresésre az elsőfokú bíróság megküldte a 2014. június hó 12. napjára szóló, 9.Pf.20.300/2014/2. számú, 2014. március 12-én kelt idéző végzést. A végzésen „s. k.” jelzéssel aláíróként dr. L. B. törvényszéki bíró, „a tanács elnöke” megjelöléssel szerepel, a kiadmány hitelesítője T. M.-né törvényszéki tisztviselő.
[23]	Az Abtv. 56. § (1) bekezdésében meghatározottak szerint az Alkotmánybíróságnak mindenekelőtt az alkotmányjogi panasz befogadhatóságáról kellett döntenie. Ezért az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az Abtv. 27. §-a alapján előterjesztett indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz előterjesztésére vonatkozó, törvényben meghatározott formai és tartalmi követelményeknek.
[24]	1. Az indítványozó perbeli jogi képviselője a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú támadott ítéletét 2014. augusztus 22-én vette kézhez, a bíróság tájékoztatása szerint a jogi képviselő az indítványt 2014. október 20-án személyesen terjesztette elő az elsőfokú bíróságon, így a panasz az Abtv. 30. § (1) bekezdése szerinti határidőn belül került benyújtásra. Az indítványozó megjelölte az Alkotmánybíróság hatáskörére vonatkozó alaptörvényi és törvényi rendelkezéseket, a sérelmezett bírói döntéseket, az Alaptörvény megsértett rendelkezéseit, továbbá az indítvány tartalmazza az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmének lényegét és tartalmaz az alaptörvény-ellenességre vonatkozó indokolást, valamint kifejezett kérelmet a sérelmezett ítéletek megsemmisítésére.
[25]	Az Alkotmánybíróság a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata során megállapította, hogy az indítvány az Abtv. 51–52. §-aiban foglalt formai feltételeknek megfelel.
[26]	2. Ezt követően az Alkotmánybíróság tanácsa az Abtv. 56. § (2) bekezdése szerint mérlegelési jogkörében vizsgálta az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának tartalmi feltételeit, így különösen az Abtv. 26–27. §-ai szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. §-ban foglalt feltételeket.
[27]	Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban támadott bírói döntések alapjául szolgáló eljárásban felperes volt, így érintettsége megállapítható, úgyszintén az is, hogy az indítványozó a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőséget kimerítette. Az Abtv. 29. §-a alapján az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további feltétele, hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség lehetőségét vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. E két feltétel alternatív jellegű, így az egyik fennállása önmagában is megalapozza az Alkotmánybíróság érdemi eljárását. A feltételek meglétének a vizsgálata az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörébe tartozik. Az indítványozó szerint a Budapest Környéki Törvényszék 9.Pf.20.300/2014/7. számú ítélete sérti az Alaptörvény B) cikkének (1) bekezdését (jogállamiság), valamint a XXVIII. cikkének (1) bekezdésében foglalt, az indítványozó tisztességes eljáráshoz való jogát.
[28]	Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a tisztességes eljáráshoz való jogból fakadó alkotmányos követelmények vizsgálata érdemi alkotmánybírósági eljárást igényelt a támadott másodfokú ítélet meghozatalának körülményeit illetően [a határozathozatal, a határozat kihirdetésének elhalasztása, a bíróság összetételében beállt változás, a határozat jogerőre emelkedésének időpontja és a határozathozatallal során készített közokiratok alakisága], ezért az Alkotmánybíróság az Ügyrend 31. § (6) bekezdését alkalmazva az alkotmányjogi panasz befogadásáról döntött.
[30]	1. Az indítványozó állította a tisztességes eljáráshoz való jogának, azon belül a törvényes bíróhoz való jogának sérelmét arra hivatkozva, hogy a másodfokú eljárás során a bíróság – a 2014. június 12-én tartott tárgyaláshoz képest – 2014. június 26-án más összetételben hirdette ki, az egyébként 2014. június 12-i keltezéssel ellátott ítéletét és az ítélethirdetés során a tanács egyik – az eljárásban addig részt nem vett – tagja ráutaló magatartással azt a látszatot keltette, hogy az ítélet meghozatalában részt vett és azzal egyetért.
[31]	1.1. A tisztességes eljáráshoz való jog részét képező törvényes bíróhoz való jog alaptörvényi tartalmát az Alkotmánybíróság a következőképpen határozta meg: „Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése és az Egyezmény 6. cikk 1. pontja értelmében mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyét a törvény által felállított bíróság bírálja el. A törvény által felállított bíróságra vonatkozó követelmény magában foglalja a törvényes bíróhoz való jogot, vagyis azt, hogy egy konkrét ügyben az eljárási törvényekben megállapított általános hatásköri és illetékességi szabályok szerint irányadó bírói fórum (bíró) járjon el. Ezt az alkotmányos elvet a Bszi. az Alapelvek között úgy fogalmazza meg, hogy senki sem vonható el törvényes bírájától [8. § (1) bekezdése]. A törvény által rendelt bíró pedig az eljárási szabályok szerint a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend alapján kijelölt bíró [8. § (2) bekezdés]. A törvényes bíró tehát: a törvényben előre meghatározott hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságon működő, előre megállapított ügyelosztási rend szerint kijelölt bíró. Az ügyelosztási rendet az objektivitás és a személytelenség biztosítása, az önkényesség kizárása érdekében előző évben állapítja meg a bíróság elnöke, amely a tárgyévben kizárólag szolgálati érdekből vagy a bíróság működését érintő fontos okból módosítható [9. § (1) bekezdés]. Ebből következik, hogy a bíró és az ügy egymáshoz rendelése alkotmányosan csak előre meghatározott, általános szabályok alkalmazásával objektív alapokon történhet.” {36/2013. (XII. 5.) AB határozat Indokolás [32]}
[32]	Fentiek alapján a törvényes bíróhoz való jog alkotmányos elvéből tehát semmiképpen sem következik az, hogy a bíró személye, vagy – mint jelen esetben – az eljáró tanács összetétele az eljárásra vonatkozó törvényi rendelkezések betartása mellett ne változhatna az eljárás során. A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (továbbiakban: Pp.) 144. §-a rendelkezik azokról a garanciális szabályokról, amelyek betartása kötelező, ha a folytatólagos tárgyaláson az eljáró tanács nem ugyanazokból a bírákból áll, akik a perben már korábban eljártak. A Pp. 145. § (3) bekezdése szerint pedig újból meg kell nyitni a tárgyalást, és a 144. §-nak megfelelően kell eljárni, ha a bírák személyében a változás a tárgyalás berekesztése és a határozathozatal között állott be. E rendelkezésből azonban az is következik, hogyha a bíróság összetétele a határozathozatalt követően változott meg, a berekesztett tárgyalást nem kell újból megnyitni és nincs eljárásjogi akadálya annak, hogy a határozathirdetésre halasztott tárgyaláson a meghozott döntést a bíróság más összetételben hirdesse ki.
[33]	Az indítványozó ügyében eljáró eredeti összetételű tanács – legalábbis a jelen határozat indokolásának II. részében ismertetett iratok tanúsága szerint – 2014. június 12-én hozta meg ítéletét, amelynek kihirdetésére a Pp. ismertetett szabályainak megfelelően, megváltozott összetételű tanácsban került sor 2014. június 26-án.
[34]	Mindezekre tekintettel tehát – alappal – nem vethető fel az indítványozó törvényes bíróhoz való jogának sérelme.
[35]	1.2. Az Alkotmánybíróság – az indítványnak a jogerős határozat keltezésére és aláírására vonatkozó kifogásai miatt – bekérte és vizsgálat tárgyává tette a másodfokú eljárásban keletkezett iratokat a következők szerint.
[36]	A jelen határozat Indokolása [17]–[18] bekezdéseiben ismertetett, a 2014. június 12-én tartott tárgyalásról készített 9.Pf.20.300/2014/7. sorszámú jegyzőkönyv 4. oldalán lévő szöveg tanúsága szerint, a „tanács elnöke figyelmezteti a peres felek képviselőit a tárgyalás berekesztésére”, amelyet követően mind a felperesi jogi képviselő, mind a felperes személyesen rövid nyilatkozatot tett. A bíróság ezután kihirdette a határozat kihirdetésének – 2014. június 26. napjára történő – elhalasztásáról szóló végzést.
[37]	A Pp. 145. § (1) bekezdése szerint, ha a per vagy valamely külön eldöntésre alkalmas kérdés a határozathozatalra megérett, az elnök a tárgyalást berekeszti. A Pp. 145. § (2) bekezdése szerint pedig a tárgyalás berekesztése előtt az elnök köteles a feleket erre figyelmeztetni és megkérdezni, hogy kívánnak-e még valamit előadni.
[38]	A tárgyalási jegyzőkönyv tanúsága szerint a tanács elnöke a tárgyalás berekesztésére szóló figyelmeztetési kötelezettségének eleget tett, az indítványozó jogi képviselője és az indítványozó nyilatkozatát megtette, ezért az indítványozót e vonatkozásban megillető garanciális jogok annak ellenére sem sérültek, hogy a jegyzőkönyv a tárgyalás tényleges berekesztésére vonatkozó utalást expressis verbis nem tartalmazza.
[39]	A bíróság által megküldött iratok között zártan kezelendő iratként sem szerepelt a határozathozatalt megelőző zárt tanácskozásról készült jegyzőkönyv, továbbá a megkeresett bíróság sem utalt arra, hogy bár ilyen irat létezik, de annak megküldésére esetleg azért nem került sor, mert a Pp. kizárja annak az Alkotmánybíróság általi megismerhetőségét. A Pp. 214. §-a szerint: „(1) A bíróság a határozatát – ha tanácsban jár el – zárt tanácskozás után szavazással hozza meg. Egyhangúság hiányában a határozatot szavazattöbbséggel dönti el. (2) A fiatalabb bíró az idősebbet megelőzően szavaz, az elnök utolsónak adja le szavazatát. A szavazásnál kisebbségben maradó bíró jogosult írásba foglalt különvéleményét zárt borítékban az okirathoz csatolni. A tanácskozásról készült jegyzőkönyvet és a különvéleményt csak a perorvoslat tárgyában eljáró bíróság, a fegyelmi eljárás kezdeményezésére jogosult személy, – fegyelmi eljárás során – a fegyelmi bíróság, valamint a Kúria jogegységi eljárás kezdeményezésére jogosult, illetve a jogegységi eljárást lefolytató tanácsa tekintheti meg”.
[40]	Mivel sem a Pp. fenti rendelkezése, sem a bírósági ügyvitel szabályairól szóló 14/2002. (VIII. 1.) IM rendelet kifejezetten nem mondja ki, hogy a zárt tanácskozásról kötelező lenne jegyzőkönyvet felvenni, így a másodfokú bíróság eljárása e vonatkozásban sem kérdőjelezhető meg.
[41]	A jelen határozat Indokolása [20] bekezdésében ismertetett, a lefűzött iratanyagban szereplő ítéleti példányt az előadó törvényszéki bíró – az „s. k.” jelzéssel előírt neve felett – eredeti aláírásával látta el.
[42]	A Pp. 223. § (1) bekezdése szerint a bíróság által hozott határozatokat a tanács elnöke és tagjai, ha pedig a bíróság ülnökök közreműködése nélkül jár el, a bíró írja alá. Ha valamelyikük az aláírásban akadályozva van, ezt az akadály megjelölésével a határozaton fel kell tüntetni.
[43]	A Pp. hivatkozott rendelkezése alapján megállapítható, hogy az elsőfokú bíróságnál lefűzött iratanyagban lévő eredeti ítéleti példány aláírása nem felel meg a törvény által előírtaknak, azt az eljáró tanács tagjai – az előadó bírót kivéve – nem írták alá és akadályoztatásuk sem került feltüntetésre. Ennek okán az ítélet – jelen formájában – nem felel meg a Pp. 195. § (1) bekezdésében a közokiratokkal szemben támasztott azon követelménynek, amely a „megszabott alakban” történő kiállítást, a közokirat teljes bizonyító erejének feltételéül szabja.
[44]	Ugyanakkor az Alkotmánybíróság megállapítása szerint az okirat e formai hibájából semmiképpen sem vezethető le az az indítványozói állítás, mely szerint az ítéletet nem az ott feltüntetett összetételű tanács hozta meg.
[45]	Az ítélet iratanyagban lefűzött példányát az elsőfokú bíróság 2014. augusztus 7-én jogerősítő záradékkal látta el, amely szerint „Az ítélet 2014. június 12. napján jogerős és végrehajtható.”
[46]	A Pp. 228. § (1) bekezdése szerint az a határozat, amely fellebbezéssel nem támadható meg, kihirdetésével emelkedik jogerőre; azok a határidők azonban, amelyeket a határozat jogerőre emelkedésétől kell számítani, a határozatnak a féllel történt közlésétől kezdődnek.
[47]	A rendelkezésre álló iratok alapján egyértelműen megállapítható, hogy az indítványozó ügyében hozott másodfokú ítéletet a – megváltozott összetételű – bíróság 2014. június 26-án hirdette ki, ezért a záradékon feltüntetett, a jogerőre és a végrehajthatóságra vonatkozó időpont nyilvánvalóan téves, mert az nem előzhette meg a kihirdetés időpontját.
[48]	Ugyanakkor az indítványozó és az alperes, ítélethirdetésen meg nem jelent jogi képviselői részére – a másodfokú ítéletet az iratanyagban lévő tértivevény tanúsága szerint – 2014. augusztus 22-én, illetve az alperesi jogi képviselő részére 2014. augusztus 12-én kézbesítette a bíróság. A Pp. már hivatkozott 228. § (1) bekezdése, valamint a Pp. 219. § (1) bekezdése alapján az indítványozót a fentiek okán, a tárgyi ügy mikénti kimenetelére kiható jogsérelem nem érte.
[49]	Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint a jogállam legfontosabb eleme a jogbiztonság, amelynek ki kell terjednie a jog egészére és egyes részterületeire is. A jogbiztonság megkívánja egyrészt a normavilágosságot, másrészt követelményt támaszt az egyes jogintézményekkel – így az igazságszolgáltatással – szemben is, amely szerint működésüknek törvényesnek és átláthatónak kell lenni. E törvényes és átlátható működés egyik alapvető feltétele a bíróságok eljárási cselekményeinek a jogszabályok szerinti dokumentálása, ideértve a határozatoknak az arra megszabott alakban történő kiállítását is.
[50]	Az Alkotmánybíróság azonban ezúton is hangsúlyozza: az eljárás egyes elemeinek törvénysértő volta önmagában nem eredményez szükségképpen alaptörvény-ellenességet, és – mivel eljárása során az Alkotmánybíróság előtt mércéül kizárólag az Alaptörvény áll –, csak alapos alkotmányjogi mérlegelés után dönthető el, hogy az okiratok kiállításával kapcsolatos egyes szabálysértések, akár külön-külön, akár összességükben alaptörvény-ellenességhez vezettek-e.
[51]	Jelen ügyben e mérlegelés során az Alkotmánybíróság azt állapította meg, hogy a másodfokú ítélet nem sértette az indítványozónak az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való jogát, valamint az annak részét képező törvényes bíróhoz való jogát, ezért az alkotmányjogi panaszt e vonatkozásban elutasította.
[52]	2. Az indítványozó indítványában és annak kiegészítésében vitatta a másodfokú bíróság jogértelmezését és ennek kapcsán – ahogyan a határozathozatal körülményeivel összefüggésben is – állította az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének és a XXVIII. cikk (1) bekezdésének sérelmét.
[53]	2.1. Az Alkotmánybíróság jelen ügyben sem látta okát annak, hogy állandó gyakorlatától – mely szerint az Alaptörvény jogállamiságra vonatkozó B) cikk (1) bekezdése nem tekinthető az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogának, így a visszamenőleges hatályú jogalkotás és a kellő felkészülési idő hiányának eseteit kivéve alkotmányjogi panasz e rendelkezésre nem alapítható –, eltérjen, ezért az indítványt e tekintetben az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[54]	2.2. Az indítványozó állította az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének sérelmét a másodfokú ítélet érdemi megállapításait illetően is.
[55]	Az alkotmányjogi panaszból megállapíthatóan az indítványozó valójában azt vitatta, ahogyan a másodfokú bíróság a konkrét ügyben a régi Ptk. rendelkezéseit a kártérítési igény elévülése kapcsán értelmezte. Az Alkotmánybíróság már több ügyben kimondta, hogy a bírói döntés elleni alkotmányjogi panasz nem tekinthető a bírósági szervezeten belül jogorvoslattal (már) nem támadható bírói határozatok által okozott valamennyi – vélt, vagy valós – jogsérelem orvoslása eszközének, ellenkező esetben az Alkotmánybíróság burkoltan negyedfokú bírósággá válna. A jogszabályokat a bíróságok értelmezik, az Alkotmánybíróság csak az értelmezési tartomány alkotmányos kereteit jelölheti ki. Ez a jogkör azonban nem teremthet alapot arra, hogy minden olyan esetben beavatkozzon a bíróságok tevékenységébe, amikor olyan (állítólagos) jogszabálysértő jogalkalmazásra került sor, mely egyéb eszközzel már nem orvosolható.
[56]	Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Abtv. 64. § d) pontja alapján az indítványt e részében is viszszautasította.
[57]	3. Az Abtv. 43. § (4) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság a bírói döntés megsemmisítése esetén megsemmisítheti a döntéssel felülvizsgált más bírósági vagy hatósági döntéseket is.
[58]	Az indítványozó alkotmányjogi panaszában állította a másodfokú ítélet alaptörvény-ellenességét és indítványozta, hogy azt az Alkotmánybíróság a Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítéletére is kiterjedő hatállyal semmisítse meg.
[59]	Az Alkotmánybíróság fentiek szerint a másodfokú ítélet megsemmisítésére irányuló indítványt elutasította, ezért a Ráckevei Járásbíróság 15.P.20.260/2012/12. számú ítéletének megsemmisítésére irányuló indítványt az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
. 3145/2015. (VII. 24.)

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Galamus - Bírósági döntés motorosfelvonulás-ügyben
Bírósági döntés motorosfelvonulás-ügyben
2013. április 16. kedd, 03:46
Furcsa döntést hozott a Fővárosi Törvényszék a nemzeti érzelmű motorosok ügyében a hétfőn született végzésben.
Ott kezdem, hogy nem volt igazam. Orbánnak hála, a nemzeti érzelműek nyerni fognak a bíróságon – írtam múlt csütörtökön, és meg is indokoltam, miért gondolom így. Csakhogy a nemzeti érzelműek nem azért támadták meg a bíróságon a rendőrség berregtetéstiltó határozatát, amit én feltételeztem, hogy ugyanis Orbán utasította Pintért, Pintén utasította a rendőrséget, amire semmiféle törvényes felhatalmazásuk nincs (lásd Krémer Ferenc írását: A diktátor kegye). Egyedi esetben egyikük sem utasíthatja a rendőrséget. De nem is azért támadták meg, amiről a jogvédők beszéltek, hogy a rendőrség csak 48 órán belül tilthat meg egy már tudomásul vett rendezvényt, itt pedig öt nappal a tudomásulvétel után született a tiltó határozat. (A bíróság kötve van a kérelemhez, azt a kérdést vizsgálhatja csak, amellyel hozzá fordultak.)
Egyetlen okból támadták meg, amiatt, amit Lánczos Vera is leírt a cikkében (A gyülekezési törvény körüli káoszról). A motorosok azt kérdezték a bíróságtól, hogy a gyülekezésről szóló törvényben leírt két tiltási okon kívül* „van-e lehetősége a kérelmezettnek [értsd:rendőrség] arra, hogy a demonstráció célját, nevét vizsgálva tiltó határozatot hozhasson”.
A bíróság tartotta magát az elváráshoz, hogy ugyanis ezentúl az új alaptörvényt kell mérvadónak tekinteni minden jogszabály alkalmazásánál. Ezért „a 2013. április 1-én [sic] hatályba lépett Alaptörvény IX. cikkelyének módosítását vette alapul, mely akként rendelkezik, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának, a magyar nemzet, a nemzeti, etnikai, faji, vagy vallási közösségek méltóságának megsértésére”. És az összes körülmény mérlegelése után arra jutott, amire a rendőrség, hogy a nemzeti érzelműek tervezett felvonulása „egyértelműen sérti az emberi
méltóságot, faji, vallási közösségek méltóságát”, tehát elutasította az „Adj gázt”-osok felülvizsgálati kérelmét. Nem motorozhatnak április 21-én.
A jogvédők és Lánczos Vera mellett Bauer Tamás is azon a véleményen van (Téves elégedettség), hogy a gyülekezési törvény alapján a rendőrségnek nincs joga előre megtiltani „tartalmára tekintettel” a gyülekezést, legfeljebb arra van joga, hogy megvárja, amíg elkezdődik a rendezvény, és ha ott megállapítja, hogy az „mások jogának és szabadságának sérelmével jár”, akkor hazazavarja őket, hivatalos nyelven feloszlatja a gyülekezést. Ők tehát nyilvánvalóan nem értenek egyet a bíróság döntésével (hogy pontos legyek: szerintük a bíróság nem hozhatott volna ilyen döntést).
Én nem így látom. Szerintem a kezdetektől van, lett volna a gyülekezési törvénynek olyan értelmezése, amelynek alapján a rasszista és antiszemita, másokat súlyosan sértő és emberi méltóságukban megalázó rendezvények megtartását megtilthatta volna a rendőrség, és a bíróságok a felülvizsgálati eljárások során megerősíthették volna ezt az értelmezést. Ez nem történt meg, már rengetegszer írtam arról, hogy miért nem, nem ismételném el újra.
Közbevetőleg: az ellentüntetésektől és -tüntetőktől várni, hogy brutális és gátlástalan figurákat szorítsanak a „társadalom perifériájára” és ki a nyilvános terekről, szerintem életveszélyes és felelőtlen elképzelés. Nem a polgárok dolga, hogy ilyen csoportosulások ellen megvédjék önmagukat és az eszméiket. Egyetlen csepp vért sem szabad kockáztatni az ilyen emberek miatt. Az állam dolga, a közrend és a köznyugalom biztosításának része, hogy emberségükből kivetkőzött, emberpusztító téveszmékkel súlyosan fertőzött, militáris viselkedésükre büszke és a csordaszellem által hevített bandákkal ne kelljen fizikailag megütközniük azoknak, akik nem akarnak egy elvadult társadalomban élni.
De visszatérve a bíróság jelenlegi döntéséhez: én meg a hozzám hasonlóan gondolkozó emberek most örülhetnénk, mert végre a rendőrség is, a bíróság is abban a szellemben járt el, amely az imént hiányolt gyülekezési és véleményszabadság-értelmezés irányába mutat. Vagyis hogy „a cigányozás, zsidózás, niggerezés nem egy vélemény a sok közül (amelyet tehát, ’tartalmától függetlenül’, megillet a véleménynyilvánítás szabadsága), hanem embergyilkos ideológia, amelynek szabad burjánzása előbb-utóbb megmérgez és brutalizál minden társadalmat”.
Egy probléma van, amiről már szintén sokszor írtam: hogy a fideszes alaptörvénynek a bíróság által is idézett cikke – de a szocialisták újraszabályozási kísérletei is annak idején – olyan tágan vonta meg a lehetséges sértetti kört, hogy abba az égvilágon minden belefér.
Ha tehát legközelebb, ne adj isten, olyan bírósági döntés születne valami szerencsétlen jobbos által indított perben, az alaptörvényre hivatkozva, amely a magyar nemzet méltóságát sértő véleménynyilvánítás miatt marasztalna el bárkit, aki elégedetlen a nemzetével, lesz ok tiltakozni és utcára vonulni a véleménynyilvánítás szabadságának védelmében.
Addig meg örüljünk annak, hogy a magyar állam a rasszizmus ügyében végre tette a dolgát.
* 8. § (1) Ha a bejelentéshez kötött rendezvény megtartása a népképviseleti szervek vagy a bíróságok zavartalan működését súlyosan veszélyeztetné, vagy ha a közlekedés más útvonalon nem biztosítható, a rendőrség a bejelentésnek a hatósághoz való beérkezésétől számított 48 órán belül a rendezvénynek a bejelentésben megjelölt helyszínen vagy időben való megtartását megtilthatja.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság