text:
A deviza alapú kölcsönszerződések érvényességének kérdései - Kúria: Szükséges jogegységi határozat meghozatala | hírek | Jogi Fórum
2013.11.22. Jogi Fórum / MTI
Darák Péter elnök, valamint a Kúria Polgári Kollégiumának vezetője, a Kúria Gazdasági Szakágának vezetője és tanácselnöke részt vett a Szegedi Ítélőtábla Polgári Kollégiumának ülésén, amelynek tárgya - az ezen a bírósági szinten az országban elsőként - a deviza alapú kölcsönszerződések érvényességi kérdései voltak.
A Kúria az elmúlt hetekben az alsó fokú bíróságoktól kért adatokat a folyamatban lévő perek számáról, és beszerezte az eddig jogerősen lezárult ügyekben hozott ítéleteket, illetve elemezte az azokban felmerülő többrétegű és összetett jogi problémákat.
"A szegedi kollégiumi ülésen lezajlott vita és a Kúria által elvégzett elemzés alapján egyértelművé vált, hogy szükséges a joggyakorlat továbbfejlesztése érdekében jogegységi határozat meghozatala" - közölte a legőbb bírói fórum.
A Szegedi Ítélőtábla kollégiumi ülésén szintén jelen lévő Kúria elnöke, - aki ilyen esetben a Kúria kollégiumának mint jogegységi tanácsnak az elnöke - közölte, hogy a kollégium ülését december 16-ára összehívja.
A jogegységi indítvány november 25-étől a Kúria honlapján megtekinthető.
A legfőbb bírói fórum közleménye szerint a jogegységi határozat meghozataláig további információval a Kúria nem szolgálhat, mert a törvény értelmében a jogegységi tanács ülései nem nyilvánosak.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
2018. január 24. CET 16:201 vélemény földrajzi hely: Háromszék [1]szerzők: Rusz-Ajtony Eszter [1]
Székelyföld délkeleti sarkában fekvő Háromszék területén ma több építészetileg is értékes kúria parlagon hever. Némelyikük közintézményként, némelyikük családi házként funkcionál, és van, ami üresen áll, azonban jövőbeli sorsuk kérdéses. Részlet Rusz-Ajtony Eszter kutatómunkájából.
Háromszék a székely székek egyike, 1562-ben jött létre Kézdiszék, Orbaiszék és Sepsiszék egyesülésével és 1876-ig létezett székként. Ekkor a megyésítés során hozzácsatolták a területébe ékelődő, addig Felső-Fehér vármegyéhez tartozó részeket, és létrejött Háromszék vármegye, amely hozzávetőlegesen megegyezik a mai Kovászna megyével (ez utóbbihoz tartozik ma Erdővidék is). A háromszéki kúriasokaság oka a székelység határőri múltjában és hármas tagolódású katonai-rendi társadalmában (tria genera siculorum) keresendő, melyet a gyalogok, lófők és előkelők (primor) alkottak. A legtöbb háromszéki, határvédő településére armalistákat, első rendű (primor) és második rendű (lófő) székelyeket telepítettek, akik jelentős birtokokat, jogokat és teljes adómentességet kaptak. A települések közül kitűnik a ma is 36 kisnemesi kúriával büszkélkedő Bikfalva, ahol az 1614-es katonai összeírás szerint a lakosság 95,6%-a a szabad székelyek különböző rendjéhez tartozott.1
Tipikus háromszéki kúriahomlokzat - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A latin eredetű kúria szó eredetileg a nemesi bensőség, telek megnevezésére szolgált, majd magát az épületet, az udvarházat kezdték így nevezni. A háromszéki kúriák jórészt a 18–19. században épültek, vagy akkor nyerték el mai alakjukat. Gyakran későreneszánsz vagy barokk stílusjegyeket viselnek, majd a későbbiek esetében megjelenik a klasszicista, empire forma- és díszítésvilág. A klasszicista stílusban épült kúriák nagy csoportja látható például Csernátonban. A kúriák történetében fontos momentumnak tekinthető az 1802-es földrengés, amely nagy károkat okozott, így számos épület esetében került sor felújításra, átépítésre az ezt követő időszakban.
Csernátoni klasszicista Damokos Gyula kúria - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A kúriák jellemzően kisméretűek, nem sokkal nagyobbak egy parasztháznál, mely a vidék vagyoni helyzetének tudható be. Az erdélyi nemesi birtokokhoz, a főnemesiek kivételével, jelentősen kisebb kiterjedésű földbirtokok tartoztak, mint a magyarországiakhoz, így kisebb méretű kastély, udvarház, kúria fenntartását biztosították. Az udvarházak többsége egytraktusos, két- vagy háromsejtes. Ami mégis jellemzően megkülönbözteti őket a zsellérházaktól, hogy kőből épültek, főhomlokzatukon oszlopos, barokkos oromfallal díszített tornáccal. Szinte kizárólag téglány alaprajzúak, a tornácoknál jellemző a sarkain élszedett négyszöges pillérek alkalmazása. A kúria jelenlétére elsőként a magas, sokszor dupla- vagy manzárdtető, és a telekre vezető impozáns kőkapu, vagy kisebb kőlábas, népi barokkos motívumokkal díszített kapuk hívják fel a figyelmet. A kisebb, alsó-háromszéki udvarházakra jellemző az erős barcasági behatás, melyet a csonkakontyolt tető, kétablakos főhomlokzat és a szellőzőnyílásos oromfal jelez. Kónya Ádám a kastélyok és kúriák megkülönböztetésénél nem azok méretét, hanem a birtokos család rangját veszi figyelembe. A főnemesi rangú családok lakóépületeit nevezi kastélyoknak, a primorok és kisnemesség házait pedig kúriáknak.2
Pozitív példa: Restaurált Béldi-Mikes kastély stukkós pincéje - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A kúriákat mint építészeti értéket, elsőként Orbán Balázs említi a Székelyföld leírásában. A műből kiderült, hogy akkor a jelenleginél is sokkal nagyobb számú udvarház állhatott: a sepsiszéki Réty „a Feketeügy partmagaslatán szórványosan elhelyezett egymás fölé aggatott udvarházaival (számszerint 12) főként a Kovásznáról jövőnek igen festői képet tár fel.”3 A kúriák kutatása és leltárba vétele a 20. század elején kezdődött, amikor, 1911-től kezdődően, Gödri Ferenc sepsiszentgyörgyi rajztanár és Kós Károly építész együtt járták be a vidéket. Kós Károly két típust különböztet meg. Az első az árkádos-oszlopos tornácos forma, amely a hagyományos parasztház nemes változata, a másik pedig a monumentálisabb, főhomlokzatán előreugró tornácos, magasföldszintes változat, amely nagyobb léptékben az uzoni Béldi-Mikes kastélyra is jellemző. Ezt követte a ’70-es években Kónya Ádám, a Székely Nemzeti Múzeum igazgatójának kutatásai, illetve a 2005-ben, illetve 2011-ben megjelent, a kúriákat leltározó és bemutató kötetek. A források szerint rengeteg értékes kúria semmisült meg a 20. század közepén, sok közülük a 17. század végén, 18. század elején épült vagy reneszánsz-barokk elemeket tartalmazott.
Uzoni Béldi-Mikes kastély - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A helyszínek bejárását, az udvarházak felkeresését 2015-ben kezdtem, kezdetben egyszerűen csak kirándulásként, majd ezekből útleírások születtek. Mindeközben megtapasztaltam, hogy az eddigi kutatómunkák, tanulmányok ellenére szinte ismeretlenek ezek az épületek akár az adott falvak lakói számára is. Létezésükről sem tudván, nem is várható el, hogy értékmentő akcióba fogjanak, a tulajdonukban lévő épületeket értéküknek megfelelően kezeljék. Jellemző, hogy a 20. század közepi államosítás után a nagyobb kúriákban TSZ székházak, óvodák, iskolák, közigazgatási intézmények működtek, ezért, ha nem is szakszerűen, de a használathoz szükségesen karbantartották őket, a kisebb épületek pedig továbbra is lakóházként funkcionáltak. A rendszerváltást követően sok épület gazdátlanul maradt, így az utóbbi 25 év sok esetben nagyobb károkat okozott, mint az azt megelőző, sokat szidott időszak. Mindez főként értékek felismerésének, másodsorban az anyagiak hiányának tudható be, éppen ezért továbbra is szükség van az figyelemfelhívásra, a „hogyan?” és „hogyan ne?” kérdéskör elemzésére és az eredmények közreadására, mert az értékes épületek megmentéséhez nem várható minden esetben a sokszor későn vagy soha meg nem érkező felsőbb segítség, a helyi lakosok közreműködésére és összefogására lenne szükség. Egy nemesi udvarház a falu jelképe, identitásképző elem lehet.
Thúry-Bányai kastély, jelenleg művelődési ház - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A 2015–2017 közötti időszakban bejárt épületek hozzávetőlegesen egyenlő arányban voltak jó és rossz állapotban, amely az ezt megelőző évekhez képest előrelépést jelent, hiszen több udvarházat is restauráltak az elmúlt időszakban. Fontos szempont ugyanakkor, hogy sok, romos állapotban lévő vagy mára már szinte felismerhetetlenségig átalakított kúriát már megtalálni is nehéz vagy lehetetlen, ha csak utazóként, a helyiektől érdeklődve keressük. A legnagyobb veszélyben az elhagyatott, gazdátlan vagy rendezetlen tulajdoni viszonyban lévő épületek vannak, mivel az utóbbiak esetében nincs mód élni a pályázati lehetőségekkel. A kúriák jelenlegi helyzete részben bizakodásra ad okot, hiszen egyre többet restaurálnak szakszerűen, részben viszont elszomorító, hiszen a valamikori épületállomány körülbelül fele mára már elpusztult vagy teljesen átalakult.
Sepsikőröspataki Kálnoky kastély megtépázott homlokzata - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
Következtetésként elmondható, hogy sem a magántulajdonban, sem a köztulajdonban lévő épületek sorsa sem biztosított. A magánemberek nem pályázhatnak nagyobb uniós támogatásokra, így gyakran alapítványokra ruházzák az épület tulajdonjogát, lemondanak róluk, különösen igaz ez a nagyobb épületekre. A magántulajdonban levő kisebb udvarházak esetében viszont szép példákat láthatunk a saját anyagi forrásokból való felújításra. Ezek a kisebb épületek magánházként vészelték át a kommunizmust, az örökösök a rendszerváltás után újították fel őket, vagy adták el. Sok esetben rossz állapotban vannak a kommunizmus alatt tanügyi, közigazgatási intézményekként vagy TSZ székházként működő nagyobb épületek. Több esetben köztulajdonban maradtak, elhanyagoltan, csak a használathoz szükséges munkákat végezték el rajtuk, vagy szakszerűtlenül újították fel az új igényekhez igazodva. A legrosszabb helyzetben a tisztázatlan tulajdoni viszonyú kúriák vannak, sokukat a teljes pusztulás fenyegeti. A kúriák környezete, udvarainak elrendezése jellemzően megmaradt, néhány esetben a gazdasági épületek is. A TSZ székházként működő udvarházak esetében viszont sok új, parazita-jellegű gazdasági épületről beszélhetünk. A telkeket néhány esetben átszabták, az egykori udvaron út halad keresztül. A kúriák, kastélyok udvarán még ma is állnak a vidéki környezetben nem jellemző a magas fák, sokszor első jelként utalva az épület hollétére.
A kúriákat jelenlegi hasznosításuk szerint öt csoportba sorolhatjuk:
múzeumként látogatható épületek
turisztikai célokat szolgáló épületek
közigazgatási vagy tanügyi intézményként működő épületek
használaton kívüli, sok esetben romos épületek
Legjobb helyzetben a turizmusban hasznosított kúriák vannak, általánosságban szakszerűen restaurálták őket, és profitálóan működnek. Vegyünk néhány konkrét esetet, amelyek a helyzet sokszínűségét példázzák. Lakóházként használják a megmentett és szépen restaurált bikfalvi Koréh-Dénes udvarházat, a sepsiszentgyörgyi Serestéj-házat, ahogy az orbaiteleki Horváth-Deák udvarház is nyári lakhelyként funkcionál. A többi lakóépület is viszonylag jó állapotú. A nagyobb kúriák, kastélyok helyzete rendeződni látszik, szálláshelyként és/vagy múzeumként működnek, kivételt képez egyelőre a sepsiköröspataki Kálnoky-kastély. Az uzoni Temesváry, Ujvárossy kúria és Pünkösti udvarház elhanyagolt, óvoda, TSZ székház, illetve könyvtár működött bennük, jelenleg üresen állnak.
Sepsikőröspataki Kálnoky kastély - fotó: Rusz-Ajtony Eszter
A megmentett vagy reményeink szerint megmentésre kerülő épületek fenntartása kérdéseket vet fel. Hogyan hasznosítható a 21. században egy másfajta komfortigények kielégítésére hivatott műemlék épület, anélkül, hogy építészeti és művészeti értékei csorbulnának? Hogyan lehet őket bevonni a köztudatba? Hogyan működhetnének önfenntartó módon, külső segítség nélkül? A válaszok keresésének, majd megtalálásának első lépését a jelenlegi helyzet felmérése és értékelése jelenti, amelyből következtetéseket vonhatunk le a „hogyanok” tekintetében.
1 Várallyay Réka: Varázslatos Bikfalva, In: Várak, kastélyok, templomok: történelmi és örökségturisztikai folyóirat, 2008. 4. évf. 6. sz. 34-37. o.
2 Csáki Árpád et al. Kúriák földje. Háromszék, Kovászna megyei Művelődési Központ. Sepsiszentgyörgy, 2005. 23. o.
3 Orbán Balázs: Székelyföld leírása, Pest, 1868. XXVIII. Réty.
Az Emberi Erőforrások Minisztériuma ÚNKP-17-2 kódszámú Új Nemzeti Kiválóság Programjának támogatásával készült
1613 olvasás4856 galéria olvasás1 vélemény

matches: kúria kúria kúria kúria kúria kúria kúria


text:
A társaság bejegyzése előtt kötött szerződésekre vonatkozó szabályozások fejlődése
Polgári Szemle, 14. évf. 4–6. szám, 2018, 290–300., DOI: 10.24307/psz.2018.1221
Dr. Ferencz Barnabás, tanársegéd, PTE ÁJK Gazdasági és Kereskedelmi Jogi Tanszék (Ez az e-mail-cím a szpemrobotok elleni védelem alatt áll. Megtekintéséhez engedélyeznie kell a JavaScript használatát.).
Journal of Economic Literature (JEL) kódok: K12, K15, M13
Kulcsszavak: gazdasági társaság, common law, magyar jog, társasági szerződés
Is the Non-Existent Ruled Out?
The Development of the Provisions on Pre-Incorporation Contracts
The aim of the study is to give an overview of the obligations incurred by the companies before the date of incorporation in two common law countries and in Hungary. These obligations have always posed an interesting challenge for the judiciary and for the academia in terms of the doctrinal foundations of law. The main conclusion of the study is that the situation regarding such contracts have been relatively well-regulated, owing to the benefits of legal harmonisation and legal transpositions.
Journal of Economic Literature (JEL) codes: K12, K15, M13
Keywords: company, common law, Hungarian law, articles of association
A társaságok keletkezése szinte valamennyi jogrendszerben a bejegyzés időpontjához kötött, ami a jogképessé válásnak a kezdetét is jelenti.1 Azonban az üzleti életben gyakorlati megfontolások megkívánhatják, hogy már a bejegyzés előtt a társaság nevében szerződjenek. E problematika különösen abban az időszakban volt fontos, amikor a bejegyzéssel kapcsolatos eljárások hosszabb ideig tartottak, mint manapság. A tanulmány célja, hogy három jogrendszer, az angol, az amerikai és a magyar jog rendelkezésein keresztül ismertesse a bejegyzés előtt megkötött szerződések fejlődési ívét, valamint az azokkal kapcsolatos problémákat. Előzetesen megállapítható, hogy a társaság bejegyzése előtt kötött szerződésekre vonatkozó szabályozás fejlődési iránya konvergál, azonban egyes államok más-más fejlettségi fokon állnak. A legalacsonyabb foknak tekinthető, amely e szerződések jogi kötőerejét kétségbe vonja. A gazdasági élet biztonsága ellen hatna ugyanis, ha azzal lehetne mentesülni a szerződések teljesítésének kötelezettsége alól, hogy nem létező társaságok nevében kötnek szerződést. Legmagasabb foknak tekinthető, hogy a társaság bejegyzése előtt – a társaság nevében – megkötött szerződések automatikusan a bejegyzett társaságra szállnak át.
A common law országok álláspontja
A common law országok esetében elmondható, hogy a 19. század végét követően a jogi elgondolásuk külön utakon indult meg a társaság bejegyzését megelőzően megkötött szerződésekre vonatkozóan, bár sokáig közös alapon nyugodtak. Az angol és a Brit Nemzetközösség tagállamainak bíróságai – Alexander J. Easson2 és Daniel A. Sober-man3 professzorok szavaival élve – ugyanakkor sokáig „mintha kisebb jelentőséget tulajdonítottak volna az igazságszolgáltatásnak, helyette a saját fikcióik rabságában fából igyekeztek vaskarikát csinálni” (Easson–Soberman, 1992:415).4
A common law országok tekintetében érdemes néhány közös pontot ismertetni. Az egyik ezek közül a „promoter” fogalma, amely megnevezéssel mindazon személyeket illetik, akik a megalakítandó társaság érdekében, annak elősegítésére eljártak. Ilyen személy lehet az alapító tag, de akár a megalapítandó társaság vezető tisztségviselője. Fontos kiemelni, hogy nem annyira a jog és a jogtudomány, hanem inkább az üzleti élet által kialakított fogalomról van szó – mint ahogyan erre Lord Bowen bíró is rámutatott a Whaley Bridge Calico Printing Co. v Green ügyben.5 Érdemes megjegyezni, hogy a német társasági jogban is ismert a „Gründer” fogalma, azonban az AktG 28. §-a értelmében a részvénytársaságok esetében e körnek csakis a létrejövő részvénytársaság részvényesei feleltethetők meg.6 A német „Gründer” és az angol „promoter” fogalmak tehát nem csereszabatosak. A magyar jogban ugyanakkor e személyi körre nem találunk az angol „promoterhez” hasonló, találóan rövid kifejezést, de mind a jelenlegi, mind a korábbi társasági jogi jogszabályokban fellelhetünk szabályokat velük kapcsolatban. A magyar jogban – a mostani angol joghoz hasonlóan – e személyi körbe mind az alapító tagok, mind a vezető tisztségviselők adott esetben beletartoznak.
A következőkben a tanulmány röviden áttekinti a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződésekre vonatkozó angol, illetve amerikai megközelítést.
Angol álláspont
Az angol jogi gondolkodásban két fő időszak különböztethető meg. Egyrészt ismert a klasszikus common law álláspontja, amely organikusan, a bírói esetjog alapján fejlődött. Ezzel szemben a modern álláspont kialakulásában vezető szerepet játszott a társasági jogi harmonizáció az Európai Közösségekhez való csatlakozás után, ami egyben jogalkotói beavatkozást is jelentett. Azonban az új szabályokat gyakorlati tartalommal a továbbiakban is a bírói gyakorlat töltötte meg.
A klasszikus common law szerinti álláspont
E korszakban a még nem létező társaság nevében kötött szerződések megítélése bizonytalannak volt tekinthető, adott esetben felmerülhetett, hogy ezek a szerződések semmisek.
A Kelner v. Baxter7 ügy tekinthető az első precedensértékű ítéletnek az angol társasági jogban, amikor is a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések esetén a bíróságnak választ kellett találnia arra, hogy kit köteleznek a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések. Az ügy tényállása szerint egy hotelt üzemeltető, még be nem jegyzett társaság az egyik igazgatójának borkereskedésétől rendelt bort. Azonban a rendelt bort nem fizették ki, így Kelner a bírósághoz fordult. A bíróság ítéletében arra mutatott rá, hogy nem létező társaság nevében nem lehetséges szerződést kötni, ezért a megkötött szerződések a szerződést megkötő személyt kötik személyesen. Idáig tehát a klasszikus common law álláspont egyszerűnek tűnhet, valamint az ellenkezője is levezethető, miszerint a be nem jegyzett társaságot megillető kötelezettségek kikényszerítéséért a társaság promoterei perelhetnének.
Ezt a feltételezést felülírták a New borne v. Sensolid8 ítéletben foglaltak, amely alapján akár e szerződések semmissége is felmerülhet. A tényállás szerint Leopold Newbor-ne, a még be nem jegyzett Newborne Ltd. igazgatójaként eljárva, szerződést kötött a Sensoliddel, amelyben meghatározott áron húskészítményeket szállít a részére. A húskészítmények piaci ára azonban a teljesítéskori időpontban sokkal alacsonyabban alakult, mint a szerződés megkötése idején, ezért a Sensolid úgy döntött, hogy nem veszi át a húskészítményeket. A teljesítés kikényszerítésére Newborne a bírósághoz fordult, kérve, hogy a kárát térítsék meg. A bíróság azonban elutasította a keresetet, mivel álláspontjuk szerint semmis szerződés alapján nem lehet követelni. A semmisséget szerintük az alapozta meg, hogy Newborne a nem létező Newborne Ltd. igazgatójaként járt el, márpedig nem létező személy javára nem lehetséges szerződéseket kötni, emiatt meg sem lehetett volna kötni a szerződést. A bíróság ítélete tehát a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések létezését vonta kétségbe, mindezt 1954-ben.
E szerződések bonyolultságát tovább fokozta azok átvállalásának nehézsége. A Re Northumberland Avenue Hotel Co.9 ítéletében a bíróság rámutatott arra, hogy a bejegyzések előtt megkötött szerződések csak akkor kötik a társaságokat, ha azokat megújítják (novation). Ez a gyakorlatban azt jelentené, hogy a korábban már megkötött szerződést újra kellett volna kötni úgy, hogy a promoterek helyett a társaság lép be az egyik oldalon szerződő félként. A bíróság kimondta, hogy nem minősül a szerződés megújításának az, ha a társaság teljesíti a korábban létrejött szerződést. A szerződés társaság általi elfogadása (ratification) pedig szintén nem minősül a szerződés megújításának.
Modern álláspont
A fenti szabályozás tarthatatlansága hamar megmutatkozott. Bár az angol társasági jog megújítására létrehozott Jenkins-bizottság az 1962-ben publikált jelentésében rendkívül előremutató javaslatokat tett – többek között a be nem jegyzett társaság nevében kötött szerződés automatikus átszállását a sikeresen bejegyzett társaságra –, a társaság bejegyzése előtti szerződésekre vonatkozó felfogás végül csak az EK-csatlakozás után módosult az első társasági jogi irányelv10 szabályainak átültetésével. Az irányelv 7. cikke úgy rendelkezik, hogy „ha egy társaság alapítása során, de a jogi személyiség megszerzését megelőzően, a társaság nevében eljártak, és a társaság nem vállalja az ebből eredő kötelezettségeket, az eljáró személyek e kötelezettségek vonatkozásában korlátlan, egyetemleges felelősséggel tartoznak, kivéve, ha ettől eltérően egyeztek meg”. E rendelkezés implicit módon kimondja, hogy a még be nem jegyzett társaságok nevében is érvényesen el lehet járni. E rendelkezés azonban az angol társasági jogba kisebb módosítással került be az Európai Közösségekhez való csatlakozáskor elfogadott, 1972. évi European Communities Act 68. fejezet 9. szakaszában. Az angol jogszabály úgy ültette át az irányelv rendelkezését, miszerint „ha egy megkötött szerződés úgy tűnik, egy társaság számára vagy annak képviseletében eljárva kötnek meg, és ez a társaság még nincs bejegyezve, akkor – ellenkező megállapodás hiányában – a szerződés azt a személyt köti, aki állítólagosan a társaság képviseletében eljárt, és amely kötelezettségekért személyesen köteles helytállni”. Látható, hogy az irányelv 7. cikkelyével ellentétben nincs rögzítve, hogy a társaság lemondhat az ilyen kötelezettségek vállalásáról, vagyis az angol jog a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések átszállását nem ismerte el. Ez a szövegváltozat később mind az 1985. évi, mind az 1989. évi Companies Actben is megjelent (Omar, 2005:81), és ezen az elgondoláson a jelenleg hatályos Companies Act 2006 sem változtatott, vagyis az angol jogban a továbbiakban is él az a szabály, miszerint a be nem jegyzett társaság nevében kötött szerződések nem kötelezik automatikusan a társaságot.
Ugyanakkor hatalmas előrelépésnek számít az első társasági jogi irányelv rendelkezéseinek átültetése az angol jogba, amelynek főpróbája a Phonogram v. Lane11 ügy volt. A tényállás szerint a Phonogram lemezkiadó szerződést kötött Lane-nel, a Fragile Ltd. igazgatójával, amelyben vállalja egy zenekar lemezkiadási munkálatainak menedzselését. A megállapodás szerint 12 000 angol font előleget kapott volna e feladatok ellátására, mégpedig két egyenlő részletben. Az első, 6000 font összegű részletet meg is kapta, azonban mind a társaság megalapítása, mind pedig a zenekar lemezkiadása meghiúsult, emiatt a Phonogram a második részlet folyósítását megtagadta, valamint kártérítést követelt.
A bíróságnak az új szabályokat kellett értelmeznie. Lane azzal próbált kibújni, hogy a szerződés semmis, mivel a társaság bejegyzése iránti kérelmet nem nyújtották be, az irányelv 7. cikkelyének francia nyelvű változata szerint azonban annak szabályai csak akkor alkalmazhatók, ha a bejegyzés iránt már intézkedtek. A bíróság a European Communities Actben található szövegváltozatot vette alapul, ami alapján megállapította Lane felelősségét a kötelezettségért. Vagyis az új szabályok alapján, a be nem jegyzett társaságok nevében megkötött szerződések egyrészt érvényesnek tekintendők, másrészt azok a promotereket kötik személyesen.
E szerződések ki is kényszeríthetők a promoterek által, mint ahogyan az a Bray-mist Ltd. v. Wise Finance Co.12 ügyből is kiderült. A tényállás szerint ügyvédek egy csoportja, a még meg nem alakult Braymist Ltd. nevében, a Wise Finance Co. Ltd. részére eladtak egy ingatlant. A Wise Finance Co. azonban nem fizette ki a vételárat, így a Braymist Ltd. nevében eljárt ügyvédek a bírósághoz fordultak a teljesítés kikényszerítéséért. A bíróság megállapította, hogy a be nem jegyzett társaság nevében eljáró személyek személyesen is gyakorolhatják a jogosultságaikat. Ez tehát már a common law felfogással való végleges szakításnak tekinthető. Azonban fontos megjegyezni, hogy a társaság nevében, annak bejegyzése előtt megkötött szerződések a továbbiakban sem szállnak át automatikusan. Emiatt az angol társasági jogi gyakorlatban elterjedt a „shelf company”, vagyis a kulcsrakész társaságok „alapítása”. Ennek során a solicitor ügyvédek társaságokat jegyeznek be, és az azokban lévő teljes részesedésüket átruházzák az ügyfelükre. Ezzel pedig megkerülhető a promoterek személyes felelőssége, valamint a társaság alapítása körül fennálló bizonytalanságok.
Az amerikai jog sokáig az angol jog hatása alatt állt. Az amerikai társaságok szabályozásának alapja az angol chartered corporationre vonatkozó szabályokon nyugodott. Ugyanakkor viszonylag hamar szakított a Kelner v. Baxter ítéletben foglalt felfogással. Az Egyesült Államok jogában – Joseph Gross professzor gyűjtése alapján – hatféle megközelítés különböztethető meg a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződésnek a társaságok számára való kötelező erejével kapcsolatban. Ebből öt elv a bírói jog13 teremtménye, míg a hatodik megközelítés a törvény erején alapul, vagyis ez utóbbi esetben a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések azért kötelezik a társaságot, mivel azt jogszabály írja elő.
A szerződés jóváhagyása és elfogadása
Az Egyesült Államok bírói gyakorlatában, az egyik megközelítés szerint a társaságok már a bejegyzésük előtt képesek jóváhagyni (ratification) a társaság alapítása során eljárt személyek által megkötött szerződéseket. Dogmatikai szempontból azonban kifejezetten sántít ez a megközelítés, mivel előre feltételezi, hogy létezik olyan személy, akinek a nevében a szerződést meg lehetett volna kötni. Ugyanakkor e megközelítés egyik nagy eredménye, hogy a társaságot a megkötött szerződések minden további, elfogadásra irányuló aktus nélkül kötelezik (Gross, 1972:518).
A szerződés társaság általi elfogadása (adoption) már dogmatikai szempontból is elfogadhatóbb megközelítésnek tűnik. Ennek során a társaság a bejegyzése előtt megkötött szerződést, akár minden alakszerű döntés nélkül is, magára nézve kötelezőnek ismeri el. Az equityből származó doktrína értelmében ugyanis, ha a szerződést egy jövőben létrehozandó javára kötötték, és ez a szerződés a társaság tevékenysége szempontjából észszerűnek és megfelelőnek tekinthető, úgy a szerződésből származó jogosultságok elfogadásával minden további nélkül kötőerővel rendelkezik a társaság részére (Gross, 1972:520).
Fennálló ajánlat elfogadása
Ez a megközelítés Wisconsin állam bírói gyakorlatából ered, azonban kevés állam követte – a kivételek közé tartozik Utah állam. A bíróságok arra az elgondolásra alapozták a bejegyzés előtt megkötött szerződések jogi kötőerejét a társaságok részére, hogy az ilyen szerződések nem mások, mint fennálló ajánlatok a másik fél részéről, így a társaságoknak elégséges volt azokat elfogadni a megalakulásuk után. Vagyis e megközelítés részben vegyítette az elfogadási megközelítést úgy, hogy kiküszöbölte a nem létező személyek nevében való eljárásra vonatkozó, dogmatikailag megalapozatlan analógiákat. Azonban ezen elmélet sem tekinthető teljesen megalapozottnak, mivel a gyakorlatban a társaságok nagyon ritkán tesznek kifejezett elfogadó nyilatkozatokat a bejegyzés előtt megkötött szerződésekre, így előfordulhat, hogy adott esetben a társaság javára megkötött szerződés később nem rendelkezik jogi kötőerővel (Gross, 1972:523).
A szerződés megújítása
Samuel Williston14 amerikai jogászprofesszor a Williston on Contracts című, szerződések jogáról szóló kommentárjának 1959. évi kiadásában úgy ír, hogy a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések elfogadása helyett sokkal helyesebb lenne a szerződések megújításáról beszélni. A társaságnak az ügyletbe való beleegyezése ugyanis szerinte nem feleltethető meg az elfogadásnak, mivel az nem eredményezi a társaság alapításakor eljárt személyek jogainak és kötelezettségeinek az átszállását. A társaság ügyleteinek szerződésekhez való hozzájárulása ugyanis abban a hiszemben történik, hogy a szerződéses felek személyének lecserélődése – az alapításkor eljárt személyekről a társaságra – a másik fél előzetes beleegyezésével történik. Ez pedig a szerződés megújítását eredményezi, aminek folyományaként a társaság alapításakor eljárt személyek jogai és kötelezettségei átszállnak a társaságra (Gross, 1972:524–525).
Bejegyzés előtt teljesített szolgáltatások
E megközelítés értelmében az amerikai bírói gyakorlat a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések kötőerejével kapcsolatban abból indult ki, hogy a társaság alapításakor eljáró személyeknek még a megalakulás előtt lehetőségük van a vállalkozási szerződések megkötésére. A későbbiek folyamán a társaságnak ugyanolyan joga van megtagadni a szolgáltatást, mint bármely más szerződés esetében. Problémát okozhat, ha a szerződés részben vagy egészben teljesült még a bejegyzés előtt. Ilyenkor a társaság nem dönthet a szerződés felbontásáról, a szerződés elfogadásáról vagy el nem fogadásáról, valamint a szolgáltatás tárgyát sem adhatja vissza. A társaság pusztán a megalakulásával elfogadja a szolgáltatást (Gross, 1972:526).
Az amerikai bírói gyakorlatban kialakult az a megközelítés is, amely a társaság megalakulása előtt megkötött szerződések alapján a társaság számára megtörtént teljesítést jogalap nélküli gazdagodásnak fogta fel. Részben abból a fentiekben ismertetett megközelítésből indultak ki, hogy a társaság megalakulásával elfogadja a szerződésből származó előnyöket. Mivel azonban nem voltak a szerződés alanyai, ezért a részükre teljesített szolgáltatások alapján jogalap nélkül gazdagodnának. Emiatt a bíróság ítéletével pótolja a szerződést, amely alapján az ellenérték megfizetésére kötelezhető. Ezt a megközelítést ugyanakkor viszonylag ritkán alkalmazták az amerikai bíróságok, legtöbbször befektetővédelmi okokra hivatkozva. Szintén e megközelítés ellen hat, hogy a gyakorlatban ha egy társaság a bejegyzése után fizet, vagy ígéretet tesz a fizetésre, akkor jogos ellenszolgáltatásnak (consideration) minősülnek a múltban történt teljesítések (Gross, 1972:527).
Jogszabályon alapuló kötelezettség alapján
Mivel a bíróságok nem tudtak konzekvens álláspontot kialakítani a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződésekkel kapcsolatban, ezért a tagállamok jogalkotói számára úgy tűnt, hogy szükséges a beavatkozás. Gross professzor a tanulmányában a michigani és a kansasi társasági törvényt jelölte meg, amelyek e kérdéseket többé-kevésbé rendezték (Gross, 1972), bár az általa hivatkozott rendelkezések hamarosan hatályukat veszítették. Michigan állam ugyanis részben átvette a Model Business Corporation Act (MBCA) rendelkezéseit, míg Kansas a Delaware társasági törvényét.
Fontos kiemelni a Model Business Corporation Act szerepét, amelynek egyik fő célja a társasági törvények harmonizációja volt. E törvény az American Bar Association gondozásában jelenik meg, a legfrissebb szövegváltozatát 2016-ban publikálták. Érdekes módon az MBCA § 2.04 alapján a társaság alapítása során eljárt személyek akkor felelnek személyesen a társaság nevében megkötött szerződésekért, amennyiben tudomásuk volt arról, hogy a bejegyzés még nem történt meg. A szakaszhoz fűzött indoklás alapján elmondható, hogy e rendelkezések csak akkor alkalmazandók, ha semmilyen lépés sem történt a társaság bejegyzése iránt.15 Vagyis alapvetően a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések a társaságot kötik a modelltörvény alapján.
A két vizsgált, common law jogcsaládba tartozó ország jogrendszereiről elmondható, hogy eltérően fogják fel a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések problematikáját. Az angol társasági jog továbbra sem ismeri el az ilyen szerződések automatikus átszállását a később létrehozott társaságra. Ezzel szemben az amerikai társasági jogban – legalábbis az MBCA-t követő szövetségi államok jogrendszereiben – alapvetően nem kérdéses a jogi sorsa ezen szerződéseknek.
A társaság bejegyzése előtt megkötött szerződésekre vonatkozó szabályok a magyar jogrendszerben
A hazai jogéletben ma már nem vitatott, hogy a társasági szerződés megkötése és a gazdasági társaság bejegyzése között eltelt időszakban kötött szerződések a társaságot kötelezik. A hatályos Ptk. 3:101. § is kimondja, hogy a gazdasági társaság a létesítő okirat közjegyzői okiratba foglalásától, vagy ügyvédi vagy kamarai jogtanácsosi ellenjegyzésétől kezdődően a létrehozni kívánt gazdasági társaság előtársaságaként működhet, azonban az üzletszerű tevékenység folytatásához be kell nyújtani a bejegyzési kérelmet. Bár a gyakorlati jelentősége az előtársaságok-nak csökkent, köszönhetően a cégeljárások felgyorsulásának (Mohai, 2014), a gazdasági élet kiszámíthatósága szempontjából e szabályok fontos vívmánynak tekinthetők. Ugyanakkor a magyar jogban sem volt mindig ennyire egyértelmű a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések sorsa.
A magyar kereskedelmi jog szabályai a második világháború végéig
Az 1840. év a magyar kereskedelmi jog fejlődésének szempontjából kiemelkedő jelentőségű volt. A reformkorban a gazdasági fejlődés beindítása érdekében megalkották és elfogadták mindazon törvénycikkeket, amelyek a modernnek tekinthető gazdálkodási keretek kialakítását tűzték ki célul. Ennek folyományaként újraszabályozták többek között a társasági jogot, a csődjo-got16 és a váltójogot17 is. A közkeresetre összeálló társaságok jogviszonyairól szóló 1840. évi XVIII. törvénycikk szinte valamennyi modern társas gazdálkodási formát bevezette. A törvény különbséget tett „a szoros értelembeni közkereseti társaságok” és a részvénytársaságok között. Előbbiek tekintetében ki kell emelni, hogy a szabályok alapján lehetőség volt a mai közkereseti társaságnak, valamint a mai betéti társaságnak megfelelő formában való működésre. A törvény nem kötötte a társaságok érvényes létrejöttét a bejegyzéshez, ugyanakkor a váltóképesség – vagyis váltó alapján jogok és kötelezettségek megszerzése – egyik fontos feltétele volt, hogy a váltóbíróságoknál bejegyeztessék magukat. Ebben a korszakban tehát a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések problémája a szoros értelembeni közkereseti társaságok esetében nem volt értelmezhető. A részvénytársaságok esetében azonban a törvény már kötelezően előírta a társaságok bejegyzését a váltóbíróságoknál. Ugyanakkor a jogalkotó nem rendelkezett a bejegyzés előtt megkötött szerződésekről.
Az 1875. évi XXXVII. törvénycikk – a kereskedelmi törvény (Kt.) – szabályai négy különböző társasági típust ismertek: a közkereseti társaságot, a betéti társaságot, a részvénytársaságot és a szövetkezeteket.18 A társaság bejegyzése előtt kötött szerződésekre társasági típusonként eltérő szabályok vonatkoztak. Közkereseti társaságok esetében – amelynek megalapításához a bejelentés kötelező minimális tartalmi elemein kívül semmilyen egyéb formai és tartalmi követelmény betartása nem volt szükséges – a társaság nemcsak a bejegyzés időpontjától, hanem már a tevékenység tényleges megkezdésétől számítva is létrejöttnek volt tekinthető.19 E szabályozási megoldás alapján elmondható, hogy közkereseti társaságok esetében a bejegyzés előtt megkötött szerződések a társaságot kötötték, nem pedig azok tagjait. Betéti társaságok esetében hasonló módon rendelkezett a jogalkotó, a Kt. 138. §-a szinte szó szerint megismételte a közkereseti társaságokra vonatkozó szabályt. Ugyanakkor a társaság bejegyzése előtt kötött szerződések tekintetében a kültag felelősségét a beltagokéval együttesen korlátlannak és egyetemlegesnek mondta ki, e főszabály alól azonban kivételt jelentett, ha a kültag igazolni tudta, hogy a harmadik személynek tudomása volt a kültag korlátolt felelősségéről. A részvénytársaságok bejegyzése előtt megkötött szerződésekre a törvény más szabályozási koncepciót követett. A részvénytársaságok esetében kimondták, hogy azok létrejötte a bejegyzéshez volt köthető. Azonban a bejegyzés előtt megkötött ügyletek tekintetében – amennyiben azok nem a részvénykibocsátásra vonatkoztak – nem mondta ki azok semmisségét, hanem a megkötött ügyletek a társaság nevében eljárt személyeket kötötte.20 A szövetkezetek tekintetében is ugyanez a megoldás érvényesült.21
Az 1930. évi V. törvény a korlátolt felelősségű társaságot22 és a csendes társaság jogintézményét német mintára vezette be a magyar jogrendszerbe. A törvény kimondta, hogy a korlátolt felelősségű társaság létrejötte a bejegyzéshez köthető, azok a személyek, akik a cég bejegyzése előtt eljártak a társaság nevében, személyesen felelnek a vállalt kötelezettségekért. E szabályok tehát megegyeznek a Kt. részvénytársaságokra és a szövetkezetekre vonatkozó szabályaival.
Összességében a korszakról megállapítható, hogy a személyegyesítő társasági formák tekintetében a bejegyzésük előtt megkötött szerződések a társaságot kötötték, mivel a létrejövetel legkorábbi időpontja a tevékenységük tényleges megkezdésének ideje volt. Ezzel szemben a tőkeegyesítő vagy tőkeegyesítő vonásokat mutató társasági formák tekintetében a bejegyzés előtt megkötött szerződések az eljáró személyeket kötötték. A szerző álláspontja szerint e megoldás kétségkívül jobban szolgálta a forgalmi élet biztonságát, mint a klasszikus common law „megközelítés”, ami alapján a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések érvényessége is kétséges volt.
A második világháború végétől az 1988. évi VI. törvényig
Magyarország a szovjet érdekszférába került a második világháború után, ami a későbbiekben nagyban meghatározta a társadalmi és a gazdasági berendezkedést is. Emiatt a korszak jogi gondolkodásában háttérbe szorultak a kereskedelmi társaságok, mivel a központi ideológia a legfontosabb gazdálkodó szervezeteknek az állami vállalatokat és a szövetkezeteket tette meg. A szövetkezetek kiemelt szerepét mutatja a szövetkezetekről szóló 1947. évi XI. törvény is, amely a Kt. rendelkezéseit váltotta fel. A szövetkezetek többé már nem minősültek kereskedelmi társaságoknak. Ugyanakkor több szempontból is elmondható, hogy nem szakadt el véglegesen a Kt. rendelkezéseitől, hiszen egyrészt a törvény saját maga is kimondta, hogy kereskedelemi társaságok szabályai alkalmazandóak háttérszabályként. Másrészt, egyes rendelkezések változatlanok maradtak a Kt. szövetkezetekre vonatkozó szabályaihoz képest. Ilyen szabály volt a törvény 8. § (2) bekezdése, ami alapján kimondta azoknak az egyetemleges felelősségét, akik a szövetkezet megalakulása előtt a szövetkezet nevében eljártak. A szövetkezetek újraszabályozására az 1959. évi IV. törvényben, vagyis a polgári törvénykönyvben került sor. A Ptk. megtartotta az 1947. évi szövetkezeti törvény rendelkezéseit a szövetkezet bejegyzése előtt megkötött szerződésekért való felelősség tekintetében, ugyanakkor egyidejűleg biztosította annak lehetőségét is, hogy a szövetkezet az ilyen kötelezettségeket utólagosan elfogadja.23 Az 1971-ben hatályba lépett szövetkezeti törvény e rendelkezéseket érintetlenül hagyta.
Az 1948. évi XXXVII. törvénycikk a nemzeti vállalatról szólt, amely az államosított vállalatokból alakult, vagy újonnan hozták létre állami tulajdonú vállalatként. Szintén e vállalatok közé tartoztak mindazon vállalatok, amelyekben az állami részesedés meghaladta az 50%-ot. A vállalat bejegyzése előtt megkötött szerződéseket alapvetően nem engedte meg, viszont lehetőséget biztosított az ügyleteknek a vállalat részéről történő utólagos elfogadására. Amennyiben azonban ez nem történt meg, úgy az ebből származó károkért a jognyilatkozat megtevői és a jogügyletet megkötők feleltek egyetemlegesen és korlátlanul.
Az állami vállalatok tekintetében már nem történt meg a bejegyzés előtt megkötött szerződésekre vonatkozó szabályok megalkotása. Sem az 1950. évi 32. törvényerejű rendelet, sem a régi Ptk. és az állami vállalatra vonatkozó részletszabályokat tartalmazó 11/1967. (V. 13.) kormányrendelet, sem pedig az 1977. évi VI. törvény nem foglalkozik ezekkel a kérdésekkel. Érthetőnek tűnik a jogalkotó hallgatása, hiszen az állami vállalatok közhatalmi aktusok útján alakultak, nem pedig önkéntes üzleti alapon, ezért az ilyen rendelkezések alapvetően értelmezhetetlenek. Ugyanakkor, mivel a jogszabályok megengedték az állami vállalatok kereskedelmi társaság formában történő megalapítását, nem mondhatjuk, hogy e rendelkezések eltűntek, hiszen mind a kt., mind pedig a kft.-re vonatkozó 1930. évi V. törvény hatályában fennmaradt egészen az 1988.24 évi VI. törvény hatálybalépésééig. Az állami vállalatokhoz hasonló módon, a gazdasági társulások esetében sem szabályozták a bejegyzés előtt megkötött szerződéseket.
Összességében a korszakban változatos képet mutatott a társaságok bejegyzése előtt megkötött szerződésekre vonatkozó szabályozási rendszer. A szövetkezetek esetében a továbbiakban megmaradtak azok a szabályok, amelyek megnyugtatóan rendezték ezeket a kérdéseket. Más társasági formáknál azonban már közel sem ennyire kielégítő a helyzet. Ugyanakkor a gazdasági élet korabeli korlátozott viszonyai miatt elégségesnek tűnhettek e szabályok, hiszen a társaságok állami jóváhagyás nélkül nem működhettek.
Gt.-től az új Ptk.-ig
Az új gazdasági társaságokról szóló törvény kiemelkedő szerepet játszott a magyar gazdasági rendszer átalakulásában, a szocialista tervgazdaságból a piacgazdaság felé. A gazdaság szereplői számára tehát megvolt a lehetőség, hogy a saját elhatározásukból fakadóan kezdjenek vállalkozni. Ezért ismét felmerülhetett a gyakorlati életben annak a lehetősége, hogy egy még be nem jegyzett társaság nevében kössenek meg szerződést. Az 1988. évi VI. törvény a bejegyzésnek visszaható hatályt adott, vagyis a társasági szerződés megkötése vagy az alapszabály elfogadásának időpontjára visszamenőleg jött létre. A cégbejegyzés előtt megkötött szerződések a Gt. szabályai értelmében a társaság nevében eljárókat kötelezte korlátlanul és egyetemlegesen, ami alól a társaságok általi utólagos jóváhagyással lehetett mentesülni. Dogmatikai szempontból kétségkívül kifogástalannak tekinthető ez a megközelítés, azonban az üzleti élet kívánalmainak kevésbé felelt meg. Ezért a társasági jogunkba az 1997. évi CXLIV. törvény (Gt. II) német mintára meghonosította az előtársaság jogintézményét. Az előtársaság szabályainak értelmében tehát a társaságok nevében már lehetőség volt szerződni a társaság létesítő okiratának ellenjegyzésétől számított időszakától kezdve. Azonban a joggyakorlat számára nehézséget okozott az előtársaságok jogképessége mértékének megállapítása, valamint az sem derült ki egyértelműen, hogy egy speciális társasági formáról van-e szó, vagy csupán egy létszakaszról. A gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény ezért igyekezett tovább pontosítani e szabályokat, kiemelve, hogy az előtársaság esetében a társaság létezésének egy szakaszáról van szó. E szabály csak kisebb módosításon esett át 2012-ben, ami az intézmény lényegét nem érintette. Az új Ptk. az előtársaságokra vonatkozó szabályokat kiterjesztette a szövetkezetekre és az egyesülésekre is.
Elmondható, hogy a vizsgált országok társasági jogában a bejegyzésnek konstitutív hatálya van, a társaságok létrejötte ugyanis ehhez köthető. Azonban korántsem egységes, hogy a vizsgált országok miként viszonyulnak a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződésekhez. Az angol jogban a bíróságok részéről sokáig egyfajta tanácstalanság figyelhető meg, amit a jogharmonizáció vívmányainak köszönhetően sikerült feloldani. A kérdéskör mégsem rendeződött teljes mértékben, hiszen a szerződések a továbbiakban sem szállnak át automatikusan a bejegyzendő társaságra, hiába mutatkozik meg az erre irányuló szándék a felek akaratából. Az Egyesült Államokban is kihívást jelentettek az ilyen szerződések, de a bírói gyakorlat igyekezett minél hamarabb valamilyen üzletileg is észszerűnek tekinthető megoldást találni. A társaságimodell-törvény, úgy tűnik, képes volt rendezni ezeket a kérdéseket, de csak azon szövetségi államok tekintetében, amelyek az MBCA rendelkezéseit átvették. Meglepő lehet, hogy a magyar társasági jog viszonylag hamar képes volt megoldásokat nyújtani a társaság bejegyzése előtt megkötött szerződések problematikájára. Mégis, mind a Kt. rendelkezései, mind pedig a 90-es években megjelent előtársaság észszerűnek tűnnek, főleg, ha az angol jog kuszaságához viszonyítjuk.
1. Érdekes ellenpélda a német jogrendszer, amelyben a betéti társaságok esetében elégséges a szerződés megkötése, a jogszabály nem ír elő bejegyzési kötelezettséget.
2. Alexander James Easson (1936–2007) angliai születésű, kanadai jogászprofesszor a Queen’s Univer-sityn. Fő szakterülete a nemzetközi üzleti tanulmányok és adózás volt. Pályafutása során szakértőként dolgozott a Világbank és az IMF részére is.
3. Daniel A. Soberman (1929–2010) kanadai jogászprofesszor, a Queen’s University egyik alapító oktatója. Fő szakterülete az üzleti jog.
4. Eredetileg: „[...] courts in England and other Commonwealth countries have seemed to attach less importance to effecting justice and more to attempting to fit round pegs into square legal pigeon-holes, so that ultimately, in virtually all jurisdictions, it has been necessary to rescue the lawyers from the dilemma that their own fictions have created by having recourse to legislative solutions.”
5. (1879) 5 QBD 109.
6. Aktiengesetz vom 6. September 1965 (BGBl. I S. 1089), das zuletzt durch Artikel 9 des Gesetzes vom 17. Juli, http://www.gesetze-im-internet.de/englisch_aktg/englisch_aktg.html#p0129
7. (1866) LR 2 CP 174.
8. [1954] 1 QB 45.
9. (1866) 33 Ch D 16.
10. 68/151/EGK irányelv az egész Közösségre kiterjedő egységes biztosítékok kialakítása érdekében a tagállamok által a társaságitagok és harmadik személyek érdekei védelmében a Szerződés 58. cikkének (2) bekezdése szerinti társaságoknak előírt biztosítékok összehangolásáról.
11. [1982] 1 QB 938.
12. [2002] 2 All ER 333.
13. A bírói jog volt John Austin munkásságának egyik fő kutatási tárgya. John Austin életéről és munkásságáról bővebben lásd Kecskés, 2006; 2007; 2015.
14. Samuel Williston (1861–1963) amerikai jogász, a Harvard Law School professzora, valamint a Harvard Law Journal első évfolyamának egyik szerkesztője. Kiemelkedő volt az amerikai jogi kommentárirodalmi munkássága, első alkalommal 1920 és 1922 között jelent meg öt kötetben The Law of Contracts címen.
15. http://www.americanbar.org/content/dam/aba/admi-nistrative/business_law/corplaws/2016_mbca.authcheckdam.pdf
16. 1840. évi XXII. törvénycikk.
17. 1840. évi XV. törvénycikk.
18. Kt. 61. §.
19. Kt. 87. §.
20. Kt. 160. §.
21. Kt. 228. §.
22. Bár a kft. végül Kuncz Ödön tervezete alapján került kodifikációra a magyar jogrendszerben, azonban a témával korábban részletesebben is foglalkozott Bozóky Géza, pécsi jogászprofesszor (Kecskés, 2008).
23. Régi Ptk. 46. § (1) – (2) bekezdés.
24. 1988 több szempontból is mérföldkőnek tekinthető, hiszen egyrészt akkor alakult ki az a gazdasági jogi háttér, amely megalapozta a gazdasági rendszer átalakulását. Másrészt számos híres vagy éppen hírhedt társaság megalakítása is erre az időszakhoz köthető. Utóbbiak közé tartozik a Postabank, amely a 90-es évek második felének egyik nagy visszhangot kiváltó botránya közepette szűnt meg végül. Lásd bővebben Szalay, 2017.
Easson, Alexander James – Soberman, Daniel Allan (1992): Pre-Incorporation Contracts: Common Law Confusion and Statutory Complexity. Queen’s Law Journal, Vol. 17, No. 2, 414–464.
Gross, Joseph H. (1972): Liability on Pre-Incorporation Contracts. McGill Law Journal, Vol. 18, No. 4, 512–535.
Kecskés András (2006): John Austin gondolatai a jogról, a jogon kívüli tényezőkről és a szankciókról. In: Gál István László – Hornyák Szabolcs (szerk.): Tanulmányok dr. Földvári József professzor 80. születésnapja tiszteletére. Pécsi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Kar, Pécs, 113–127.
Kecskés András (2007): John Austin félig megélt élete és félig megírt jogbölcselete. Jogtudományi Közlöny, 62. évf., 7–8. sz., 345–351.
Kecskés András (2008): A kereskedelmi jog régi professzorai Pécsen (Bozóky Géza és Rudolf Lóránt). In: Kajtár István (szerk.): Pécsi jogászprofesszorok emlékezete, 1923–2008. Pécsi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Kar, Pécs, 247–260.
Kecskés, András (2015): Inside and Outside the Province of Jurisprudence. Rechtstheorie, Vol. 46, No. 4, 465–479, https://doi.org/10.3790/rth.46.4.465
Lentner Csaba (1996): Ki fizeti (meg) a privatizációt? Gazdaság és Társadalom, 7. évf., 3–4. sz., 36–51.
Mohai Máté (2014): Helytállás az előtársaság által vállalt kötelezettségekért. In: Ádám Antal (szerk.): PhD Tanulmányok 13. Pécsi Tudományegyetem ÁJK Doktori Iskola, Pécs, 231–250.
Omar, Paul J. (2005): Crossing Time’s Boundaries: A Comparative View of Legal Responses to the Pre-Incorporation Contract. Singapore Journal of Legal Studies, No. 1, 76–92.
Szalay Gábor (2017): Vállalati botrányok és esetek áttekintése különös tekintettel a felelős társaságirányítás és a transzparencia kérdésköreire (I.) A Postabank-jelenség. Jura, 23. évf., 1. sz., 389–398.

matches:
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
§ 2


text:
KÖVETELMÉNYEK A SZABADALMI ELJÁRÁSBAN FELHASZNÁLT DOKUMENTUMOK ALÁÍRÁSÁVAL ÉS HITELESÍTÉSÉVEL KAPCSOLATBAN** - PDF
Download "KÖVETELMÉNYEK A SZABADALMI ELJÁRÁSBAN FELHASZNÁLT DOKUMENTUMOK ALÁÍRÁSÁVAL ÉS HITELESÍTÉSÉVEL KAPCSOLATBAN**"
1 Dr. Palágyi Tivadar* KÖVETELMÉNYEK A SZABADALMI ELJÁRÁSBAN FELHASZNÁLT DOKUMENTUMOK ALÁÍRÁSÁVAL ÉS HITELESÍTÉSÉVEL KAPCSOLATBAN** Az alábbiakban azokat a követelményeket ismertetjük, amelyeket az egyes országokban ki kell elégíteni a szabadalmi eljárásban felhasznált dokumentumok aláírásával és hitelesítésével kapcsolatban. Ezek a kérdések két körre oszthatók. Ennek megfelelően először azt vizsgáljuk, milyen különleges előírások vonatkoznak a külföldi szabadalmi bejelentések esetén benyújtandó iratok aláírására, illetve hitelesítésére. Ezt követi annak ismertetése, hogy a fontosabb európai országokban és az Amerikai Egyesült Államokban milyen előírások szabályozzák az elővizsgálati, felszólalási, fellebbezési vagy bírói eljárás során szakvéleményként vagy bizonyítási célból benyújtott egyéb iratok aláírásának formai követelményeit. Mindkét terület ismertetését néhány érdekesebb példa egészíti ki a szerző saját ügyvivői gyakorlata alapján. 1. A KÜLFÖLDI BEJELENTÉSEK ESETÉN BENYÚJTANDÓ IRATOK ALÁÍRÁSÁRA, ILLETVE HITELESÍTÉSÉRE VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK 1.1. Ügyvivői alapismeret, hogy gyakorlatilag minden országban a bejelentés kellékei közé tartozik a bejelentési kérelem, a meghatalmazás, a leírás igénypontokkal és kivonattal, valamint szükség esetén a rajz, továbbá átruházás esetén az átruházási irat. Elsőbbség igénylése esetén rendszerint be kell nyújtani az elsőbbségi irat hiteles másolatát is, adott esetben a szóban forgó ország nyelvén készített fordítással együtt. Ezeknek az iratoknak az előkészítése, illetve elkészítése a szabadalmi ügyvivői munka rutinszerű részét képezi. Számos ország van azonban, ahol ezeket az iratokat közjegyző előtt kell aláírni, és az aláírást vagy aláírásokat a közjegyzőnek kell hitelesítenie, sőt egyes országokban a közjegyzői hitelesítés sem elég, mert azt konzuli felülhitelesítéssel kell ellátni A külföldön felhasználásra kerülő közokiratok diplomáciai vagy konzuli felülhitelesítésének mellőzéséről Hágában 1961-ben született egyezmény, amely Magyarországon az * Danubia Szabadalmi és Védjegy Iroda Kft. ** A MIE április 4-től 5-ig tartott visegrádi konferenciáján elhangzott előadás szerkesztett és bővített változata. 2. (112.) évfolyam 4. szám, augusztus
2 96 Dr. Palágyi Tivadar évi 11. törvényerejű rendelettel lépett hatályba. Ezt megelőzően a konzuli felülhitelesítés úgy történt, hogy a közjegyző előtt aláírt és általa hitelesített okmányt az Igazságügyi Minisztériumban kellett felülhitelesíttetni. Az innen a Külügyminisztériumba vitt és ott felülhitelesített iratot kellett elvinni a kívánt ország konzuljához felülhitelesítés céljából. Az ügy még bonyolultabb volt olyan esetekben, amikor az illető országnak nem volt Magyarországon konzulátusa. Ilyenkor a Külügyminisztérium által felülhitelesített iratot olyan ország ügyvivőjének kellett kiküldeni, amelyben működött az igénybe venni kívánt konzulátus Az évi Hágai Egyezmény hatálybalépése után a konzuli felülhitelesítés a tagországokban feleslegessé vált, mert elegendő volt a közjegyző által aláírt és hitelesített iratot az Igazságügyi vagy a Külügyminisztériumban ellátni apostille-jal, hiszen a Hágai Egyezmény éppen a konzuli felülhitelesítés mellőzését tette lehetővé Az egész világon egyre inkább érvényesülő tendenciaként megállapíthatjuk, hogy azok az államok, amelyek nem elégednek meg egyszerű aláírással, általában előbb vagy utóbb egyszerűsítik előírásaikat, vagyis megszüntetik azt a követelményt, hogy a szabadalmi eljárásban felhasznált iratokat közjegyző előtt kelljen aláírni, majd konzul által kelljen felülhitelesíttetni Így például húsz évvel ezelőtt mind Bulgáriában, mind Romániában elsőbbség igénylése esetén közjegyző előtti aláírással kellett ellátni az átruházási iratot, ha a külföldi bejelentő nem volt azonos a hazai bejelentővel. Ezt a követelményt már mindkét országban eltörölték Dániában az átruházási iratot húsz éve a feltalálónak közjegyző előtt kellett aláírnia. Ma egyszerű aláírás elegendő Lengyelországban húsz évvel ezelőtt az átruházási iratot a bejelentőnek és a feltalálóknak közjegyző előtt kellett aláírniuk, továbbá elsőbbség igénylésével benyújtott bejelentés esetén, ha a külföldi bejelentő nem volt azonos a hazai bejelentővel, elsőbbségijogátruházási iratot kellett benyújtani a hazai bejelentő közjegyző előtti aláírásával. Ma már egyik előírás sem érvényes, mindkét iratot egyszerű aláírással kell benyújtani Törökországban húsz éve a meghatalmazást, továbbá az elsőbbségijog-átruházási iratot a hazai bejelentő közjegyző előtti aláírásával és konzuli felülhitelesítéssel kellett benyújtani. A mai török gyakorlat egyik esetben sem ír elő közjegyző előtti aláírást, és így természetesen konzuli felülhitelesítést sem Európában ma már csak három olyan ország van, ahol bizonyos iratok esetén nem elég a feltalálók, illetve a bejelentő egyszerű aláírása Görögországban elsőbbség igénylése esetén az elsőbbségijog-átruházási iratot a hazai bejelentő közjegyző előtti aláírásával kell benyújtani, ha a hazai és a külföldi bejelentő nem azonos Szerbiában, ha a hazai bejelentő nem azonos a külföldi bejelentővel, az elsőbbségijogátruházási iratot mindkét félnek alá kell írnia, és az átruházó közjegyző előtti aláírását hitelesítő közjegyzői aláírást apostille-jal kell ellátni, vagy konzuli úton felül kell hitelesíttetni. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle
3 Követelmények a szabadalmi eljárásban felhasznált dokumentumok aláírásával és hitelesítésével kapcsolatban Olaszországban az általános meghatalmazást közjegyző előtt kell aláírni, és konzuli felülhitelesítéssel vagy apostille-jal kell ellátni. Ezenkívül elsőbbség igénylése esetén, ha a külföldi bejelentő nem azonos a hazai bejelentővel, az elsőbbségijog-átruházási iratot a hazai bejelentőnek közjegyző előtt kell aláírnia, és a közjegyző hitelesítő aláírását apostille-jal vagy konzuli felülhitelesítéssel kell ellátnia Az Amerikai Egyesült Államokban a bejelentés kötelező kelléke egy Eskü és nyilatkozat (Oath and Declaration) című űrlap, amelyet a hatvanas években a feltalálónak az amerikai konzulátuson kellett aláírnia, mégpedig a Harmincad utcában, ahol ma az angol követség van. Ehhez az időpontot előre egyeztetni kellett, és az ügyvivőnek is el kellett kísérnie a feltaláló(ka)t. Ma már elegendő, ha ezt az űrlapot a feltaláló(k) egyszerű aláírással látjá(k) el Argentínában a meghatalmazást közjegyző előtt kell aláírni, és a közjegyző aláírását hitelesítő apostille-jal kell ellátni, vagy konzul által kell hitelesíttetni A Fülöp-szigeteken húsz éve a meghatalmazást és az átruházási iratot is közjegyző előtt kellett aláírni, és az aláírást konzul által kellett felülhitelesíttetni. Ma csak az átruházási iratot kell közjegyző előtt aláírni, de nincs szükség konzuli felülhitelesítésre Salvadorban ma is közjegyző előtt aláírt és konzul által felülhitelesített meghatalmazásra van szükség, mert Salvador nem tagja a Hágai Egyezménynek. 2. AZ ELŐVIZSGÁLATI, FELSZÓLALÁSI VAGY FELLEBBEZÉSI, ILLETVE BÍRÓI ELJÁRÁS SORÁN BENYÚJTOTT DOKUMENTUMOKRA VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK 2.1. A francia szabadalmi törvény nem ír elő érdemi vizsgálatot, ezért az engedélyezési eljárás alatt nincs szükség nyilatkozat vagy szakvélemény benyújtására. A bíróság előtti eljárásban a polgári eljárás szabályai érvényesek. Ennek megfelelően a bíróság jelöli ki a szakértőt, akinek szakvéleményére egyszerű aláírás elegendő. Akkor is elég az egyszerű aláírás, ha a felek saját kezdeményezésből nyújtanak be nyilatkozatot vagy szakvéleményt. A nyilatkozatnak azonban tartalmaznia kell egy olyan kijelentést, hogy az aláíró ismeri azokat a körülményeket (az eljárás jellegét, a szabadalom számát stb.), amelyekkel kapcsolatban nyilatkozatot tesz. Összefoglalva megállapítható, hogy Franciaországban a szabadalmi hivatalnál és a bíróságoknál benyújtandó iratokon egyszerű aláírás elegendő. Eskü alatti írásbeli nyilatkozatra (déclaration écrite faite sous la foi du serment) csak rendkívüli esetekben lehet szükség Az angol szabadalmi törvény végrehajtási utasításának (The Patents Rules, 1995) szakasza foglalkozik az Egyesült Királyság Szellemi Tulajdon Hivatala és az angol bíróságok előtt felhasználható dokumentumokkal. 2. (112.) évfolyam 4. szám, augusztus
4 98 Dr. Palágyi Tivadar A 103. szakasz (1) bekezdése szerint írásbeli bizonyítékként esküt helyettesítő nyilatkozat (statutory declaration), tanúvallomás (witness statement) vagy eskü alatti nyilatkozat (affidavit) használható fel. A 104. szakasz szerint az Egyesült Királyságban az esküt helyettesítő nyilatkozatot és az eskü alatti nyilatkozatot egy békebíró vagy egy, a törvény által erre felhatalmazott személy előtt kell kiállítani és aláírni. Külföldön ezt a tevékenységet az angol konzul vagy a konzuli teendők ellátására feljogosított személy, közjegyző vagy bíró végezheti. Az esküt helyettesítő nyilatkozatot a szabadalmi hivatal előtt, az eskü alatti nyilatkozatot a bíróság előtt lehet felhasználni. A 104A szakasz szerint az írásbeli tanúvallomást erre feljogosított személynek kell aláírnia és dátummal ellátnia, emellett tartalmaznia kell egy olyan nyilatkozatot, hogy a tanú azt hiszi: a nyilatkozatban foglalt tények igazak. A 105. szakasz szerint a fenti dokumentumoknak tartalmazniuk kell egy erre jogosult személy pecsétjét vagy aláírását is A szerző saját angol gyakorlatában egyetlen esetben volt szükség írásbeli dokumentum benyújtására szabadalmi eljárás kapcsán. A vonatkozó bejelentésre a 70-es évek második felében lényegi kifogás nélkül megadták az angol szabadalmat, amely egy olyan gyógyhatású vegyületre vonatkozott, amelynek képletében egy 6 szénatomos benzolgyűrű két szomszédos szénatomjához egy 4 tagú lánc kapcsolódott [sematikusan (I)-es képlet], amelyben az egyik szénatomhoz kettős kötéssel egy NH iminocsoport kötődött. A vizsgálati módszerek korszerűsödése következtében a feltalálók NMR-spektroszkópia segítségével a szabadalom megadása után ismerték fel, hogy az NH csoport nitrogénje is a gyűrűben van, tehát a benzolgyűrűhöz nem egy 4 tagú, hanem egy 5 tagú lánc kapcsolódik, amely 3 szénatomot és 2 nitrogénatomot tartalmaz, és így 7 tagú gyűrűt képez, vagyis sematikusan ábrázolva a (II)-es képletű, diazepin-típusú vegyület képződik. A pszichiátriában eredményesen felhasználható vegyületek hasznosítására Nagy-Britanniában is kilátás volt, ezért a szabadalmas el kívánta kerülni, hogy angol szabadalmát téves kitanításra hivatkozva érvénytelennek nyilvánítsák. Így fontos volt számára, hogy sikerüljön a megadott szabadalomban kijavíttatni a hibás képletet. Ezt hiába kérelmezte a szabadalmi hivataltól, ezért fellebbezett a Felsőbírósághoz. Ennél akkor volt sikerre kilátás, ha a bíróság előtt szakvéleményekkel bizonyítani lehet, hogy egy szakembert a bejelentés időpontjában meg- Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle
5 Követelmények a szabadalmi eljárásban felhasznált dokumentumok aláírásával és hitelesítésével kapcsolatban 99 levő tudása szerint a leírásban ismertetett példák a második gyűrűben nem az egy nitrogénatomot, hanem a két nitrogénatomot tartalmazó, sematikusan ábrázolva a (II) képletű vegyülethez vezették. Sikerült két olyan angol szakembert találni (mind a kettő egyetemi tanár volt), aki vállalta szakértői vélemény elkészítését. Közöltük velük a kiviteli példákat, de azt természetesen nem, hogy milyen eredmény volna számunkra kívánatos. Azt is közöltük, hogy véleményüket a bejelentés időpontjába visszahelyezkedve, akkori tudásszintjükön kell kialakítaniuk. Szerencsénk volt, mert mindkét szakértő a ránk nézve kedvező következtetésre jutott, vagyis eskü alatti nyilatkozatban a bejelentés időpontjában meglevő tudásukat alapul véve azt állapították meg, hogy a példák alapján a második gyűrűben két nitrogént tartalmazó, diazepin-típusú vegyület képződik. Ennek alapján a bíróság utasította a szabadalmi hivatalt a képletnek a megadott szabadalomban való megváltoztatására. Talán nem érdektelen megemlíteni, hogy a tárgyalást vezető, csupán jogász alapképzettséggel rendelkező bíró olyan mértékben fel volt készülve az ügy tárgyalására, és annyira tisztában volt annak minden vegyészeti vonatkozásával, hogy jobban akkor sem vezethette volna a tárgyalást, ha nem csupán jogi, hanem vegyi szakképzettséggel is rendelkezik Németországban nyilatkozatokat, kísérleti eredményeket és hasonlókat hitelesítve kell benyújtani. A német szabadalmi törvényben a 46. és a 88. szakasz tartalmaz ilyen vonatkozású előírásokat. A 46. szakasz (2) bekezdése előírja, hogy szóbeli tárgyalásokról és meghallgatásokról jegyzőkönyvet kell készíteni, amelynek vissza kell adnia a tárgyalás lényeges lefolyását, és tartalmaznia kell a felek jogi szempontból fontos nyilatkozatait. Tanúkihallgatás alkalmával a tárgyalás vezetője megkérdezi a feleket, hogy a tanút eskü alatt kívánják-e meghallgatni. Erre a kérdésre a felek általában nemleges választ adnak. Egy több évtizede ügyvivői gyakorlatot folytató német kolléga közlése szerint még sohasem fordult elő, hogy bármelyik fél kívánta volna a tanú eskütételét. A tanúnak saját szavaival kell nyilatkoznia a bizonyítandó kérdéssel kapcsolatban. Használhat feljegyzéseket, sőt írásbeli nyilatkozatot is adhat, amelyet fel kell olvasni, és csatolni kell a jegyzőkönyvhöz. Az eskü hatályával bíró nyilatkozat (eidesstattliche Versicherung), amely egy személy írásbeli nyilatkozata eskü hozzáfűzésével, önmagában nem bizonyító erejű; a polgári perrendtartás szerint bizonyító erejűnek csak tanúk és szakértők nyilatkozatát, szemrevételezési okmányokat és a fél kihallgatását tekintik. A nyilatkozót büntetőjogi felelősség terheli az ilyen nyilatkozatba foglalt hamis adatokért. A Német Szabadalmi Hivatal vagy a bíróság köteles mérlegelni, hogy az eskü alatti nyilatkozatnak nagyobb súlyt ad-e, mint egy eskü nélkül tett nyilatkozatnak. Ez mindig az eset körülményeitől, valamint a hivatal vagy a bíró meggyőződésétől függ. Egy magánokirat hitelességét a bíróság szabad meggyőződése szerint mérlegelheti. 2. (112.) évfolyam 4. szám, augusztus
6 100 Dr. Palágyi Tivadar A német szabadalmi törvény 88. szakasza szerint a szabadalmi bíróság a szóbeli tárgyaláson bizonyítást folytat. Erre a célra különösen szemrevételezést végezhet, tanúkat, szakértőket és érdekelt feleket hallgathat meg, és okmányokat vehet igénybe Olaszországban bejelentési rendszer van, ezért a szabadalmi bejelentéseket csak alaki vizsgálatnak vetik alá, és így az Olasz Szabadalmi Hivatalnál nincs szükség nyilatkozatok vagy szakvélemények benyújtására. Bírósági ügyekben, például bitorlási perekben a polgári eljárás szabályai érvényesek. Ennek megfelelően a bíróság jelöl ki szakértőt, akinek a kijelöléskor esküt kell tennie. Szakvéleményét annak beterjesztésekor simán kell aláírnia, nincs szükség közjegyzői vagy egyéb hitelesítésre. Másféle iratok, így például harmadik személyek által benyújtott nyilatkozatok esetére nincs különleges előírás. Ennek az az oka, hogy ilyen jellegű tájékoztatást elvileg szóbeli tanúvallomás alakjában, nem pedig írott nyilatkozat formájában kell közvetlenül a bírónak adni. Ennek ellenére a bírósági eljárásban gyakran használnak írásbeli nyilatkozatokat is, amelyeket mindaddig, amíg a másik fél nem emel ellene kifogást, bizonyítéknak lehet tekinteni. Az esetleges későbbi kifogások elkerülése érdekében azonban célszerű, ha a nyilatkozó mindjárt kijelenti azt is, hogy nyilatkozatának tartalmát szükség esetén kész tanúvallomás formájában megerősíteni. Az ilyen nyilatkozatok esetén nincs szükség közjegyző előtti aláírásra és annak hitelesítésére. Különleges körülmények között azonban célszerű lehet közjegyző előtt aláírt és apostille-jal ellátott eskü alatti nyilatkozat (dichiarazione sotto giuramento) benyújtása, például ha attól tartanak, hogy a nyilatkozó később már nem lesz elérhető tanúvallomás céljára Spanyolországban nincs érdemi újdonságvizsgálat, ezért az engedélyezési eljárás alatt nincs szükség nyilatkozat vagy szakvélemény benyújtására. A bíróság előtti eljárásban a polgári eljárás szabályai érvényesek. A felek bíróság előtti képviseletére spanyol ügyvédek jogosultak, akiknek a meghatalmazását közjegyző előtt kell aláírni, és apostille-jal kell felülhitelesíteni. A szakértőnek egyszerűen alá kell írnia szakvéleményét, de ha beidézik, köteles megjelenni a bíróság előtt. Eskü alatti nyilatkozatra (declaración bajo juramento) a spanyol bírósági eljárásban csak kivételesen van szükség. Összefoglalva megállapítható, hogy Spanyolországban a szabadalmi hivatalnál és a bíróságoknál benyújtandó iratokon egyszerű aláírás elegendő, kivéve a bíróság előtti eljárásra feljogosító meghatalmazást, amelyet közjegyző előtt kell aláírni, és apostille-jal kell ellátni Az Európai Szabadalmi Egyezmény (ESZE) 117. szakasza foglalkozik a bizonyítással. E szakasz (1) bekezdése szerint a Vizsgálati Osztály, a Felszólalási Osztály, a Jogi Osztály és a Fellebbezési Tanács előtti bármely eljárásban a bizonyítási eszközök többek között okiratok, szakértői vélemények és eskü alatt tett írásbeli nyilatkozatok (sworn statement in writing) Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle
7 Követelmények a szabadalmi eljárásban felhasznált dokumentumok aláírásával és hitelesítésével kapcsolatban 101 lehetnek. Az Európai Szabadalmi Hivatal (ESZH) tehát egyaránt elfogad például eskü hatályával bíró német nyilatkozatokat és egyéb olyan nyilatkozatokat is, amelyeket nem eskü alatt tesznek. Az ESZE 117. szakaszának (1)g pontja szerint az eskü alatt tett írásbeli nyilatkozat elfogadott bizonyítási eszköz tények igazolásához, de nem használható fel végkövetkeztetésekre, például a feltalálói tevékenység meglétének bizonyítására. A 117(1)g szakasz alapján az angol amerikai jogból ismert eskü alatti nyilatkozatok (affidavits vagy statutory declarations) aláíróit büntetőjogi felelősség terheli hamis eskü (perjury) esetén Az ESZH-nál benyújtott, a 117(1)g szakasz szerinti nyilatkozatra nem adunk példát, ehelyett egy olyan esetet ismertetünk, amely olyan nemzetközi bejelentésre vonatkozik, amelyben e sorok szerzője nem nyújtott be írásbeli szakértői véleményt vagy eskü alatti nyilatkozatot az ESZH-nál mint nemzetközi elővizsgálati hatóságnál, hanem csak nyilatkozatban foglalt érveléssel próbálta megváltoztatni az európai elővizsgáló kedvezőtlen álláspontját. A bejelentés egy új gyógyhatású vegyületcsoportra vonatkozott. Az ESZH mint nemzetközi kutatási hatóság 2000 márciusában kiadott kutatási jelentésében két dokumentumot jelölt meg, mind a kettőt A betűjellel, ami azt jelenti, hogy a hivatal mindkét dokumentumot az általános technika állásához tartozónak tekintette. Ezután 2000 júniusában kértük a bejelentés nemzetközi elővizsgálatát. Az ESZH által mint nemzetközi elővizsgálati hatóság által 2000 júliusában kiadott írott véleményben (written opinion) az elővizsgáló a főigénypont és az 1. aligénypont újdonságának hiányát állapította meg a kutatási jelentésben A betűvel megjelölt egyik szakcikk alapján. A szerző októberi válaszában kifejtette, hogy a hivatkozott szakcikket a bejelentő is ismertette a bejelentés leírásában, de már ott is rámutatott, hogy a cikk egyetlen olyan vegyületet ír le, amely átlapol ugyan a bejelentés oltalmi körével, azonban nem ismerteti ennek a vegyületnek sem az előállítási módját, sem a fizikai adatait vagy a biológiai aktivitását. Ezért a vegyületet fantomvegyületnek kell tekinteni, amely szabadalomjogilag újnak tekintendő novemberi válaszában az ESZH elővizsgálója megállapította, hogy egy szakember a szükséges információkat a vegyület előállításához megszerezheti a cikk szerzőivel való kapcsolatfelvétel útján. Ezért fenntartotta az újdonsághiányra vonatkozó állítását. Ekkor felmerült az a kérdés, hogy az elővizsgáló állítását szakvéleménnyel vagy csupán egyszerű nyilatkozattal cáfoljuk meg. Végül a bejelentővel folytatott konzultáció után az utóbbi megoldás mellett döntöttünk. E sorok szerzője decemberi nyilatkozatában kifejtette, hogy a szabadalmak vizsgálatánál nemzetközileg elfogadott álláspont, hogy egy vegyület említése anélkül, hogy közölnék annak azonosítási adatait, fizikai jellemzőit, biológiai hatásait vagy előállítási eljárását, szabadalomjogilag nem újdonságrontó, mert a kérdéses vegyület csupán fantomvegyület. Ezután a szerző leszögezte, hogy az ESZH júliusi és novemberi irataiban foglalt érvelés nem fogadható el, és határozottan tiltakozott az elővizsgáló 2. (112.) évfolyam 4. szám, augusztus
8 102 Dr. Palágyi Tivadar természetellenes, rosszindulatú, szakszerűtlen és elfogadhatatlan (unnatural, malevolent, inexpert and unacceptable) álláspontja ellen. Ezt követően a 2001 januárjában kiadott nemzetközi elővizsgálati jelentésben az elővizsgáló már igennel válaszolta meg mind a három szabadalmazási követelmény meglétét. Ez az eset bizonyítja, hogy a szakvélemény vagy az eskü alatti nyilatkozat helyett néha megfelelő vagy akár jobb eredményt lehet elérni egyszerű nyilatkozattal, természetesen mint látni fogjuk nem az Egyesült Államokban Az amerikai egyesült államokbeli szabadalmi eljárás egyik jellemző vonása, hogy a szabadalmi bejelentés leírásába nem lehet új anyagot beiktatni még akkor sem, ha ez az anyag nem jelenti az eredetileg kinyilvánított oltalmi kör terjedelmének bővítését. Az elővizsgálati eljárás során természetesen előfordulhat, hogy a bejelentőnek az elővizsgálati végzésben foglalt kifogások elhárítása érdekében új adatokra vagy tényekre kell hivatkoznia. Gyakori eset például, hogy egy új vegyületekre vonatkozó bejelentés esetén, ha az elővizsgáló rokon szerkezetű és hatású vegyületeket ismertető nyomtatványokra hivatkozik, bizonyítani kell, hogy az igényelt vegyületek kedvezőbb hatást biztosítanak. Az ilyen vonatkozású adatokat tartalmazó nyilatkozatot azonban az elővizsgáló csak akkor veszi figyelembe, ha azt a bejelentő eskü alatti nyilatkozat formájában amely lehet Affidavit vagy Declaration under Oath nyújtja be. Ez az előírás a szakvéleményekre is vonatkozik, vagyis az ilyen iratokat is eskü alatti nyilatkozat formájában kell benyújtani ahhoz, hogy a bennük foglalt adatokat az elővizsgáló figyelembe vegye. Az eskü alatti nyilatkozatra vonatkozó formai előírásokat az amerikai szabadalmi törvény végrehajtási utasítása (Rules of Practice in Patent Cases, a továbbiakban: Rules) tartalmazza. (a) A Rules 1.63 szakasza szerint egy eskünek vagy nyilatkozatnak (1) az 1.66 vagy 1.68 szakasz szerint kell aláírva lennie; (2) azonosítania kell azt a leírást, amelyre vonatkozik; (3) azonosítania kell a feltalálókat és azok lakhelyét; és (4) meg kell állapítania, hogy a feltaláló egyedüli vagy társfeltalálója az igényelt találmánynak. (b) A fenti követelmények kielégítésén túl az eskünek vagy nyilatkozatnak le kell szögeznie, hogy az esküt vagy nyilatkozatot tevő személy: (1) elolvasta és megértette az igénypontokat is magában foglaló leírás tartalmát; (2) azt hiszi, hogy a megnevezett feltaláló vagy feltalálók az igényelt és szabadalmaztatni kívánt tárgy eredeti és első feltalálója vagy feltalálói; és (3) tudomásul veszi azt a kötelezettséget, hogy közölnie kell minden olyan információt, amely lényeges a bejelentés vizsgálatához. Az 1.64 szakasz előírja, hogy a bejelentés benyújtását kísérő esküt vagy nyilatkozatot az összes feltalálónak alá kell írnia. Az 1.66 szakasz szerint az esküt az Egyesült Államok törvénye által erre felhatalmazott személy előtt kell tenni. Külföldön az erre kijelölt diplomáciai vagy konzuli tisztviselő jogosult ilyen tevékenység ellátására. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle
9 Követelmények a szabadalmi eljárásban felhasznált dokumentumok aláírásával és hitelesítésével kapcsolatban 103 A Rules és szakasza ismerteti az olyan, eskü alatti nyilatkozatokra vonatkozó előírásokat, amelyeket olyankor kell benyújtani, amikor a bejelentőnek az elővizsgáló által megnevezett nyomtatvány(ok) kapcsán kell bizonyítania találmánya szabadalmazhatóságát. A Rules 1.68 szakasza és a szabadalmi törvény 25. szakasza szerint az Amerikai Egyesült Államok Szabadalmi és Védjegyhivatala igazgatója engedélyezheti a törvény, rendelet vagy egyéb rendelkezés által megkívánt eskü alatti dokumentum helyettesítését írott nyilatkozattal, vagyis az egyébként előírt esküt helyettesítheti az ilyen nyilatkozat. A fentiek következtében az amerikai hivatalnál benyújtott eskü alatti nyilatkozatok (Declaration under Oath) utolsó bekezdése így hangzik: Kijelentem továbbá, hogy a tudomásom alapján tett minden nyilatkozat igaz, és a tájékoztatáson és vélekedésen alapuló minden nyilatkozatot igaznak gondolok, továbbá, hogy ezeket az állításokat annak tudatában tettem, hogy szándékos hamis állítások és hasonlók pénzbírsággal vagy börtönnel vagy mindkettővel büntethetők az Egyesült Államok 18. törvényének 101. szakasza alapján, és hogy az ilyen szándékosan hamis állítások veszélyeztethetik a bejelentés vagy az arra engedélyezendő szabadalom érvényességét Az eskü alatti nyilatkozatoknak fontos szerepük volt egy, a 70-es évek második felében lezajlott interferenciaeljárásban. Itt a magyar alapbejelentés egy opioid alkaloid típusú, rendkívül erős fájdalomcsillapító hatású vegyületcsoportra vonatkozott, amely 600-szor volt erősebb a morfiumnál. Az ügy érdekessége és különlegessége volt, hogy a bejelentés ellen megindított interferenciaeljárásba a mienken kívül még további kilenc, hasonló tárgyú bejelentést vontak be, ahol mi voltunk a legfiatalabb fél (junior party). Az eljárás megindítása után a feleket egy négyes és két hármas csoportba osztották be. Mi egy hármas csoportba kerültünk, amelyben a nyilatkozattételi időszak (motion period) után már mi lettünk az idősebb fél (senior party), mert eskü alatti nyilatkozatokkal sikerült bizonyítanunk, hogy magyar bejelentésünk napja, amelyre mint feltalálási napra támaszkodhattunk, korábbi, mint a másik két fél által jogosan igényelhető feltalálási időpont. A velünk egy csoportban levő angol bejelentő ugyanis ideiglenes angol bejelentésre alapozta elsőbbségét, amit az amerikai szabadalmi törvény nem ismer el feltalálási időpontnak. A másik fél egy német bejelentő volt, akinél szintén ki tudtunk mutatni olyan szabálytalanságot, amely miatt nem ismerték el német bejelentésének elsőbbségét feltalálási időpontként. Az interferenciaeljárást természetesen nem mi nyertük meg, azonban végül a bejelentés oltalmi körének korlátozása után sikerült amerikai szabadalmat kapnunk. Az ügy további folytatása már kevésbé volt sikeres, mert kiderült, hogy a vegyületek olyan káros mellékhatásokat mutattak, amelyek miatt nem vált lehetővé gyógyszerként való bevezetésük Egy, a kilencvenes évek elején benyújtott érdekes amerikai szabadalmi bejelentés, ahol az eskü alatti nyilatkozatnak döntő szerepe volt, egy rákellenes hatású készítményre vonatkozott. Az elővizsgáló azt az álláspontot képviselte, hogy a ráknak nincs gyógyszere, és ilyen alapon elutasította a bejelentést. A feltalálóval együtt egy 33 oldalas eskü alatti nyilatkozatot dolgoztunk ki és nyújtottunk be, amelyben részletesen leírtuk 28 rákbeteg klinikai 2. (112.) évfolyam 4. szám, augusztus
10 104 Dr. Palágyi Tivadar kóresetét, emellett több ráktípus vizsgálati eredményeit is ismertettük táblázatosan. A nyilatkozatot aláíró feltaláló arra vonatkozólag is magyarázatot adott, hogy a találmány szerinti készítmény milyen mechanizmus alapján fejt ki rákellenes hatást. Az eskü alatti nyilatkozat benyújtása után megkaptuk az amerikai szabadalmat Egy 2003-ban benyújtott eskü alatti nyilatkozat rendkívül jó szolgálatokat tett egy olyan amerikai bejelentés ügyében, amely neuropeptidek felszabadulása által előidézett fájdalmat csökkentő, vagyis szaknyelven neurogén gyulladásgátló hatású vegyületekre vonatkozott. Az elővizsgáló három olyan nyomtatványt is talált, amelyek hasonló szerkezetű fájdalomcsillapító vegyületekre vonatkoztak, és ennek alapján a második végzésben végleg elutasította bejelentésünket. Ezután egy olyan, eskü alatti nyilatkozatot nyújtottunk be, amelyben részletesen kifejtettük, hogy az ismert vegyületek fájdalomcsillapító hatásának mechanizmusa miben különbözik a találmány szerinti vegyületekétől, vagyis az ismert vegyületek hatásmechanizmusából kiindulva bizonyítottuk a találmány szerinti vegyületek hatásának meglepő voltát. Az elővizsgáló a nyilatkozat benyújtása után engedélyezte a szabadalmat. A fenti példák is bizonyítják, hogy az eskü alatti nyilatkozat nagyon értékes fegyver lehet az amerikai szabadalmazási eljárásban. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság