text:
Amicus curiae írás
Amicus curiae írás a határértékek környezetvédelmi magánjogi érvényesüléséről a biztosítási jog kapcsán
Dr. Julesz Mátétudományos kutató, Szeged
1. Az Amerikai Egyesült Államokban 1908-ban, a Muller v. Oregon ügyben Louis Brandeis a nők munkában töltött óráinak a közérdek szemszögéből is káros hatásait mutatta be a bírósághoz benyújtott “levelé”-ben. Kifejtette, hogy a női munkavállalók munkaidejét szabályozni kell (208 U.S. 412). Ez az amicus curiae (a bíróság barátja) levél vált megfogalmazójáról elnevezve az ilyen írások névadójává. 1954-ben a Brown v. Board of Edu. of Topeka (347 U.S. 483) ügyben, majd 1973-ban a Roe v. Wade (410 U.S. 113) ügyben vált bejáratott szokássá az ilyen típusú írások tanulmányozása a juris dictió -ban. A közigazgatási határértékek környezetvédelmi magánjogi szempontból releváns szerepéről a következő sorok tartalmaznak Brandeis amicus curiae “level”-et. Az amicus curiae “level”-ek célja a bíróság, a jogalkalmazók döntését megfelelő érveléssel a helyes, vagy legalábbis a helyesnek vélt irányba elvinni. Ezen írások közül Brandeisről nevezték el a kifejezetten a jogalkalmazói döntést a társadalmi-gazdasági körülmények változásának feltárásával, az új döntési-érvelési környezet bemutatásával befolyásolni, helyes irányba terelni szándékozó “levelek”-et. (Eredetileg angolul brief nek, azaz “levél”-nek nevezték.) A szándék: rámutatni a jogszabály, ill. esetjog megszületésekor meglévő döntési közeg átalakulásával előállott új szituációra; arra, hogy az esetjog milyen irányba mozdulhatna el, vagy kellene orientálódnia. Az ilyen “levelek” szerzői nem annyira a jog, mint inkább a társadalomkutatás mezsgyéjén mozognak írásuk megfogalmazásakor. Céljuk mégis a jog alakítása, transzformálása. A biztosítási jogban hangsúlyosan is érvényesül e problémakör. A gyakorlat és az elmélet itt is elválhat egymástól. A biztosítók teljesítési kötelezettségének beálltakor górcső alá kerülnek a határérték alatti és feletti károkozások, ill. - mint a későbbiekben szó lesz róla - a határérték hiánya mellett is beálló teljesítési kötelezettségek. Vizsgálni kell, hogy megáll-e - ill. mely országokban áll meg - a de minimis praetor non curat alapelv. Eltérő jogtudósi álláspontok és a jogi szabályozás, valamint a Legfelsőbb Bíróság és az Alkotmánybíróság jogértelmező tevékenysége fejleszti e kérdéskört; a történelmi gyökerek után a jelen normatív háttéranyaga formálja-fedi a jogalkalmazást. Ökonómiai és jogi érvek mellett az ökológiai aspektus is szerephez jut a biztosítási jogviszonyok gyakorlatában.
A magánjog kiemelten szükséges és fontos területei közé tartozik a biztosítási jogviszonyok rendszere. A Biztosítási Szemle 2006. szeptemberi számában napvilágot látott előző tanulmányomban a környezetvédelmi biztosítás és biztosítékadás terén bekövetkezett fejleményeket elemeztem, külhoni kitekintéssel. Ez az amicus curiae levél egy jóval kisebb, de ugyanolyan lényeges biztosítási jogi, környezetvédelmi témát igyekszik kifejteni. A cél itt is ugyanaz: a jogalkalmazás fejlesztése, a gyakorlat elemzése; egy szűk kérdés, pont tárgyalása.
2. A huszadik század negyvenes éveiben a germán jogú országokban (pl. Németországban, Ausztriában, Magyarországon, de Lengyelországban nem) egy, a tizenkilencedik századi indusztrializációban gyökerező, magas szintű objektiváció jelent meg. Jóllehet, az első szovjet polgári törvénykönyv is tartalmazott hasonló rendelkezéseket, az ez alóli kivételek sora szubjektívvé tette. Az 1940-es évek rövid szakasza után Európa keletebbre eső része határozottan a szubjektiválódás felé vette az irányt. A mai kor ugyanazon földrajzi területének magánjoga a tizenkilencedik századi iparosodáshoz hasonló motívumok alapján tér ismét a tárgyiasodás útjára. Az aktuális joggyakorlat pedig kellő táptalajul szolgál ehhez. A politikai és elsősorban a gazdasági változások megteremtették a lehetőséget a mentalitásbeli változtatáshoz, és elengedhetetlenné vált a normatív textus módosulása is. Mindez erős kihatással van a biztosítók tevékenységére. A versenyszférára kihatással bíró objektiváció, ill. az az objektiváció, melyet a versenyszféra is generál, a biztosítók egzisztenciális hátterét befolyásolja talán a leginkább. Nem mindegy, milyen kondíciókkal válnak teljesítésre kötelessé, s az sem közömbös, hogy térülhet meg a befektetett pénz és a biztosító által ténylegesen kifizetett pénzösszeg közti, esetlegesen negatívba átcsúszó különbözet. Itt nem az aktuáriusi számításokról, hanem a jogbiztonság teremtette követelmények érvényesülésének körülményeiről van szó. Kisebb léptékben mérve: az egyes biztosító szervezetek felelősségének történelmi átalakulásáról.
3.1. Kilényi Géza 1976-ban a Jogtudományi Közlöny lapjain idézi Tinney és Parkers cikkét a Habitat 1970. évi 5-6. számból (Enhancing the quality of the environment: current federal legislation and programs): gyakran állítják, hogy csak egy határérték megállapítására van szükség, súlyos büntetésekkel azokkal szemben, akik ezeket megsértik. Egy totalitárius rendszerben ennek elsődleges szerepe van a környezetvédelmi szemléletben (ami önmagában véve is szerencsétlen helyzet), de demokratikus, szabad vállalkozásokra épülő (magántulajdonú) társadalomban a határértékek és bírságok rendszere szerencsétlen tévedés (KILÉNYI, p. 291.).
3.2. Bertalan László írja, hogy az új, integrált környezetszemlélet nem jelenti azt, hogy mától kezdve nincs szükség határértékre, csupán azt, hogy a jogszabályokban meghatározott emissziós, imissziós értékekre alapozott szabályozáson túl el kell sajátítanunk egy új szemléletet és annak kidolgozott elveit a gyakorlatba is át kell ültetnünk (BERTALAN, p.168.).
Határértékek és magánjogi felelősség
4.1. Határértéken valójában egy olyan mennyiségi limitet értünk, mely alatt eltérő jogi konzekvencia lép fel, mint a limit felett. Ez a limit tehát egy jogi, ugyanakkor szociológiai kategória is, mely azt hivatott determinálni, hogy az emberi tényezők együtthatása folytán bekövetkező változások mely mértékben nem vagy csak kevéssé károsak az emberiség egészére.
4.2. Petrik Ferenc Kártérítési jog c. munkájában arra a következtetésre jut, hogy a közigazgatási határérték alatti szennyezés is magánjogi felelősséget indukál (PETRIK, p. 72.).
A Legfelsőbb Bíróság döntése értelmében a szennyezési határérték túllépése szennyezést valósít meg, mely implikálja a veszélyeztetés fogalmi elemeit is. Petrik Ferenc megállapítja, hogy a Ptk. szövegéből az a következtetés is levonható, hogy minden - a legcsekélyebb - szennyező tevékenységgel okozott kár objektív felelősséget von maga után…a Ptk. nem ismer olyan elvet, hogy csak egy bizonyos mértéket meghaladó kár megtérítése kötelező: a törvény a teljes kártérítés elve alapján áll. Ha tehát a határértéket el nem érő kár keletkezik, a Ptk. alapján ez is megtérítendő. (PETRIK, p.113.).
A környezetvédelmi törvény 4. §-ának j), k) és l) pontja értelmében csak az a környezetszennyezés valósít meg környezeti veszélyeztetést, amelynek hatására a környezetnek vagy valamely elemének olyan mértékű változása, szennyezettsége, illetve valamely eleme igénybevételének olyan mértéke fenyeget, amelynek eredményeképpen annak természetes vagy korábbi állapota (minősége) csak beavatkozással vagy egyáltalán nem állítható helyre, illetőleg amely az élővilágot kedvezőtlenül érinti.
4.3. A határérték kérdése a civil környezetjogban régi múltra visszatekintő problematika. Megpróbálok ismertetni néhány álláspontot. Szentgyörgyi Rezső szerint az előírt határérték alatti károkozás nem veszélyes üzemi, hanem általános deliktuális károkozásnak minősül, és ekként ítélendő meg. Lábady Tamás véleménye szerint a környezetvédelmi jogszabályba vagy hatósági rendelkezésbe ütköző tevékenységgel vagy mulasztással okozott kár veszélyes üzemi megítélés alá esik, tehát lényegében ő is Szentgyörgyi álláspontjára helyezkedik. Eörsi Gyula azt mondja, hogy nem határértékfüggő a kártérítés, mert a polgári törvénykönyvünk értelmében minden nagyságú kárt meg kell téríteni.
4.4. Lenkovics Barnabás véleménye szerint a közigazgatási határérték alatti szennyezés esetén nem a Ptk. 345. §, hanem a Ptk. 339. § alapján kell kiszabni a kártérítést (LENKOVICS, p. 324.).
4.5. Bándi Gyula szerint a polgári jogviszonyok megsértése - például a nyugodt birtoklás jogának sérelme - megvalósulhat a határértéket ugyan el nem érő, de az adott jogviszonyban zavarónak minősülő magatartással is és viszont (BÁNDI, p. 189.).
5. A közjog által megalapozott kártérítés és a magánjogi alapú kártérítés között az a különbség, hogy míg a közigazgatási jog a közigazgatási határérték feletti szennyezés esetében kötelezi a szennyező tevékenység folytatóját, azt, aki folytatta, vagy aki átvállalta a kármentesítésre, kártérítésre, addig a polgári jogi ügyben ítélkező bíró a határérték alatti szennyezés esetén is megítélhet ilyen szankciót.
6.1. Asztalos László megfogalmazásában a felelősség jogkövetkezménye ugyan szankciós, de a jogkövetkezményként realizálódó szankció nem mindig felelősségi. … Ebből következik, hogy a lehetséges jogkövetkezményként realizálódó szankció lehet objektív feltételű, amelyre a magyar nyelvben nincs külön elnevezés, legfeljebb az, hogy objektív szankció (helytállás, esetleg megtérítés), és lehet szubjektív feltételű, amikor felelősségi szankcióról (kártérítés, kötbér stb.) beszélhetünk (ASZTALOS, p. 294.).
6.2. A Farkas-Gátos-Tarr által szerkesztett kézikönyvben olvassuk, hogy a határérték el nem érése nem képezi akadályát az objektív felelősség alkalmazásának (p.48.).
6.3. A Legfelsőbb Bíróság gyakorlatában a szomszédjogi birtokvédelmi jogesetekben a határérték túllépése minden esetben zavarásnak minősül.
6.4. A BH 2001. 32. számú jogesetben olvashatjuk, hogy a Kvt. szerint önmagában a kibocsátási határértéket meghaladó környezetbe bocsátás környezetkárosítást eredményezhet. E jogeset az ügyészség környezetvédelmi tevékenységéről szóló 1/2003. (ÜK. 8.) LÜ körlevél III. pontjában is említésre kerül: azokban az esetekben, ahol a jogszabály különböző határértéket állapít meg, néhány bírósági ítélet a kibocsátási határértéket meghaladó szennyezettségnél még nem tekintette megalapozottnak az eltiltás iránti kérelmet. A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 109. § (2) bekezdése értelmében környezeti veszélyeztetés esetén az ügyész (is) jogosult keresetet indítani a tevékenységtől eltiltás … iránt. A Legf. Bír. Gfv. IV. 32.519/1999 sz. ügyben megállapítást nyert, hogy a környezetvédelmi közigazgatási határérték túllépése önmagában környezetveszélyeztetést realizál.
7.1. A határérték kérdése valójában a szubjektív felelősség megállapítása esetén kerül mérlegelésre, hiszen objektív felelősség a határérték alatti szennyezés esetén is megállapítható. A szubjektív felelősség esetén a határérték alatti szennyezés is kártérítést von maga után, ám ekkor a bíró enyhítheti a kártérítés mértékét arra való tekintettel, hogy közigazgatási szempontból nem bírságolható a környezetszennyező. Ez egy olyan sui generis helyzetet indukál, melyben a károsult csekély mértékű kártérítéshez juthat, ám a közjog szintjén negligálják a problémát. A magánjog tehát ekkor is szankcionál, a közjog ellenben eltekint a büntetéstől.
7.2. Mádl Ferenc a kártérítési összeg méltányossági mérséklése kapcsán írja: Annak, aki vagyoni lehetőségeit többszörösen meghaladó kárt okoz, egész életében kellene viselnie ennek következményeit, az attól való szabadulás minden reménye nélkül (MÁDL, p. 486.).
7.3. A környezetvédelmi törvény 4. § g) pontja értelmében a környezetszennyezés a környezet valamely elemének a kibocsátási határértéket meghaladó terhelése.
7.4. Bakács Tibor szerint a tárgyi felelősségi rendszerekben a felelősségi forma szigorúságát elerőtleníti, ha alkalmazását a jogalkotó feltételekhez köti, például, ha meghatározott szennyezési határérték fölötti emissziónál következik be a kártérítési kötelezettség (BAKÁCS, p. 86.).
7.5. A hatályos környezetvédelmi törvény értelmében a határértéket a miniszter rendeletben, vagy rendeletben meghatározott esetben a környezetvédelmi hatóság határozza meg a környezet, ill. valamely eleme pillanatnyi és célállapotának figyelembevételével és a lehető leghatékonyabb megoldásra törekedve.
A Kvt. továbbá egy nem konkretizált, de méltányos átmeneti időt ír elő biztosítani a határérték elméleti bevezetése és gyakorlati alkalmazása között (Kvt. 89. §).
A már hatályon kívül helyezett 1976. évi II. törvény alkalmazásában káros, illetőleg veszélyes az a szennyezés vagy ártalom, amely a külön jogszabályokban meghatározott határértéket meghaladja (52. § (2) bek.).
8. A határértékek szerepe tehát nemcsak a közigazgatásban releváns, de a környezeti magánjogi perekben is. Főleg a kártérítési összeg meghatározásakor jelentenek iránymutatást a bíró számára. A határértékek kezdettől fogva jelen voltak a környezetvédelmi közigazgatásban, ám megítélésük - mint fentebb láttuk - folyton változott. Zoltán Ödön írja: A határérték megállapításának döntően abból a szempontból van jelentősége, hogy a tevékenység folytatható, arra engedélyt adnak, illetve nem tiltják el, nem szabnak ki bírságot, ha a szennyezés vagy ártalom a határértéket nem haladja meg. A tevékenység folytatására szóló engedély azonban nem jelent engedélyt a harmadik személynek való károkozásra. (ZOLTÁN: Felelősség a környezetet veszélyeztető… , p. 419.). Zoltán Ödön 1985-ben megjelent könyvében szintén arra a következtetésre jut, hogy a határérték betartása nem jelenti, hogy a károkozó mentesülne a polgári jogi felelősség alól (ZOLTÁN: Kártérítési felelősség… , p. 111.). Pl. a BH 2002. 8. jogesetben bányászati tevékenységgel okozott birtokháborítás kapcsán a bíróság kimondta:- a Ptk. 188. § (1) bek. szerint, ha a birtokost a birtoklásában jogalap nélkül zavarják meg, birtokvédelem illeti meg;- a közigazgatási engedély nem teremti meg ezt a jogalapot.
9. Az EBH 2002. 827. értelmében az ingatlan tulajdonosát - az egész ingatlan vonatkozásában - megillető birtokvédelem joga a közigazgatási hatáskörbe utalt zajvédelmi határérték-megállapítási eljárásban is érvényesül. A mérési pont kijelölése során nemcsak az épületet, hanem a kertet is védendőnek kell tekinteni. A kert az épületek közti emberi tartózkodásra, pihenésre szolgáló terület, így a környezetvédelmi hatóságnak annak belsejében, ill. határán is fel lehet állítani mérési pontokat. Erre utal az a jogszabály-szerkesztési megoldás, hogy a hivatkozott szabványok az egyes pontokat egyenrangú francia bekezdésbe rendezték. A Ptk. 98. §-a értelmében a tulajdonost megilleti a birtoklás joga és a birtokvédelem . Felhívásra került még a Ptk. 100. §, valamint a 30/1994. (X. 6.) KTM rend. és a 12/1983. (V. 12.) MT rend. 12. §-a. A BH 2003. 346. jogesetben hasonló megállapításra jut a törvénykező.
Az EBH 2001. 517. jogeset értelmében az a tulajdonos, aki az ingatlanában a szükségtelen zavarás folytán bekövetkezett forgalmiérték-csökkenés megtérítéseként már kártérítést kapott, nem igényelheti a birtokháborítást megvalósító zavarás megszüntetését is, mert a két igény kizárja egymást (Ptk. 100. §, 339. §). Az EBH 2001. 408. értelmében a közérdekből végzett útkialakítás - ha az előírások betartásával és a zavarás szükséges és elkerülhetetlen mértékét nem túllépve történik - nem ad alapot kárfelelősség megállapítására.
10. A briteknél az a bírósági gyakorlat alakult ki, hogy a közigazgatási engedéllyel behatárolt magatartásokat polgári jogilag sem tekintik szomszédjogi zavarásnak; elegendő tehát Nagy-Britanniában közjogi engedélyt kapni magánjogi károkozáshoz. (Ld: 1979-es Allen v. Gulf Oil Refining eset.)
11. A 42/2006. (X. 5.) AB határozat kimondta, hogy - inter alia - az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény 96. § (2) bekezdése alkotmányellenes: Az elektronikus hírközlési építményt az ingatlan on úgy kell elhelyezni, hogy az a szomszédos ingatlan ok tulajdonosait a jogaik gyakorlásában ne, vagy az adott körülmények által lehetővé tett legkisebb mértékben zavarja, ebben az esetben a létesítmény elhelyezése és működtetése nem minősül a Ptk.-ban meghatározott szükségtelen zavarásnak. A határozat III. 6. pontjában a magyar Alkotmánybíróság megfogalmazta, hogy a hivatkozott szakasz a hírközlési építmény létesítését a lehető legkisebb mértékűnek tekintett zavarás esetében jogossá minősíti, kizárva a tulajdonjog és a birtoklás háborítására a Ptk.-ban meghatározott szabályok alkalmazását. A lehető legkisebb mértékű zavarás meghatározásának a szempontjait a támadott jogszabály nem határozza meg, az eljáró szerv szabad mérlegelésétől függ ennek megállapítása. Ilyen körülmények között a tulajdonkorlátozás nem fogadható el arányosnak és így alkotmányosnak. A hivatkozott szakaszt az AB a határozat közzététele napjával kasszálta.
A francia jogi terminus, a troubles anormaux du voisinage talán pontosabb kifejezés, mint a magyarban a szükségtelen szomszédjogi zavarás kategóriája, hiszen a francia szóhasználat teleologikusan magában foglalja azt, hogy a szomszédjogi zavarás csak akkor bír jogi relevanciával, ha az anormal , azaz rendellenes; eltér a megszokottól. Tehát például a zajszint meghaladja az általános mércével elfogadhatót, in concreto a megszabott határértéket. (A közigazgatási határérték nem minden esetben adott. Ezzel kapcsolatban ld: 73/2006. (XII. 15.) AB h.; infra
12. pont.) A magyar polgári törvénykönyv miniszteri indokolása szerint a szükségtelen zavarás fogalma nem abszolút, hanem relatív, azaz az érdekek összeegyeztetésére, összemérésére van szükség. Kis mértékű zavarás - mint láthatjuk a P. törv. III. 20 646/1970. jogesetben a benzinkút működtetése esetén - indokolt lehet. 12. A közigazgatási határérték nem minden esetben adott. Ilyenkor a polgári jogilag megfogalmazott zajmérték kizárólag magánjogilag posztulál. A közjogra (pl. csendháborítás) nem lehetne kihatása. Mégis van. Az alábbi számú határozatában a csendháborítás tényállásából kasszálta az Alkotmánybíróság a “megengedettnél nagyobb” kifejezést. A törlés oka az volt, hogy a zajra vonatkozóan a közigazgatási határérték nem minden esetben adott. A 73/2006. (XII. 15.) AB határozat indokolásának III. 2. pontja rámutat, hogy vannak jogilag tiltott, ill. szabályozott zajkeltő magatartások, ahol az okozott zaj tiltott mértéke nincs meghatározva. Így pl. a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény 6. § (4) bek. lehetőséget ad a települési önkormányzatok képviselő-testületeinek a helyi sajátosságokra figyelemmel az üzletek éjszakai (22 óra ás 6 óra közötti) nyitvatartási rendjének szabályozására, és ezzel zajvédelmi korlátozásokra. A lakásszövetkezetek és a társasházak a házirendjükben megállapíthatnak zajkeltő magatartásokkal szembeni korlátozásokat. A társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény 26. § (1) bek., valamint a lakásszövetkezetekről szóló 2004. évi CXV. törvény 14. § (2) bek. felhatalmazza a lakóközösségeket arra, hogy házirendjükben a lakóépületek sajátosságaihoz képest szabályozzák a lakhatásuk nyugalmát zavaró zajkeltő magatartásokat.
Konkludáló észrevételek
13. Ami a közigazgatás szintjén irreleváns, a polgári jogban kártérítési, vagy egyéb jogkövetkezményeket vonhat maga után a mellérendeltség princípiuma szerint. Amennyiben a felek között megsérül ennek az egyenlőségre hajló jogviszonynak az aránya, az igazságszolgáltatás fellép(het), és helyreállíthatja a felbillent egyensúlyt, legyen bár mindössze nuance az eltérés. 14. A határérték érvényesülésének vizsgálata az előzőeken túl más területeken is megfigyelhető. A foglalkozás-egészségügyben a munkaadó felelőssége érvényesül az esetleges közigazgatási hatósági intézkedés mellett. Ez önmagában olyan nagy terület, amely külön dolgozat tárgya lehetne (ld: magyar Alkotmány 70/D. § (2) bek.).
1. Asztalos László: Szankció és felelősség a polgári jogban, in: Felelősség és szankció a jogban, Budapest, KJK, 1980.2. Bakács Tibor: Magyar környezetjog, Springer Verlag, 1992.3. Bándi Gyula: Környezetjog, Osiris Kiadó, Budapest, 2004.4. Bertalan László: A legjobb elérhető technika (BAT) kiválasztása műszaki szempontból, in: A környezetvédelmi szabályozás elmélete és gyakorlata, szerk. Fodor László, Debrecen, 2003.5. Farkas - Gátos - Tarr: A környezetkárosításból eredő igény érvényesítésének bírói gyakorlata, Láng Kiadó, Budapest, 1991.6. Kilényi Géza: Polgári jogi eszközök a környezetvédelem szolgálatában, Jogtudományi Közlöny, 1976., pp. 285-295.7. Lenkovics Barnabás: A környezetszennyezés polgári szankciói, in: Felelősség és szankció a jogban, szerk. Asztalos László, Budapest, Közgazdasági és Jogi könyvkiadó, 1980.8. Mádl Ferenc: A deliktuális felelősség a társadalom és a jog fejlődésében, Budapest, Akadémiai Kiadó, 1964.9. Petrik Ferenc: Kártérítési jog. Az élet, testi épség, egészség megsértésével szerződésen kívül okozott károk megtérítése, HVG-ORAC Kiadó, Budapest, 2002.10. Zoltán Ödön: Felelősség a környezetet veszélyeztető tevékenységgel okozott kárért, Magyar Jog, 1979. évi 5. szám11. Zoltán Ödön: Kártérítési felelősség a környezet védelmében, Akadémiai Kiadó, Budapest, 1985.
‹ A Gender direktíva hazai implementálásának kérdései fel Eric Verzuh - Projektmenedzsment ›

matches:
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
sui generis
bíróság


text:
Kpkf.37.260/2014/2. számú határozat | K Ú R I A
Kpkf.37.260/2014/2. számú határozat
Kpkf.IV.37.260/2014/2.szám
A Kúria az Alkotmánybíróságnak a Kúria Pfv.IV.21.705/2011/4. számú ítéletét megsemmisítő 5/2014. (II. 14.) AB határozat (belső ügyszám: IV/2988/2012 AB határozat) alapján követendő eljárás meghatározása tárgyában - hivatalból indított – nemperes eljárás során meghozta az alábbi
A Kúria a Pfv.IV.21.705/2011/4. számú perben előterjesztett felülvizsgálati kérelem tárgyában az Alkotmánybíróság 5/2014. (II. 14.) AB határozat alapján a Kaposvári Városi Bíróság 9.P.21.798/2010/12. számú és a másodfokon eljárt Somogy Megyei Bíróság 1.Pf.20.364/2011/7. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és az elsőfokú bíróságot új eljárásra és új határozat meghozatalára utasítja.
1. Az Alkotmánybíróság 5/2014. (II. 14.) AB határozata alapjául szolgáló ügyben a bírósági eljárás felperese - az alkotmánybírósági eljárás indítványozója – 2010. márciusában a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény (a továbbiakban: Avtv.) 2. § és 19. §-a alapján közérdekű adatigényléssel fordult Pécs Megyei Jogú Város polgármesteréhez, amelyben a Pécsi Vízmű Zrt. jogi-gazdasági átvilágításáról készített Vizsgálati Jelentés (a továbbiakban: Jelentés) kiadását kérte, amely Pécs Megyei Jogú Város Önkormányzat (a továbbiakban: Önkormányzat) Közgyűlésének 410/2009. (IX. 10.) számú határozata (a továbbiakban: Kgyh.) elfogadásának alapjául szolgált. A felperes álláspontja szerint a Jelentésben foglalt önkormányzati feladatra vonatkozó adatok közérdekű adatok és ezért nyilvánosak. A felperes kérése elutasításra került azzal az indokkal, hogy a Jelentés döntés-előkészítő dokumentum és a benne foglalt adatok az Önkormányzat üzleti titkát képezik, valamint az ügyvédi titoktartási kötelezettség körébe tartoznak.
A felperes ezt követően keresetet indított a közérdekű adatok kiadása iránt. Az elsőfokú Kaposvári Városi Bíróság 9.P.21.798/2010/12. számú ítéletében elutasította kérelmét arra hivatkozva, hogy a Jelentés döntés megalapozását szolgáló adat. Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a Kgyh. nem képezhette a végleges döntést az Önkormányzat és a Suez Environment S.A. vállalatcsoport közötti jogi probléma rendezése érdekében, hanem az csupán az első lépést jelentette a „szerződéses kapcsolatok teljes lezárása” folyamatában.
A felperes által benyújtott fellebbezést követően a másodfokú, Somogy Megyei Bíróság 1.Pf.20.364/2011/7. számú ítéletében helyben hagyta az első fokú bíróság döntését azzal a pontosítással, hogy mellőzte az elsőfokú ítélet indokolásából annak megállapítását, hogy a Jelentés nem minősül közérdekű adatnak. Ugyanakkor a másodfokú ítélet indokolásában is megerősítette azt az álláspontot, hogy a Jelentés egy, még le nem zárult döntési folyamat részeként született, ezért – a biztonságos ivóvíz szolgáltatás és a reprivatizációs szerződés megkötése érdekében – továbbra is döntés-előkészítő adatnak minősül.
A felperes felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Kúriához jogszabálysértésre hivatkozással, mivel álláspontja szerint a döntési folyamat lezárult, és a jogerős ítélet figyelmen kívül hagyta a közérdekű adatok megismeréséhez való alapjog korlátozására vonatkozó szükségesség-arányosság követelményét.
A Kúria 2012. január 25-én hozott Pfv.IV.21.705/2011/4. számú ítéletével hatályában fenntartotta a jogerős bírósági döntést, amely szerint a közérdekű adat kiadásának megtagadása jogszerű volt. A Kúria ítéletében foglaltak szerint a döntési folyamat végérvényes lezárásáig a Jelentés döntést megalapozó adatnak minősül. A Kúria támadott ítéletében azt is kifejtette, hogy az adatmegismerési igény megtagadásáról hozott döntés indokoltságát és a szükségesség-arányosság követelményének érvényesülését a bíróság nem vizsgálhatja felül, vagyis az a szerv vezetőjének diszkrecionális döntési jogkörébe tartozik.
2. A Kúria Pfv.IV.21.705/2011/4. számú ítéletét az indítványozó az Alaptörvény VI. cikkében foglalt közérdekű adatok megismeréséhez fűződő alapjogba, a XXVIII. cikkben védett tisztességes eljáráshoz való jogba, valamint az I. cikkben foglalt alapjog-korlátozási tesztbe ütközőnek tartotta.
Az ügyben eljárt Alkotmánybíróság az 5/2014. (II. 14.) AB határozatában megállapította, hogy a Kúria Pfv.IV.21.705/2011/4. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette, illetve alkotmányos követelményt határozott meg. E szerint az Alaptörvény VI. cikk (2) bekezdése és I. cikk (3) bekezdése alapján alkotmányos követelmény, hogy a közérdekű adat kiadása iránt indított ügyben eljáró bíróságnak az adat döntés-előkészítő jellegére történő hivatkozáson alapuló nyilvánosság-korlátozását annak formai és tartalmi szempontú indokoltságára kiterjedően, a döntéshozatali folyamat lezárására tekintet nélkül, minden esetben felül kell vizsgálnia.
Az alkotmánybírósági határozat – többek között – rámutatott, hogy ahogy önmagában az igényelt adat döntés-előkészítő jellege még nem vonja maga után kötelező erővel a közérdekű adat nyilvánosságtól való elzárását, úgy hasonlóan a szóban forgó döntés meghozatala sem jelenti kényszerítően a döntés-előkészítő jelleg megszűnését és az igényelt közérdekű adat kiadásának kötelezettségét. Az adatigénylés idején, valamint a jelenleg hatályos szabályozás alapján egyaránt az adatkezelő szerv vezetőjének mérlegelést igénylő döntésétől függ, hogy a döntés megalapozását szolgáló adat megismerésére irányuló igényt – a törvényben meghatározott tíz éves időtartamon belül – elutasítja vagy sem. Amennyiben az adatkezelő szerv vezetője a közérdekű adat kiadásának megtagadása mellett dönt, azt az Alaptörvényből levezethető, valamint a törvényben meghatározott szempontoknak megfelelően indokolni köteles. Az indokolásnak ki kell terjednie arra, hogy pontosan milyen folyamatban lévő eljárásban meghozandó döntés megalapozását szolgálja a kiadni kívánt közérdekű adat, másrészt arra is, hogy a közérdekű adat kiadása mennyiben befolyásolja a szóban forgó döntés meghozatalát, vagyis, hogy az meghiúsítaná-e a döntés hatékony végrehajtását vagy ellehetetlenítené-e az illetéktelen befolyástól mentes, független, hatékony köztisztviselői munkát.
Az Alkotmánybíróság szerint a Kúria ítéletében formai szempontból igazolta a döntés-előkészítő adatként való minősítést, amikor az adatkezelő erre való hivatkozását a becsatolt iratok alapján megállapította és elfogadta. Nem került sor azonban az adatszolgáltatás-megtagadás tartalmi indokoltságának vizsgálatára azon az alapon, hogy a végső döntést megelőzően tartalmi szempontok híján az adatkezelő diszkrecionális döntési jogkörébe tartozik a döntés-előkészítő adatként történő minősítés és így a nyilvánosság korlátozása. Az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy a korlátozási alapként hivatkozott döntés-előkészítő jelleg esetén a döntés meghozatalát megelőzően is vizsgálandó, hogy az adatkezelő alkotmányosan igazolható indokok alapján és csak a feltétlenül szükséges mértékben tagadta-e meg a közérdekű adatszolgáltatást. E körben minden esetben tartalmi vizsgálati szempontot képez, hogy a közérdekű adat kiadása mennyiben befolyásolja a szóban forgó döntés meghozatalát, vagyis, hogy az meghiúsítaná-e a döntés hatékony végrehajtását vagy ellehetetlenítené-e az illetéktelen befolyástól mentes, független, hatékony köztisztviselői munkát. A Kúria ítéletében azonban ennek vizsgálatát az Alaptörvény VI. cikk (2) bekezdésében foglaltakkal ellentétesen kizártnak tartotta, amely e vonatkozásban a közérdekű adatok nyilvánosságához való alapjog sérelmét eredményezte.
3. A Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 360. § b) pontja szerint, ha az Alkotmánybíróság megállapítja a bírói döntés alaptörvény-ellenességét és a bírósági határozatot megsemmisíti, az alkotmányjogi panasz orvoslásának eljárási eszközét - az Alkotmánybíróság határozata alapján és a vonatkozó eljárási szabályok megfelelő alkalmazásával - a Kúria állapítja meg. A Pp. 361. § c) pontja szerint a Kúria az alkotmányjogi panasz orvoslása érdekében - ha az Alkotmánybíróság a bíróság határozatát megsemmisítette - az Alkotmánybíróság határozatából következően az első vagy a másodfokon eljárt bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasítja, vagy a felülvizsgálati kérelem tárgyában új határozat hozatalát rendeli el. A Pp. 362. § (1) bekezdése szerint ebben az esetben az eljárás hivatalból indul.
A Kúria a Pp. 361. § c) pontja alapján – az Alkotmánybíróság 5/2014. (II. 14.) AB határozata nyomán – a Kaposvári Városi Bíróság 9.P.21.798/2010/12. számú és a másodfokon eljárt Somogy Megyei Bíróság 1.Pf.20.364/2011/7. számú ítéletét hatályon kívül helyezte és az elsőfokú bíróságot új eljárásra és új határozat meghozatalára utasította.
Az új eljárás során 5/2014. (II. 14.) AB határozatba foglalt alkotmányos követelmény szerint kell eljárni. Az új eljárásra vonatkozóan figyelembe veendő továbbá az 5/2014. (II. 14.) AB határozat Indokolása 52. pontja is, amelynek értelmében az Alkotmánybíróság döntése nem terjedt ki sem a támadott ítéletben foglalt tények bizonyítására (vagyis, hogy a hivatkozott döntéshozatali eljárás valóban folyamatban van-e), sem a támadott ítéletben meghozott döntés konkrét felülvizsgálatára (vagyis, hogy a kért Jelentés vagy annak részei döntés-előkészítő adatok-e vagy sem; illetve, hogy az adatkezelő köteles-e azt kiadni vagy sem). Az Alkotmánybíróság határozatából nem következik kényszerítő jelleggel a Jelentésben foglalt adatok döntés-előkészítő adatként való minősítése, sem pedig a Jelentés kiadásának kötelezettsége.

matches: Kúria Kúria Kúria Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság Bíróság


text:
Facebook profil fenntartójának kártérítési felelőssége
A Kúria egy rendkívül érdekes eseti döntést tett közzé, melyben arról foglalt állást, hogy hogyan felelnek a facebook profilt fenntartó személyek az általuk megosztott bejegyzések alatti kommentek jogsértő voltáért.
A facebook a 21. század legismertebb és egyben legnépszerűbb közösségi oldala, melyet a világ valamennyi országában használnak mind a fiatalok, mind pedig az idősebbek egyaránt. Épp ezen népszerűsége és rendkívül széleskörű használata miatt tartjuk fontosnak, hogy felhívjuk a figyelmet azon bírósági gyakorlatra, mely a becsületsértés megvalósítása tekintetében alakult ki, tekintettel arra is, hogy a közösségi oldalon írtak nagyon könnyen meg tudják valósítani ezt a tényállást, abban az esetben, ha nem vagyunk teljes mértékben körültekintőek.
A becsülethez való jogot, mint minden ember alapvető személyiségi jogát a 2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről (továbbiakban: új Ptk.) 2:45. § határozza meg, mely szerint :
„A becsület megsértését jelenti különösen a más személy társadalmi megítélésének hátrányos befolyásolására alkalmas, kifejezésmódjában indokolatlanul bántó véleménynyilvánítás.”
A közösségi oldalon ezt a tényállást két féle képen is megvalósíthatjuk. Az első, és talán a legkevésbé meglepő megvalósítási mód az, hogyha a saját facebook profilunkon közzéteszünk egy bejegyzést egy másik személyről, melyben róla egy indokolatlanul bántó véleményt közlünk. A másik eset pedig az, hogy szintén a saját profilunkon teszünk közzé egy véleményt egy másik személyről, mely bejegyzés alá más személyek is tudnak hozzászólást fűzni. Ebben az esetben a bejegyzést közzétevő személy felelősséggel tarozik a hozzászóló véleményéért is, attól függetlenül is, hogy a bejegyzést közétevő személy bejegyzése tartalmazott e bántó, és becsületsértő szavakat, véleményt.
A facebbook profil fenntartója önmagában a sértő tartalmú hozzászólások közlésével is jogsértést követ el, függetlenül attól, hogy tudomást szerzett-e az érintett bejegyzés honlapján való közzétételéről. Ennek az a magyarázata, hogy azzal, hogy az érintett személy facebook profilt használ, és lehetőséget biztosít kommentek elhelyezésére, vállalja annak kockázatát, hogy ott jogsértő tartalmú közlemények is megjelenhetnek. Abban az esetben, ha a kommenttelő indokolatlanul bántó véleménynyilvánítást írt a közzétett bejegyzés alá a bíróság a bejegyzést közzétevő személy felelősségét fogja megállapítani, akkor, ha azon személy, akiről a bejegyzés, illetőleg a komment szól a bíróság előtt személyiségi jogsértés iránti pert kezdeményez.
A jogsértésért a sérelmet szenvedett személy sérelemdíjat követelhet az új. Ptk. 2:52. § szerint:
„(1) Akit személyiségi jogában megsértenek, sérelemdíjat követelhet az őt ért nem vagyoni sérelemért. (2) A sérelemdíj fizetésére kötelezés feltételeire – különösen a sérelemdíjra köteles személy meghatározására és a kimentés módjára – a kártérítési felelősség szabályait kell alkalmazni, azzal, hogy a sérelemdíjra való jogosultsághoz a jogsértés tényén kívül további hátrány bekövetkeztének bizonyítása nem szükséges. (3) A sérelemdíj mértékét a bíróság az eset körülményeire – különösen a jogsértés súlyára, ismétlődő jellegére, a felróhatóság mértékére, a jogsértésnek a sértettre és környezetére gyakorolt hatására – tekintettel, egy összegben határozza meg.”
A jogsértést szenvedett személy kérheti továbbá az új Ptk. 2:51. § szerinti szankciók alkalmazását is, melyek a következők:
„Akit személyiségi jogában megsértenek, a jogsértés ténye alapján – az elévülési időn belül – az eset körülményeihez képest követelheti a) a jogsértés megtörténtének bírósági megállapítását; b) a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől; c) azt, hogy a jogsértő adjon megfelelő elégtételt, és ennek biztosítson saját költségén megfelelő nyilvánosságot; d) a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását és a jogsértéssel előállított dolog megsemmisítését vagy jogsértő mivoltától való megfosztását; e) azt, hogy a jogsértő vagy jogutódja a jogsértéssel elért vagyoni előnyt engedje át javára a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint.”
A komment esetében abban az estben mentheti ki magát a bejegyzést közzétevő személy, ha a jogsértő közlést a lehető leghamarabb eltávolítja, ebben az esetben a bíróság a felelősségét nem állapítja meg.
Mindezek alapján megállapítható, hogy nagyon fontos, hogy a közzétett bejegyzés a nyilvánosság mely számára tesszük láthatóvá, valamint annak eldöntése, hogy engedjük-e az általunk közzétett bejegyzések alá hozzászólások írását. A kialakult bírósági gyakorlat szerint ugyanis a facebook profil fenntartója felelősséggel tartozik a hozzászólások, kommentek tartalmáért is. Tekintettel arra, hogy egy objektív alapú felelősségről beszélünk, a kimentésre nem ad alapot az, hogy nincs meg az a technikai lehetőség, mellyel valamennyi kommentet moderálni lehetne. A nem körültekintően kiírt bejegyzések, és a kommentek engedélyezése nagyon súlyos következményekkel járhat a bejegyzést közzétevő személyre, tekintettel arra, hogy a jogsértés miatt követelhető sérelemdíj mértékének a meghatározása a bíróság mérlegelésétől függ, mely követeztében rendkívül magas összegek is megállapítást nyerhetnek. Megállapítható tehát, hogy nagyon oda kell figyelni a közzétett bejegyzések tartalmára, valamint az alá írt hozzászólásokra is.

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Másodfokú ítélet dr. S. S. vádlott ügyében | Fővárosi Ítélőtábla
Másodfokú ítélet dr. S. S. vádlott ügyében
Megjelenés ideje: 2017. július 11., 14:53
A Fővárosi Ítélőtábla 2017. július 11. napján dr. S. S. vádlott ellen emberölés előkészületének bűntette és más bűncselekmények miatt indult büntetőügyben ítéletet hirdetett, az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatta, egyebekben azt helyes indokainál fogva helybenhagyta.
Fővárosi Törvényszék 2017. január hó 24. napján kihirdetett ítéletével dr. S. S. vádlottat bűnösnek mondta ki 4 rendbeli, egy esetben folytatólagosan elkövetett emberölés előkészületének bűntettében és sikkasztás bűntettében.
Ezért a törvényszék a vádlottat halmazati büntetésül 3 év és 6 hónap börtönben végrehajtandó szabadságvesztésre és 3 év közügyektől eltiltásra ítélte, valamint 100.000,- forint vonatkozásában vagyonelkobzást rendelt el.
A törvényszék a vádlottat az ellene ügyvédi visszaélés bűntette és a zugírászat vétsége miatt emelt vád alól felmentette, valamint a sikkasztás bűntette és ügyvédi visszaélés bűntette miatt folyamatban lévő büntető eljárást megszüntette.
Az elsőfokú bíróság ítélete ellen az ügyész a vádlott terhére az eljárás megszüntetése, illetve a felmentés miatt, bűnösség megállapítása és a kiszabott büntetés súlyosítása céljából; míg a vádlott és védője felmentésért, illetve a megszüntetéssel összefüggésben a bűnügyi költség megfizetésére kötelezés mellőzése érdekében jelentett be fellebbezést.
A Fővárosi Fellebbviteli Főügyészség a Fővárosi Ítélőtáblához megküldött átiratában az ügyészi fellebbezést fenntartotta.
A Fővárosi Ítélőtábla, mint másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta, így az 1 rendbeli emberölés előkészületének bűntetténél a folytatólagos elkövetésre utalást, és az ügyvédi visszaélés bűntette tekintetében hozott felmentő rendelkezést mellőzte. Egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
A tanács elnöke indokolásában előadta, hogy az elsőfokú bíróság az eljárási szabályokat maradéktalanul betartotta, az általa megállapított tényállás megalapozott volt, a bizonyítási eljárást széleskörűen lefolytatta és indokát adta, hogy mely bizonyítékokra alapította ítéletét.
A tanács elnöke kiemelte azt is, hogy a törvényszék a büntetési célok szem előtt tartása mellett szabta ki a vádlottal szemben a büntetést. Az elkövetéskor a 72. életévét betöltött, súlyos betegségben szenvedő vádlottal szemben a büntetés súlyosítását az ítélőtábla nem látta indokoltnak.
A Fővárosi Ítélőtábla ítélete jogerős.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Dr. Szeiler Ügyvédi Iroda Adójogi Blogja: 2015
Az ipa alapjának csökkentése
Egy vállalkozás működtetése során a tulajdonosok pénztárcáját érintő egyik legfontosabb kérdés, hogy hogyan tudják adófizetési kötelezettségüket optimalizálni. Az egyes adótörvények különböző lehetőségeket biztosítanak az adóalap és a fizetendő adók csökkentésére. A vállalkozások pedig igyekeznek ezeket minél inkább kihasználni.
Ám a törvényes adóoptimalizálásnál is résen kell lenni. A csökkentő tételek alkalmazásának feltételeit maradéktalanul be kell tartani, mert egy adóhatósági ellenőrzés során a nem megfelelő módon csökkentett adó adóhiánynak minősülő adókülönbözetet eredményez és jogkövetkezményekkel jár, adóbírságot és késedelmi pótlékfizetési kötelezettséget von maga után.
Az önkormányzatok által kivethető iparűzési adónál a jogszabályból következően az adó alapjának megállapításánál a nettó árbevételt csökkenteni kell:
Az iparűzési adó alapját csökkentő tételek közül a legtöbb problémát a közvetített szolgáltatások és az alvállalkozói teljesítések okozhatják. Mi szükséges ahhoz, hogy ezeket a költségeket levonhassuk az iparűzési adó megállapításánál?
A közvetített szolgáltatás
Közvetített szolgáltatásról akkor beszélhetünk, ha az adóalany a saját nevében vásárolt szolgáltatást részben vagy egészben, de változatlan formában úgy adja tovább, hogy a megrendelővel írásban kötött szerződés tartalmazza a közvetítés lehetőségét, a számla pedig a közvetítés tényét. Az adóalany a szolgáltatás vevője és nyújtója is lesz egy személyben.
A számlából egyértelműen ki kell derülnie a közvetítés tényének, azaz ha az adóalany saját teljesítményt is értékesít, akkor a számlán a saját teljesítménytől elkülönülten kell feltüntetni a közvetített szolgáltatás értékét és a számlára rá kell írni: „közvetített szolgáltatást tartalmaz”.
A levonhatóságnak nem feltétele az ár változatlansága, valamint a szolgáltatást nem kötelező egészben értékesíteni. A megvásárolt szolgáltatást adóalany részben vagy egészben, a vételi ártól akár eltérő áron is tovább értékesítheti.
Felhívjuk a figyelmet, hogy a számviteli törvényben és a helyi adókról szóló törvényben a közvetített szolgáltatás meghatározásánál van egy igen fontos eltérés. Az iparűzési adó alapjából ugyanis csak akkor vonható le a közvetített szolgáltatás értéke, ha a felek írásos szerződéssel rendelkeznek. A számviteli törvényben a közvetített szolgáltatás meghatározásánál ez az „írásos” kitétel nem szerepel.
Az alvállalkozói teljesítés
Az alvállalkozói teljesítmény értéke beépül az adóalany saját teljesítményébe, annak részévé válik.
Az alvállalkozói teljesítés akkor vonható le az iparűzési adó alapjából, ha az adóalany rendelkezik írásban kötött Ptk. szerinti vállalkozási szerződéssel mind megrendelőjével, mind alvállalkozójával szemben.
Az új Polgári törvénykönyv a vállalkozási szerződésről az alábbiak szerint rendelkezik:
Nem szabad összekeverni a vállalkozási szerződést a megbízási szerződéssel. Vállalkozási szerződés csak olyan tevékenységre köthető, amely egy elérhető eredmény, mű megvalósítására irányul. Alvállalkozói teljesítés címén az iparűzési adó alapjának csökkentéseként kizárólag vállalkozási szerződésen alapuló költség vonható le.
Számviteli szempontból, illetve az adóalap számításának alátámasztására további követelmény, hogy az adóalany rendelkezzen olyan analitikus nyilvántartással, amely alapján egyértelműen végig követhető a gazdasági esemény és megállapítható, hogy mely számlák és szerződések tartoznak össze és hogy valóban közvetített szolgáltatásról, vagy alvállalkozói teljesítésről van szó.
A nyilvántartás tartalmazza legalább a megrendelő megnevezését, a kimenő számla sorszámát, a szolgáltatás megnevezését, eladási árát, a megrendelővel kötött szerződés számát, a közvetített szolgáltatás megvásárlásáról szóló bejövő számla számát, a szolgáltatás megnevezését és vételi árát.
A nyilvántartás úgy is kialakítható, ha a könyvelésben úgynevezett költséghelyenként vagy munkaszámonként rögzítik a felmerült bevételeket és ráfordításokat. A legfontosabb az egyedi megfeleltetés.
Az alvállalkozói teljesítések és a közvetített szolgáltatások értéke az iparűzési adó alapjából kizárólag akkor vonhatók le, ha annak jogszabályokban foglalt összes feltétele teljesül.
Egy a Legfelsőbb Bíróságig jutott ügyben a vizsgált adózó biztosító társaságokkal kötött szerződést biztosítások közvetítésére. A közvetítést nem maga végezte, hanem különböző társaságokkal és egyéni vállalkozókkal kötött határozatlan időre szóló megbízási szerződéseket a biztosító társaságok ajánlatainak értékesítésére. A részükre kifizetett jutalékot közvetített szolgáltatásként számolta el, amellyel csökkentette az iparűzési adó alapját. Az adóhatóság ezzel összefüggésben az iparűzési adóban adóhiányt állapított meg, amit többek között azzal indokolt, hogy az írásbeli szerződések nem tartalmazták a közvetítés lehetőségét és a szolgáltatás nem felelt meg a közvetített szolgáltatásra vonatkozó feltételeknek. A közvetített szolgáltatásként figyelembe vett összeg mind az adóhatóság, mind a bíróság megítélése szerint a megkötött biztosítások után járó, annak meghatározott része alapján százalékban előírt juttatás, tehát nem egy szolgáltatás, amit változatlan formában lehetett vagy lehetett volna közvetíteni.
Az iparűzési adó alapjának csökkentésekor kellő körültekintéssel kell a költségeket a közvetített szolgáltatások, vagy az alvállalkozói teljesítések közzé besorolni. Ha bármelyiknél akár csak egyetlen feltétel nem teljesül az egy adóhatósági ellenőrzés során az adóhiány és a szankciók figyelembevételével tetemes fizetési kötelezettséget vonhat maga után.
Természetesen nem kívánunk elriasztani senkit a jogszerű adóalap csökkentéstől, csupán csak arra hívjuk fel a figyelmet, hogy a későbbi bosszúságok elkerülése érdekében legyenek körültekintőek.
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 15:46 Nincsenek megjegyzések:
Törzstőkeemelés eredménytartalékból: így lehetséges
Lehetséges-e eredménytartalékból törzstőkét emelni?
A törzstőke emelésére több lehetőség áll a társaságok rendelkezésére. Ezek egyike az eredménytartalék terhére történő emelés.
Elsődlegesen fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az ilyen típusú tőkeemelésre csak akkor, és olyan mértékben kerülhet sor, amennyiben az a számviteli törvény 40. paragrafusának (1) bekezdésében foglaltaknak megfelel.
A Polgári törvénykönyv (Ptk.) 3:201. paragrafusa alapján a törzstőkén felüli vagyon terhére történő tőkeemelés további feltétele:
– a tagok legalább háromnegyedes szótöbbséggel meghozott határozata
– és a törzstőke felemelésének fedezetét igazoló 6 hónapnál nem régebbi fordulónappal készült beszámoló vagy közbenső mérleg.
Az eredménytartalék terhére történő jegyzett tőke emelést a cégjegyzékbe történő bejegyzés napjával kell könyvelni a következőképpen T 413 - K 41. Az eredménytartalék csökken, a jegyzett tőke nő.
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 15:45 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: eredménytartalék, törzstőke emelés
Mit tehet, ha nem fizet a vevője? Kisokos hitelezőknek!
Milyen eszközök állnak a kényszerhitelezők rendelkezésére? Hogyan érvényesíthetik követeléseiket? Összefoglaltuk a preventív teendőket, továbbá a csőd, a felszámolási és a végelszámolási eljárás alatt megtehető lépéseket.
A fizetési emlékeztetőben meg kell adni a lejárt számla adatait (számla száma, összege, eredeti fizetési határidő), valamint új határidőt a pénzügyi teljesítésre.
Ha az újabb határidő is eredménytelenül telik el, akkor küldhet egy fizetési felszólítást, ami már kevésbé udvarias, tartalmazza a kamatokat, behajtási költségeket, kötbért és utalást a nem teljesítés jogkövetkezményeire.
Az erre sem reagáló partnerek tartozásaival ügyvédhez fordulhat, aki írhat ügyvédi felszólító levelet, illetve elektronikus úgynevezett „fmh” (fizetési meghagyásos) levelet vagy akár felszámolási eljárást is kezdeményezhet az adóssal szemben.
Már a fizetési késedelem felfedezésekor ajánlott ellenőrizni, hogy az adós cég nem került-e végelszámolás, csődeljárás vagy felszámolási eljárás alá. A behajtási folyamat alatt ezt rendszeresen ellenőrizni kell, mert az elkésett hitelezői igénybejelentéssel rosszabb pozícióba kerülhet, vagy kimarad az eljárásból.
A hitelező fogalmát a Cstv. az alábbiak szerint definiálja:
ca) a csődeljárásban és a felszámolási eljárásban – a felszámolás kezdő időpontjáig – az, akinek az adóssal szemben jogerős és végrehajtható bírósági, hatósági határozaton vagy más végrehajtható okiraton alapuló, nem vitatott vagy elismert, lejárt pénz- vagy pénzben kifejezett vagyoni követelése van,
cc) csődeljárásban a ca) és a cb) pontban foglaltakon kívül az is, akinek az adóssal szemben olyan jövőben lejáró, pénz-vagy pénzben kifejezett, létező vagyoni követelése van, amely szállítási, vállalkozási, szolgáltatási és egyéb szerződésből jogszerűen ered, és amely a hitelező által már teljesített termékértékesítéshez, szolgáltatás teljesítéséhez, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír-, tulajdonosi részesedést jelentő befektetés értékesítéséhez, kölcsönnyújtáshoz vagy előlegfizetéshez kapcsolódik, és ezt a hitelezői követelést a vagyonfelügyelő nyilvántartásba vette;
cd) a felszámolás kezdő időpontja után hitelező mindenki, akinek az adóssal szemben pénzkövetelése vagy pénzben kifejezett vagyoni követelése van, és azt a felszámoló nyilvántartásba vette.”
Csődeljárás esetén a hitelezőknek a csődeljárás elrendeléséről szóló végzés közzétételétől 30 nap áll rendelkezésre, hogy a fennálló követeléseiket bejelentsékaz adósnak és a vagyonfelügyelőnek. A csődeljárás kezdő időpontja után keletkező követeléseket pedig nyolc munkanapon belül jelenthetik be.
Végelszámolásnál és felszámolási eljárásnál a hitelezői követelések bejelentésére rendelkezésre álló idő a közzétételtől számított 40 nap.
Végelszámolással csak akkor szüntethető meg a vállalkozás, ha a megszűnő társaságnak nem marad kiegyenlítetlen kötelezettsége. Ez azt jelenti, hogy ha a végelszámolás rendben lezajlik és a társaság végelszámolással szűnik meg, akkor a hitelezők követelését az eljárás alatt kiegyenlítették. Ha ugyanis a végelszámoló a végelszámolási korrigált nyitó mérleg alapján megállapítja, hogy a cég vagyona nem elég a hitelezői követelések fedezetére és a tagok a hiányzó összeget 30 napon belül nem fizetik meg, akkor haladéktalanul kérelmeznie kell a felszámolási lejárás lefolytatását.
Felszámolási eljárásban a felszámolás közzétételétől számított 40 napon túl, de 180 napon belül bejelentett követeléseket, a felszámoló nyilvántartásba veszi, és akkor elégíti ki, ha a Cstv. 57. § (1) bekezdésében felsorolt tartozások kiegyenlítése után van rá vagyoni fedezet. A 180 napos határidő a hitelezők számára igen fontos, mert annak elmulasztása jogvesztéssel jár és a hitelező követelésének a megszűnését eredményezi.
Kedvezőbb a helyzet, ha a hitelező végelszámolás során késlekedik a követelés bejelentésével. Végelszámolásnál a hitelezői követelés bejelentésére rendelkezésre álló határidő elmulasztása nem jár jogvesztéssel, de bonyolultabbá válik a követelés behajtása. A zárómérleg és a vagyonfelosztási határozat elfogadását követően hitelezői igényt már csak a megszűnt cég tartozásaiért történő helytállásra vonatkozó szabályok szerint lehet érvényesíteni.
A hitelezői igénybejelentésnek tartalmaznia kell a követelés tőkeösszegét és jogcímét, a kamatkövetelést és a kamat számításának levezetését. Csatolni kell hozzá a követelést alátámasztó bizonylatokat (számlákat, szállítóleveleket, teljesítés-igazolásokat), valamint a nyilvántartásba vételi díj megfizetését igazoló bizonylatot, banki igazolást.
A követelés nyilvántartásba vételének feltétele, hogy a hitelező nyilvántartásba-vételi díjként a követelés 1 százalékát, de legalább 5000 forintot és
– csődeljárásban legfeljebb 100 ezer forintot a vagyonfelügyelő pénzforgalmi számlájára,
– felszámolási eljárásban legfeljebb 200 ezer forintot a bíróság Gazdasági Hivatala által kezelt elkülönített számlára a bírósági ügyszámra hivatkozással befizessen.
Ha a felszámolási eljárást közvetlenül csődeljárás előzte meg, és a hitelező a követelését ott bejelentette, és kifizette a nyilvántartásba-vételi díjat is, a felszámolási eljárásban a követelést nem kell ismét bejelentenie, azonban a felszámoló felhívására meg kell fizetnie a díjkülönbözetet.
A hitelezők érdekeik védelmére és képviseletük ellátására hitelezői választmányt alakíthatnak.
A választmány megalakításának feltétele:
– csődeljárásban, hogy azt a szavazati joggal rendelkező hitelezők legalább egyharmada hozza létre, és ezek a hitelezők a szavazatok több mint felével rendelkezzenek,
– felszámolási eljárásban, hogy azt legalább a bejelentkezett hitelezők egyharmada hozza létre, és ezek a hitelezők rendelkezzenek a felszámolási eljárásban egyezségkötésre jogosult hitelezői követelések legalább egyharmadával.
Mindkét eljárásra vonatkozóan, ha a választmányt működtető hitelezők száma utóbb csökken, és a részvételi arány már nem éri el a szükséges mértéket, a választmány a hitelezők számának csökkenésétől számított 30. napon megszűnik, kivéve, ha addig kellő számú hitelező csatlakozott.
Minden adós gazdálkodó szervezetnél csak egy választmány működhet. Ha több választmány alakul, azt kell hitelezői választmánynak tekinteni, amelyik a bírósághoz először jelenti be a megalakulását. Ha egyidejűleg több választmány jelentkezik, akkor az lesz a hitelezői választmány, amelyik több hitelezőt tömörít. A működő hitelezői választmányhoz később is csatlakozhatnak hitelezők. A csatlakozást nem lehet megtagadni, amennyiben a csatlakozni kívánók a választmány működésére kötött megállapodás feltételeit vállalják.
A választmány legalább három, de legfeljebb héttagú lehet, és a választmányt működtető hitelezők elnököt is választhatnak.
A hitelezők egymás között megállapodásban rögzítik:
– a választmány jogosultságait,
– a választmányt működtető hitelezők képviseletét,
– a működtetés forrásainak biztosítását,
– a költségek előlegezésének és elszámolásának szabályait.
A megalakulását követő három munkanapon belül a választmány megalakításáról az arról készült jegyzőkönyv és a megállapodás csatolásával értesíteni kell az adóst, a bíróságot, a vagyonfelügyelőt vagy a felszámolót.
A választmánynak ügyrendben kell szabályozni döntéshozatalának eljárásrendjét, és azt is, hogy a döntéseihez, intézkedéseihez hogyan kell kérni a választmányt működtető hitelezők véleményét. Az ügyrendet öt munkanapon belül kell elfogadni.
A hitelezői választmány az azt létrehozó hitelezőket képviseli a bíróság előtt, illetve a vagyonfelügyelővel, az ideiglenes vagyonfelügyelővel, a felszámolóval való kapcsolat során, figyelemmel kíséri a vagyonfelügyelő és a felszámoló tevékenységét és gyakorolja a törvényben biztosított jogait. Például tájékoztatást kérhet az adós vagyoni-pénzügyi helyzetéről, amire az adós vezetője, a vagyonfelügyelő, a felszámoló a csődeljárás, a felszámolási eljárás alatt nyolc munkanapon belül köteles válaszolni.
Hitelezői választmány helyett a hitelezők hitelezői képviselőt is választhatnak.
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 15:42 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: felszámolás, hitelező
Ok a családi perpatvarra: közös tulajdon, haszonélvezet
Gyakori, hogy hozzátartozó halála esetén többen örökölnek egy ingatlant, amelyen közös tulajdon keletkezik, nem ritkán az özvegy haszonélvezeti jogot is szerez az ingatlanon.
Olvasónk kérdése szolgáltatta témaválasztásunkat. A kérdés így szólt: „Négyfős családnál az egyik szülő halála után a túlélő házastárs (édesanya) megörökölte a családi ház felét (plusz haszonélvezet), a gyerekek pedig 1/4-1/4 részt. A túlélő házastárs közben örökölt egy ingatlant, amit nem adott el, hanem kiadta albérletbe. A gyerekek szeretnének különköltözni, és eladni a közös családi házat. Az édesanya viszont nem akarja eladni. Van-e arra lehetőség, hogy a gyerekek a szándékukat érvényesíthessék (a rájuk eső apai örökséget szeretnék), vagy a haszonélvezet mindent felülír?A legjobb családoknál is megesik, hogy ilyenkor örökre összevesznek, hiszen mindenkinek más az érdeke. A túlélő házastárs az ingatlanban szeretne maradni, a tulajdonosok pedig szeretnék értékesíteni részüket, hogy pénzhez jussanak. Közös lónak túrós a háta, szól a mondás, amely közös ingatlantulajdon esetén halmozottan is érvényes. Ha nem lenne az özvegynek haszonélvezete az ingatlanon, az újdonsült tulajdonosok akkor is sok mindenen képesek összekapni, a vagyon értékesítési árától kezdve, az ingatlan fenntartási költségein át, annak használati megosztásáig. Ha ilyen helyzetbe kerülne, a legrövidebb út a közös megegyezés, ha ennek nem látja lehetőségét, és a tulajdonosok közötti viszony végleg elmérgesedett, akkor bírósághoz lehet fordulni.
A tulajdonostársak jogai és kötelezettségeiKözös tulajdon esetén a tulajdonostársak mindegyike jogosult a dolog, ingatlan birtoklására és használatára, e jogot azonban egyik tulajdonostárs sem gyakorolhatja a többiek sérelmére. Az ingatlan hasznai a tulajdonostársakat tulajdoni hányaduk arányában illetik meg, ilyen arányban terhelik őket a dologgal kapcsolatos kiadások, a közös tulajdoni viszonyból eredő kötelezettségek, és ugyanilyen arányban viselik az ingatlanban beállott kárt is. Az állag megóvásához és fenntartásához feltétlenül szükséges munkálatokat bármelyik tulajdonostárs elvégezheti, az ilyen kiadások ráeső részét mindegyik tulajdonostárs köteles viselni. Ilyen kiadások előtt a tulajdonostársakat lehetőség szerint értesíteni kell.
Az özvegy haszonélvezete az ingatlanonA túlélő házastársát, az örökösök mellett megilleti a holtig tartó haszonélvezeti jog az örökhagyóval közösen lakott lakáson és a hozzá tartozó berendezési és felszerelési tárgyakon; és egy gyermekrész a hagyaték többi részéből. A haszonélvezeti jog nem korlátozható, és a házastárssal szemben megváltása nem igényelhető.Olvasói kérdésünkben szereplő, özvegyi haszonélvezeti jog esetén a túlélő házastárs haszonélvezete mindent felülír, hacsak nem ő akarja, hogy a gyermekek megváltsák az ő haszonélvezeti jogát. Leegyszerűsítve: az özveggyel szemben a többi örökös nem fordulhat bírósághoz a haszonélvezeti jog megváltása iránt, viszont az özvegy kezdeményezheti ezt. Egyetlen lehetőség a közös megegyezés az özveggyel. (Ptk. 7:58, 7:59, 7:69) Ha az özvegy úgy dönt, hogy engedi a haszonélvezete megváltását, akkor a megváltásra kerülő vagyonból a házastársat az ági vagyon egyharmada illeti meg.
Ha nem özvegyi haszonélvezeti jogról beszélünk, úgy bármelyik örökös kérheti a haszonélvezet megváltását.
Közös tulajdon megszüntetéseHa a felek bírósághoz fordulnak, a következő megosztási szabályok érvényesülnek: a közös tulajdon tárgyait elsősorban természetben kell megosztani. A természetben való megosztás csak igen ritkán lehetséges, általában a vagyontárgy tulajdonságai ezt nem teszik lehetővé. A természetbeni megosztás során előfordulhat, hogy az egyik tulajdonostárs a tulajdoni hányadánál kisebb részt kap, ebben az esetben a bíróság rendelkezik a különbözet pénzbeli megtéríttetéséről.
Ha ez nem lehetséges, a közös tulajdon tárgyait vagy azok egy részét megfelelő ellenérték fejében a bíróság egy vagy több tulajdonostárs tulajdonába adhatja, a tulajdonostárs magához válthatja. Ebben az esetben az egyik tulajdonostárs kivásárolhatja a másik tulajdonost, a bírósági eljárás során az ingatlanforgalmi szakvélemény által meghatározott áron.
Ha a közös tulajdon más módon nem szüntethető meg, vagy a természetbeni megosztás jelentős értékcsökkenéssel járna vagy gátolná a rendeltetésszerű használatot, a közös tulajdon tárgyait értékesíteni kell, és a vételárat kell a tulajdonostársak között megfelelően felosztani.Értékesítésnél a legkisebb vételárat a bíróságnak ítéletében kell megállapítania. Az ítéletben megállapított legkisebb vételárat a végrehajtás során sem a végrehajtó, sem a bíróság nem változtathatja meg.
Ha olyan ingatlan közös tulajdonát kell megszüntetni, amelyben az egyik tulajdonostárs benne lakik, a bíróság őt az ingatlan elhagyására kötelezi, vagy részére a tulajdoni hányadával arányos használati jogot alapít.
IlletékIngatlan közös tulajdonának megszüntetése esetén vagyonszerzési illetéket akkor kell fizetni, ha a megosztás folytán valamelyik tulajdonostárs a korábbi tulajdoni hányadának megfelelő értéknél nagyobb értékhez jut. A vagyonszerzési illetéket az értékkülönbözet alapulvételével kell kiszabni.
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 13:48 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: közös tulajdon, közös tulajdon megosztása
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 13:41 Nincsenek megjegyzések:
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 7:47 Nincsenek megjegyzések:
Mit tehetünk, ha a cég nem jelenti ki székhelyét a lakásunkból?
Adózói kérdés a Dr. Szeiler Ügyvédi Irodához az adózona.hu oldalról:
Vállalkozás székhelyének törlése
Tisztelt Cím! Lakóingatlant vásároltam, amelyről utólag kiderült, hogy az előző tulajdonos vállalkozásának a székhelye, mely vállalkozásnak adótartozása is van. Mit tehetek, kihez forduljak, hogy ezt a székhelyet töröljék? (A volt tulajdonos nem elérhető.)
Sajnos nagyon sok esetben előfordul, hogy a korábbi tulajdonos, a már nem is működő cégét nem jelenti ki az eladott lakásból. Ennek az oka a hanyagságon kívül, hogy a módosítás illeték és közzététel köteles és az ügyvédi munkadíjat is finanszíroznia kell. Természetesen a legegyszerűbb módja a kijelentésnek, ha ezt a régi tulajdonos teszi meg. A bonyolultabb formája az, hogy ír egy törvényességi felügyeleti eljárás iránti kérelmet a cégbíróságnak, amelyben leírja, hogy nem adott engedélyt a régi tulajdonosnak, hogy a lakást székhelyként használhassa.
A törvényességi felügyeleti eljárás szabályait a 2006. évi V. törvény - a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról - tartalmazza.
A törvényességi felügyeleti eljárás célja, hogy a cégnyilvántartás közhitelességének biztosítása érdekében a cégbíróság intézkedéseivel a cég törvényes működését kikényszerítse. Ennek keretében a cégbíróság a törvényben meghatározott esetekben hivatalból jogosult a cégjegyzékadatnak a cégjegyzékbe való bejegyzésére, illetve törlésére.
a) a létesítő okirat vagy annak módosítása, illetve a cégjegyzékbe bejegyzett adat a bejegyzést megelőzően már fennálló ok folytán törvénysértő,
b) a cégjegyzékbe bejegyzett adat a bejegyzést követően keletkezett ok miatt törvénysértő,
c) a létesítő okirat vagy annak módosítása, illetve a cégjegyzék nem tartalmazza azt, amit a cégre vonatkozó jogszabályok kötelezően előírnak,
ba) a cég tevékenységének ellenőrzésére jogosult hatóság vagy közigazgatási szerv,
bb)a területileg illetékes gazdasági, illetve szakmai kamara,
c) az kéri, akinek az eljárás lefolytatásához jogi érdeke fűződik és e jogi érdeket valószínűsíti.
A kérelemnek az ügy elbírálásához szükséges valamennyi tényt, illetve adatot tartalmaznia kell, tehát csatolni kell egy nem hiteles tulajdoni lapot is.
A törvényességi felügyeleti eljárás megindítása esetén a jogszabálysértés pontos megjelölésével felhívja a céget, hogy a végzésben meghatározott, legfeljebb harmincnapos határidőn belül - mely az eljárás okától függően a cégnek a határidő lejárta előtt benyújtott kérelmére egy alkalommal, legfeljebb harminc nappal meghosszabbítható -
-megsemmisíti a cég által hozott jogszabálysértő vagy a cég létesítő okiratába ütköző határozatot, és szükség esetén megfelelő határidő kitűzésével új határozat hozatalát írja elő,
- ha a cég működése törvényességének helyreállítása más módon nem biztosítható - legfeljebb kilencven napra felügyelőbiztost rendel ki.
Törvényességi felügyeleti eljárásnál egy nagyon hosszú akár évekig tartó eljárásra kell számítania, hacsak nem a figyelmeztetés miatt a régi tulajdonos megváltoztatja a székhelyét.
Bejegyezte: Nikolett Szeiler dátum: 22:15 Nincsenek megjegyzések:
Címkék: cég, székhely, székhely kijelentése, törvényességi felügyeleti eljárás
Törzstőkeemelés eredménytartalékból: így lehetsége...
Mit tehet, ha nem fizet a vevője? Kisokos hitelező...

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság