text:
EUROPA - PRESS RELEASES - Press release - A kiállító állam területén önálló szakma gyakorlására feljogosító masszőr‑hidroterapeuta képesítés elismerésének kizárása a letelepedés szabadságának olyan akadálya, amelyet nem igazol a fogyasztók és a közegészség védelme
A kiállító állam területén önálló szakma gyakorlására feljogosító masszőr‑hidroterapeuta képesítés elismerésének kizárása a letelepedés szabadságának olyan akadálya, amelyet nem igazol a fogyasztók és a közegészség védelme
CJE/13/79
79/13. sz. SAJTÓKÖZLEMÉNY
Luxembourg, 2013. június 27.
A C-575/11. sz. ügyben hozott ítélet
Eleftherios Themistoklis Nasiopoulos kontra Ypourgos Ygeias kai Proneias
A fizioterapeuta-szakma esetében a fogyasztók védelme többek között az arra való kötelezéssel is elérhető, hogy az eredeti szakmai címet a képzés államának nyelvén és a fogadó állam nyelvén is használni kell
E‑Th. Nasiopoulos görög állampolgár két és fél éves képzés elvégzését követően a masszőr és hidroterapeuta („Masseur und medizinischer Bademeister”) szakma gyakorlására feljogosító képesítést szerzett Németországban.
E szakma nincs szabályozva Görögországban. Hozzá legközelebb a fizioterapeuta szakma áll, amelyre irányuló képzés legalább három éves. Ezért a görög egészségügyi minisztérium elutasította E‑Th. Nasiopoulos arra vonatkozó kérelmét, hogy e tagállamban megkezdhesse a fizioterapeuta szakma gyakorlását.
A Symvoulio tis Epikrateias (államtanács, Görögország) arra kíván választ kapni a Bíróságtól, hogy a letelepedés szabadságára vonatkozó elvekkel összeegyeztethető‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely kizárja a fizioterapeuta‑szakma részleges gyakorlásának megkezdését az említett tagállam olyan állampolgára esetében, aki más tagállamban olyan képesítést, például masszőr és hidroterapeuta képesítést szerzett, amely feljogosítja arra, hogy a fizioterapeuta‑szakma által lefedett tevékenységek egy részét végezze.
Mai ítéletében a Bíróság emlékeztet arra, hogy a letelepedés szabadsága a fogadó tagállam által a saját állampolgáraira meghatározott feltételek mellett gyakorolható. A fizioterapeuta‑szakma esetében, amely eddig nem képezte uniós szintű harmonizáció tárgyát, a tagállamok továbbra is hatáskörrel rendelkeznek a szakma gyakorlásának megkezdésére vonatkozó feltételek meghatározására a Szerződés által biztosított alapszabadságok tiszteletben tartása mellett.
A Bíróság megállapítja, hogy valamely szabályozott szakma gyakorlása részleges megkezdésének teljes kizárása megzavarhatja, vagy kevésbé vonzóvá teheti a letelepedés szabadságának gyakorlását, és az csak akkor igazolható, ha olyan közérdeken alapuló kényszerítő okon alapul, mint például a fogyasztók és a közegészség védelme, és nem megy túl azon, ami az általa követett cél eléréséhez szükséges.
A fogyasztókat ugyanis meg kell védeni annak veszélyétől, hogy megtévesszék őket a fizioterapeuta képesítés terjedelmét illetően. E célból kevésbé korlátozó feltételek is alkalmazhatók, mint az adott szakma gyakorlása részleges megkezdésének kizárása, így például az eredeti szakmai cím eredeti formában, a kiállítás nyelvén történő használatára vagy a fogadó tagállam hivatalos nyelvén történő használatára való kötelezés.1
Egyébiránt a közegészség védelme kétségkívül különös figyelmet követel meg. A fizioterapeuta vagy a masszőr szakma azonban paramedicinális területre tartozik, és szolgáltatásai nem állnak másból, mint a betegnek rendszerint azon orvos által rendelt kezelés végrehajtásából, aki kiválasztja a masszőr‑hidroterapeutát, és amellyel az utóbbi szoros kapcsolatban, függőségi és együttműködési viszonyban működik.
A Bíróság azt a következtetést vonja le, hogy a fizioterapeuta‑szakma gyakorlása részleges megkezdésének kizárása túlmegy azon a mértéken, amely a fogyasztók és a közegészség védelme céljának eléréséhez szükséges.
A Bíróság pontosítja, hogy abban az esetben, ha a két szakma hasonlónak minősülhet2 a képzés államában és a fogadó államban, a kérelmező képzésének a fogadó tagállambeli képzéshez viszonyított hiányosságai pótolhatók kiegyenlítő intézkedések alkalmazásával.3 Viszont amennyiben a tevékenységi körök közötti különbségek olyan jelentősek, hogy valójában teljes képzésnek kellene alávetni a kérelmezőt annak érdekében, hogy valamely más tagállamban gyakorolhassa azon tevékenységeket, amelyekre képesítéssel rendelkezik, ez olyan tényezőnek minősül, amely az érdekeltet eltántoríthatja attól, hogy a fogadó tagállamban gyakorolja e tevékenységeket.
A fogadó tagállam (a jelen esetben Görögország) nemzeti hatóságainak és különösen illetékes bíróságainak feladata annak meghatározása, hogy az egyes konkrét esetekben mely ponton tér el a képzés államában (a jelen esetben Németországban) kapott képzés tartalma a fogadó államban előírt képzés tartalmától.
A Bíróság rámutat, hogy a nemzeti hatóságok által elsőként vizsgálandó egyik döntő szempont az a kérdés, hogy a masszőr‑hidroterapeuta tevékenység objektíve elválasztható‑e a fogadó tagállam megfelelő szakmája által lefedett tevékenységek egészétől.
Ily módon amennyiben a képzés szerinti államban (Németország) a masszőr‑hidroterapeuta szakma önálló vagy független formában gyakorolható, e szakmai képesítés részleges elismerésének a fogadó államban (Görögország) való kizárása a letelepedés szabadsága tekintetében olyan visszatartó hatást fejt ki, amelyet nem igazol a szolgáltatást igénybe vevők jogainak esetleges sérelmétől való félelem.
A Bíróság emlékeztet korábbi ítélkezési gyakorlatára, különösen a C‑330/03. sz. Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos ügyben 2006. január 19‑én hozott ítéletre (EBHT 2006., I‑801. o.) hivatkozik.
A szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7‑i 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 255., 22. o.) értelmében, amely a 2007. október 20‑i hatállyal hatályon kívül helyezett különböző elismerési rendszerek helyébe lépett.
A 2005/36 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésében meghatározottakkal (maximum 3 éves alkalmazkodási időszak vagy alkalmassági vizsga).

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
A börtönőr képmása - Júliusi Ab-mustra | hírek | Jogi Fórum
2019.08. 5. Jogi Fórum / Sereg András
Az Alkotmánybíróság a testület Ügyrendjének 12. §-a alapján július 22-étől augusztus 30-ig ítélkezési szünetet tart. Az ítélkezési szünet időtartama az Ügyrend 55. § (4) bekezdése alapján az Ügyrendben meghatározott határidőkbe nem számít bele. Nem érinti ugyanakkor az ítélkezési szünet az alkotmányjogi panasz benyújtására nyitva álló határidőket.
Július 22-én lejárt Stumpf István kilencéves alkotmánybírói mandátuma, akit a parlament 2010. július 23-án választott meg kilenc évre az Ab tagjává. Így jelenleg a testület 14 tagú. A volt alkotmánybíróról portrénk ITT olvasható.
Képmásvédelem kontra sajtószabadság – 23/2019. (VII. 18.) AB határozat
Az Ab július 9-én meghozott határozatában megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 2.Pf.20.009/2018/4/II. számú, képmáshoz fűződő jog megsértése tárgyában hozott ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette. Az alkotmányjogi panaszt előterjesztő tévécsatorna beszámolt egy, a Kúria előtt folyó tárgyalásról, és tudósításban a vádlott, Bene Krisztián arcát kitakarta, de az őt kísérő börtönőrét nem. A bv-alkalmazott keresetet terjesztett elő, és az ügyben eljárt bíróságok elmarasztalták a csatornát személyiségi jogok megsértése miatt, mert a börtönőr nem járult hozzá képmása nyilvánosságra hozatalához.
A tévécsatorna alkotmányjogi panaszában a véleménynyilvánítás szabadságának, valamint a sajtószabadságnak a sérelmére hivatkozott. Az indítványozó szerint a képfelvétel a jelenkor eseményeiről szóló és a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatás volt, így nem volt szükség az érintett beleegyezésére a felvétel elkészítéséhez és bemutatásához.
Az Ab megalapozottnak találta az alkotmányjogi panaszt. Az alkotmánybírák szerint az ügyben felmerült kérdés az volt, hogy a sajtószabadságra hivatkozással hozzáférhetővé tehető-e olyan médiatartalom, amelyen egy bírósági tárgyaláson jelen lévő, közhatalmat gyakorló személy felismerhető. Az Ab értelmezésében, ha valamilyen médiatartalomban egy közhatalmat gyakorló személy e minőségében felismerhetővé válik, akkor önmagában a képmás védelme nem alapozza meg a sajtószabadság korlátozását. A „képmásvédelem” csak akkor lehet a sajtószabadság korlátja, ha a képmás közzététele valamilyen alapjog, vagy más alkotmányos érték sérelmét okozza. Főszabály szerint a közhatalmat gyakorló személyek e tevékenységük során tűrni kötelesek képmásuk közzétételét. Bár a tárgyalás rendje és az igazságszolgáltatás függetlensége olyan alkotmányos értékek, amelyek általánosságban alapot adnak a sajtószabadság korlátozására, ez nem jelenti azt, hogy a sajtó tevékenysége teljesen korlátozható lenne a bírósági tárgyaláson.
A határozat indokolása szerint a tárgyalás rendje és az igazságszolgáltatás függetlensége olyan alkotmányos értékek, amelyek általánosságban alapot adnak a sajtószabadság korlátozására, azonban ez nem jelenti azt, hogy a sajtó tevékenysége teljesen korlátozható lenne a bírósági tárgyaláson. Ha azonban valamely per közvetlen érintettjei nem kifogásolják a média tudósítását, akkor más személyek az igazságszolgáltatás rendjére hivatkozással nem kifogásolhatják a sajtószabadság gyakorlását.
A határozathoz Czine Ágnes és Juhász Imre párhuzamos indokolást csatolt. Dienes-Oehm Egon különvéleményében kifejtette, hogy nem tudja minden esetre szólóan irányadónak tekinteti azt a 7/2014. (III.7.) AB határozatból származó, a későbbi joggyakorlatban mintegy „alkotmánybírósági jogként” kezelt értelmezési követelményt, amely egy adott ügyben megalapozatlanul és egyoldalúan részesíti előnyben a sajtószabadság gyakorlását a magánszférának az Alaptörvényben lefektetett szabadságával, védelmével szemben. Pokol Béla különvéleményében leszögezte: aki teljes mértékben szabályozottan és utasítások keretei között jár el, mint utasítások végrehajtója az állami szolgálatban (kisrendőr, büntetés-végrehajtási dolgozó stb.), az nem tekinthető a közhatalom önálló gyakorlójának, és így nem lehet közszereplőnek tekinteni. Salamon László különvéleménye szerint az előállítást végző büntetés-végrehajtási őrről csak a hozzájárulásával készülhet olyan felvétel, amely alapján az személye felismerhető. Stumpf István különvéleményében úgy vélekedett, hogy a sajtó- és szólásszabadság privilegizálásával rengeteg lájkot lehet szerezni. Szimplán csak a többség oldalára állni azonban nem bírói döntés. „A jogállam védőbástyája nem fordulhat szembe credójával [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 82.], és nem vallhatja azt, hogy a jogállamot akár a jogállam ellenében is meg szabad valósítani” – állította Stumpf István. (Előadó: Schanda Balázs)
Szórakozóhelyen készült felvétel – 26/2019. (VII. 23.) AB határozat
Az Ab július 15-én elutasította a Kúria képmáshoz fűződő jog megsértése tárgyában hozott ítélete ellen előterjesztett alkotmányjogi panaszt. Egy internetes honlap közzétett egy cikket, amelyben az indítványozó Habony Árpád külföldi nyaralásáról írt, és a cikkhez az indítványozóról több kép- és videófelvételt használt fel. Az indítványozó pert indított a sajtótermék kiadójával szemben, mivel szerinte sem a felvételek felhasználásához, sem azok közzétételéhez nem járult hozzá. A kiadó szerint az indítványozóról olyan szórakozóhelyen készült felvétel, ahova csak jeggyel lehetett bemenni, és amelynek ÁSZF-je szerint a jegy vásárlója hozzájárul ahhoz, hogy reklámcélra, személyére is kiterjedő felvétel készüljön. Az Ab kifejtette: ha valaki a magánéletének valamely elemét önként nyilvánosságra hozza, akkor ezen információ vonatkozásában már nem hivatkozhat magánszférájának védelmére. A határozathoz Dienes-Oehm Egon, Stumpf István és Varga Zs. András párhuzamos indokolást, Szívós Mária különvéleményt csatolt. (Előadó: Schanda Balázs)
Tartós ápolást végzők időskori támogatása – 25/2019. (VII. 23.) AB határozat
Az Ab július 15-én hozott határozatában megállapította, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 44/A. § (1) bekezdés a) és b) pontját összekötő „és” szövegrésze, valamint b) pontjának „ugyanazon gyermekre tekintettel” szövegrésze alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette. Az Ab több bírói kezdeményezés és egy alkotmányjogi panasz alapján eljárva alkotmányos követelményként azt is kimondta, hogy a tartós ápolást végzők időskori támogatására vonatkozó kérelem nem utasítható el, ha megállapítható, hogy az igénylő a tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos gyermekét összeszámítva legalább 20 éven át saját háztartásában gondozta. Az Ab szerint a szabályozás a homogén csoporton belüli megkülönböztetést valósít meg, mivel a támogatási jogosultságot csak a törvényben nevesített ellátások meghatározott ideig történő igénybevétele alapozza meg. A határozathoz Schanda Balázs párhuzamos indokolás, míg Balsai István, Dienes-Oehm Egon, Juhász Imre, Salamon László, Sulyok Tamás, Szívós Mária és Varga Zs. András különvéleményt csatolt. (Előadó: Szabó Marcel)
A lakástakarék-támogatás megszüntetése – 24/2019. (VII. 23.) AB határozat
Az Ab július 15-én elutasította 51 ellenzéki országgyűlési képviselőnek a lakástakarék-pénztárakról szóló törvény egyes rendelkezései megsemmisítésére irányuló utólagos normakontroll indítványát. A támadott rendelkezések a lakáspénztár-konstrukciók esetében megszüntették az állami támogatást. Az Ab a szerzett jogok védelmével összefüggésben megállapította, hogy azok védelme nem jelenti azt, hogy a jogalkotó megfelelő súlyú alkotmányos indokkal, különösen a jövőre nézve ne változtathatná meg a szabályozási környezetet. A támogatás ezenfelül alaptörvényi jogosultság, illetőleg az Alaptörvényben foglalt valamely államcéllal való közvetlen összefüggés hiányában úgynevezett ex gratia juttatásnak tekinthető. A határozathoz Czine Ágnes és Pokol Béla különvéleményt csatolt. (Előadó: Szabó Marcel)
Értelmezhető a közbeszerzési törvény – 3191/2019. (VII. 16.) AB határozat
Az Ab 1. öttagú tanácsa július 9-én elutasította a közbeszerzésekről szóló 2015. évi CXLIII. törvény 144. § (2) bekezdése, 145. § (3a) bekezdése, 165. § (2) bekezdés g) pontja, 165. § (7b) bekezdése és a 197. § (8) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és alkalmazásának kizárására irányuló bírói kezdeményezést. A Közbeszerzési Döntőbizottság hivatalból eljárást folytatott egy állami szociális intézménnyel szemben a régi közbeszerzési törvény megsértése miatt, és megállapította a szociális intézmény és a vele szerződő gazdasági társaság közötti szerződés semmisségét. Az ügy eljutott az Ab-ig, amely kimondta, hogy a támadott szabályozás nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely a jogalanyok számára értelmezhetetlen lenne, vagy ellentmondásos értelmezést eredményezne. (Előadó: Horváth Attila)
A paksi bővítéssel kapcsolatos iratok – 3190/2019. (VII. 16.) AB határozat
Az Ab július 9-én elutasította a Szekszárdi Törvényszék 13.Pf.20.706/2014/6. számú ítélete ellen irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó Szél Bernadett országgyűlési képviselő közérdekű adat kiadása iránt fordult a MVM Paks II. Atomerőmű Fejlesztő Zrt.-hez az atomerőmű bővítésére vonatkozó hatástanulmányok kiadása érdekében. A kérelmezett az adatkiadást megtagadta, mivel szerinte a kért adatok későbbi, a magyar és az orosz fél között kötendő megállapodások előkészítő adatai. Az eljáró bíróságok szintén szükségesnek találták kiadás megtagadását. Az Ab elfogadta a törvényszék jogértelmezését, mivel egy olyan nemzetbiztonsági és nemzetstratégiai fontosságú beruházást érintő tárgyalássorozatban, mint a paksi atomerőmű bővítése, a magyar tárgyaló fél pozícióinak védelme szükségessé teheti a közérdekű adatok megismeréséhez való jog korlátozását. A határozathoz Hörcherné Marosi Ildikó és Salamon László párhuzamos indokolást, míg Stumpf István és Szabó Marcel különvéleményt csatolt. (Előadó: Sulyok Tamás)
Szerződés érvényességének megállapítása – 3169/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab 3. öttagú tanácsa július 2-án elutasította a Kúria Gfv.VII.30.775/2017/12. számú ítélete ellen irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó gazdasági társaság ingatlan tulajdonszerzésre vonatkozó szerződés érvényességének megállapítását kérte a bíróságoktól. Az eljárás tárgya szerint azt kellett eldönteni, hogy azok a vállalatok, gazdasági társaságok, amelyek az indítványozónak az ingatlan tulajdoni hányadát eladták, illetve azt az indítványozóba apportálták, ténylegesen tulajdonosai voltak-e az ingatlan adott tulajdoni hányadának. Az indítványozó keresetét elutasították, a Kúria pedig a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. Az Ab álláspontja szerint a rendes bíróságok hatáskörébe tartozik, hogy a konkrét ügyben mely jogszabályokat kellett alkalmazni, illetve azokat értelmezni. (Előadó: Salamon László)
Visszaható hatályú jogalkalmazás tilalma – 3168/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab 3. öttagú tanácsa július 2-án alaptörvény-ellenesnek találta a Fővárosi Ítélőtábla 2.Beüf.10730/2018/3. számú végzését és a Fővárosi Törvényszék 28.Bpk.819/2018/6. számú ítéletét, ezért azokat megsemmisítette. Az összbüntetésbe foglalt ítéletek egy részének időbelisége miatt a bíróság az új Btk. szabályait alkalmazta annak átmeneti rendelkezései alapján. Az indítványozó fellebbezéssel élt, mivel szerinte – az időközben az Ab által megsemmisített átmeneti rendelkezések helyett – az új Btk. időbeli hatálya alapján kellett volna dönteni az alkalmazandó törvényről. A Fővárosi Ítélőtábla a támadott végzésével a törvényszék döntését helybenhagyta. Az alkotmányjogi panasz szerint a bíróságok az eljárásuk során a bűncselekmények elkövetésekor még nem létező szabályt alkalmaztak, ezért a támadott döntések sértik a visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmát. A határozat indokolása szerint az alkotmányjogi panasz alapját képező ügyben kétséget kizáróan volt olyan ítélet, amely az új Btk. hatálybalépését megelőzően emelkedett jogerőre, erre tekintettel a bíróságok jogértelmezése megsértette a visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmát. A határozathoz Dienes-Oehm Egon különvéleményt csatolt. (Előadó: Szabó Marcel)
A magántitok védelméhez való jog – 3167/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab 2. öttagú tanácsa július 2-án elutasította Fővárosi Törvényszék 19.P.25.285/2016/20. számú ítélete és a Fővárosi Ítélőtábla 2.Pf.21.423/2017/5-II. számú részítélete ellen irányuló alkotmányjogi panaszt. A bírósági eljárásban az illetékes jegyző közérdekű adatkéréssel fordult az indítványozóhoz, hogy milyen közpénzek kerültek részére kifizetésre perköltség, sérelemdíj, megbízási díj vagy egyéb jogcímen. Az adatigénylés során az indítványozó személyes adatait is tartalmazó levelet megküldték egy harmadik személy részére is. Az Ab arra az álláspontra jutott, hogy önmagában az a tény, hogy valakitől közpénzekkel kapcsolatos tájékoztatást kértek, nem minősül az adatigénylés címzettjének a magánéletébe tartozó magántitoknak. Szintén nem eredményezi a magántitok védelméhez való jog sérelmét az érintettre vonatkozó információ továbbítása, ha az ahhoz hozzáférő harmadik személy a továbbított adatot már ismerte. (Előadó: Stumpf István)
A hátrányos megkülönböztetés tilalma – 3166/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab 2. öttagú tanácsa július 2-án a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 39/A. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló indítványt. A támadott rendelkezés értelmében az egészségbiztosítás pénzbeli ellátásai összegének kiszámítása során az ellátásra való jogosultság első napján fennálló biztosítási jogviszonyban elért jövedelmet kell figyelembe venni. Az indítványozó kúriai tanács szerint a támadott rendelkezés a szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben sérti a hátrányos megkülönböztetés tilalmát. A törvényalkotó ugyanis indokolatlanul hátrányos helyzetbe hozta azokat az ellátásra jogosult személyeket, akik a jogosultságot közvetlenül megelőző releváns időszakban tőlük független okokból kényszerülnek munkahelyváltásra. Az Ab az ügy összes körülményét figyelembe véve arra az álláspontra jutott, hogy a támadott szabályozás nem hozható érdemi összefüggésbe az Alaptörvény rendelkezéseivel. (Előadó: Varga Zs. András)
A pártatlan bírói eljáráshoz fűződő jog – 3165/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab 1. öttagú tanácsa július 2-án elutasította a Fővárosi Ítélőtábla 4.Bf.400/2012/37. számú ítélete és a Kúria Bfv.I.1820/2014/8. számú végzése ellen irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozót több bűncselekmény miatt bűnösnek mondták ki az eljáró bíróságok és vele szemben halmazati büntetést szabtak ki. A támadott ítélet egy bűncselekmény minősítését, illetve a feltételes szabadságra bocsátás legkorábbi időpontját megváltoztatta. A döntéssel szemben az indítványozó felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő, amelyet a Kúria elutasított. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában arra hivatkozott, hogy a másodfokon eljáró bírói tanácsban olyan bíró vett részt, aki ügyében a vádemelést megelőzően is eljárt, illetve a Kúria végzésével összefüggésben azt sérelmezte, hogy abban olyan bíró vett részt, aki az előzetes letartóztatás meghosszabbítása ellen benyújtott fellebbezés elutasításáról rendelkező végzés meghozatala során is jelen volt. Az Ab kifejtette: a jogerős döntést olyan bírói tanács vizsgálta felül, amelyben egyetlen taggal szemben sem merült fel az adott kizárási ok, akkor azt úgy kell értékelni, hogy a felülvizsgálat következtében sor került a jogsérelem orvoslására. (Előadó: Sulyok Tamás)
Személyes adatok kezelése – 3161/2019. (VII. 10.) AB határozat
Az Ab július 2-án elutasította a Kúria személyes adatok kezelése tárgyában hozott ítéletének megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó magyar állampolgárral szemben büntetőeljárás folyik az Amerikai Egyesült Államokban. Az amerikai hatóságok egy közleménye alapján az indítványozó azt feltételezte, hogy vele szemben titkos adatgyűjtést folytattak a magyar hatóságok, ezért kérte az Igazságügyi Minisztériumot, hogy ezzel kapcsolatos kérdéseit válaszolja meg. Az Ab a határozat indokolásában rámutatott, hogy az indítványozó kérésének megtagadása nemzetközi szerződésen, végső soron az Amerikai Egyesült Államok hatóságának döntésén alapult, amelynek felülvizsgálatára a magyar bíróságok nem jogosultak. A határozathoz Pokol Béla és Stumpf István különvéleményt csatolt. (Előadó: Szabó Marcel)
A hónap alkotmánybírója: Szabó Marcel
Szabó Marcel júliusban több jelentős, a közvélemény érdeklődését is felkeltő döntésnek volt az előadó bírója, így a lakástakarék-támogatást megszüntető, illetve a tartós ápolást végzők időskori támogatásával kapcsolatos határozatoknak.
Alkotmánybíró-jelölti meghallgatás 2016 novemberében - Fotó: Soós Lajos / MTI
Az 1970-es születésű, a Fidesz és az LMP által jelölt alkotmánybíró az alkotmányvédő testület legfiatalabb tagja. 2016. november 22-i megválasztása előtt négy évig az alapvető jogok biztosának jövő nemzedékek érdekeinek védelmét ellátó helyettese (zöldombudsman) volt.
Az alkotmánybíró budapesti ELTE Állam- és Jogtudományi Karán végezte tanult 1989 és 1994 között. A Stanfordi Egyetemen, a párizsi Pangheon-Assas Egyetemen és a Cambridge-i Egyetemen is végzett tanulmányokat. 1993–1994 közt a Külügyminisztérium Nemzetközi Jogi Főosztályának munkatársa volt, később jogi tanácsadója, majd vezetője. 2008-tól több, környezetvédelmi jogi és fenntartható fejlődéssel kapcsolatos nemzetközi kutatásban, szakmai konzultáción vett részt. 1997-től a PPKE Jog- és Államtudományi Karának oktatója, 2004 és 2011 között az Európajogi és Nemzetközi Közjogi Tanszékének vezetője, 2013-tól az Európajogi Tanszék vezetője. 2000-ben jogi szakvizsgát tett, 2003-ban PhD fokozatott szerzett, 2012-ben habilitált. 2011 februárja és 2012 októbere között a magyar kormány képviselője volt az ENSZ hágai Nemzetközi Bírósága előtt.
Szabó Marcel 2018 november és 2019 júniusa között 90 alkotmánybírósági döntésnek volt az előadó bírója, hat párhuzamos indokolást és három különvéleményt jegyzett.
„A rendszerváltást követően az Alkotmánybíróság tevékenysége óriási elismerést váltott ki a világban, és a jelenlegi testület is jelentős mértékben táplálkozik abból a presztízsből, ami 1990 után felépült. Az Alkotmánybíróságnak azonban más helyzetben kell működnie a 2010-es években, mint közel harminc évvel ezelőtt: nem csupán az Alaptörvény új, de az Alkotmánybíróság hatáskörei is megváltoztak. Véleményem szerint az Alkotmánybíróság nem egy második kamara, döntéseit nem befolyásolhatják politikai szempontok, és a vizsgált jogszabályokat és bírói döntéseket is kizárólag az Alaptörvény alapján kell megítélnie, nem pedig az alapján, hogy milyen egyéb, egyaránt jogszerű, csak esetleg bizonyos szempontok alapján célszerűbb döntési alternatívák állhattak volna a jogalkotó rendelkezésére” – nyilatkozta az Arsboni jogi folyóiratnak.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A Kúria egységesíti a hibás teljesítés eltérő bírói gyakorlatát (I.-II. rész) 2012. október 20.
A legmagasabb bírói fórum, a Kúria is foglalkozott a hibás teljesítés kérdéseivel. A testület júniusi állásfoglalása kapcsán a Réczicza White & Case LLP Ügyvédi Iroda szakértője hangsúlyozta, hogy annak célja az ország bíróságain kialakult eltérő megközelítés és gyakorlat egységesítése volt.
Dr. Juhász László kifejtette: a vizsgálat előzménye, hogy a hibás teljesítésnek a Ptk. 305.-311.§-aiban szabályozott általános rendelkezéseit a 2002. évi XXXVI. törvény újrakodifikálta annak érdekében, hogy a törvényes szabályok összhangba kerüljenek a fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes kérdéseiről szóló 1999/44/EK. Európai parlament és tanácsi irányelvekben foglaltakkal.
Erre akkor az Unióhoz való csatlakozásunk előkészítése érdekében volt szükség. A módosított rendelkezések 2003. július 1-jén léptek hatályba, és azokat az ezt követően kötött szerződésekre kellett alkalmazni. Az új, fogyasztóbarát rendelkezések értelmezése kapcsán azonban az elmúlt közel tíz évben az ország bíróságain eltérő megközelítés és gyakorlat alakult ki, melynek egységesítése volt a cél. A kollégiumi vélemény legfontosabb kérdései a következőek.
A hétköznapi életben a hibás teljesítést azonosítják a dolog fizikai hibájával, holott a hibás teljesítés alapvetően jogi fogalom. Hibásan teljesít az autókereskedő, ha a megrendelt kék színű autó helyett piros színű autót szállít le annak ellenére, hogy az utóbbi fizikailag, műszakilag teljesen hibátlan. A kérdés megítélése azonban nem ilyen egyszerű, ezért adott meg a Kúria különböző támpontokat.
A Réczicza White & Case LLP Ügyvédi Iroda szakértője kiemelte: a legfontosabb általános szabály a Polgári törvénykönyvben található, s eszerint alapvető követelmény, hogy a dolog, a szolgáltatás alkalmas legyen a rendeltetése, illetve szolgáltatás esetében az általánosan megszokott céljának betöltésére (generálklauzula).
Más jogszabályok is tartalmazhatnak azonban vonatkozó előírásokat, ezek közül legfontosabbak a különböző szabványok és műszaki előírások, amelyek szintén a szerződés részévé válnak, hacsak a felek kifejezetten nem zárják ki alkalmazásukat. A Kúria ugyanakkor arra is rámutatott, hogy önmagában a szabványnak, műszaki előírásnak való megfelelés nem elegendő, ha a dolognak más hibája van, s ezért nem tölti be rendeltetését.
Végül hibás lehet a teljesítés, ha a dolognak ugyan nincs minőségi hibája, de a kötelezett nem tett eleget járulékos kötelezettségének, nem adott használati, kezelési útmutatót, kísérő okmányokat. Utóbbi a hétköznapi életben nagyon gyakran előfordul.
Mikor kell megvizsgálni a vásárolt terméket?
Dr. Juhász László szerint régi vita a joggyakorlatban, hogy a vevőnek, megrendelőnek mikor kell megvizsgálnia, ellenőriznie a terméket, szolgáltatást. A korábbi jogi szabályozásunk ismerte a nyílt és rejtett hiba fogalmát, melyet a hatályos előírás már nem tartalmaz. A Kúria ezért leszögezte, hogy a jogosultat a szerződéskötéskor ugyan nem terheli megvizsgálási kötelezettség, ám ha a dolog vagy szolgáltatás köznapi értelemben vett hibáját, fogyatékosságát a szerződés megkötésekor ténylegesen ismerte vagy - és ez nagyon lényeges új szabály - a szolgáltatás jellege, természete (például használt dolgok) vagy a szerződéskötés körülményei alapján számításba kellett vennie, a kötelezett hibás teljesítése nem állapítható meg.
Azért fontos a Kúriának ez a megállapítása, mert a korábbi bírói gyakorlatban a hiba tényleges ismerete zárta ki a hibás teljesítés megállapítását, most fokozottabb elvárást fogalmaz meg a törvény a vevővel, megrendelővel szemben. A hétköznapi életben ez azt jelenti, hogy ha veszek egy használt kocsit úgy, hogy a motorháztetőt ki sem nyittatom, akkor utóbb nem hivatkozhatok hibás teljesítésre, ha a motortérben szemmel látható hibák (sérült hűtő, motorházfedél stb.) láthatók.
Ugyanígy nem új építésű ház vétele esetén akkor járok el gondosan, ha felmegyek a padlásra és megnézem a gerendázat épségét, mert utóbb nem hivatkozhatok hibás teljesítésre, ha a gerendázat korhadtsága szemmel látható volt. Gyakran előfordul tovább úgynevezett "kishibás" termékek kedvezményes áron történő árusítása. Jó tudni, hogy ilyen esetekben az ismert, illetve kis gondossággal megismerhető hiba miatt kizárt az eladóval szembeni fellépés.
Az érvényesíthető szavatossági jogokról az [origo]-n korábban megjelent cikkben leírtakat érdemes a Kúria véleményével kiegészíteni - mondta el dr. Juhász László. Ahogy a "három testőrök" is négyen voltak, úgy a négy érvényesíthető szavatossági igény valójában öt igényt jelent. Ez az ötödik igény a kijavítás helyett a kijavítási költség érvényesítése, amely az úgynevezett második lépcsőbe tartozó szavatossági igény.
A Réczicza White & Case LLP Ügyvédi Iroda szakértője szerint a Kúria véleménye is megerősíti, hogy a jogosult a szavatossági jogok közül elsősorban a hibás teljesítés természetbeni orvoslását jelentő kijavításra vagy kicserélésre tarthat igényt (ezek az első lépcsőbe tartozó igények, tehát külön feltételek nélkül választható szavatossági jogok).
A további, a második lépcsőbe tartozó szavatossági jogokat (árleszállítás és elállás) a vevő akkor érvényesítheti, ha sem kijavításra, sem kicserélésre nincs joga, vagy ha a kötelezett a kijavítást, illetve a kicserélést nem vállalta, vagy e kötelezettségének a dolog tulajdonságaira és a jogosult által elvárható rendeltetésére figyelemmel megfelelő határidőn belül, a jogosultnak okozott jelentős kényelmetlenség nélkül nem tud eleget tenni.
Az említett kijavítási költség megfizetését pedig a jogosult akkor kérheti, ha a kötelezett a dolog kijavítását megfelelő határidőre nem vállalja, vagy nem végzi el. További fontos megállapítása a Kúriának, hogy az úgynevezett második lépcsőbe tartozó szavatossági jogok érvényesítésének nem szükségképpeni előfeltétele, hogy a jogosult előzetesen eredménytelenül felszólítsa a kötelezettet a dolog kijavítására vagy kicserélésére.
A jogosult ugyanis ilyen előzetes felhívás hiányában is bizonyíthatja, hogy a kötelezett a kijavítási vagy kicserélési kötelezettségének a Ptk. 306. § (2) bekezdésében írt feltételekkel nem tudna eleget tenni, vagyis, hogy a kötelezett által elvégzendő kijavítás vagy kicserélés az eset összes körülményeire figyelemmel nem áll érdekében, és így megalapozottan tarthat igényt a kijavítási költség megfizetésére vagy az árleszállításra, illetve elállhat a szerződéstől.
Lehet-e ugyanazon hiba miatt együttesen két szavatossági igényt érvényesíteni?
További fontos kérdés volt annak eldöntése, hogy a törvény-módosítás előtti joggyakorlatot követve lehetősége van-e a jogosultnak a hibás teljesítés miatt két szavatossági igényt érvényesíteni. Ez a helyzet különösen kijavítás esetében fordulhat elő. A kötelezett a kijavítási kötelezettségét akkor teljesíti, ha a dolgot olyan állapotba hozza, hogy az a javítás után megfelel a törvényes és a szerződéses feltételeknek.
Előfordulhat azonban, hogy a dologban a javítás elvégzése után is fennmarad olyan hiba, amely a rendeltetésszerű használatra való alkalmasságát, az élettartamát, vagy az értékét csökkenti, illetve hátrányosan befolyásolja a küllemét, esztétikai hatását. Ha a jogosult a szolgáltatáshoz ilyenkor is ragaszkodik, nincs akadálya annak, hogy a kijavításon felül árleszállításra is igényt tartson. A szolgáltatás és az ellenszolgáltatás közötti értékegyensúly ebben a kivételes esetben tehát csak két szavatossági jog együttes gyakorlásával állítható helyre. A kollégiumi vélemény kifejezetten utal ebben a kérdéskörben az építési, vállalkozási szerződésekre, de ugyanígy felmerülhet ez a helyzet gépkocsi vásárlás esetében is.
A kijavítási költség igénylésének jogi megítélése
Dr. Juhász László rámutatott: bizonytalan volt a korábbi bírói gyakorlat abban a kérdésben, hogy a kijavítási költség a kijavítás alternatívájaként az úgynevezett első lépcsőbe tartozó szavatossági igény, vagy ennek igénylése további feltételektől függ. A Ptk. 306. § (3) bekezdése értelmében, abban az esetben, ha a kötelezett a dolog kijavítását megfelelő határidőre nem vállalja, vagy nem végzi el, a jogosult a hibát a kötelezett költségére maga kijavíthatja, vagy mással kijavíttathatja. A kijavítási költség megtérítését a Ptk. 306. § (1) bekezdése a szavatossági jogok között külön nem nevesíti, ettől függetlenül a jogosult a Ptk. 306. § (3) bekezdése alapján az ilyen igényét is szavatossági jogként érvényesítheti.
Annak megítélése során, hogy ez az igény hogyan illeszkedik a szavatossági jogok rangsorába, a Kúria kollégiumi véleménye abból indult ki, hogy a kijavítási költség megfizetését a jogosult a Ptk. 306. § (3) bekezdésében említett meghatározott feltételek fennállta esetében kérheti, így ez az igény nem tartozik az elsődleges szavatossági jogok közé.
A kijavítási költség igénylésének feltételei valójában az úgynevezett második lépcsőbe tartozó szavatossági jogok érvényesítésének feltételeihez hasonlóak, azzal az eltéréssel, hogy a kijavítási költség megfizetése az úgynevezett első lépcsős szavatossági jogok közül kizárólag a kijavítás helyett választható. Erre figyelemmel a kijavítási költség megfizetése az úgynevezett második lépcsőbe tartozó szavatossági jognak tekinthető, tehát az árleszállítás és az elállás alternatívájaként választható - húzta alá a Réczicza White & Case LLP Ügyvédi Iroda szakértője.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
GVH - VJ-21/2007/11
2 K. 33. 584/2007/3.
A Fővárosi Bíróság a BÉTEX Kereskedő és Szolgáltató Zrt. (Budapest.) felperesnek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen versenyügyben hozott - VJ-21/2007/11. számú - közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indult perében meghozta a következő
Kötelezi a bíróság a felperest, hogy tizenöt nap alatt fizessen meg az alperes részére 20.000 (húszezer) forint perköltséget.
Felperes fő tevékenységi köre lakástextil nagy- és kiskereskedelem, a teljes magyar lakástextil piacon piaci részesedése 06-07%. 2006. évben kiskereskedelmi értékesítésből származó nettó árbevétele 1.072.201.000 forint volt.
A felperes 2006 -ban 10-70%-os kedvezményeket, árengedményes akciókat hirdetett
szórólapon egész évben, kivéve az április, június és augusztus hónapokat, havi 800.000 példányban postaládába helyezéssel;
televízióban március, június, október és december hónapokban; - rádióban január és április hónapokat kivéve minden hónapban;
Metró Hírújságban - áprilist és a nyári hónapokat kivéve - minden hónapban egyszer, jellemzően a hó elején;
saját web-oldalon;
üzletek kirakataiban, a boltok eladóterében.
A szórólapokon nagy méretben feltüntette a termék akciós árát, és kis betűkkel az általa -normál" árnak nevezett kalkulált árat.
Az újsághirdetésekben a kedvezmény mértékét emelte ki; néhány cikket és azok árait külön is szerepeltetve.
A televíziós reklám szövege - 2006. október 7-én illetve 2006. november 26-án - az alábbi volt: -Őszi vásár a Bétexnél október 16-31. között. 45% engedménnyel minden lakástextilre illetve -December 24-ig minden lakástextilre 45% engedmény. További 10% kedvezmény a törzsvásárlóknak. Bétex - a lakástextil piac magyar versenyzője."
Más televíziós és rádióreklámok tartalma megegyezett a szórólapi hirdetésekkel.
Alperes a 2007. június 21. napján hozott VJ-21/2007/11. sz. határozatában megállapította, hogy felperes 2006-ban és 2007. elején fogyasztó megtévesztésre alkalmas magatartással hirdette áruinak árkedvezményeit, ezért felperessel szemben 5.000.000 forint bírságot szabott ki, és a kifogásolt magatartás folytatását megtiltotta.
Indokolásában a vizsgálati jelentésben foglaltakra, a felperes nyilatkozataira, valamint az 1996. évi LVII. törvény (Tpvt.) 1.§, 8.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés c.-d. pont, 9.§, 78.§ (1) és (3) bekezdés , az 1997. évi LVIII. törvény (Grtv.) 2.§ h.), o.) pont, 7.§ (1)-(3) bekezdés, 15.§ (2) bekezdés 17.§ (3) bekezdés rendelkezéseire hivatkozott.
Megállapította, hogy a fogyasztói döntési folyamatban az egyik legfontosabb szempont az ár, ezért a reklámközlések hatással voltak a fogyasztói döntésekre. A kommunikáció - különösen kedvező vásárlás hamis látszatát keltően - megtévesztésre volt alkalmas, mert a nyújtott kedvezmény viszonyítási alapja a gyakorlatban soha nem alkalmazott, kalkulált ár volt. Megállapította, hogy az akciót megelőzően ténylegesen alkalmazott árhoz képest kell feltüntetni a kedvezmény mértékét, ennek hiányában a fogyasztó számára a kedvezmény valós mértéke nehezen ismerhető fel. Az akciósnak hamisan beállított árengedményes árak valójában nem a felperes akciós árai voltak, hanem olyan piaci árak, amelyeken szokásosan értékesített, s ezeket az árakat az akciózás köztudomásúan vásárlásra ösztönző hatása által igyekezett vonzóvá tenni.
Kiemelte, hogy egyes időszakokban a kedvezményesnek feltüntetett ár valójában áremelést jelentett az előző akciós időszakban ténylegesen alkalmazott árakhoz képest, e formális árkedvezményből a fogyasztó közvetlen megtakarítást nem tudott elérni, a felperes a látszólagos kedvezmény mértékének változtatásával valóságos ármozgás hamis látszatát keltette.
Megállapította, hogy a kommunikációk a potenciális fogyasztók széles körét érintették.
A jogsértést súlyosnak - a Tpvt. 8.§ (2) bekezdés c.-d. pontjába ütközőnek - tekintette, a magatartás piaci hatása miatt felróhatóságtól független felelősséget állapított meg.
A bírságkiszabás során a felperes reklámköltségét vette alapul. A bírság összegének meghatározásakor enyhítő körülménynek értékelte a felperes alacsony piaci részesedését, a korábbi jogsértés hiányát, és az alkalmazott -akciós" áraknak a konkurensek áraival összehasonlított kedvező voltát.
Súlyosító körülményként vette figyelembe a jogsértés időtartamát, és azt, hogy a forgalomcsökkenés megakadályozása végett a megtévesztésre alkalmas kommunikáció a felperes üzletpolitikájának részét képezte. A Tpvt. 77. § (1) bekezdés f) pontját arra tekintettel alkalmazta, hogy a felperes nem igazolta kifogásolt magatartás abbahagyását.
Felperes keresetében elsődlegesen az alperes határozatának megváltoztatását kérte a bírság- és a magatartás abbahagyására kötelező rendelkezés hatályon kívül helyezésével annak kimondása mellett, hogy az alperes által kifogásolt magatartás nem minősült fogyasztó megtévesztésre alkalmasnak. Másodlagosan a bírság mellőzését kérte. Perköltséget igényelt.
Felperes vitatta az alperes azon gyakorlatára való utalást, mely szerint -az akciót megelőzően ténylegesen alkalmazott árhoz képest kell feltüntetni a kedvezmény mértékét". Előadta, hogy a felperes a 2006 év elején megállapította azt a normál piaci viszonyok és hatékony működés mellett alkalmazandó árat, melyhez képest az év során különböző mértékű kedvezményekkel értékesített. Nem vitatta, hogy a normál árakat az év során egyáltalán nem tudta alkalmazni, ettől függetlenül álláspontja szerint a viszonyítási árként alkalmazott ár nem volt fiktív.
Sérelmezte, hogy az alperes nem vizsgálta, hogy a fogyasztó ténylegesen megkapta-e a hirdetett mértékű árelőnyt, és azt sem vizsgálta, hogy az akciós áron történő értékesítés ténylegesen, kimutathatóan veszteséges volt felperesnek.
Hangsúlyozta, hogy a feketekereskedelem és multicégek magatartása miatti gazdasági présből adódóan felperesnek nem volt módja arra, hogy a normál árakra visszatérjen. E körben előadta, hogy a forgalomcsökkenésből körvonalazódó ellehetetlenülés egyetlen alternatívája az engedményes áron történő akciós értékesítés vállalása volt, a kifogásolt magatartás nem a tisztességtelen többlet haszonszerzésre irányult.
Előadta, hogy minden normál és akciós ár feltüntetésre került a szórólapokon, ezzel a fogyasztó mindkét árat össze tudta hasonlítania konkurencia normál és akciós áraival.
A közigazgatási eljárás során csatolt, 2007. február 6-án kelt beadványban foglaltakat fenntartotta. A beadványban a keresetlevélben foglaltakon kívül az alábbiakat adta elő:
a vevők dicsérték a felperes alacsony árait (4. pont),
részletesen felsorolta azokat az okokat, melyek miatt a normál árakat 2006-ban nem tudta alkalmazni (7. pont) ,
ismertette az árképzési rendszert (8. pont). E körben kifejtette, hogy különösen előnyös vásárlás hamis látszata akkor lehetne csak megállapítható, ha a felperes által alkalmazott árengedmények sem a felperes normál áraihoz, sem a piaci konkurencia hasonló minőségű áraihoz képest nem jelentenének valóságos kedvezményt. Hangsúlyozta, hogy a felperes normál árai is alatta voltak az összehasonlításra alkalmas többi cég árainak, ezért hamis látszatkeltés nem történhetett.
Ismertette, hogy a normál árakhoz való visszatérés kísérlete jelentős forgalom visszaesést eredményezett. A beadvány további releváns tartalma (9. pont, és összefoglaló álláspont - 6. o. - a kereseti kérelemben is azonos tartalommal megjelent.)
Álláspontja szerint alperes jogszabályban nem nevesített jogsértés miatt alkalmazott szankciót felperessel szemben, figyelmen kívül hagyva az árképzés alapelveit és a kereskedelmi szakma általánosan elfogadott szabályait, hivatkozva e körben az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény 8.§ (1) bekezdésére is.
A Tpvt. 78. § (3) bekezdésére figyelemmel kifogásolta, hogy az alperes a felperes objektív felelősségét állapította meg, a felróhatóság hiányát nem értékelte.
A kiszabott bírság összegét eltúlzottnak tartotta, különösen arra tekintettel, hogy a felperes hatvan éves cég, és versenyfelügyeleti eljárás hatálya alatt nem állt.
Észrevételezte, hogy a más döntésében alperes a felpereshez képest nagyobb piaci erejű társasággal szemben kisebb bírságot alkalmazott.
A reklámköltség, mint a bírságkiszabás vetítési alapjának nem megfelelősége kapcsán előadta, hogy a felpereshez hasonló piaci erejű vállalkozásoknak belső arányait tekintve magasabb költséget kell reklámra fordítani, minta multinacionális cégeknek. A bírság összegének túlzott mértékére nézve bemutatta, hogy a kiszabott bírság a felperes egy, időközben bezárásra került üzletének nagyjából egy évi bérköltségével azonos.
Határozatának jogi indokolását fenntartotta, hivatkozott felperesnek a közigazgatási eljárás során tett, 2007. június 18-án kelt elismerő nyilatkozatára.
Előadta, hogy valamely tájékoztatásnak a fogyasztók tisztességtelen befolyásolásához kapcsolódó vizsgálatakor lényeges az adott reklám központi üzenete; ha egy vállalkozás a termék árának százalékos kedvezményét kívánja fő üzenetként közvetíteni, akkor a tisztességes tájékoztatás megköveteli, hogy a százalékos kedvezmény viszonyítási alapja pontos és korábban ténylegesen alkalmazott árakhoz igazodjon.
Álláspontja szerint a piacon 60 éve jelenlévő vállalkozástól elvárható, hogy ismerje a hatályos jogszabályokat.
Észrevételezte, hogy felperes a viszonyítási ár fiktív voltát tagadta, de elismerte, hogy azt az árat ténylegesen nem alkalmazta. Felperes érvelését elfogadva az árengedmény is relatív, így a fogyasztó sohasem jutna ténylegesen az ígért kedvezményhez.
Mivel az ár tekintetében az igaz és pontos tájékoztatás elvárt, nincs jelentősége annak, hogy a felperes tevékenysége az adott évben veszteséges volt, és irreleváns a felperes motivációja is. E szempontok a bírság kiszabása körében kerültek értékelésre, a ténylegesen bekövetkezett piactorzító hatás bizonyítása nem feltétele a jogsértés megállapításának.
Előadta, hogy a bírság összege a felperes 2006. évi belföldi kiskereskedelmi értékesítésből származó nettó árbevételének 0,5 %-át sem érte el.
Tpvt. 77. § (1) Az eljáró versenytanács határozatában megtilthatja a törvény rendelkezéseibe ütköző magatartás további folytatását,
A bíróságnak elsődlegesen abban a kérdésben kellett állást foglalni, hogy a felperes által ténylegesen nem alkalmazott árakhoz képest reklámozott árengedmények alkalmasak voltak-e a Tpvt. 8.§ (1) bekezdés és a (2) bekezdés c.)-d.) pont megsértésére.
Annak megítélése, hogy valamely piaci magatartás alkalmas vagy sem a fogyasztói döntés tisztességtelen befolyásolására, mindig a fogyasztó szemszögéből, a Tpvt. 9.§ alapján vizsgálandó.
A Tpvt. III. fejezet célja a piaci verseny fogyasztói értékítéleten keresztüli védelme. A fogyasztói döntéseket az ár, mint az áru lényegi tulajdonsága alapjaiban meghatározza. Az áru kelendőségének fokozásához minden vállalkozás számára fontos a fogyasztói döntés befolyásolására alkalmas figyelemfelkeltés, tájékoztatás közreadása.
A fogyasztói döntést ugyanakkor nem lehet az objektivitás követelményét sértően befolyásolni, a tájékoztatásnak abban a formában, ahogyan az megjelenik, hitelesnek, valósnak kell lennie.
A jogalkalmazás során a jogsértés megállapításánál vizsgálandó szempontokat (jogalap) el kell határolni a jogkövetkezmény (szankció) körében értékelendő szempontoktól.
Az alperes határozatának jogi indokolásával, és az ellenkérelemben foglaltakkal a bíróság egyetértett, azok teljes körű megismétlése nélkül a felperes kereseti hivatkozásait az alábbiak szerint értékelte.
Felperes elismerte, hogy a hirdetésekben közölt eredeti árakat nem alkalmazta. E körülmény a jogsértés megállapítása szempontjából alapvetőnek számít.
Felperes előzetes számításokat végzett arra nézve, hogy a saját üzemmérete, a piacszerkezet, az üzletpolitika szempontjából mit jelenthet számára a -normál" ár. A fogyasztó ugyanakkor nem lehet birtokában azoknak az információknak, melyek alapján a felperes -normál árait" kiszámítja, ezért egy ilyen ár közlése, és az ahhoz viszonyított engedmény hangsúlyozása a fogyasztó megtévesztésére alkalmas.
Felperes egy olyan - .az áru lényeges tulajdonságának számító - paraméterre alapozta a fogyasztóknak szóló lényegi üzenetet, (engedmény), mely paraméternek gyakorlati alkalmazása, ezáltal objektív valóságtartalma hiányzott. A reklámüzenet ezáltal pontos, igaz, hiteles nem lehetett, ilyen értelemben a felperes -normál árai" valóban fiktívek voltak. Annak eldöntése, hogy statisztikailag adott időben a -normál ár" a piaci viszonyokkal adekvát volt-e vagy sem, a jogsértés megállapítása szempontjából irreleváns, mert l.) felperes nem hivatkozott a reklámokban arra, hogy a normál ár valamilyen belső, saját üzletpolitikája által befolyásoltan meghatározott statisztikai átlagár, és mindemellett 2.) nem igazolható, hogy a fogyasztó egy konkrét vállalkozás reklámjában megjelenített eredeti árról elsősorban azt tételezi, hogy az nem a vállalkozás által ténylegesen alkalmazott ár. A felperes által alkalmazott viszonyítási alap relativizáltsága miatt a fogyasztó számára a konkrét reklámtartalom eleve nem lehetett objektíve igaz és pontos.
Közömbös, hogy a fogyasztó az árakat szükség esetén össze tudta hasonlítani más vállalkozás áraival, mert a vizsgálat tárgya kizárólag a felperes által megjelenített reklámtartalom volt. A fentiek alapján pedig a tájékoztatásnak mindig az adott vállalkozásra vonatkoztatottan kell igaznak lennie. A fogyasztó továbbá - a ténylegesen alkalmazott -normál ár" hiányában - a felperestől nem kaphatta meg ténylegesen a hirdetett árengedményt. Az a szempont, hogy, a fogyasztó számára ismeretlen módszerrel számított átlaghoz képest valamennyi árelőny ténylegesen elérhető volt, a felperes versenyjogi felelőssége szempontjából közömbös, annak jelentősége legfeljebb a bírságkiszabás körében lehet.
A bíróság nem fogadta el, hogy a különösen előnyös vásárlás hamis látszata csak akkor állapítható meg, ha a felperes által alkalmazott árengedmények sem a felperes normál áraihoz, sem a piaci konkurencia hasonló minőségű áraihoz képest nem jelentenek valóságos kedvezményt. Ezzel szemben osztotta a bíróság az alperes azon hivatkozását, mely szerint az akciót megelőzően ténylegesen alkalmazott árhoz képest kell feltüntetni a kedvezmény mértékét.
A kedvezmények mértékének az előző időszakhoz viszonyított csökkenése, és az így ténylegesen megvalósuló árnövekedés tekintetében kifejtett alperesi állásponttal a bíróság egyetértett.
Alperes összességében helytállóan állapította meg, hogy a felperes vizsgált piaci magatartása a Tpvt. 8.§ (2) bekezdés c. ) és d.) pontnak felelt meg.
Alperes a jogsértő magatartás megállapíthatósága (jogalap) körében nem vizsgálhatta sem a piaci viszonyokat (feketekereskedelem, multicégek jelenléte, árprés stb.), sem az ebből adódóan a felperes gazdálkodására ható tényezőket, és a felperes motivációit sem. Indifferens volt a felperes árképzési rendszerének értékelése, és az sem bírt relevanciával, hogy a felperes forgalma miként alakult a -normál" árhoz közelítő árak alkalmazásakor. Alperes jogalkalmazása megfelelt a Tpvt. 8.§-ának, sem a kereskedelmi szakma szabályaival, sem az ártörvénnyel nem állt ellentétben.
A jogalkotó bármilyen versenysértő magatartással szemben lehetővé teszi a bírság alkalmazását. A reklámköltségre alapított bírságkiszabás önmagában nem ütközik jogszabályba mindaddig, amíg a ténylegesen kiszabott bírság nem éri el a Tpvt. 78.§ (l) bekezdés szerinti plafont.
Kifejezett törvényi előírás hiányában nem eredményezhet okszerűtlen mérlegelést, ha alperes az egyedi ügyben alkalmazott bírságszámítást megelőzően nem végez összehasonlítást arra nézve, hogy más vállalkozások reklámköltségei az összköltséghez képest miként aránylanak.
A felperes kereseti kérelmében konkrétan hivatkozott ár-érték arány szempontját az alperes a bírságkiszabás során enyhítő körülményként figyelemibe vette.
Ellentétben a felperes állításával, az alperes a bírságkiszabás során enyhítő körülménynek értékelte azt, hogy felperessel szemben korábban versenyjogsértés miatt marasztalás nem történt.
A bíróság nem vitatta, hogy a kiszabott bírság összege egy üzlet éves bérköltségével volt azonos, e tényező ugyanakkor - jogszabályban rögzített relevancia hiányában - önmagában nem alkalmas az alperesi mérlegelés jogszabálysértő voltának alátámasztására. Szintén közömbös az, hogy más tényállás mellett alperes korábban milyen szankciót alkalmazott.
A versenyjogsértésért a felelősség objektív alapú. A felróhatóság szempontja kizárólag a bírságkiszabás körében értékelhető: Alperes a felperes felróhatóságát a bírságkiszabás során a súlyosító körülmények között megfelelően értékelte; felperes a jogsértő piaci magatartást hosszan, szisztematikusan folytatta. A felperes felróhatóságának hiánya a piaci struktúra, a versenypiaci helyzet, a felperesi árképzés stb. okán nem állapítható meg.
A bírságkiszabás körében az alperes eljárása a Pp. 339/B.§ szempontjai mentén vizsgálható, a megváltoztató jogkör (Tpvt. 83.§ (4) bekezdés) az alperes döntésének felülmérlegelésre önmagában nem ad lehetőséget.
Alperes a tényállást megfelelően feltárta, abból helytálló jogi következtetésre jutott. A törvényesen alkalmazott jogkövetkezmény - a Tpvt. 77.§ (1) bekezdés f.) pont és a 78.§ (1) bekezdés -vonatkozásában a határozat elégséges és adekvát indokolást tartalmazott, ezért a bíróság a kerestet elutasította.
Az illetékbélyegben lerótt 1990. évi XCIII. tv. 43. § (3) bekezdése szerinti 16.500 Ft kereseti eljárási illetéket, valamint az ügyvéd által képviselt alperes költségeit felperes viseli a Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján. Az ügyvédi munkadíj összege a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3.§ (3) bekezdés szerint került megállapításra.
Jogerős: 2008. január 8.
Megtévesztette a fogyasztókat a Bétex 2007.07.03.
Vj-21/2007/11 2007.07.09.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kvk.III.37.503/2018/6. számú határozat | K Ú R I A
Kvk.III.37.503/2018/6. számú határozat
Az ügy száma: Kvk.III.37.503/2018/6.
A kérelmező: Fidesz-Magyar Polgári Szövetség
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: Nemzeti Választási Bizottság 825/2018. számú határozata
A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 825/2018. számú határozatát helybenhagyja.
[1] A kérelmező kifogást nyújtott be a Nemzeti Választási Bizottság (a továbbiakban: NVB) 825/2018. (IV.18.) számú határozata ellen a választási eredmény megállapítására vonatkozó szabályok megsértése okán. A választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 202. § (1)-(2) bekezdései szerint illetőleg a Ve. 293. § (1) bekezdésének rendelkezései alapján a magyarországi lakcímmel nem rendelkező választópolgárok levélben leadott szavazatait az NVB felügyelete mellett működő Nemzeti Választási Iroda (a továbbiakban: NVI) számolta meg. (...) a FIDESZ-KDNP jelölőszervezetek által a Ve. 245. § (2) bekezdése alapján megbízott megfigyelője felkereste az NVI-t, hogy a szavazási iratokra vonatkozó statisztikai adatokról tájékozódjon. Az NVI-ben 2018. április 16-án ismertetett adatok alapján a kérelemhez csatolt jegyzőkönyv felvételét kezdeményezte, mivel az NVI tájékoztatása szerint 4360 db olyan szavazási irat került rögzítésre, melynek az érvénytelenségi oka „nincs leragasztva a nagy boríték” kategóriába tartozik, ám az ide sorolt szavazási iratok között nagy számban fordulnak elő olyan iratok, amelyek érvénytelenné nyilvánítása várható. Az NVB 825/2018. (IV.18.) számú határozatával megállapította a magyarországi lakcímmel nem rendelkező választópolgárok levélben szavazása eredményét oly módon, hogy a vitatott státuszú levélszavazatokat a végeredmény szempontjából nem vette figyelembe.
[2] A kérelmező felülvizsgálati kérelmében az érvénytelennek minősített szavazatok megvizsgálását, és érvényességük esetén azok megszámolását, és az eredményt megállapító határozat kiegészítését kérte.
[3] Álláspontja szerint az NVI a Ve. 289. § (3) bekezdésével ellentétesen értelmezte a jogszabály előírásait, mert nem csak azokat a válaszborítékban érkezett iratokat értékelte érvénytelennek, amelyek valóban nyitott borítékban érkeztek, hanem azokat is, amelyek esetében a lezárt, de hagyományos postai borítékban érkezett a szavazat, illetőleg azokat is, amelyek egyértelműen lezárt állapotban érkeztek, és csupán a piros biztonsági csík valamilyen fokú, a szavazat titkosságát nem veszélyeztető sérülése volt kimutatható. A kérelmező mindkét vonatkozásban sérelmezte az NVI eljárását, mivel a Ve. előírásaival ellentétes, az NVI saját statisztikai rendszerében sem szereplő jogcímen nyilvánított érvénytelenné 4360 levélszavazatot, amelyeket a hivatkozott jegyzőkönyv szerint az 5045-5137 számú irattartókban helyeztek el. Kifejtette, hogy nincs olyan jogszabályi rendelkezés, amely a biztonsági csík ellenőrzését előírná, vagy annak bármilyen elváltozásához az érvénytelenség jogkövetkezményét fűzné. Továbbá arra sincs előírás, hogy a válaszboríték kizárólag az NVI által rendelkezésre bocsátott válaszboríték lehet, mivel a választási levélcsomagban kiküldött válaszborítékkal a jogalkotó csak a joggyakorlást kívánta megkönnyíteni. A kérelmező hivatkozott a Kúria döntéseire is, amely során a Kúria kimondta, hogy az alapelveknek a népszavazási eljárásban történő rendezése törvényalkotói feladat kellene legyen, amelyet a bírói jogértelmezés nem vehet át. Ilyen alapon az NVB sem volt jogosult, hogy a Ve. szabályait ennyire kiterjesztő értelmezésére. A kérelmező hivatkozott az Alkotmánybíróság több határozatára is, amelyekben az Alkotmánybíróság kimondta, hogy a választójog, mint alanyi jog érvényesíthetőségének feltétele, hogy az állam a választójog gyakorlását biztosítsa, és azt megfelelő garanciákkal védje. A választópolgár nem fosztható meg ezen alapjogától, miként az Alkotmánybíróság kifejtette, „akár az egyenlőség, akár az általánosság bármiféle korlátozása csak igen jelentős elvi indokkal fogadható el, és egyeztethető össze az Alaptörvénnyel”. A bíróságoknak figyelemmel kell lennie a jogszabályok értelmezésekor, arra, hogy az Alkotmánybíróság gyakorlata komoly védelemben részesíti a választójogot. A választási szervek jogértelmezése tehát a választójogot védelmező alkotmányos korlátokba ütközik akkor, amikor az NVB és az NVI törvényi indok nélkül nyilvánítanak szavazatokat érvénytelennek. Figyelembe kell venni azt is, hogy az Alkotmánybíróság a Kúria Kvk.VI.37.414/2018/2. számú határozatának megsemmisítése kapcsán egyértelművé tette, miszerint kizárólag a Ve. szolgálhat mérceként a választási eljárás folyamán előállt tények, vagy végrehajtott cselekmények megítélésekor, ezért itt is világossá kell tenni, hogy az NVI nem szélesítheti ki az érvénytelenségi okok halmazát, nem bővítheti az érvénytelenségre vezető tények zárt listáját.
[4] A kérelmező bírósági felülvizsgálat iránti kérelme nem alapos.
[5] Az NVB határozatában megállapította, hogy a beérkező levélszavazatok közül 4360 db érvénytelen, mert nyitott válaszborítékban érkeztek, azaz a borítékok nem voltak lezárva. Ez közelebbről azt jelentette, hogy a levélszavazatok egy része nyitott válaszborítékban, más része olyan „zárt” borítékban volt, amely korábban megnyitásra, majd visszazárásra került, továbbá sima postai zárt borítékban érkezett. A fenti tényeket – közöttük a biztonsági csík sérülésére vonatkozó ténymegállapítást – a kérelmező nem vitatta.
[6] A Ve. 289. § (3) bekezdése rögzíti az érvénytelenségi okokat, az a) pont szerint érvénytelen az a levélszavazat, amelynek válaszborítéka nincs lezárva, amikor az NVI-hez érkezik. A Ve. 289. § (2) bekezdése előírja – a belső boríték felbontását megelőzően – a beérkezett szavazási irat ellenőrzését. A Ve. 288. §-a értelmében a levélszavazatokat az NVI bontja fel.
[7] A Ve. által nevesített „válaszboríték” az NVI által a szavazási levélcsomag részeként biztosított válaszboríték [Ve. 275. § (1) bekezdés d) pont]. E válaszborítéknál a NVI az országgyűlési képviselők 2018. évi választási eljárásában olyan biztonsági megoldást alkalmazott, amely kimutatja, ha a válaszborítékot az NVI-hez érkezés előtt felnyitják. A Kúria álláspontja szerint a biztonsági csík tanúsága szerint korábban felbontott válaszboríték – az esetleges visszazárástól függetlenül – nyitott borítéknak minősül tekintettel arra, hogy a válaszboríték első kezű megnyitására – a jogszabály felhatalmazása alapján – garanciális okokból az NVI jogosult. Ennélfogva a Kúria egyetértett az NVB-nek a sérült válaszborítékokra vonatkozó érvénytelenséget kimondó döntésével.
[8] A kérelmező tévedett a „válaszboríték” minőségének értelmezése kapcsán, amikor kifogásolta az egyszerű postai borítékban feladott levélszavazatok érvénytelenné nyilvánítását. A Kúria fentiekben kifejtett álláspontja szerint jelentőséget tulajdonít az NVI által a választási eljárásba bevezetett, a szavazó számára biztosított, speciális, biztonsági csíkkal ellátott borítéknak, mivel ennek eredményeképpen a boríték kizárja az esetleges „manipulációt”. A Ve. valóban nem tartalmaz előírást a válaszboríték kizárólagos használatára, de ez, illetőleg más, erre utaló figyelemfelhívás hiánya nem írja felül a választás tisztaságát kimondó alapelvet [Ve. 2.§ (2) bekezdés a) pont].
[9] Amint erre a Kúria utalt, a biztonsági csíkkal ellátott boríték esetén a csík sértetlensége igazolja a „zárt boríték” tényét, ekkor a levélszavazat nem lesz érvénytelen a Ve. 289. § (3) bekezdés a) pontja szerint. Ez a plusz garancia a sima postai boríték használata esetén nem valósul meg, mivel a boríték felnyitása ellenőrizhetetlen, így teret ad a visszaélésre. Ebből következően Kúria a Ve. által nevesített „nem lezárt boríték” fogalmába beletartozónak tekinti mind a sérült, mind a sérülés hiányát nem igazoló sima borítékot.
[10] Az NVB határozatban a határozat mellékletét képező jegyzőkönyv szerint állapította meg a lakcímmel nem rendelkező választópolgárok levélben szavazásának eredményét. Döntését – az NVI jelezése nyomán – az érvénytelen szavazatokat mellőzve hozta meg. Az NVB, illetőleg az NVI az érvénytelenség megállapítása során a Ve. 289. § (3) bekezdés a) pontja alkalmazásával járt el, nem egy új, a Ve. által nem ismert érvénytelenségi okot kreált. Nem vitás a „nem lezárt boríték” fogalmát a köznyelvtől eltérően, ha úgy tetszik, tágabban értelmezte, de ez nem ellentétes a jogalkotói akarattal, hanem éppen ez felel meg a jogszabály szellemének, összhangban az Alaptörvény 28. cikkével.
[11] A Kúria a kérelmezőnek az Alaptörvénynek való megfelelés, Alkotmánybíróság határozataiban és a bíróságok gyakorlatában követett elvekre vonatkozó fejtegetéseivel egyetért. A választójog szabad gyakorlását tiszteletben kell tartani, annak korlátozása kizárólag jogszabályon alapulhat. Tévedett a kérelmező azonban akkor, amikor az érvénytelenné nyilvánítást, a választójog gyakorlásának korlátozásaként fogta fel. A levélben szavazatát leadó állampolgár ugyanis szabadon gyakorolhatta jogát, e tényt nem cáfolja az, hogy eljárási hiba okán szavazatát érvényteleníteni kellett.
[12] Megjegyzi továbbá a Kúria, hogy a kérelmező jogi álláspontjának elfogadása esetén sem lett volna lehetőség az érvénytelennek minősített szavazatokat tartalmazó borítékok megvizsgálására, illetőleg újraszámolására, tekintettel arra, hogy 4360 db Ve. 289. § (3) bekezdés a) pontja alapján érvénytelenné nyilvánított levélszavazat azóta felbontásra került. Ebből következően a Kúria nem lett volna abban a helyzetben, hogy utólag meg tudja ítélni, mely válaszborítékok nem voltak lezárva beérkezésükkor. A kérelmező általi jogsértés megállapítása esetén ezért a Kúria jogszerűen kizárólag a levélszavazás megismétlésének az elrendelésre iránt intézkedhetett volna.
[13] A kérelmező bírósági felülvizsgálat kezdeményezése során a Kúria azt állapította meg, hogy eljárásában az NVB nem sértett jogszabályt, ennek következtében pedig a Ve. 289.§-ának (3) bekezdés a) pontjának sérelme sem állapítható meg. Ezért az NVB határozatát a Ve. 231. § (5) bekezdés a) pontja alapján helybenhagyta.
[14] A Kúria a kérelmezőt – figyelemmel arra, hogy költségmentességét nem igazolta – a Ve. 228.§ (2) bekezdésének megfelelően a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Pp.) 630. § (5) bekezdése folytán alkalmazandó a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. tv. 35. § (1) bekezdésének megfelelően, a Pp. 101. § (1) és 102. § (1) bekezdései alapján kötelezte, hogy fizesse meg a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt, az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 45/A.§ (5) bekezdése szerinti összegű eljárási illetéket.
[15] A Kúria határozata elleni további jogorvoslat lehetőségét a Ve. 232.§ (5) bekezdése zárja ki.
Dr. Kovács András s.k. a tanács elnöke, Dr. Rothermel Erika s.k. előadó bíró, Dr. Fekete Ildikó s.k. bíró

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
MI VÁRHATÓ A DEVIZAHITELES EURÓPAI BÍRÓSÁGI DÖNTÉSEKTŐL? - Nemzeti Civil KontrollNemzeti Civil Kontroll
Több magyar devizahiteles per került a napokban az Európai Bíróság elé- számolt be a Hirado.
Az uniós testület egyebek mellett arról is dönt majd, hogy kinek kell viselnie az árfolyamváltozás veszteségeit. Hogy mire számíthatnak a károsultak, arról ifjabb Lomniczi Zoltán alkotmányjogász beszélt az M1 Ma Reggel című műsorában.
A szakértő első lépésként egyetlen mondatban foglalta össze, hogyan is alakult a devizahitelek sorsa a közelmúltban: a Kúria 2013 decemberében mindent rendben talált; ezt követően az intézmény az alkotmánybírósággal egyetemben az adósok számára részben pozitív döntést hozott. Csakis ennek következtében indulhatott meg a jogalkotás – ennek egészen addig kellett váratnia magára, amíg nem volt meg a jogalkalmazási háttér, vagyis a bírósági döntés.
Mihelyst lezárultak az üggyel kapcsolatos legfontosabb bírósági eljárások, az árfolyamgát-törvényen át és a Nemzeti Eszközkezelőn keresztül a devizahiteles mentőcsomag is megszületett, és eljuthattunk odáig, hogy már csak három kérdés várt rendezésre (ezeket érintette a Kúria jogegységi határozata): az árfolyamrés, az egyoldalú kamatemelés, illetve az, ami most is a luxemburgi testület elé kerül, mely szerint teljes árfolyamkockázatot kell-e vállalnia az ügyfélnek.
Az alkotmányjogász arcpirítónak titulálta, hogy volt eddig egy politikai konszenzus, mire az egyik ellenzéki párt feldobja, hogy a devizahitelesek a kormány tétlensége miatt lesznek öngyilkosok. Erre reagálva hozzátette, hogy a Civil Összefogás Fórum végigkísérte az érintettek szenvedését; több ezer megkereséssel foglalkoztak, a károsultak pedig legkevésbé sem a kormányzatot hibáztatták a kialakult helyzetért.
Egy másik, a bíróság előtt lévő ügy azt firtatja, összhangban van-e az uniós fogyasztóvédelmi szabályokkal, ha egy pénzintézet a folyósítási árfolyamot egy külön értesítőben közli az adóssal, nem pedig az általa aláírt szerződésbe foglalja bele. A szakértő elmondta, hogy egy tavalyi polgári jogegységi határozat szerint, ha a törlesztő részletek összege és ideje előre meghatározott, akkor a bankoknak nem kell (illetve nem kellett) közölniük az ügyféllel, hogy mégis mekkora összegre rúg a devizában kifejezett hátralék, vagyis a szerződés érvényessége ez esetben sem csorbul.
Az EB azonban azt is vizsgálni fogja, hogy a Kúria jogegységi döntései mindenre kiterjedő hatállyal képesek-e befolyásolni az alsóbb szintű bíróságokat fogyasztóvédelmi kérdésekben – „az ügy rendkívül pikáns, mert a magyar igazságszolgáltatás, illetve a bírói függetlenség kérdését is érintheti” – emelte ki Lomniczi.
ÍGY ÁLLÍTSD MEG A KILAKOLTATÁST. Lasztócziné Tündi - FIGYELEM, MEGOSZTOM VELETEK A MAI NAPOM KÜLÖNLEGES ESEMÉNYÉT!! Mint sokan tudjátok...
A SÁRGAPÓLÓSOK ISMÉT A KÚRIA ÉPÜLETÉBEN TÜNTETNEK! Tisztelt Nemzeti Civil Kontroll! A Sárgapólósok ismét a Kúria épületében tüntetnek – Mit...

matches: Bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria KÚRIA Kúria


text:
Devizahiteles kálvária a Kúrián vagy elmebaj a köbön | A HAZA PÁRTJA honlapja
Ítélt a Kúria, dr. Ravasz László (volt bíró) képviselte az adóst. Az adós a pert elvesztette, fizethet, mint a katonatiszt, nemcsak tisztességtelen követelést, hanem perköltséget is amit majd adók és járulékok módjára a NAV-al behajtatnak. Kúria felülvizsgálat esetében 10% az illeték, az kb. 2.200.000 Ft és Ítélőtábla esetében 8%, az kb 1.760.000 Ft, a banki követeléseken felül, de ezek a számítások jogszabályok alapján kerültek megsaccolásra, hogy pontosan mennyi, ahhoz látni kell az ítéletet, mely ezidáig nem volt elérhető a Kúria honlapján.
Ezért állítottam le 6 éve a pereket a BAÉSZ-nál, hogy ezektől a sokmilliós kiadásoktól megkíméljem a kifosztottakat, akkor leárulóztak és azóta sem rehabilitáltak, de majd fognak mert nem lesz számukra más megoldás. A megoldás kulcsa nálunk van, nem az ügyvédeknél, az ügyvédek lerendezték az adósok sorsát rendesen, de ez is történelem. Amíg ezrével nem tolonganak az adósok a házunktáján, egymás lábára taposva, addig nem lesz feltámadás, ezt mindenki készpénznek veheti.
A portfolio.hu azzal a címmel hozta a hírt, hogy “Devizahitel sorsáról döntött ma a Kúria”. Dehogyis kedves kifosztottak, dehogy a Kúria döntött, az adós maga döntött a sorsáról, még sokszázezer másik kifosztottal együtt, amikor 2014-ben és 2018-ban nem állt sorban A Haza Pártjánál aktivista aláírásgyűjtőnek és nem szavaztak azokra, akik egyedüli eredményt, valós eredményt tudják felmutatni. Lehet itt a címeket lobogtatni, volt bíró, meg ügyvéd, meg nemzetközi bankszakjogászok, meg bakkfitty, az eredményük nulla devizahiteles téren, egy nagy nulla.Teljesen elképesztő számomra, hogy jogvégzett emberek a szerződés érvénytelenségével ámítják a hozzánemértőket, a hozzánemértők meg hozzánemértőként beveszik a sok hülyeséget, a konkrétumok mellett meg elmentek. Nagy baj, végzetes nagy baj. De a nagyobb baj csak ezután fog következni, erről nyilvános fórumon fogok beszámolni hamarosan.
Ami a közösségi oldalak sületlenségét illeti, az maga az agybaj. Emberek abba a tévhitbe ringatják magukat, hogy ezzel a keresettel is mindössze az volt a baj, hogy nem jól volt benyújtva, leírva, elmagyarázva. Reménykednek az emberek, hogy egyenként majd talán nekik sikerülni fog, hogy a bíróságon majd elmagyarázzák, hogy nem voltak kellően tájékoztatva arról, hogy milyen mértékű árfolyamkockázatot vállalnak. Amikor ez a “verzió” napvilágot látott, akkor mondtam, hogy ez nem reális kapaszkodó, mert nem rekonstruálható érdemlegesen, hogy mi hangzott el 10-14 évvel ezelőtt és a Kúria most ki is mondta, hogy érdemben nem volt ez vizsgálható.Száz szónak is egy a vége, az adósok saját maguk alatt vágták el a fát, azáltal, hogy hittek a megosztóknak, a rágalmazóknak és nem volt annyi érettség bennünk, hogy felismerjék a bennünk rejlő lehetőségeiket. A legtöbb kifosztott még most sincs tisztában a lehetőségeikkel, mely lehetőségek jövő tavaszra végleg elszállnak és utána már csak az ibolya marad meg a kesergés. A nyílt fórumon ezt is érinteni fogjuk remélhetőleg.
Sok sikert addig is mindenkinek!
Kategória: Devizahitel cikkek | Címke: devizahitel per, devizahitel ügyvéd, Kúria | Szerző: Kásler Árpád | Közvetlen link a könyvjelzőbe.
7 hozzászólás a(z) “Devizahiteles kálvária a Kúrián vagy elmebaj a köbön” bejegyzéshez
Kásler Árpád - 2019. február 22., péntek - 22:05 szerint:
Tisztelt Telepy Miklós
Igazad van. Ezután minden írásomnak az lesz a végkonklúziója, hogy minden devizahiteles maximálisan kivette a részét a munkából, felzárkózott tudásban, nem dobta el magától a megmenekülés esélyét és hamarosan vége lesz minden szenvedésnek, ha eddig sem tett ezután se tegyen semmit. Végülis, ha már úgy is menthetetlenül kifosztanak mindannyiunkat, akkor minek ostorozni itt egymást. Dicsérjük az Urat és a semmitevést állítsuk be komoly erőfeszítésnek, a megvezető sarlatánok pénzelését, a hízelkedő modorban hazudozó élősködőknek való bedőlést kritikával ne illessük, mert csak hinni akartak a megmenekülést hamis illuzziójának az emberek, legyünk megértőek, mert semmiről nem tehetnek és nem utolsósorban, görbetükröt tartani az ember elé nem esik jól senkinek.
Tisztelt Miklós, sajnálatosnak tartom, hogy ennyit értettél meg a nagy egészből…
Klein Zsolt - 2019. február 21., csütörtök - 23:15 szerint:
A Kúria döntése után nem az érzékelhető, hogy felbőszült ügyvédi tömegek lincshangulatban a főbírák fejét követelik. Ehelyett a “Most sem az adósnak kedvezett a jogi szerencse” cinikus üzenete hallik.
Már megint Árpádnak volt igaza,hogy ez az érvénytelenítősdi egy csapda,de mi még mindig hiszünk.Hiszünk a “hideglábú semmiben”.Idióták vagyunk? Nem,csak “korrektek” akarunk lenni és mazoizmussal nyugtatgatjuk magunkat.Minden kicsit is tájékozott ember tudja, hogy Káslernek igaza van,de azt olyan cikinek tartják,hogy kilógjanak a pc-ből.Miért? Mert még van veszítenivalójuk.Ne áltassuk magunkat,a magyar állam nem a népért dolgozik.Mondjuk csak meg nekik és mindenkinek, hogy mi lenne a dolguk.
A hitelsikerek.hu szerint ez volt a magyar igazságszolgáltatás záróvizsgája.Mikor és ki mondta először, hogy az megbukott? Én is hiszek abban, hogy Strasbourg áttörést hoz és érdemes kitartani a végsőkig.
Telepy Miklós - 2019. február 21., csütörtök - 09:34 szerint:
Szinte minden írásodnak az a végkonklúziója, hogy mindenki idóta. Legközvetlenebb szimpatizánsaid nagyobbik fele is többször megkapta ezt a titulust. Én támogattalak és támogatni foglak, ahogy lehetőségeim engedik, de kérem gondolkozz el azon, hogy nem kéne-e hangvételt váltanod, legalább a közvetlen környezettel szemben, mert így – a médiák hiányában – egyre kevesebb támogatóra számíthasz.
Töviskesné Dsupin Judit Ibolya - 2019. február 20., szerda - 17:50 szerint:
A szóban forgó per előzménye, hogy 2013- ban pert nyert az Allianz Bankkal szemben az adós, akkor felperesként.
Három pontban találta érvénytelennek a bíróság első és másodfokon a szerződést, ezek közül az egyik a kereskedelmi árrés, amelyet a Kásler per kapcsán már évekkel ezelőtt jogerősen érvénytelennek ítélt a Gyulai Városi Bíróság és a Törvényszék.
Ezt illett volna meghonorálni a pernyertesnek, a párt támogatásával.
Mint ahogy minden adósnak illett volna honorálni azzal, hogy A Haza Pártja mellé állnak.
Idézet a sokat emlegetett 51/17- es Eu. bírósági ügy ítéletéből:
51/17. sz. ügy
“59 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy mind a Kúria említett határozata, mind pedig a DH 1 törvény a 2014. április 30‑i Kásler és Káslerné Rábai ítéleten (C‑26/13, EU:C:2014:282) alapul.”
Ebben az ügyben már az Eu. Bírósága is kimondta, hogy az árfolyamrés megfizetésére irányuló kikötés az árfolyamkockázat adósra hárításával együtt lett semmis, mert az árfolyamrés a vételi és eladási árfolyamon történő fizetés része volt.
Erre mit tett a Parlament?
visszarakta 256,47 forinton az árfolyamkockázatot, 2014- ben, a forintosításkor, hogy gebedjünk bele.
Ez pedig az 51/17- es ügyben megírtan egyedileg meg nem tárgyalt kikötésnek minősül az Eu. Bírósága szerint is, mert 2014- ben senkivel nem lehetett előre megtárgyalni, hiszen a szerződés már meg volt kötve .
Mivel pedig lényegesen magasabb lett a forintosítási árfolyam, emiatt csakis tisztességtelen lehet, mert nagy terhet rótt az adósokra.
Akkor miről gagyarászik a Kúria 2019 februárjában?
A vételi és eladási árfolyam alkalmazását a 2014/2. számú Kúria PJE határozatukban ők maguk semmisnek találták.
Minek kell bizonyítania az adósnak azt, hogy nem volt vele ismertetve szerződêskötéskor! az utólag, 256,47 forinton történő forintosítás, mint előre meg nem tárgyalt kikötés?
Amit a Kásler per kiiktatott, azt a Parlament visszarakta.
Molnár Ibolya - 2019. február 20., szerda - 16:59 szerint:
https://www.portfolio.hu/finanszirozas/hitel/devizahitel-sorsarol-dontott-ma-a-kuria.314611.html
Elolvastam a Portfólió cikkét, még ők az egyik legkorrektebb gazdasági újságnak tekinthetők (van még néhány).
Ahogy látom, a szerencsétlen adós nem kért bankkivonatot vagy esetleg hazudott (nem tudjuk), arról, hogy 22 millió forintot ráutaltak a számlájára. Azt pedig kötelező kikérni a banktól és kötelező kiadni.
Én Erste Bankos vagyok, rajta van a 2008. évi kölcsönfolyósítást is tartalmazó banki havi kivonaton, hogy utaltak 6.1 mFt-ot a számlámra, de az nincs meg, hogy ők milyen számláról utalták.
De az legalább bizonyítható, hogy 6.1 mFt-ot utaltak a náluk kötelezően megnyitott és kizárólag HUF ügyletekre (!) nyitott betéti számlára.
(Merthogy itt magánszemélyeknek “devizaszámlákat” nyitnak a bankok nagyon régóta, holott magánszemélynek devizához nincs köze, ahhoz csak jogi személynek lehet. Ami az ügyfél (természetes személy, nem jogi) oldaláról kizárólag valuta lehet, az a bank oldaláról deviza.
Merthogy egy idegen ország törvényes fizetési eszközre szóló követelés nem merülhet fel természetes személy részéről, arra csak jogi személynek van joga. Jól néznénk ki, ha a világ ezzel ellentétesen működne, akkor nem lenne valutaváltás és arról igazolás.
Teljes káosz lenne, mint régen az arab valutaváltók Váci utcájában (az jó rég volt!), vagy a P. S. belügyér kínai piacán (elvileg annak is vége, gyakorlatban nem járok kínai piacokra ellenőrizni).
” A kölcsön összege a szerződés egyes rendelkezéseinek együttes értelmezésével meghatározható volt. A fogyasztó alperesek igényének megfelelően a 22.000.000 Ft kölcsönt a bank folyósította, azt a fogyasztók a folyósításkor nem kifogásolták.” – áll a Portfólió cikkében.
Tehát aki 22 millió forintot kapott és arról van igazolása (kötelezően ki kell a banknak adni a havi bankkivonatot vagy egyéb, kölcsönfolyósítást igazoló iratot, de a bankkivonat elég), az miért nem tudta értelmezni, hogy 22 millió forint összeget kapott?
Ahhoz képest lehet vizsgálni, hogy mennyit törlesztett, vannak bankok, nem is egy, akikkel meg lehet egyezni (peren kívüli egyezség a bíróság előtt is lehetséges, de lehetséges ügyvéddel közvetlenül a bank felé), adott esetben előfordul, hogy a teljes összeget elengedik a hátralévő “256”-os CHF alapú deviza “alapú” tartozásból, vagy kb. 60-70 %-át. Sok esetben ez igenis megéri.
Itt még nem lehet veszíteni, csak tapasztalatot nyerni.
Érdekes módon, én sem tudtam, pedig tucatnyi jogszabályt bújtam, amikor Dr. Léhmann György úr még élt és leveleztünk, arról, hogy létezett már 2008-ban a
a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról * (hatályos mai napig),
amiben megjelenik a 93/13 direktíva és egy másik is, amely a védendő fogyasztókról szól és pénzintézetek esetében is alkalmazható, illetve mint törvényt kötelesek lettek volna alkalmazni. De én is csak idén tudtam meg, véletlenül, hogy létezik ilyen törvény!
Kásler Árpád - 2019. február 20., szerda - 16:20 szerint:
Eszméletlen, naponta 40-80 ember keres, akik valamikor a tüntetéseinken voltak, de se aláírásgyűjtésre se egyéb tevékenységbe nem vettek részt, hogy segítsünk. A honlapot elmondásuk szerint nem olvassák évek óta, ismeretük a történések folyamáról nulla, de teli vannak önérzettel, ha felemelem a hangom, hogy zárkózzanak fel ismeretekben, a honlapunkon minden ehhez szükségest megtalálnak a “saláták” között, mert így feleslegesen raboljuk egymás idejét. Másodpercek alatt lerendezek mindenkit, mert felesleges időrablás amit csinálnak, energia és idővámpírok, aminek az a végeredménye, hogy arrogáns, agresszív baromnak tartanak, miközben ők az ön és közveszélyesek. Saját maguk alatt vágták el a lehetőségeket. Olyan is van, aki azért nem olvassa rendszeresen a honlapot elmondása szerint, mert neki dolgoznia kell. Ja engem a hivatal fizet, hogy őket hallgassam napi 14 órán keresztül és ha csak Budapestet nézzük, két tucat ember rohangáltunk aláírásgyűjtéskor az utcákon, miközben ezrével, százezrével vannak devizások. Elmondtam februárban, ha nem érünk el eredményt a választáson, nagy végrehajtási hullám lesz, hát kedves kifosztottak, jelentem, nagy végrehajtási hullám van. Az Adósok legtöbbje azt szeretné, ha az ő elgondolásuk menetén elvégezném amit szeretnének, ettől már csak azzal tudnak a világból kikergetni, mikor egy jó ügyvéd elérhetőségét kérik tőlem. Agybaj. Ők kellene hogy bedolgozzanak nekünk, nem nekem nekik, de nem értik, mert csak maguk ügyét tartják fontosnak, hiányos ismereteik következtében még mindig nem hiszik el, hogy csak kollektív megoldás lehet, egyéni elvétve esetleg. De elvárná mind a 40 vagy 50 vagy 80, hogy végighallgassam életük kálváriáját. Nagy baj…
Kásler Árpád - 2019. február 20., szerda - 15:29 szerint:
A cikk megjelenése után, a szóban forgó ügyben szereplő adós felhívott. Közel 8 millió forint a perköltség összesen. A bankja ellen ő megnyerte jogerősen a pert, majd a bank jogutódja visszaperelt tőle mindent. Gratulálok az adós ügyvédjeinek, szép munka volt.
Visszatérve az adóskamarára, rendkívül sokat ártottak az ügynek azzal, hogy néhány hónappal az országgyűlési választások előtt létrejöttek, ezzel tovább cincálva a tábort. Ide kellett volna mindenkinek csatlakozni, mert az egyetlen valós hazai és nemzetközi eredmény nálunk van. Nem tették meg. Az adóskamara részéről Szegeden az országgyűlési választásokra 2 azaz kettő aláírást szállítottak. köszönjük.
Az adósok ön és közveszélyesek! Ezt Kásler Árpád kijelenti és amíg ez így marad, addig a kifosztás is marad. Addig amíg dr. Ravasz László és a többi nem ismeri el eredményeinket, nem sorolnak be hozzánk húzni az igát, mindaddig csak ártani fognak ennek az ügynek.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság