text:
2010. január 28.(*)
„89/665/EGK irányelv – Az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás – Határidő lejárta – A jogorvoslat iránti kérelem benyújtására nyitva álló határidő kezdő időpontja”
A C‑406/08. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2008. szeptember 18‑án érkezett, 2008. július 30‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az Uniplex (UK) Ltd
az NHS Business Services Authority
tagjai: J. N. Cunha Rodrigues a harmadik tanács elnöke (előadó), P. Lindh, A. Rosas, U. Lõhmus és A. Ó Caoimh bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. szeptember 24‑i tárgyalásra,
– az Uniplex (UK) Ltd képviseletében M. Sheridan barrister és A. Stanic solicitor,
– az NHS Business Services Authority képviseletében R. Williams barrister,
– az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében I. Rao, meghatalmazotti minőségben, segítője: K. Smith barrister,
– A német kormány képviseletében M. Lumma és J. Möller, meghatalmazotti minőségben,
– Írország képviseletében D. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. Collins SC,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében E. White és M. Konstantinidis, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2009. október 29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1, kötet, 322. o.) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o., a továbbiakban: 89/665 irányelv) értelmezésére irányul.
2 E kérelmet egyfelől a Uniplex (UK) Ltd (a továbbiakban: Uniplex) másfelől az NHS Business Services Authority (a továbbiakban: NHS) között keretmegállapodás megkötése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
3 A 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„(1) A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítása érdekében, hogy [az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1971. július 26‑i] 71/305/EGK tanácsi] irányelv [(HL L 185., 5. o.)] és [az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1976. december 21‑i] 77/62/EGK [tanácsi] irányelv [(HL L 13., 1. o.)] hatálya alá tartozó szerződés-odaítélési eljárásokat illetően az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szemben a következő cikkekben és különösen a 2. cikk (7) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelően hatékonyan és különösen a lehető leggyorsabban jogorvoslattal lehessen élni azon az alapon, hogy e határozatok megsértették a közbeszerzésre vonatkozó közösségi jogot vagy az e jogot végrehajtó nemzeti jogszabályokat.”
4 A 89/665 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok biztosítják, hogy az 1. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárások érdekében hozott intézkedések hatáskört adjanak:
a) a lehető legrövidebb időn belül és közbenső határozat útján ideiglenes intézkedések megtételére az állítólagos jogsértések orvoslása vagy az érintett érdekek további sérelmének elkerülése céljából, beleértve a közbeszerzési szerződés odaítélésére vonatkozó eljárásnak vagy az ajánlatkérő által meghozott bármely határozat végrehajtásának a felfüggesztését vagy felfüggesztetését;
b) a jogellenesen meghozott határozatok megsemmisítésére vagy megsemmisíttetésére, beleértve a diszkriminatív műszaki, gazdasági vagy pénzügyi előírások eltörlését az ajánlati felhívásból, az ajánlattételhez szükséges dokumentációból, illetve minden egyéb, a kérdéses szerződés-odaítélési eljárásra vonatkozó dokumentumból;
c) jogsértést szenvedett személyek részére kártérítés megítélésére.”
5 Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 41. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1) Az ajánlatkérő szerv a lehető leghamarabb tájékoztatja a részvételre jelentkezőket és az ajánlattevőket a keretmegállapodás megkötésével, szerződés odaítélésével vagy dinamikus beszerzési rendszerbe való felvétellel kapcsolatos döntésekről, beleértve a keretmegállapodás megkötésének mellőzésére, a pályázat tárgyát képező szerződés odaítélésének mellőzésére, az eljárás újraindítására és a dinamikus beszerzési rendszer bevezetésének mellőzésére vonatkozó döntések indokát; ezt a tájékoztatást az ajánlatkérő szervnek – kérésre – írásban kell megadnia.
(2) Az érintett fél kérésére az ajánlatkérő szerv a lehető legrövidebb időn belül tájékoztatást ad:
– a sikertelen jelentkezőnek jelentkezése elutasításának indokairól,
– a sikertelen ajánlattevőnek ajánlata elutasításának indokairól, beleértve – a 23. cikk (4) és (5) bekezdésében említett esetekben – az egyenértékűség hiányára vonatkozó döntésének, illetve arra vonatkozó döntésének indokait, hogy az építési beruházás, árubeszerzés vagy szolgáltatásnyújtás nem felel meg a teljesítménybeli vagy funkcionális követelményeknek,
– minden olyan ajánlattevőnek, aki elfogadható ajánlatott tett, a kiválasztott ajánlat jellemzőiről és relatív előnyeiről, valamint a sikeres ajánlattevőnek vagy a keretmegállapodás részes feleinek nevéről.
Az erre rendelkezésre álló idő semmiképpen nem haladhatja meg az írásbeli kérelem beérkezésétől számított 15 napot.”
6 A 89/665 irányelv nemzeti jogba való átültetése érdekében elfogadott Public Contracts Regulations 2006 (a közbeszerzési szerződésekről szóló 2006. évi rendelet, a továbbiakban: 2006. évi rendelet) 47. cikke (7) bekezdésének b) pontja a következőképpen rendelkezik:
„(7) Az ezen cikk szerinti jogorvoslati eljárás csak akkor indítható meg, ha
b) a kérelmet haladéktalanul, de legkésőbb az annak alapjául szolgáló körülmények első felmerülésétől számított 3 hónapon belül benyújtják, kivéve ha a High Court megítélése szerint indokolt a kérelem benyújtására nyitva álló időtartam meghosszabbítása […]”
7 Az Uniplex az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező társaság, amely az Egyesült Királyságban a Hollandiában székhellyel rendelkező Gelita Medical BV által gyártott vérzéscsillapítóknak egyedüli forgalmazója.
8 Az NHS a National Health Service, az Egyesült Királyság állami egészségügyi közszolgálatának részegysége. Az NHS a 2004/18 irányelv és a 2006. évi rendelet értelmében ajánlatkérő.
9 Az NHS 2007. március 26‑án meghívásos közbeszerzési eljárást indított helyi és speciális vérzéscsillapítók szállítására vonatkozó keretmegállapodás megkötése céljából. Az erre vonatkozó hirdetményt az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2007. március 28‑án tették közzé.
10 Az NHS 2007. június 13‑án ajánlattételi felhívást küldött öt olyan szállító – többek között az Uniplex – részére, akik jelezték érdeklődésüket a keretmegállapodás kapcsán. Az ajánlatokat 2007. július 19‑ig kellett benyújtani.
11 Az ajánlattevők részére kiküldött ajánlattételi dokumentáció tartalmazta az ajánlati feltételeket és azok súlyozását, amelyek a következők voltak: ár és egyéb költséghatékonysági tényezők (30%), minőség és a klinikai elfogadhatóság (30%), terméktámogatás és képzés (20%), szállítási teljesítmény és képesség (10%), termékskála és ‑fejlesztés (5%), valamint a környezetvédelem és a fenntartható fejlődés (5%).
12 Az Uniplex 2007. július 18‑án nyújtotta be ajánlatát.
13 Az NHS 2007. november 22‑én levélben értesítette az Uniplexet, hogy úgy határozott, három ajánlattevővel köt keretmegállapodást. Az Uniplexet értesítették, hogy vele nem kötnek keretmegállapodást, mivel ő kapta a legalacsonyabb pontszámot az ajánlattételre felhívott és ajánlatot benyújtó öt ajánlattevő közül. E levél emlékeztetett az odaítélés szempontjaira és azok súlyozására, közölte a nyertes ajánlattevők nevét, valamint a legmagasabb és legalacsonyabb győztes pontszámot, illetve az Uniplex ajánlatára adott pontszámot.
14 E levél szerint a nyertes ajánlattevők pontjainak tartománya 905,5 és 971,5 pont közé esett, miközben az Uniplex 568 pontot kapott.
15 A 2007. november 22‑i levél az Uniplexet továbbá arról tájékoztatta, hogy joga van megtámadni a keretmegállapodás megkötéséről szóló határozatot, illetve a keretmegállapodás megkötése előtti 10 napos kötelező standstill időszakról, amely az odaítélésről való értesítéssel kezdődik, valamint azon jogáról is, hogy további tájékoztatást kérhet.
16 Az Uniplex 2007. november 23‑án kelt e‑mailjében ilyen tájékoztatást kért.
17 Az NHS 2007. december 13‑i levelében részletesebb tájékoztatást nyújtott arról, hogy miként értékelte az odaítélési szempontokat az elfogadott ajánlatok jellemzői és az Uniplex ajánlatához képest fennálló, relatív előnyei tekintetében.
18 E levél többek között feltüntette, hogy egyrészt az Uniplex nulla pontot kapott az árra és az egyéb költséghatékonysági tényezőkre, mivel a katalógusában szereplő árakat adta meg. Az összes többi ajánlattevő kedvezményt ajánlott katalógusáraihoz képest. Másrészt a teljesítés és a szállítási kapacitás kategóriájában az összes olyan ajánlattevő, aki még nem lépett be a vérzéscsillapítók egyesült királyságbeli piacára, nulla pontot kapott az egyesült királyságbeli ügyfélkörre vonatkozó alkategóriában.
19 Az Uniplex 2008. január 28‑án felszólító levelet küldött az NHS‑nek, amelyben a 2006. évi rendelet több ponton való megsértésére hivatkozott. Az Uniplex e levélben azt állította, hogy a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő csak 2007. december 13‑án kezdődött meg. Az Uniplex felszólította az NHS‑t, hogy 2008. február 13‑áig válaszoljon e levélre, és hozzátette, hogy amennyiben az NHS álláspontja szerint a határidőt nem ettől az időponttól kell számítani, akkor az utóbbinak legkésőbb 2008. február 6‑áig kell válaszolnia.
20 Az NHS 2008. február 11‑én kelt levelében arról tájékoztatta az Uniplexet, hogy a körülmények megváltoztak. Kiderült, hogy az Assut (UK) Ltd ajánlata szabálytalan volt, és az ajánlatok értékelése során negyedik helyezést elért B. Braun UK Ltd kapta meg az Assut (UK) Ltd helyét a keretmegállapodás résztvevői között.
21 Az NHS az Uniplex felszólító levelére 2008. február 13‑i levelében válaszolt, amelyben az Uniplex különböző állításait elutasította. Az NHS e levélben elöljáróban kijelentette, hogy az Uniplex panaszának alapjául szolgáló körülmények 2007. november 22‑ét megelőzően – ez volt az az időpont, amikor közölték az Uniplexszel, hogy nem választják a keretmegállapodás résztvevői közé – álltak be. Az NHS álláspontja szerint 2007. november 22-e. volt az az időpont, amikortól a 2006. évi rendelet 47. cikke (7) bekezdésének b) pontja szerinti határidő megkezdődött.
22 Az Uniplex erre a 2008. február 26‑án kelt levelében válaszolt. E levélben továbbra is fenntartotta, hogy a jogorvoslati kérelem benyújtására a 2006. évi rendelet alapján nyitva álló határidő csak 2007. december 13‑án kezdődött.
23 Az Uniplex 2008. március 12‑én keresetet indított a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division előtt, amelyben többek között azt kérte, hogy a bíróság állapítsa meg, hogy az NHS megsértette a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó szabályokat, és kötelezze az NHS‑t kártérítés megfizetésére.
24 A High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„Amennyiben a gazdasági szereplő nemzeti eljárásban megtámadja egy keretmegállapodásnak az ajánlatkérő által olyan közbeszerzési eljárásban történő odaítélését, amelyben ajánlattevő volt, és amelyet a 2004/18 irányelv (és a vonatkozó nemzeti átültető rendelkezések) szerint kellett lefolytatni, és ebben az eljárásban azt kéri, hogy állapítsák meg az ezen eljárásra és odaítélésre alkalmazandó közbeszerzési szabályok megsértését, valamint ítéljenek meg számára kártérítést:
1) a 89/665 irányelv 1. és 2. cikkének és az egyenértékűség, a hatékony bírói jogvédelem, illetve a hatékonyság közösségi jogi elvének fényében, valamint figyelemmel a közösségi jog egyéb vonatkozó elveire, az olyan nemzeti rendelkezést, mint a […] 2006. évi rendelet 47. cikke (7) bekezdésének b) pontja – amely kimondja, hogy az ilyen jogorvoslati kérelmeket haladéktalanul, de legkésőbb az azok alapjául szolgáló körülmények első felmerülésétől számított három hónapon belül kell benyújtani, kivéve ha az eljáró bíróság megítélése szerint indokolt ezen időtartam meghosszabbítása –, úgy kell‑e értelmezni, hogy az alanyi és feltétlen jogot biztosít az ajánlattevőnek az ajánlatkérővel szemben abban a tekintetben, hogy az ilyen közbeszerzési eljárás és odaítélés megtámadását célzó jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor az ajánlattevő tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie arról, hogy a közbeszerzési eljárás és az odaítélés megsértette a közösségi közbeszerzési eljárásokra vonatkozó szabályokat, vagy attól az időponttól, amikor az alkalmazandó rendelkezéseket megsértették; továbbá,
2) bármelyik esetben hogyan kell a nemzeti bíróságnak i. a jogorvoslati kérelem haladéktalan benyújtására vonatkozó előírásokat alkalmaznia, és ii. hogyan kell élnie az ilyen kérelem benyújtására nyitva álló nemzeti jogvesztő határidő meghosszabbítására vonatkozó mérlegelési jogkörével?”
25 A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 89/665 irányelv 1. cikke azt írja‑e elő, hogy a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok megsértésének megállapítására vagy kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a közbeszerzési eljárásra vonatkozó rendelkezéseket megsértették, vagy attól az időponttól, amikor a felperes tudomást szerzett e jogsértésről, vagy arról neki tudomást kellett volna szereznie.
26 A 89/665 irányelv célja, hogy a közbeszerzési szerződésekre vonatkozó közösségi jog vagy az annak átültetésére elfogadott nemzeti jogszabályok megsértése esetén valamennyi tagállamban biztosítsa a hatékony jogorvoslati eszközök meglétét, hogy garantálja a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásának összehangolására vonatkozó irányelvek hatékony alkalmazását. Ezzel szemben nem tartalmaz semmiféle különös rendelkezést, amely a hivatkozott irányelv által bevezetni kívánt jogorvoslatok határidejének feltételeire vonatkozna. Ezért az egyes tagállamok belső jogrendjére hárul az a feladat, hogy az e határidőkre vonatkozó szabályokat megállapítsa (a C‑470/99. sz., Universale‑Bau és társai ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11617. o.] 71. pontja).
27 A közösségi jog által a jelentkezők és az ajánlattevők részére az ajánlatkérő döntései által megsértett jogaik szavatolása céljából biztosított bírósági jogorvoslatokra vonatkozó eljárási szabályoknak nem szabad akadályozniuk a 89/665 irányelv hatékony érvényesülését (a fent hivatkozott Universale‑Bau és társai ügyben hozott ítélet 72. pontja).
28 Ennek kapcsán azt kell megvizsgálni, hogy a hivatkozott irányelv célja tekintetében az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló nemzeti szabályozás nem veszélyezteti‑e a közösségi jog által magánszemélyeknek biztosított jogokat (a fent hivatkozott Universale‑Bau és társai ügyben hozott ítélet 73. pontja).
29 Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell, hogy a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szemben hatékonyan és a lehető leggyorsabban jogorvoslattal lehessen élni (a fent hivatkozott Universale‑Bau és társai ügyben hozott ítélet 74. pontja).
30 Az a tény, hogy a részvételre jelentkező vagy ajánlattevő tudomására jut, hogy ajánlatát elutasították, nem hozza őt olyan helyzetbe, hogy hatékony jogorvoslattal élhessen. Ez az információ ugyanis önmagában még nem elegendő ahhoz, hogy a jelentkező vagy ajánlattevő olyan jogsértés esetleges fennállására következtessen, amely jogorvoslat tárgya lehet.
31 A részvételre jelentkezőben vagy ajánlattevőben csupán azt követően alakulhat ki az a kellően határozott meggyőződés, hogy a hatályos rendelkezéseket esetleg megsértették, illetve azután élhet jogorvoslattal, miután közlik vele a közbeszerzési eljárásra benyújtott ajánlata elutasításának indokait.
32 Következésképpen a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott azon cél, hogy biztosítsa a hatályos közbeszerzési szabályok megsértése elleni hatékony jogorvoslatok meglétét, csak akkor érthető el, ha a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a felperes tudomást szerzett, vagy tudomást kellett volna szereznie e jogsértésről (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Universale‑Bau és társai ügyben hozott ítélet 78. pontját).
33 Ezt a következtetést alátámasztja az a tény, hogy az alapeljárás tényállásának megvalósulásakor hatályban lévő 2004/18 irányelv 41. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja, hogy az ajánlatkérő szerv köteles a részvételre jelentkezőkkel és ajánlattevőkkel kapcsolatos döntésekről tájékoztatást adni. Ezek a rendelkezések összhangban állnak a jogvesztő határidőkre vonatkozó szabályozással, amelynek értelmében a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a felperes tudomást szerzett e jogsértésről, vagy arról neki tudomást kellett volna szereznie.
34 Az utóbbi következtetést támasztják alá a 89/665 irányelvnek a 89/665/EGK és a 92/13/EGK tanácsi irányelvnek a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó jogorvoslati eljárások hatékonyságának javítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 335., 31. o.) által bevezetett módosításai is, bár a hivatkozott irányelv átültetésére kitűzött határidő csupán az alapeljárás tényállásának megvalósulását követően telt le. A 89/665 irányelvnek a 2007/66 irányelv által bevezetett 2c. cikke úgy rendelkezik, hogy az ajánlatkérő döntéséről való tájékoztatásban minden egyes ajánlattevővel vagy részvételre jelentkezővel közölni kell a lényeges indokok összefoglalását, és a jogorvoslati kérelmek benyújtására nyitva álló határidő az adott tájékoztatás időpontjától számított meghatározott időtartam.
35 Az első kérdésre tehát azt kell válaszolni, hogy a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése azt írja elő, hogy a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok megsértésének megállapítására vagy kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a felperes tudomást szerzett e jogsértésről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie.
36 A második kérdés két részből áll. Az első rész a 89/665 irányelvnek a nemzeti szabályozás által előírt azon követelménnyel összefüggő értelmezésére vonatkozik, miszerint a jogorvoslati kérelmet haladéktalanul be kell nyújtani. A második rész arra vonatkozik, hogy milyen hatással van a hivatkozott irányelv a nemzeti bíróságnak a jogvesztő határidő meghosszabbítására vonatkozó mérlegelési jogkörére.
A második kérdés első részéről
37 A második kérdés első részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 89/665 irányelvet úgy kell‑e értelmezni, miszerint azzal ellentétes az olyan rendelkezés, mint amilyen a 2006. évi rendelet 47. cikke (7) bekezdésének b) pontja, amely a jogorvoslati kérelem haladéktalan benyújtását követeli meg.
38 Amint arra a jelen ítélet 29. pontja emlékeztet, a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szemben hatékonyan és a lehető leggyorsabban jogorvoslattal lehessen élni. A hivatkozott irányelv által előírt gyors eljárásra vonatkozó célkitűzés megvalósítása érdekében a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a jogorvoslati kérelmeket meghatározott határidőn belül kell benyújtani annak érdekében, hogy a gazdasági szereplőket arra késztessék, hogy a közbeszerzési eljárások keretében hozott ideiglenes intézkedések, illetve közbenső határozatok ellen minél előbb benyújtsák jogorvoslati kérelmüket (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Universale‑Bau és társai ügyben hozott ítélet 75–79. pontját, a C‑230/02. sz. Grossmann Air Service ügyben 2004. február 12‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑1829. o.] 30. és 36–39. pontját, valamint a C‑241/06. sz. Lämmerzahl‑ügyben 2007. október 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑8415. o.] 50. és 51. pontját).
39 A 89/665 irányelv által előírt gyors eljárásra vonatkozó célkitűzést a nemzeti jogban a jogbiztonság követelményének tiszteletben tartásával kell megvalósítani. Ennek érdekében a tagállamok kötelesek a határidőkre vonatkozó olyan kielégítően pontos, világos és előre látható szabályozást elfogadni, amely lehetővé teszi a magánszemélyek számára, hogy jogaikat és kötelezettségeiket megismerhessék (lásd e tekintetben a C‑361/88. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1991. május 30‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑2567. o.] 24. pontját és a C‑221/94. sz., Bizottság kontra Luxemburg ügyben 1996. november 7‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5669. o.] 22. pontját).
40 Emellett a 89/665 irányelv által előírt gyors eljárásra vonatkozó célkitűzés nem teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy elvonatkoztassanak a tényleges érvényesülés elvétől, miszerint a nemzeti jogvesztő határidők alkalmazásának módszerei nem tehetik lehetetlenné vagy nem nehezíthetik túlzottan meg a közösségi jog alapján az érintetteket megillető jogok gyakorlását, mivel ez az elv a jogorvoslatok hatékonyságára vonatkozó, a hivatkozott irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében rögzített célkitűzés részét képezi.
41 Az olyan nemzeti rendelkezés, mint a 2006. évi rendelet 47. cikke (7) bekezdésének b) pontja, amely alapján a hivatkozott „[…] cikk szerinti jogorvoslati eljárás csak akkor indítható meg, ha […] a kérelmet haladéktalanul, de legkésőbb az annak alapjául szolgáló körülmények első felmerülésétől számított 3 hónapon belül benyújtják”, bizonytalanságot tartalmaz. Ugyanis nem zárható ki, hogy ez a rendelkezés a nemzeti bíróságokat arra jogosítja fel, hogy a jogorvoslati kérelmet még az erre nyitva álló három hónapos határidő lejártát megelőzően a határidő jogvesztő jellegére hivatkozva elutasíthassák, amennyiben úgy ítélik meg, hogy az érintett a jogorvoslati kérelmet a hivatkozott rendelkezés értelmében nem „haladéktalanul” nyújtotta be.
42 Amint azt a főtanácsnok indítványának 69. pontjában kifejtette, az olyan jogvesztő határidő tartama, amelynek időtartamát az illetékes bíróság szabadon mérlegelheti, nem előre látható. Ennélfogva az ilyen határidőt meghatározó nemzeti rendelkezés nem biztosítja a 89/665 irányelv tényleges átültetését.
43 A fenti megfontolásokból következően azt a választ kell adni a második kérdés első részére, hogy a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésével ellentétes az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló nemzeti rendelkezés, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróságok számára, hogy a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok megsértésének megállapítására vagy kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslati kérelmet a jogvesztő határidő lejárta címén elutasítsák azon kritérium szabad mérlegelése alapján, miszerint az ilyen jogorvoslati eljárásokat haladéktalanul meg kell indítani.
A második kérdés második részéről
44 A második kérdés második részével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 89/665 irányelv milyen hatással van a nemzeti bíróságnak a jogvesztő határidő meghosszabbítására vonatkozó mérlegelési jogkörére.
45 Ami az irányelveket átültető nemzeti rendelkezéseket illeti, a nemzeti bíróságok kötelesek azokat a lehető legnagyobb mértékben a szóban forgó irányelv szövegének és céljának fényében értelmezni annak érdekében, hogy elérjék az irányelv által kitűzött eredményt (lásd a 14/83. sz., von Colson és Kamann ügyben 1984. április 10‑én hozott ítélet [EBHT 1984., 1891. o.] 26. pontját és a C‑397/01–C‑403/01. sz., Pfeiffer és társai egyesített ügyekben 2004. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8835. o.] 113. pontját).
46 A jelen ügyben a nemzeti bíróságnak úgy kell értelmeznie a jogvesztő határidőkre vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, hogy azok a lehető legnagyobb mértékben összhangban legyenek a 89/665 irányelv által elérni kívánt céllal (lásd e tekintetben a C‑327/00. sz. Santex‑ügyben 2003. február 27‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑1877. o.] 63. pontját és a fent hivatkozott Lämmerzahl‑ügyben hozott ítélet 62. pontját).
47 Az első kérdésre adott válaszban meghatározott követelményeknek való megfelelés érdekében az eljáró nemzeti bíróságnak a lehető legnagyobb mértékben úgy kell értelmeznie a jogvesztő határidőkre vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, hogy biztosítja, hogy e határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a felperes tudomást szerzett a közbeszerzési eljárásra alkalmazandó szabályok megsértéséről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie.
48 Amennyiben a nemzeti rendelkezések nem teszik lehetővé az ilyen értelmezésüket, a nemzeti bíróság mérlegelési jogköre gyakorlásának keretében köteles a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidőt meghosszabbítani annak biztosítása érdekében, hogy a felperes részére nyitva álló jogorvoslati határidő ugyanolyan hosszú legyen, mint amely akkor állt volna rendelkezésére, ha a nemzeti szabályozás által előírt határidő attól az időponttól kezdődött volna, amikor a felperes tudomást szerzett a közbeszerzési eljárásra alkalmazandó szabályok megsértéséről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie.
49 Mindenesetre, amennyiben nincs lehetőség a jogorvoslati határidőkre vonatkozó nemzeti szabályozásnak a 89/665 irányelvvel összhangban álló értelmezésére, a nemzeti bíróság köteles annak alkalmazását mellőzni a közösségi jog maradéktalan alkalmazása és az utóbbi által a magánszemélyek részére biztosított jogok védelme érdekében (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Santex‑ügyben hozott ítélet 64. pontját, valamint a fent hivatkozott Lämmerzahl‑ügyben hozott ítélet 63. pontját).
50 Ennélfogva a második kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy a 89/665 irányelv megköveteli, hogy a nemzeti bíróság mérlegelési jogköre gyakorlásának keretében a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidőt meghosszabbítsa annak biztosítása érdekében, hogy a felperes részére nyitva álló jogorvoslati határidő ugyanolyan hosszú legyen, mint amely akkor állt volna rendelkezésére, ha a nemzeti szabályozás által előírt határidő attól az időponttól kezdődött volna, amikor a felperes tudomást szerzett a közbeszerzési eljárásra alkalmazandó szabályok megsértéséről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie. Amennyiben nincs lehetőség a jogorvoslati határidőkre vonatkozó nemzeti szabályozásnak a 89/665 irányelvvel összhangban álló értelmezésére, a nemzeti bíróság köteles annak alkalmazását mellőzni a közösségi jog maradéktalan alkalmazása és az utóbbi által a magánszemélyek részére biztosított jogok védelme érdekében.
51 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
1) A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (1) bekezdése azt írja elő, hogy a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok megsértésének megállapítására vagy kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidő attól az időponttól kezdődik, amikor a felperes tudomást szerzett e jogsértésről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie.
2) A 92/50 irányelvvel módosított 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésével ellentétes a jelen ügy alapeljárásának tárgyát képezőhöz hasonló nemzeti rendelkezés, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróságok számára, hogy a közbeszerzési eljárásra vonatkozó szabályok megsértésének megállapítására vagy kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslati kérelmet a jogvesztő határidő lejárta címén elutasítsák azon kritérium szabad mérlegelése alapján, miszerint az ilyen jogorvoslati eljárásokat haladéktalanul meg kell indítani.
3) A 92/50 irányelvvel módosított 89/665 irányelv megköveteli, hogy a nemzeti bíróság mérlegelési jogköre gyakorlásának keretében a jogorvoslati kérelem benyújtására nyitva álló határidőt meghosszabbítsa annak biztosítása érdekében, hogy a felperes részére nyitva álló jogorvoslati határidő ugyanolyan hosszú legyen, mint amely akkor állt volna rendelkezésére, ha a nemzeti szabályozás által előírt határidő attól az időponttól kezdődött volna, amikor a felperes tudomást szerzett a közbeszerzési eljárásra alkalmazandó szabályok megsértéséről, vagy arról tudomást kellett volna szereznie. Amennyiben nincs lehetőség a jogorvoslati határidőkre vonatkozó nemzeti szabályozásnak a 92/50 irányelvvel módosított 89/665 irányelvvel összhangban álló értelmezésére, a nemzeti bíróság köteles annak alkalmazását mellőzni a közösségi jog maradéktalan alkalmazása és az utóbbi által a magánszemélyek részére biztosított jogok védelme érdekében.

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
 FECSEGŐ » Blog Archive » ALKOTMÁNYBÍRÓSÁGI HÍRLEVÉL((LEGUTÓBBI DÖNTÉSEK (HATÁROZATOK)
< Böngészés > Főoldal / Alkotmánybíróság, Aktuális hírek, események, Bíróság/Ügyészség/Szegedi Ítélőtábla, europarl.europa.eu/news/en, europarl.hu, Fecsegő hírek, Közélet, Szegedi Törvényszék / Blog article: ALKOTMÁNYBÍRÓSÁGI HÍRLEVÉL((LEGUTÓBBI DÖNTÉSEK (HATÁROZATOK)
2019. december 13. | hozzászólás | Alkotmánybíróság, Aktuális hírek, események, Bíróság/Ügyészség/Szegedi Ítélőtábla, europarl.europa.eu/news/en, europarl.hu, Fecsegő hírek, Közélet, Szegedi Törvényszék
• AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/325/2019.)
Az ügy tárgya: A büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény 869. § (1) bekezdése elleni alkotmányjogi panasz (büntetőügy; bíró kizárása másodfokú eljárásból
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság elutasította a büntetőeljárásról szóló törvény egy rendelkezése ellen előterjesztett alkotmányjogi panaszt, ugyanakkor a kérelem alapján megsemmisítette a Zalaegerszegi Törvényszéknek szintén támadott ítéletét. Az indítványozó érdemi indokolásában egyfelől kifejtette: az Alkotmánybíróság egy korábbi határozatában alkotmányos követelményként fogalmazta meg, hogy a büntetőügy további elintézésében ne vegyen részt olyan bíró, aki az eljárás bármely korábbi szakaszában, így akár a nyomozás során bíróként járt el. Ezt az új Be. szabályozása figyelembe is vette, ám az átmeneti rendelkezések között található, az indítványozó által támadott szabály szerint a törvényszék másodfokú tanácsának tagjaira ez a kizárási ok csak a 2016. november 30-a után indult büntetőeljárásokban irányadó. Erre tekintettel a támadott rendelkezés ellentétes az Alaptörvényben rögzített pártatlanság elvével és nem felel meg a korábbi alkotmányos követelménynek sem. Az indítványozó a támadott ítéletekkel összefüggésben előadta, hogy a másodfokú eljárásban a tanács elnökeként és a tanács tagjaiként eljáró bírók valamennyien részt vettek a nyomozati szakban az előzetes letartóztatás elleni fellebbezés elbírálásában is, ami sérti a tisztességes bírósági eljáráshoz való jogát, azon belül is a pártatlanság elvét. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során először is leszögezte, hogy a bírák büntetőeljárásokban való kizárásával kapcsolatos, korábban kimondott alkotmányos követelmények a régi büntetőeljárási törvényhez kapcsolódtak. Ugyanakkor ez nem jelenti, hogy az Alkotmánybíróság kizárással kapcsolatos gyakorlata és ahhoz kapcsolódóan az Alaptörvény értelmezése is figyelmen kívül hagyható lenne. Továbbra is ellentétes tehát a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog részét képező pártatlanság követelményével, ha a büntetőeljárásban a bírósági szakaszban olyan bíró jár el, aki a vádemelést megelőzően nyomozási bírói feladatokat látott el az ügyben. Az Alkotmánybíróság azonban rámutatott, hogy következetes gyakorlata szerint ha a vizsgált jogszabálynak van olyan értelmezése, amely az Alaptörvényből fakadó követelményeknek megfelel, vagyis az alapjogsértő helyzet megfelelő jogértelmezéssel feloldható, akkor az Alkotmánybíróság a hatályos jog kíméletével jár el, és elkerüli a jogszabályi rendelkezés megsemmisítését. Mivel ez ebben az esetben fennáll, ezért az Alkotmánybíróság elutasította a büntetőeljárási törvény megsemmisítésére irányuló panaszt. A támadott ítéletek vonatkozásában az Alkotmánybíróság azt hangsúlyozta, hogy a nyomozás során eljáró bírók nem járhattak volna el ítélkező bíróként. Mivel a jogerős ítéletet hozó bírói tanács összetétele nem felelt meg a pártatlanság elvének, ezért az Alkotmánybíróság a Zalaegerszegi Törvényszék támadott ítéletét megsemmisítette.
• AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/331/2019.)
Az ügy tárgya: A kormányzati igazgatásról szóló 2018. évi CXXV. törvény 289. § (1)-(3) bekezdés elleni alkotmányjogi panasz (szabadság pénzbeli megváltása)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság elutasította a kormányzati igazgatásról szóló törvény (Kitv.) egyes rendelkezései megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. A Kitv. támadott szabályozása a fizetett szabadsághoz való jog érvényesítésének lehetőségét – a felhalmozódott szabadságok természetben történő kivételének lehetőségét kizárva – helyettesítette a szabadság pénzbeli megváltásával. A támadott rendelkezések kihirdetése és hatályba lépése között 10 nap telt el. Az indítványozó szerint a támadott rendelkezés sérti az éves fizetett szabadsághoz való jogát, valamint – a kellő felkészülési idő hiánya miatt – sérti a jogbiztonság követelményét is. Az Alkotmánybíróság érdemi vizsgálata során először is megállapította, hogy a törvényhozó a 2018. év végére a nem kívánatos mértékben és részben jogellenesen felhalmozott szabadságnapok pénzbeli megváltásának előírása mellett a 2019. évtől bevezetett új szabadságolási rendszer általános szabályaitól eltérő, az érintettek számára kedvezményes átmeneti szabályokat alkotott kizárólag a 2019. év vonatkozásában. A kedvezmény szerint a bármilyen okból ki nem adott, illetve ki nem vett szabadságnapokat felhalmozott kormánytisztviselőket 2019 elején a törvény erejénél fogva jogosulttá tette a részükre járó szabadság vagy annak egy részének az igénybe vételére. A szabadsághoz való tényleges hozzáférés szempontjából az ex lege szabadságkivétel lehetőségének a megteremtése kedvezményesnek minősül. Az Alaptörvény alapján a fizetett szabadsághoz való jognak egy naptári éven belül kell realizálódnia, és ehhez kapcsolóan a vonatkozó törvények – az indítványozó esetében jelenleg a Kitv. – ezért határozzák meg a szabadság mértékét éves időkeretben, és tartalmazzák azt, hogy az éves szabadságot a tárgyévben kell kiadni illetve igénybe venni. Egy „kitágított”, adott éven túli időkeretben való igénybevétel esetén már nem érvényesülhet, hanem egyenesen ellehetetlenül a munkavállaló tényleges regenerálódása és a valóban hatékony, a célja szerinti eredményre vezető pihenéshez való joga. A fentiekből következően a fizetett szabadság természetben történő igénybevételére irányuló, és eredménytelennek bizonyuló munkavállalói szándék abban az esetben élvez alkotmányos alapjogi védelmet, ha ez a szándék a szabadságnak alapvetően a munkavégzés évében történő igénybevételére irányul. Megoldhatatlan és lehetetlen az ehhez kötődő, az ebből következő aktuális feltöltődéshez, rekreációhoz igénybe nem vett napok eredeti céljukat és funkciójukat szolgáló későbbi, utólagos pótlása. Az Alkotmánybíróság végül arra is rámutat, hogy a munkáltatója által követett törvényellenes szabadságkiadási gyakorlatra, illetve annak továbbfolytatására a panaszos nem alapíthatott olyan megalapozott várakozást, amely bekövetkeztének az elmaradása alkotmányos védelemben részesülhetne. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt elutasította.
• AB határozat bírói döntés megsemmisítéséről (IV/966/2019.)
Az ügy tárgya: A Fővárosi Törvényszék 27.Bpkf.5983/2019/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (fogvatartási körülmények miatti kártalanítás)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz alapján megsemmisítette a Fővárosi Törvényszék Büntetés-végrehajtási Csoportja és a Fővárosi Törvényszék fogvatartási körülmények miatti kártalanítás tárgyában hozott végzéseit. Az indítványozó fogvatartása körülményei miatt 2017. február 17. napján kártalanítás iránt kérelmet nyújtott be, amelyet 2017. április 3. napján kiegészített, miután 2005. december 29. és 2017. március 17. között büntetés-végrehajtási intézetben tartózkodott. Az eljárt bíróságok megállapították, hogy az indítványozó fogvatartási körülmények miatt az Emberi Jogok Európai Bíróságához (EJEB) benyújtott kérelmét az EJEB 2015. július 30. napján vette nyilvántartásba. Mindez pedig a vonatkozó szabályozás alapján azt jelenti, hogy a 2013. augusztus 12. napját megelőző időszakra kártalanítási igény nem nyújtható be, mivel a jogsértés megszűnése és az EJEB-hez benyújtott kérelem nyilvántartásba vétele között több mint hat hónap telt el. Az indítványozó álláspontja szerint a bírósági végzésekben kifejtett jogértelmezés, amelynek következtében az említett időszak tekintetében elutasították a kérelmét, többek között az Alaptörvényben rögzített jogállamiság elvét sérti. A jogállamiság sérelmét abban látta, hogy az eljárt bíróságok a visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmába ütköző jogértelmezést fejtettek ki az ügyben, ugyanis a jogalkotó a szabályozás során egyértelművé tette, hogy a bíróságok által végzéseikben felhívott határidőt és ahhoz kapcsolódó értelmező rendelkezést csak a jogszabály hatálybalépésétől lehet alkalmazni. Azzal tehát, hogy az eljárt bíróságok az említett rendelkezést jogszabály hatálybalépését megelőző fogvatartási időszak tekintetében is alkalmazták, visszaható jelleggel olyan követelményt állítottak a jogérvényesítésre, amelynek megfelelni utólag már nem lehet. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során rámutatott, hogy az eljárt bíróságok – az átmeneti rendelkezéseket figyelmen kívül hagyva – olyan körülményt értékeltek az indítványozó terhére, amelyet 2017. január 1. napját megelőzően nem ismerhetett, annak eleget nem tehetett. A bíróságok említett jogértelmezése tehát a vizsgált időszakban még nem létező jogszabályi kötelezettség megkövetelésével, azaz az elbírált időszakban még nem hatályos jogszabály alkalmazásával döntött az indítványozó számára hátrányosan a kártalanítási igényről és ezzel megsértette az Alaptörvényben garantált visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmát. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a bírósági döntéseket megsemmisítette.
• AB határozat bírói döntés megsemmisítéséről (IV/819/2019.)
Az ügy tárgya: A Székesfehérvári Törvényszék 7.Bpkf.601/2018/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (fogvatartási körülmények miatti kártalanítás)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz alapján megsemmisítette a Székesfehérvári Törvényszék Büntetés-végrehajtási Csoportja és a Székesfehérvári Törvényszék fogvatartási körülmények miatti kártalanítás tárgyában hozott végzéseit. Az indítványozó fogvatartása körülményei miatt 2017. március 23. napján kártalanítás iránt kérelmet nyújtott be, miután 2012. november 8. és 2016. augusztus 2. között büntetés-végrehajtási intézetben tartózkodott. Az eljárt bíróságok megállapították, hogy az indítványozó 2016. február 5. napján fogvatartási körülmények miatt az Emberi Jogok Európai Bíróságához (EJEB) nyújtott be kérelmet, amit az EJEB 2017. január 1. napjáig nyilvántartásba vett. Mindez pedig a vonatkozó szabályozás alapján azt jelenti, hogy az EJEB-nek küldött kérelem benyújtásának időpontját alapul véve, a hat hónapos elévülési idővel számolva a fogvatartás 2015. augusztus 5. napját megelőző időszaka nem vizsgálható. Az indítványozó álláspontja szerint a bírósági végzésekben kifejtett jogértelmezés, amelynek következtében az említett időszak tekintetében elutasították a kérelmét, többek között az Alaptörvényben rögzített jogállamiság elvét sérti. A jogállamiság sérelmét abban látta, hogy az eljárt bíróságok a visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmába ütköző jogértelmezést fejtettek ki az ügyben, ugyanis a jogalkotó a szabályozás során egyértelművé tette, hogy a bíróságok által végzéseikben felhívott határidőt és ahhoz kapcsolódó értelmező rendelkezést csak a jogszabály hatálybalépésétől lehet alkalmazni. Azzal tehát, hogy az eljárt bíróságok az említett rendelkezést jogszabály hatálybalépését megelőző fogvatartási időszak tekintetében is alkalmazták, visszaható jelleggel olyan követelményt állítottak a jogérvényesítésre, amelynek megfelelni utólag már nem lehet. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során rámutatott, hogy az eljárt bíróságok – az átmeneti rendelkezéseket figyelmen kívül hagyva – olyan körülményt értékeltek az indítványozó terhére, amelyet 2017. január 1. napját megelőzően nem ismerhetett, annak eleget nem tehetett. A bíróságok említett jogértelmezése tehát a vizsgált időszakban még nem létező jogszabályi kötelezettség megkövetelésével, azaz az elbírált időszakban még nem hatályos jogszabály alkalmazásával döntött az indítványozó számára hátrányosan a kártalanítási igényről és ezzel megsértette az Alaptörvényben garantált visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmát. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a bírósági döntéseket megsemmisítette.
• AB határozat bírói döntés megsemmisítéséről (IV/199/2019.)
Az ügy tárgya: A Kecskeméti Törvényszék 2.Bpkf.818/2018/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (fogvatartási körülmények miatti kártalanítás)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz alapján megsemmisítette a Kecskeméti Törvényszék Büntetés-végrehajtási Csoportja és a Kecskeméti Törvényszék fogvatartási körülmények miatti kártalanítás tárgyában hozott végzéseit. Az indítványozó fogvatartása körülményei miatt 2017. február 22. napján kártalanítás iránt kérelmet nyújtott be, miután 2014. március 5. és 2016. szeptember 22. között büntetés-végrehajtási intézetben tartózkodott. Az eljárt bíróságok megállapították, hogy az indítványozó a fogvatartási körülmények miatt 2016. november 29. napján nyújtott be kérelmet az Emberi Jogok Európai Bíróságához (EJEB). Mindez pedig a vonatkozó szabályozás alapján azt jelenti, hogy a 2015. június 22. napját megelőző időszakra kártalanítási igény nem nyújtható be, mivel a jogsértés megszűnése és az EJEB-hez benyújtott kérelem benyújtása között több mint hat hónap telt el. Az indítványozó álláspontja szerint a bírósági végzésekben kifejtett jogértelmezés, amelynek következtében az említett időszak tekintetében elutasították a kérelmét, többek között az Alaptörvényben rögzített jogállamiság elvét sérti. A jogállamiság sérelmét abban látta, hogy az eljárt bíróságok a visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmába ütköző jogértelmezést fejtettek ki az ügyben, ugyanis a jogalkotó a szabályozás során egyértelművé tette, hogy a bíróságok által végzéseikben felhívott határidőt és ahhoz kapcsolódó értelmező rendelkezést csak a jogszabály hatálybalépésétől lehet alkalmazni. Azzal tehát, hogy az eljárt bíróságok az említett rendelkezést jogszabály hatálybalépését megelőző fogvatartási időszak tekintetében is alkalmazták, visszaható jelleggel olyan követelményt állítottak a jogérvényesítésre, amelynek megfelelni utólag már nem lehet. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során rámutatott, hogy az eljárt bíróságok – az átmeneti rendelkezéseket figyelmen kívül hagyva – olyan körülményt értékeltek az indítványozó terhére, amelyet 2017. január 1. napját megelőzően nem ismerhetett, annak eleget nem tehetett. A bíróságok említett jogértelmezése tehát a vizsgált időszakban még nem létező jogszabályi kötelezettség megkövetelésével, azaz az elbírált időszakban még nem hatályos jogszabály alkalmazásával döntött az indítványozó számára hátrányosan a kártalanítási igényről és ezzel megsértette az Alaptörvényben garantált visszaható hatályú jogalkalmazás tilalmát. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság a bírósági döntéseket megsemmisítette.
• AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/1058/2019.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság tanácsa elutasította Kúria személyiségi jog megsértése tárgyában indult perben hozott ítélete ellen, a Magyar Nemzeti Bank elnöke által előterjesztett alkotmányjogi panaszt indítványt. Az MNB alapítványrendelése, azok működése és gazdálkodása 2016-ban közéleti vita tárgyát képezte, a sajtó vezető témája volt. Az alapügy alperese mint országgyűlési képviselő azonnali kérdés formájában többször is kérdést intézett az indítványozóhoz az Országgyűlésben. Az indítványozó válaszában politikai támadásnak, botrányosnak tartotta a kérdéseket. Az alapügy alperese viszontválaszában kifejtette, hogy ő nem az MNB-t támadja, hanem az indítványozó személyét, aki – véleménye szerint – családjával együtt közpénzt lopott az MNB alapítványainak létrehozásával, emiatt pedig le kellene mondania. Az indítványozó keresetében azt állította, hogy a kérdésben szereplő állítások tényállítások voltak, amelyekkel az alapügy alperese megsértette a jóhírnévhez való jogát. Azt is kérte, hogy amennyiben a bíróság a kérdés tartalmát véleménynyilvánításnak tekinti, akkor a becsületének sérelmét állapítsa meg. Az ügyben első fokon eljárt Fővárosi Törvényszék az alkotmánybírósági gyakorlattal összhangban – amely szerint a közéleti szereplőknek a túlzó, felfokozott hangulatú véleményeket is tűrniük kell, akkor is, ha azok tevékenységüket negatív módon értékelik, ugyanis számolniuk kell azzal, hogy politikai ellenfeleik tevékenységüket, szereplésüket kritikával illetik – elutasította a keresetet. Az Fővárosi Ítélőtábla a törvényszék ítéletét helyben hagyta, a Kúria pedig – felülvizsgálati eljárás keretében – hatályában fenntartotta. Az indítványozó emberi méltóságának és a tisztességes eljáráshoz való jogának sérelmére hivatkozva nyújtott be alkotmányjogi panaszt. Az Alkotmánybíróság érdemi vizsgálata során először is rámutatott, hogy a közéleti közlésekhez fokozottabb alaptörvényi védelem kapcsolódik. Az alapügy alperese (aki maga is közügyekben nyilvánult meg, a közéleti vita fő helyszínének számító Országgyűlésben, és státusza alapján is közszereplőnek minősül) a közügyek megvitatásával kapcsolatba hozhatóan fejtette ki a véleményét az indítványozóról, és a közéleti vita tárgyát képező ügyekből levont következtetése alapján fogalmazott meg – kétséget kizáróan túlzó – véleményt róla. Az indítványozó és az alapügy alperese közötti vita az Országgyűlésben zajlott, amely a közéleti viták fő színtere és mint ilyen, a parlamenti hagyományok alapján egy olyan helyszín, ahol a véleménynyilvánítás csak egészen szélsőséges esetben korlátozható, azaz a vitában részt vevőknek általánosságban is nagyobb tűrési kötelessége van a megfogalmazott kritikákkal szemben. Jelen ügyben az eljáró bíróságok az Alkotmánybíróság gyakorlatát teljes mértékben figyelembe vették az alapügy alperesének felszólalása, és annak tartalmának megítélése során. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt elutasította.
• AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/705/2017.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság elutasította a korábbi polgári eljárási törvény egy rendelkezése, illetve a Kúria kártérítési perben hozott ítélete ellen előterjesztett alkotmányjogi panasz indítványt. Az indítványozó által előadott érdemi indokolás szerint a Kúria ítélete sérti a tisztességes bírósági eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való jogát, mivel a felülvizsgálati eljárásban új bizonyítékot értékelt, és új bizonyítást vett fel. Az indítványozó meglátása szerint a korábbi polgári eljárási törvény támadott rendelkezése miatt született rá nézve hátrányos ítélet. Annak értelmében ugyanis a kiemelt jelentőségű perekben – mint amilyen az érintett ügy – a bíróság nem köteles a jogvita eldöntése érdekében a bizonyításra szoruló tényekről, a bizonyítási teherről, illetve a bizonyítás sikertelenségének következményeiről a feleket előzetesen tájékoztatni. Szerinte ez a rendelkezés sérti a tisztességes eljáráshoz való jogát. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során először is rámutatott, hogy a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog szempontjából eltérés mutatkozik a vizsgálatban akkor, ha az alkotmányjogi panaszeljárás tárgya egy norma, illetve ha egy bírói döntés. Előbbi esetben a kérdés az, hogy a sérelmezett szabály normatív szinten korlátozza-e a szóban forgó alapjogot, illetve annak az indítványban felhívott valamely részjogosítványát, és ha igen, miként igazolható a korlátozás alkotmányossága. Utóbbi esetben a konkrét bírósági eljárást szükséges megítélni és az eljárás egészére kiható módon határozni arról, hogy az elemeiben és egészében véve is kielégíti-e a kiegyensúlyozottsággal szemben támasztott alapjogi követelményeket. Ennek fényében az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a sérelmezett szabály nem volt Alaptörvény-ellenes. Az ugyanis nem zárta el a feleket attól, hogy a törvényes bíró a keresetről érdemi döntést hozzon, illetve a felek egyáltalán nem estek el attól a lehetőségtől, hogy indítványaikkal, nyilatkozataikkal a bírósághoz forduljanak. A bíróságot pedig a sérelmezett szabály nem mentesítette az alól a feladat- és hatáskör alól, hogy a felek által elé tárt beadványok alapján határozzon a peresített igényekről, alakítva ezzel a felek alanyi jogait. A támadott rendelkezés nem nem érintette a felek egyenrangú pozícióját a bírósági eljárásban, mivel az arra vonatkozott, hogy a bíróság milyen viszonyban áll a felekkel, és nem arra, hogy a felek egyensúlyban állnak-e egymással. Végül az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy az eljárási törvény sérelmezett rendelkezése nem áll kapcsolatban a jogorvoslathoz való joggal, ugyanis nem érinti azt, hogy a felek miként gyakorolhatják jogorvoslati jogaikat az érdemi döntésekkel szemben, és hogy a magasabb szinten álló jogorvoslati fórum képes-e a jogsérelem tényleges orvoslására. Ugyanakkor az Alkotmánybíróság megjegyezte, hogy a jogorvoslati kioktatás alól a kiemelt jelentőségű perekre vonatkozó szabályok sem mentesítették a bíróságokat. A támadott ítélettel összefüggésben az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy a sérelmezett döntés nem új bizonyítékon alapul, ugyanis a Kúria jogkérdést döntött el az akta részét képező iratok alapján. A tisztességes bírósági eljárás alapjoga sem teremt az Alkotmánybíróság számára hatáskört arra, hogy szakjogi kérdésekben, a bizonyítékok értékelésében és az ezekből adódó következtetések mérlegelés alapján való levonásában felülbírálja a bírói döntéseket. Önmagában egy eljárási törvény megsértése sem eredményezi minden esetben az igazságos döntéshez vezető peres eljárás méltánytalanságát. Ezek ugyanis törvényességi és nem alkotmányossági kérdések. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az indítványozó csupán a Kúria eltérő, és számára pervesztességet eredményező értelmezését sérelmezi, ezért a tisztességes eljáráshoz való jog sérelme nem volt megállapítható. Végül az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy a jogorvoslathoz való jog nem terjed ki a rendkívüli jogorvoslati eljárásokra. A Kúria felülvizsgálati döntése ennek az alapjognak a védelmi körén kívül áll, tehát azt nem sérthette meg. A jogorvoslathoz va
ló jogból ugyanis nem következik, hogy a Kúria felülvizsgálati eljárásban hozott érdemi döntésével szemben még egy további jogorvoslati lehetőségnek rendelkezésre kellene állnia.
• AB határozat jogegységi döntés megsemmisítéséről (III/1350/2019.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság bírói kezdeményezés alapján visszaható hatállyal megsemmisítette az összbüntetési eljárás során alkalmazandó büntető anyagi jogi szabályokról szóló 2/2019. büntető jogegységi határozatot, illetve elrendelte a BJE alkalmazásával meghozott, jogerősen lezárt büntetőeljárások felülvizsgálatát. A BJE értelmében az összbüntetési eljárás során alkalmazandó büntető törvény meghatározásakor az alapítéletekkel elbírált bűncselekmények elkövetési ideje közömbös: annak van jelentősége, hogy az összbüntetésbe foglalás lehetősége mikor nyílt meg. Az indítványozó bíró szerint a BJE a jogalanyok helyzetét elnehezítő új Btk.-szabályozás alkalmazását írja elő az összbüntetési eljárásokban az új Btk. hatályba lépését megelőzően elítéltek esetében is, ezért sérti a visszamenőleges hatályú jogalkotás tilalmát. Hivatkozott a 10/2018. (VII. 18.) AB határozatára amelyben az Alkotmánybíróság megsemmisítette az új Btk. átmeneti rendelkezéseinek a BJE-vel azonos tartalmú szabályát. A bíró szerint továbbá a büntető törvény időbeli hatályára vonatkozó szabályok alkalmazása nem ütközhet a visszaható hatály tilalmába. A bírói gyakorlatra történő hivatkozás továbbá nem járhat azzal a következménnyel, hogy az arra alapított határozat ellentétes legyen az Alaptörvénnyel, valamint az azt értelmező Alkotmánybíróság határozatával. A BJE ezen felül sérti a hatalommegosztás elvét is, mivel abban a Kúria a Btk. 2. §-ának előírását figyelmen kívül hagyva – annak mérlegelését lényegében kizárva – döntött az alkalmazandó anyagi jogról. Az Alkotmánybíróság érdemi eljárása során először is megállapította, hogy az összbüntetés módosított szabályainak a bevezetését a jogalkotó nem bízta a jogalkalmazásra, hanem azt az új Btk. átmeneti rendelkezéseiben szabályozta. Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben korábban nem csupán azt állapította meg, hogy az az érintett elítéltekre nézve hátrányos tartalmú, helyzetüket elnehezítő, hanem azt is, hogy a rendelkezés alkalmazásáról a jogalkotó visszamenőleges hatállyal rendelkezett. Ezt követően az Alkotmánybíróság arra a megállapításra jutott, hogy a BJE – a korábbi, lényegében azonos tartalmú szabályozáshoz hasonlóan – nem áll összhangban az Alaptörvénnyel. Az összbüntetési szabályok alkalmazása akkor nem sérti a visszaható hatályú jogalkotás és jogalkalmazás tilalmát, ha az új Btk.nak a régi Btk. összbüntetési szabályaihoz képest súlyosabb rendelkezésit csak olyan ítéletek büntetéseinek az összbüntetésbe foglalására alkalmazzák a bíróságok, amelyek az adott jogszabályi rendelkezések hatályba lépését követően lettek jogerősek. Az új Btk. a hatálybalépését megelőzően jogerőre emelkedett ítéletekben foglalt büntetések összbüntetésbe foglalására akkor alkalmazhatók, ha az elítéltre nézve kedvezőbb, előnyösebb előírást rögzítenek. Az Alkotmánybíróság hangsúlyozta, hogy az összbüntetésbe foglalás lehetősége ugyan valóban az időrendben második jogerős ítélettel nyílik meg, ez azonban nem jelenti azt, hogy az időrendben első ítélet büntetőjogi jogkövetkezményt meghatározó rendelkezését az összbüntetés ne foglalná magába, ne írná felül. Az összbüntetés így ugyanolyan hatást gyakorol az időrendben elsőként jogerős ítéletre, mint az összbüntetéssel érintett több jogerős ítéletre. Ebből következően a visszaható hatály tilalmának a tiszteletben tartása szempontjából az időrendben elsőként hozott ítélet jogerőre emelkedésének a dátuma a meghatározó. Mivel mindezen követelményeknek a BJE nem felel meg, ezért az sérti az Alaptörvényt. Végül az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy az összbüntetés anyagi jogi szabály, és az összbüntetés megállapítása az ítélkező bíró feladata, függetlenül attól, hogy arra az alapeljárásban vagy utóbb, különleges eljárásban kerül sor. Anyagi jogi szabály alkalmazásakor pedig az ítélkező bírónak az Btk. időbeli hatályát szabályozó 2. §-a alapján kell eljárni. A Kúria a BJE-vel lényegében a Btk. 2. § (3) bekezdésében meghatározottakon túl egy új kivételszabályt, vagyis jogot alkotott, amellyel a Btk. 2. § (1) bekezdése szerinti főszabály alka
lmazását az összbüntetéssel összefüggő egyes esetekben kizárta. A BJE ezért sérti a hatalommegosztás elvét is.

matches: Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Fővárosi Törvényszék 27.P.22353/2011/13. számú ítélete - PDF
Download "Fővárosi Törvényszék 27.P.22353/2011/13. számú ítélete"
1 Fővárosi Törvényszék 27.P.22353/2011/13. számú ítélete Közbeszerzési Értesítő száma: 2016/24 Beszerzés tárgya: Hirdetmény típusa: Fővárosi Bíróság ítélete KÉ Eljárás fajtája: Közzététel dátuma: Iktatószám: 2495/2016 CPV Kód: Ajánlatkérő: Teljesítés helye: Ajánlattételi/részvételi jelentkezési határidő: Nyertes ajánlattevő: Ajánlatkérő típusa: Ajánlatkérő fő tevényeségi köre: Fővárosi Bíróság ítélete Szöveg: Fővárosi Törvényszék 27.P /2011/13. A Fővárosi Törvényszék Hubáné dr. Szabó Ágnes (1024 Budapest, Margit krt. 85.) jogtanácsos által képviselt Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság (1024 Budapest, Margit krt. 85.) felperesnek- a Csók és Társa Ügyvédi Iroda, ügyintéző dr. Csók Csaba (1067 Budapest, Teréz krt. 19. III/32.) ügyvéd által képviselt Oktatási Hivatal (1055 Budapest, Szalay u ) I.r. Educatio Társadalmi Szolgáltató Nonprofit Kft. (1122 Budapest, Maros u ) II. r. alperesek ellen szerződés érvénytelenségének megállapítása iránt indított perében meghozta az alábbi ÍTÉLETET: A bíróság megállapítja, hogy az I. és II. r. alperesek között április 1. napján a Közoktatási Információs Rendszer üzemeltetése és karbantartása tárgyában létrejött szerződés érvénytelen. Ezt meghaladóan a bíróság a keresetet elutasítja. Kötelezi a bíróság az alpereseket, hogy fizessenek meg a felperesnek 15 nap alatt egymás között egyenlő arányban (azaz ötszázezer) Ft perköltséget. A feljegyzett kereseti illeték az állam terhén marad. Az ítélet ellen a kézbesítéstől számított 15 nap alatt a Fővárosi Ítélőtáblához címzett, de jelen bíróságnál 3 példányban benyújtandó fellebbezésnek van helye. A bíróság tájékoztatja a feleket, hogy a fellebbezés tárgyaláson kívüli elbírálását kérhetik. Ha a fellebbezés csak a kamatfizetésre, a perköltség viselésére vagy összegére, illetve a meg nem fizetett illeték vagy az állam által előlegezett költség megfizetésére vonatkozik, a teljesítési határidővel kapcsolatos, vagy csak az ítélet indokolása ellen irányul, a másodfokú bíróság a fellebbezést tárgyaláson kívül bírálja el, azonban a fellebbező fél fellebbezésében kérheti tárgyalás megtartását. A bíróság tájékoztatja a feleket, hogy a fellebbezést (csatlakozó fellebbezést), és a felülvizsgálati kérelmet (csatlakozó felülvizsgálati kérelmet) előterjesztő fél számára a jogi képviselet kötelező. 1
2 A jogi képviselő közreműködése nélkül eljáró fél perbeli cselekménye és nyilatkozata hatálytalan, kivéve ha a fél pártfogó ügyvédi képviselet engedélyezése iránti kérelmet terjesztett elő, vagy a bíróság egyéb okból köteles elutasítani a kérelmet, vagy ha a törvény a meghatalmazott útján történő eljárást kizárja. Ha a perorvoslati kérelmet előterjesztő fél nem rendelkezik jogi képviselővel, vagy a megszűnt jogi képviseletének pótlásáról felhívás ellenére nem gondoskodik, a perorvoslati kérelmet a bíróság - a fenti kivételektől eltekintve - hivatalból elutasítja. A bíróság tájékoztatja a feleket, hogy a pártfogó ügyvédi képviseletet külön törvény szerint a jogi segítségnyújtó szolgálat engedélyezi. Erre vonatkozó kérelmével a fél a lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes kormányhivatal igazságügyi szolgálatának jogi segítségnyújtó szolgálatához fordulhat. Budapesten ez a Fővárosi Kormányhivatal Igazságügyi Szolgálat Jogi Segítségnyújtó Szolgálata (1111 Budapest, Budafoki út 59., telefon: 1/ , fax: ). INDOKOLÁS április 1. napján szerződés jött létre az I. r. alperes mint megrendelő és a II. r. alperes mint szolgáltató között, melynek tárgya a Közoktatási Információs Rendszer üzemeltetése és karbantartása volt A szerződés 1. pontjában a felek rögzítették, hogy a közoktatásról szóló évi LXXIX. törvény és annak végrehajtásáról szóló 20/1997. (II. 13.) Korm. rendelet 11. -a alapján a Közoktatási Információs Rendszert (KIR) az Oktatási Hivatal, mint adatkezelő vezeti. Az Oktatási Hivatalról szóló 307/2006. Korm. rendelet 4/A. a) pontja értemében a KIR működéséért felelős szerv az Oktatási Hivatal. A 4. pont értelmében a szerződés célja a felek által elfogadott mennyiségi és minőségi paraméterek meghatározása (szolgáltatási szint) útján annak biztosítása, hogy a KIR és különösen annak részét képező, a gimnáziumi és szakképzési tanulmányokat folytatók érettségi vizsgáinak megszervezését, a gimnáziumi és szakközépiskolai felvételi eljárás lebonyolítását, a szakközépiskolák 10. évfolyamra is kiterjedő kompetenciamérés előkészítését segítő informatikai rendszerek április - május hónapban folyamatosan, fennakadás nélkül, a korábban meghatározott színvonalon működjenek. Az 5. pont szerint a szolgáltatót a szerződésben meghatározott feladatok ellátásáért mindösszesen bruttó Ft összeg illeti meg. A 24. pont értelmében a szerződés április 1-től május 31-ig tartó határozott időre jött létre. A felperes a Kormányzati Ellenőrzési Hivatal által kezdeményezett jogorvoslati eljárásban meghozott D. 196/7/2011. sz. határozatával megállapította, hogy az I. r. alperes megsértette a közbeszerzésekről szóló évi CXXIX. törvény (Kbt.) 21. (1) bekezdés a) pontjára figyelemmel a Kbt. 2. (1) bekezdését. Határozatának indokolásában rögzítette, hogy a Kbt. 2. értelmében közbeszerzési eljárás lefolytatása kötelező, ha ajánlatkérőként meghatározott szervezet megadott tárgyú, megadott értékű, visszterhes szerződést kíván kötni. A 307/2006. (XII.23.) Korm. rendelet l. alapján megállapítható, hogy a beszerző (I. r. alperes) a Kbt. 22. (1) bekezdés b) pontja alapján ajánlatkérőnek minősül. A szerződés tárgya a Kbt. rendszerében a szolgáltatások közé tartozik, tehát a szerződés tárgya is a törvény hatálya alá tartozik. A Kbt. 27. szerint a szolgáltatás megrendelése olyan visszterhes szerződés, amelynek tárgya különösen valamely tevékenység megrendelése az ajánlatkérő részéről. A szerződés szerint a beszerző a szolgáltatás ellátásáért bruttó Ft-ot fizetett. Ezen beszerzési érték 2
3 meghaladja a közösségi közbeszerzési értékhatárt, mely évben szolgáltatás megrendelése esetében euró volt, mely Ft. A fentiek alapján megállapította, hogy a beszerzőnek a Kbt. előírásai alapján a Kbt. IV. fejezete szerinti közbeszerzési eljárást kellett volna lefolytatnia, és az alapján megkötni a szerződést. A tárgybani szerződés esetén a szerződéses időszakra vonatkozóan közbeszerzési eljárás lefolytatási kötelezettség alóli Kbt-ben rögzített kivétel sem merült fel, erre a beszerző sem hivatkozott. Egyebekben pedig a jelen esetben a kizárólagos jog fennálltának kérdése is irreleváns, mivel az egy hirdetmény nélküli tárgyalásos eljárásfajta alkalmazását alapozhatja meg, azonban jelen esetben az sem került lefolytatásra. A határozat bírósági felülvizsgálatát nem kérték, az május 25. napján jogerőre emelkedett. A felperes keresetében kérte, hogy a bíróság állapítsa meg, hogy az I. és II. r. alperesek által április l-jén bruttó Ft értékben a Közoktatási Információs Rendszer üzemeltetése és karbantartása tárgyában megkötött szerződés érvénytelen a szerződés megkötésének időpontjától kezdve. Kérte továbbá az érvénytelenség jogkövetkezményeként az eredeti állapot helyreállítását. Előadta, hogy D.196/7/2011. sz. határozatával megállapította, hogy az I. r. alperes jogsértő módon mellőzte a közbeszerzési eljárás lebonyolítását a szerződés megkötése során. Ezért a szerződés a megkötésének napján hatályos Kbt. 306/A. (2) bekezdés a) pontja értelmében semmis. A Kbt. 350/C. (1) bekezdésében foglalt rendelkezés kógensen meghatározza az érvénytelenség jogkövetkezményét amikor akként rendelkezik, hogy az érvénytelen szerződé megkötése előtt fennállott helyzetet kell visszaállítani. A Kbt. kógens szabályozása folytán -ellentétben a Ptk. alapján folyó érvénytelenségi perek szabályaival- a felperes számára csak az a jogi lehetőség adott, hogy az eredeti állapot visszaállítását kérje. A szerződés érvénytelenségének jogkövetkezményei körében a kógens szabályozásra tekintettel a felperes nem tudja figyelembe venni azt, hogy -a már megvalósult- vállalkozási szerződés alapján elvégzett üzemeltetési szolgáltatás utólagos irreverzibilis szolgáltatásnak minősül, és így az eredeti állapot helyreállítása fogalmilag kizárt. Amennyiben a bíróság a Kbt. 306/A. (3) bekezdés b) pontja alapján azt állapítaná meg, hogy a szerződés teljesítéséhez kiemelkedően fontos közérdek fűződik, a szerződés értéke 10%-ának megfelelő összegű, Ft bírság kiszabását kérte a Kbt. 350/C. (2) bekezdése alapján. A felperes szerint ugyanis fennállhat a Kbt. 306/A. (3) bekezdés b) pontja szerinti feltétel, nevezetesen, hogy kiemelkedően fontos közérdek fűződött a szerződés teljesítéséhez, figyelemmel arra, hogy a évi érettségi vizsgák lebonyolíthatóságának érdekében szükséges volt a KIR üzemeltetése és karbantartása. A közoktatással szoros összefüggésben álló közfeladat folyamatos és biztonságos ellátásához pedig kétség kívül kiemelkedően fontos közérdek fűződik. Az alperesek a kereset elutasítását kérték. Hivatkoztak arra, hogy az évi LXXIX. törvény végrehajtásáról szóló 20/1997. (II. 13.) Korm. rendelet október 31. napjáig jogszabályon alapuló kizárólagos jogot biztosított a II. r. alperes részére a KIR üzemeltetésével kapcsolatos feladatok ellátására. Sajnálatos kodifikációs tévedés okán a fenti jogszabály kizárólagos jogot biztosító rendelkezését a 229/2009. (X. 16.) Kormányrendelet hatályon kívül helyezte. A 165/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet révén augusztus 25. napjával ismételten a II. r. alperes kizárólagos jogát képezi a KIR üzemeltetése és karbantartása is. A jogszabályváltozásra tekintettel a jogellenesség megszűnt, így az 1/2010. Pk vélemény 5. pontja értelmében a bíróságnak az érvénytelen szerződést a megkötésének időpontjára visszamenő hatállyal 3
4 érvényessé kell nyilvánítania. A Kbt. 29. (2) bekezdés h) pontja értelmében nem kell alkalmazni a Kbt. szabályait, ha a szolgáltatást a 22. (1) bekezdésében meghatározott ajánlatkérők valamelyike, vagy az általuk létrehozott társulás jogszabály alapján fennálló kizárólagos jog alapján nyújtja. Jelen esetben a jogszabály fenti feltételei fennállnak, hiszen mindkét alperes a Kbt. 22. (1) bekezdése szerinti ajánlatkérőnek minősül, és jogszabály nevesíti a szolgáltatást. Abban az esetben, ha a bíróság a szerződés érvénytelenségét megállapítaná, hivatkoztak arra, hogy a perbeli szerződés tárgya eredetileg is irreverzibilis szolgáltatás nyújtására vonatkozott, így az eredeti állapot természetben való helyreállítása kizárt. A perbeli szerződés szerinti szolgáltatást mindkét fél teljesítette. A bírság kiszabására irányuló kereseti kérelmet a felperes a Kbt. 340/A. (1) bekezdése alapján nem terjesztheti elő, mivel ezen jogszabályi rendelkezés csak az érvénytelenség kimondása és az érvénytelenség jogkövetkezményeinek alkalmazása tekintetében ad perindítási lehetőséget. A felperes keresetlevelében helytelenül hivatkozik a Kbt április 1. napját megelőzően hatályos állapotára, hiszen keresetlevelét május 11. napján terjesztette elő. Felperes jogorvoslati eljárása egy speciális egyfokú közigazgatási eljárás, mely jogerős és végrehajtható határozattal lezárult. Így a közigazgatási eljárás és a szerződés érvénytelenségének megállapítása iránti polgári per között semmilyen eljárásjogi folytonosság nem állapítható meg. Az esetlegesen kiszabandó bírság összegének megállapítása során kérték figyelembe venni, hogy abból fakadóan, hogy a jogalkotó a KIR fennállása óta -csaknem- folyamatosan biztosította a II. r. alperes számára a kizárólagos jogot a KIR üzemeltetésére, a szerződés tárgyát képező feladatokat csak a II. r. alperes láthatta el, a feladat ellátásához szükséges adatbázissal és informatikai háttérrel, továbbá a KIR üzemeltetéséhez szükséges szoftver tulajdonjogával a II. r. alperes rendelkezik a mai napig is. Ezért a szerződésben meghatározott beszerzési igény nem állt versenyben az érintett piacon, így a verseny korlátozásának kérdése fel sem merül. Ennek megfelelően a lefolytatott közbeszerzési eljárás sem végződhetett volna más eredménnyel, mint a II. r. alperes nyertesként való kihirdetésével. Nincs tehát olyan, a Kbt. által védett jogalkotói cél, amely sérült volna a szerződés megkötésével. A szerződés érvénytelenségének megállapítása iránti kereseti kérelem megalapozott. A felperes 6. sz. előkészítő iratában maga is akként nyilatkozott, hogy a szerződés érvénytelenségét, illetve az érvénytelenség jogkövetkezményeit a szerződéskötés napján, azaz április 1. napján hatályos jogszabályi rendelkezések alapján kell megítélni. A közbeszerzésekről szóló évi CXXIX. törvény (a továbbiakban: Kbt.) április 1. napján hatályos 340/A. (1) bekezdése szerint ha az ügy érdemében hozott határozatában a Közbeszerzési Döntőbizottság a 306/A. (2) bekezdése szerinti jogsértést állapít meg, pert indít a szerződés érvénytelenségének kimondása és az érvénytelenség jogkövetkezményeinek alkalmazása iránt. A Közbeszerzési Döntőbizottságot a perben teljes költségmentesség illeti meg. A Kbt. 306/A. (2) bekezdés a) pontja értelmében semmis az e törvény hatálya alá tartozó szerződés, ha azt a közbeszerzési eljárás jogtalan mellőzésével kötötték meg. A Kbt. 306/A. (3) bekezdés akként rendelkezik, hogy a (2) bekezdéstől eltérően a szerződés nem érvénytelen, ha a) az ajánlatkérő azért nem folytatott le hirdetmény közzétételével induló közbeszerzési eljárást, vagy kötött közbeszerzési eljárás mellőzésével megállapodást [2/A. ], mert úgy ítélte meg, hogy a hirdetmény nélkül induló közbeszerzési eljárás alkalmazásával, vagy a közbeszerzési eljárás mellőzésével történő szerződéskötésre (megállapodás megkötésére) e törvény szerint 4
5 lehetősége volt, valamint szerződéskötési szándékáról külön jogszabályban meghatározott minta szerinti hirdetményt tett közzé, továbbá a szerződést (megállapodást) nem kötötte meg a hirdetmény közzétételét követő naptól számított tizedik napon belül; b) kiemelkedően fontos közérdek fűződik a szerződés teljesítéséhez. A Kbt. 350/C. (1) bekezdése értelmében ha a bíróság a 340/A. (1) bekezdése szerinti perben megállapítja a szerződés 306/A. (2) bekezdésében meghatározott okok miatti érvénytelenségét, a szerződés megkötésének időpontjától kezdve érvénytelenné válik, és a szerződés megkötése előtt fennállott helyzetet kell visszaállítani. A (2) bekezdés szerint ha a bíróság a közbeszerzési eljárás alapján megkötött szerződés részleges érvénytelenségét, illetve az érvénytelenség hiányát kifejezetten a 306/A. (3) bekezdése alapján állapítja meg, bírságot köteles kiszabni, amelynek összege a szerződés értékének tíz százaléka. A felperes D. 196/7/2011. sz. határozatával megállapította, hogy az I. r. alperes megsértette a közbeszerzésekről szóló évi CXXIX. törvény (Kbt.) 21. (1) bekezdés a) pontjára figyelemmel a Kbt. 2. (1) bekezdését. A határozat bíróság általi felülvizsgálatát az alperesek nem kérték. Figyelemmel arra, hogy a szerződést az I. és II. r. alperesek a határozat értelmében a közbeszerzési eljárás jogtalan mellőzésével kötötték meg, az a Kbt. 306/A. (2) bekezdés a) pontja alapján érvénytelen. A KIR üzemeltetése valóban közérdek, a bíróság megítélése szerint azonban kiemelkedően fontos közérdeknek nem tekinthető. A szerződést a felek április 1. napjától május 31. napjáig tartó határozott időre kötötték. Az időbeli hatályát vesztett szerződés utóbb bekövetkezett jogszabályváltozásra tekintettel való érvényessé nyilvánítására nincs lehetőség, mert az csak abban az esetben lehetséges, ha a szerződés még hatályban van, abból jogok és kötelezettségek fakadnak. A szerződés érvénytelenségének jogkövetkezménye az eredeti állapot helyreállítása. Az érvénytelen szerződés alapján kölcsönösen teljesített szolgáltatások visszatérítése azonban csak kölcsönösen és egyidejűleg történhet. Az I. és II. r. alperesek egyezően adták elő, hogy szerződéses kötelezettségét mindkét fél teljesítette. Figyelemmel arra, hogy -a felperes által sem vitatottan- az I. r. alperes a kapott szolgáltatást nem tudja visszaadni, az eredeti állapot helyreállítása objektíven nem lehetséges, függetlenül a Kbt. 350/C. (1) bekezdésében foglaltaktól. Mivel a felek a szerződés alapján kölcsönösen teljesítettek, és az eredeti állapot helyreállítására nincs mód, a bíróságnak az érvénytelenség megállapításán túl egyébről nem kellett rendelkeznie. A Kbt. 350/C. (1) bekezdése értelmében pénzbírság kiszabásának csak abban az esetben van helye, ha a bíróság a szerződés érvénytelenségének megállapítását a 306/A. (3) bekezdése alapján mellőzte. Figyelemmel azonban arra, hogy a bíróság a perbeli szerződés érvénytelenségének megállapította, nem volt helye pénzbírság kiszabásának, ezért a bíróság az erre irányuló kereseti kérelmet elutasította. A bíróság a Pp. 78. (1) bekezdése alapján kötelezte a pervesztes alpereseket a felperes perrel felmerült költségének megfizetésére, mely a felperest képviselő jogtanácsos munkadíjából áll, melynek összegét a bíróság a 32/2003 (VIII. 22.) IM rendelet 3. (2) bekezdés c) pontja és (6) bekezdése alapján állapította meg azzal, hogy a jogszabály szerint járó munkadíjat a bíróság a per bonyolultságával és a kifejtett tevékenységgel arányban nem állónak találta, ezért azt mérsékelte. A 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 14. alapján a feljegyzett illeték az állam terhén marad. 5
6 Az ítélet elleni fellebbezés lehetőségét a Pp (1) bekezdése biztosítja. Budapest, szeptember 20. Írásba foglalva október 19. dr. Pap Eszter bíró 6
ELŐTERJESZTÉS. a KÉPVISELŐ-TESTÜLET május 3-i ülésére
Budapest Főváros IX. kerület Ferencváros Önkormányzata Iktató szám: 91/2012. ELŐTERJESZTÉS a KÉPVISELŐ-TESTÜLET 2012. május 3-i ülésére Tárgy: Tájékoztató a Ferencvárosi Önkormányzat 2011. évben lefolytatott

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Elengedték a Fidesz-közeli gyilkost – a hajunk égnek állt, mire hivatkozott a bíróság | Pesti Bulvár
Elengedték a Fidesz-közeli gyilkost – a hajunk égnek állt, mire hivatkozott a bíróság
Szabadlábra helyezték M. Richárdot, a Dózsa György úti gázoló néven elhíresült férfit. Elképesztő indoklást adott a bíróság.
Hatályon kívül helyezte a Pesti Központi Kerületi Bíróság M. Richárd letartóztatását. A férfit azután tartóztatták le, hogy tavaly év végén többször megszegte házi őrizetének feltételeit azzal, hogy orvosi látogatásai ürügyén éttermébe és egy bevásárlóközpontba is beugrott.
M.-mel szemben jelenleg bűnügyi felügyelet van elrendelve, ami annyit jelent, hogy Budapest és Pest megye területén szabadon mozoghat. A bíróság indoklása szerint a hatályon kívül helyezésre azért volt szükség, mert
M. súlyos szívbeteg, ami az elkövetkező hónapokban bármikor súlyosbodhat, akkor pedig azonnali műtétre lenne szüksége.
Mivel erre a bíróság szerint csak érsebészeti klinikán kerülhetne sor, az azt követő rehabilitáció pedig hónapokat is igénybe vehet, s azt a büntetés-végrehajtás keretein belül nem lehetne lefolytatatni, így indokoltnak látták a kényszerintézkedés megszüntetését.
A döntés azért is elképesztő, mert nem csak egy közveszélyes emberről beszélünk, aki felelőtlen magatartásával egyszer már több ember halálát okozta, de azért is, mert az orvosszakértői vizsgálat nem állapított meg közvetlen életveszélyt a férfinál, csak annyit, hogy
az elkövetkező hónapokban állapota rosszabbodhat, és “akár” halálos szívritmus-zavara is lehet.
A bíróság tehát visszaengedett a társadalomba egy közveszélyes gyilkost egy “akár” miatt. M. Richárd kalamajkája akkor kezdődött, amikor 2017 májusában kábítószer hatása alatt nagy erővel belehajtott autójával egy Citroenbe a Dózsa György útnál. A védtelen autó többször megpördült a tengelye körül, majd belecsapódott egy közeli buszmegállóba. A tragédiában a Citroen utasai életüket vesztették, a három gyalogos könnyebben sérült.
Érdekes adaléka a történetnek, hogy M. Richárd korábban egy olyan biztonsági cégnél dolgozott, melynek emberei egyszer Rogán Antalt is védték egy lakossági fórumon. Az MSZP akkor kérdőre is vonta a propagandaminisztert, hogy árulja el kapcsolatát M. Richárdékkal, de Rogánnak a mai napig nem sikerült tisztáznia a helyzetet.

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A választópolgárok kiskorúsítása? – választópolgári egyértelműség és a népszavazás-hitelesítés | arsboni
Az emberiség ellenségei: a tengeri kalózok
Kezdőlap Jog Alkotmányjog A választópolgárok kiskorúsítása? – választópolgári egyértelműség és a népszavazás-hitelesítés
Az NVB és a Kúria népszavazási kezdeményezések elbírálásáról szóló döntéseiben visszatérő érv, hogy a választópolgárok nem látják át a kérdés következményeit, nem értik a benne szereplő fogalmakat, ezért az nem hitelesíthető. Ez az érvelés azonban parttalan normatív környezetet teremt, valamint nem veszi figyelembe a népszavazási kérdés fejlődéstörténetét, valamint az azt övező társadalmi párbeszédet. Ez végső soron oda vezethet, hogy fontos kérdések mint például a CEU-népszavazás megakadnak a hitelesítés fázisában. Cikkemben a választópolgári egyértelműség ezen aspektusát vizsgálom, felhívva a figyelmet a gyakorlat egyes következetlenségeire.
Az elmúlt években mind a Nemzeti Választási Bizottság („NVB”), mind a Kúria részéről számos kérdés hitelesítése esetén fogalmazódtak meg olyan ellenérvek, amelyek a választópolgárok informáltságával vagy átlátási képességeivel kapcsolatban fogalmaztak meg fenntartásokat. Ez az antropológiai pesszimizmus sok esetben oda vezetett, hogy az adott kérdés elakadt a hitelesítés fázisában. Ahhoz, hogy megértsük, hogy mi a gond ezzel a gyakorlattal, át kell tekintenünk a hitelesítés, valamint a népszavazás funkcióját, illetve az egyértelműség követelményét.
A népszavazás és a hitelesítés funkciója
A népszavazás alkotmányos funkciója, hogy egyes ügyekben a választópolgárok közvetlenül, azaz a képviseleti demokratikus elemek közreműködése nélkül dönthessenek. Ez a döntési folyamat számos alkotmányos és törvényi szabállyal van körülbástyázva, amelyek kijelölik a közvetlen demokratikus hatalomgyakorlás kereteit. Az alkotmányos funkcióból sok egyéb mellett az is következik, hogy a döntés során a választópolgároknak érteniük kell, hogy miről döntenek, továbbá ugyanazt kell érteniük az adott kérdés alatt. Nem megfelelő kérdés tehát az, hogy „Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés megfelelően végezze a munkáját?”, mivel a „megfelelő” kifejezést a választópolgárok különféleképpen értelmezik.
A hitelesítés alkotmányos funkciója, hogy ne indulhasson aláírásgyűjtés olyan kérdésben, amely nem felel meg az alkotmányos vagy törvényi követelményeknek,
így például nem egyértelmű. Erre azért van szükség, hogy a választópolgárok az aláírásgyűjtéskor már biztosak lehessenek benne, hogy az adott kérdés megfelelő, arról adott esetben népszavazás tartható.
A Nagy Arsboni Piackvíz összdíjazása idén több, mint 100 000 forint.
Már ebből a definícióból is kitűnik, hogy a hitelesítés a kérdés jogszabályoknak való megfelelősségét vizsgálja. Papíron ezzel összhangban állónak tűnik a joggyakorlat is, hiszen korábban az Alkotmánybíróság majd a Kúria is kifejtette, hogy a hitelesítés során az alkotmányos és törvényi feltételek mellett nem vizsgálható a kérdés – gazdasági, technológiai, logisztikai, stb. – célszerűsége. A hitelesítési gyakorlat elemzése azonban arra világít rá, hogy az egyértelműség követelményén keresztül célszerűségi szempontokat is figyelembe vesznek a jogalkalmazó szervek. Ahhoz, hogy ezt a folyamatot, valamint annak okait megértsük, először meg kell néznünk, hogy mit is jelent az egyértelműség követelménye.
Ahogy fent is említettük, a népszavazás csak úgy működhet alkotmányosan, ha a választópolgárok értik az eldöntendő kérdést és ugyanazt értik alatta. Ennek az alkotmányos elvárásnak a törvényi lecsapódása az egyértelműség kritériuma, amely alapján
csak akkor hitelesíthető a kérdés, ha a jogalkotó mellett a választópolgárok számára is egyértelmű.
Az egyértelműségnek tehát két oldala van: a jogalkotó számára is egyértelműnek kell lennie, hogy mire kötelezi egy érvényes és eredményes népszavazás, és a választópolgárok számára is egyértelműnek kell lennie a kérdésnek.
A gyakorlatban azonban az egyértelműség, különösen pedig a választópolgári egyértelműség olyan tág értelmet nyert, amely adott esetben szétfeszíti az előbbiekben említett szűk, alkotmányossági és törvényességi vizsgálatot. A jogalkalmazó szervek ugyanis sok esetben beleértik a fogalomba azt, hogy a választópolgárok átlássák az eldöntendő kérdés tágabb társadalmi, gazdasági, pénzügyi, stb. következményeit is. Ez a gyakorlat még egy korábbi, ingyen sörrel kapcsolatban hozott AB határozatból merítkezik, és rendkívül tág kört ölel fel. A kérdés pénzügyi következményeire hivatkozással tagadta meg az NVB egy kezelési költséggel kapcsolatos kérdés hitelesítését, és hasonló módon, az eldöntendő ügy társadalmi következményeire hivatkozással tagadta meg a korkedvezményes nyugdíjjal kapcsolatos kérdés hitelesítését is. Számos példát lehetne még említeni a gyakorlatból, a legabszurdabb talán az a vasárnapi boltzárral kapcsolatos érvelés, ahol a testület részben azért tagadta meg a hitelesítést, mert a választópolgárok nincsenek tisztában azzal, hogy az üzletek általános vasárnapi zárva tartása milyen további következményekkel járna. Ez utóbbi példa után
a gyakorlatot joggal nevezhetjük a választópolgárok kiskorúsításának.
CEU-népszavazás
A kérdéses gyakorlat azonban nem csak az elsőfokon eljáró NVB-re jellemző, a felülvizsgálati szakban eljáró Kúria is van, hogy ehhez az eszközhöz nyúl. Ennek egyik eklatáns példája a CEU-népszavazás kapcsán hozott egyik döntés. A kérdés arra irányult, hogy „Magyarország területén külföldi felsőoktatási intézmény attól függetlenül folytathasson oklevelet adó képzési tevékenységet, hogy magyarországi működésének elvi támogatásáról szóló nemzetközi szerződés kötelező hatályát a szerződő felek elismerték.” A kérdés tehát azt célozta, hogy a 2017 tavaszán a felsőoktatási törvény módosításával bevezetett, a CEU működését megnehezítő egyik többletfeltételt kiiktassa.
Az NVB számos okból nem találta egyértelműnek a kérdést, amely érveket a Kúria nem látta megalapozottnak. Felhívta azonban a figyelmet arra, hogy az „érintett törvényi rendelkezésnek a kérdés szerinti megváltoztatása olyan jogkérdésben és fogalmi rendszerben való jártasságot igényelne, amellyel csak a közvetlen érintettek vagy e szakterületen mélyebb ismeretekkel bíró szakemberek rendelkeznek.” A Kúria értelmezése szerint a kérdés „többek számára nem pontosan értelmezhető fogalmakból áll”, ide veszi a bíróság a „külföldi felsőoktatási intézmény”, az „oklevelet adó tevékenység” valamint a „nemzetközi szerződés kötelező hatályának elismerése” fogalmakat.
Mivel a Kúria az NVB további indokait elutasította, ezért kijelenthető, hogy a
CEU-ügyben azért nem kerülhetett sor népszavazási aláírásgyűjtésre, mert a Kúria szerint a szabályozás alapfogalmaival a választópolgárok nincsenek tisztában.
A népszavazási kérdés fejlődéstörténete – társadalmi párbeszéd
A fent ismertetett gyakorlat szem elől téveszti a népszavazási kérdés fejlődéstörténetét, vagyis azt a folyamatot, amely a hitelesítéstől az érvényes és eredményes népszavazásig vezet. Az NVB és a Kúria mintha azt a kérdést tenné fel a hitelesítéskor, hogy „mi lenne, ha most vasárnap lenne ebben a kérdésben népszavazás, vajon tudnák a választópolgárok, hogy miről van szó?” Ez azonban nem veszi figyelembe azt, hogy a népszavazást megelőzi egy aláírásgyűjtés, illetve egy népszavazási kampány.
Holott egy esetleges népszavazást intenzív társadalmi párbeszéd előz meg.
A kérdés hitelesítése és az aláírásgyűjtés bekerül a hírekbe, tehát már ekkor megindul a választópolgárok szavazatáért való verseny, amely magában foglalja a kérdéssel kapcsolatos pro és kontra érvek, tehát annak hatásainak ismertetését. A népszavazási kampánynak pedig effektíve az a funkciója, hogy egy ötven napos közéletileg intenzív időszakban a népszavazás kezdeményezői, valamint a politika egyéb szereplői meggyőzzék a választópolgárokat a kérdés támogatásáról vagy éppen elvetéséről. Hiszen éppen ez a pártok egyik legfontosabb alkotmányos funkciója, az, hogy elősegítsék a népakarat kialakítását.
A megfelelő kérdés tehát nem az, hogy hogyan döntenének a választópolgárok most vasárnap, hanem az, hogy egy intenzív, a kérdés részleteibe menő, annak egyes következményeit kiveséző társadalmi vitát követően megtartott népszavazáson átlátják-e a választópolgárok a kérdés egyes fogalmi elemeit és tétjét. A fenti, CEU-népszavazási kérdés kapcsán tehát a pártok, újságírók és egyéb véleményformálók a választópolgárok véleményének kialakítása céljából szükségképpen értelmezték volna a kérdést.
Ennél kicsit továbbmenve az is kijelenthető, hogy
semmiképpen sem az NVB és a Kúria hatásköre azt eldönteni, hogy a választópolgárok mennyire kompetensek egy-egy kérdés eldöntésében, illetve a kérdés következményeinek felmérésében.
A közelmúltban sok kritika érte a választópolgári tudatosságot, a népszavazás intézménye kapcsán épp a Brexit volt elrettentő példa. A kérdéssel tehát foglalkozni kell, azonban a népszavazás és a népszavazáshoz való alapjog alkotmányos beágyazottsága miatt ez csak alkotmányos szinten, alkotmányjogi szempontok alapján tehető meg, semmiképpen sem egy törvényi feltételből kiolvasztva.
Ezek mellett a fent ismertetett gyakorlat hátránya, hogy
lényegében az alapján bármilyen kérdés hitelesítése megtagadható.
Ez egyrészt következik abból, hogy bármilyen jogi fogalomra rá lehet húzni, hogy az túl bonyolult a választópolgároknak, hiszen a jog egy olyan fogalmi háló, amely óhatatlanul eltér a szavak köznapi használatától és pontos jelentésének feltérképezése mindig jogi szakértelmet kíván. Másrészt az Az országos népszavazási kérdések országos – az Országgyűlés hatáskörébe tartozó – közügyekre vonatkoznak, óhatatlanul távolabbi társadalmi, gazdasági, stb. hatást váltanak ki. Ez azt eredményezi, hogy bármilyen, adott esetben politikailag érzékeny, és másképp vissza nem utasítható kérdést meg lehet gátolni ezzel az érveléssel. Ez mindenképpen sérti a jogbiztonság elvét, azt, hogy a jogalanyok kiszámítható feltételek mellett kezdeményezhessenek népszavazást. Ez különösen nagy jelentőséggel bírhat az országos népszavazási kezdeményezések tekintetében, amelyek óhatatlanul aktuálpolitikai témákat és érdekeket is érintenek, különösen fontos tehát, hogy objektív és politikamentes szempontrendszer alapján dőljön el, hogy melyik kérdés alkalmas népszavazásra.
A fentiek alapján elmondható, hogy
a jövőben az NVB-nek, valamint a Kúriának mindenképpen szűkebb értelemben kell vennie a választópolgári egyértelműséget;
a kérdés tágabb hatásai nem képezhetik a vizsgálat tárgyát és az abban szereplő fogalmak terén figyelemmel kell lennie az esetleges népszavazást megelőző társadalmi párbeszédre, különösen a népszavazási kampány intézményére. A választópolgárok döntési kompetenciájáról szóló vitának semmiképpen sem ezen a szinten kell eldőlnie.
Zárásként érdemes felidézni a gyakorlattal kapcsolatban Magyar Kétfarkú Kutya Párt kérdését, mely görbe tükröt állított a választópolgári kiskorúsítás elé: „Egyetért ön azzal, hogy az Országgyűlés törvényt alkosson a paksi atomerőmű bővítésével kapcsolatos állampolgári tájékoztatásról annak érdekében, hogy a Nemzeti Választási Bizottság ne minősíthesse a választópolgárok számára túl bonyolultnak az atomenergiával kapcsolatos népszavazási kérdéseket?”
A z írás az Emberi Erőforrások Minisztériuma ÚNKP-17-3 Kódszámú Új Nemzeti Kiválóság Programjának támogatásával készült.
Ők a 2018-as Jogászdíj jelöltjei
Megéri Magyarországon jogi egyetemre járni?
Lakatos Viktor: “Az egyéni ügyvédek ...
Csire Balázs: “A kamarai vezetés ...
Ésik Sándor: “A Kamarának a ...

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Miben adtak igazat a bíróságok Hagyónak? | themagicbox
Miben adtak igazat a bíróságok Hagyónak?
A nyilvánvaló elfogultság dacára négy a nokiás dobozhoz kapcsolódó ügyben is Hagyónak kedvező ítélet született, mialatt zajlott a BKV-ügy nyomozása és tárgyalása. Bíróság előtt nyert megállapítást, hogy Hagyó Miklós az előzetesben élettársa látogatásaival kapcsolatban nem követett el magánokirat-hamisítást. Vagyonának zárolásával kapcsolatban is számára kedvező döntések születtek. Az Állami Számvevőszék feljelentése alapján indult nyomozást megszüntették és a strasbourgi székhelyű Emberi Jogok Európai Bírósága is a javára döntött a magyar állammal szemben fogva tartásának körülményei kapcsán.
Hány eljárás zárult le Hagyó javára?
4:0 lett a BKV-ügy jogi állása Hagyó javára, amikor az ügyészség megszüntette az Állami Számvevőszék (ÁSZ) feljelentése alapján folytatott nyomozást. Azaz a BKV-per mellett, a nokiás dobozt érintő ügyekben négyből minden alkalommal Hagyónak adott igazat a bíróság, hiába próbált mindenbe belekötni az ügyészség.[1]
Miért jelentette fel az Állami Számvevőszék (ÁSZ) Hagyót?
2010 júniusában, röviddel Hagyó meggyanúsítása után az ÁSZ úgynevezett átfogó ellenőrzést tartott a Fővárosi Önkormányzatnál. Ennek során az ÁSZ egyebek között vizsgálta a Fővárosi Önkormányzatnál munkavállalói állományban nem lévő személyekkel kötött megbízási szerződéseket és a nekik kifizetett megbízási díjakat is. A vizsgálat lezárását követően, 2010. december 16-án az ÁSZ feljelentést tett - mások mellett - Hagyó ellen két szerződés miatt, továbbá a rendőrség figyelmébe ajánlott egy harmadik megbízást is, amelyet gyanúsnak talált. A feljelentés alapján Hagyót 2011. augusztus 24-én mindhárom szerződéssel kapcsolatban meggyanúsították hűtlen kezeléssel.[2]
Miért szűntették meg a nyomozást?
Bűncselekmény hiányában 2012. július 23-án a BRFK Gazdaságvédelmi Főosztály határozata alapján a nyomozást megszüntették,[3] és a feljelentő panasza ellenére sem változtatták meg, vagy helyezték hatályon kívül e döntést.[4] De volt olyan ügy is, amivel egészen Strasbourgig ment el Hagyó.
Milyen ügyben ment el Hagyó egészen Strasbourgig?
Hagyó Miklós fogvatartásának elfogadhatatlan körülményeivel kapcsolatban fordult az Emberi Jogok Európai Bíróságához 2010 szeptemberében. A beadvány[5] szerint ugyanis az őt fogva tartó magyar hatóságok az Emberi Jogok Európai Egyezményének több cikkelyét is megsértették. Úgy mint a szabadsághoz és biztonsághoz való jog biztosítását, az embertelen bánásmód tilalmát, a családi élethez való jogot és a jogorvoslathoz való jogot.[6] Ugyanis ha a védő nem férhet hozzá azokhoz a nyomozati iratokhoz, amelyek ismerete nélkül nincs lehetősége cáfolni védence fogva tartásának jogszerűségét, akkor sérül a fegyveregyenlőség elve.
Strasbourg is Hagyónak adott igazat?
Igen. Strasbourg Hagyó javára döntött, mivel szintén hiányolta azt a bizonyos „szökésre utaló adatot”, amire hivatkozva 9 hónapig előzetesben tartották Hagyót. A jogerős ítélet tehát alátámasztotta azt, hogy nem állt fenn a szökés veszélye.[7] Előzetese alatt azonban más jogtalansággal is szembe kellett néznie Hagyónak, mikor magánokirat hamisítással vádolták meg.
Miért vádolták meg magánokirat hamisítással is Hagyót
Hagyó akkori élettársát bízta meg „jogi képviseletével”. Az ügyészség azonban úgy vélte, hogy Hagyó Miklós okirat hamisítást követett el, mikor a nevelőjének benyújtotta az élettársára jogi képviselőként hivatkozó meghatalmazást, mert azzal a céllal használta fel a „valótlan tartalmú okiratot”, hogy lehetővé tegye, hogy élettársával kedvezőbb feltételekkel találkozhasson. Ezért az előzetes letartóztatása alatt „börtönben elkövetett” bűncselekménnyel is megvádolták.[8] Így a magánokirat hamisításra hivatkozva tudta az ügyészség 2011 februárjában is kérelmezni[9] az előzetes meghosszabbítását. Pedig - ahogyan ezt később az első fokon eljáró bíróság is megállapította - polgári ügyekben egy fogvatartott is megbízhatja hozzátartozóját jogi képviseletével.[10]
Felmentették?
Igen. Jogerősen.[11]
Mire volt jó az újabb vádemelés?
Egyrészt a magánokirat-hamisítás vádja további indokot szolgáltatott Hagyó előzetesének meghosszabbításához.[12] Másrészt ez az alaptalan vádemelés elég volt ahhoz, hogy a közvéleményben tovább feketítsék a nevét, és megfosszák Hagyót a rendes hozzátartozói látogatás lehetőségétől is.[13] Ráadásul az előzetes alatt vagyonát is zár alá vették.
Miért vették zár alá Hagyó vagyonát?
A 2010-es választási kampány hajrájában azzal sokkolt a jobbos média, hogy Hagyó Miklós vagyonkimentésbe kezdett, amiért rokonainak ajándékozta politikai pályája kezdete előtt szerzett egyes vagyontárgyait. A hisztéria közepette egy ideig a bíróságok is osztották ezt, és 2011 decemberében zárolták vagyonának egy részét. Az ügyészség szerint indokolt a volt politikusnak és családtagjainak vagyonát zár alá venni, mert felmerül a gyanú, hogy azok „bűnös” módon kerültek birtokába.[14]
A vád szerint a BKV szerződéseiből származott Hagyó„bűnös módon szerzett” vagyona?
Nem, és éppen ez a különös az ügyészség indoklásában. Ugyanis sem a nyomozás során, sem pedig a vádemelést követően nem állította soha senki azt, hogy Hagyónak anyagi előnye származott volna a BKV szerződéskötéseiből.[15]
Feloldották a zárolást?
Igen. A bíróság jogerősen megállapította, hogy Hagyó valamennyi vagyonelemét törvényes, ellenőrizhető módon szerezte, így a rokonainak ajándékozott ingatlanok és egyéb eszközök zár alá vételét kivétel nélkül megszüntették, egy részének zár alatt tartásának indokolását pedig megváltoztatták.[16]
[1] Hagyó kontra magyar állam – 4:0 – Hagyó Dosszié Blog,, 2013.06.18., http://hagyodosszie.blog.hu/2013/06/18/hagyo_kontra_magyar_allam_4
[2] ÁSZ feljelentés – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/hu/content/%C3%A1sz-feljelent%C3%A9s
[3] Határozat a nyomozás megszűntetéséről – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/files/8_asz.pdf
[4] Dr. Kádár András megkeresése és Fővárosi Főügyészség Kiemelt és Gazdasági Ügyek Osztályának válasza, A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/?q=hu/node/256#
[5] Hagyó Miklós kontra Magyarország - Kérelem száma: 52624/10, http://hagyomiklos.com/?q=hu/content/hagy%C3%B3-mikl%C3%B3s-kontra-magyarorsz%C3%A1g-k%C3%A9relem-sz%C3%A1ma-5262410
[6] Dr. Kádár András Kristóf ügyvéd jogi összefoglalója a Hagyó Miklós kontra Magyarország (52624/10 sz.) ügyben, - A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://www.hagyomiklos.com/?q=en/node/222
[7] Igazat adott Hagyónak a strasbourgi bíróság – Index, 2013.04.23., http://index.hu/belfold/2013/04/23/igazat_adott_hagyonak_a_strasbourgi_birosag/
[8] Nem volt jogos a vád – Hagyó Dosszié Blog, 2012.08.08., http://hagyodosszie.blog.hu/2012/08/08/nem_volt_jogos_a_vad
[9] Indítvány Központi Nyomozó Főügyészség, Nyom. 477/2010 Pesti Központi Kerületi Bíróság Nyomozási Bírája dr. Keresztes Imre főügyész 2011. május 17-ig előzetes letartóztatás meghosszabbítására indítvány, hivatkozva a magánokirat hamisításra 2011.február 08. – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/hu/content/joger%C5%91sen-felmentve-mag%C3%A1nokirat-hamis%C3%ADt%C3%A1s-miatt-hagy%C3%B3-mikl%C3%B3s-%C3%A9s-t%C3%A1rsai-ellen-indult-elj%C3%A1r%C3%A1s?q=node/109
[10] Ítélet Pesti Központi Kerületi Bíróság dr. Németh Leóna Judit bíró 2012. január 16. – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/?q=hu/content/%C3%ADt%C3%A9let-pesti-k%C3%B6zponti-ker%C3%BCleti-b%C3%ADr%C3%B3s%C3%A1g-dr-n%C3%A9meth-le%C3%B3na-judit-b%C3%ADr%C3%B3-2012-janu%C3%A1r-16#overlay-context=
[11] Látogathatta Hagyó Miklóst jogi képviselőként az élettársa – Index videó, 2012.01.16., http://index.indavideo.hu/video/Hagyo_Miklos_es_a_nemletezo_maganokirat-hamisitas
[12] Indítvány Központi Nyomozó Főügyészség, Nyom. 477/2010 Pesti Központi Kerületi Bíróság Nyomozási Bírája dr. Keresztes Imre főügyész 2011. május 17-ig előzetes letartóztatás meghosszabbítására indítvány, hivatkozva a magánokirat hamisításra 2011.február 08. – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/hu/content/joger%C5%91sen-felmentve-mag%C3%A1nokirat-hamis%C3%ADt%C3%A1s-miatt-hagy%C3%B3-mikl%C3%B3s-%C3%A9s-t%C3%A1rsai-ellen-indult-elj%C3%A1r%C3%A1s?q=node/109
[13] Jogerősen felmentve: magánokirat-hamisítás miatt Hagyó Miklós és társai ellen indult eljárás jogi összefoglalója – A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára, http://hagyomiklos.com/hu/content/joger%C5%91sen-felmentve-mag%C3%A1nokirat-hamis%C3%ADt%C3%A1s-miatt-hagy%C3%B3-mikl%C3%B3s-%C3%A9s-t%C3%A1rsai-ellen-indult-elj%C3%A1r%C3%A1s
[14] Egy vagyonzár margója – Hagyó Dosszié Blog, 2013.03.11., http://hagyodosszie.blog.hu/2013/03/11/egy_vagyonzar_margojara
[15] Törvényesen keletkezett Hagyó vagyona – Hagyó Dosszié Blog, 2013.02.11., http://hagyodosszie.blog.hu/2013/02/11/torvenyesen_keletkezett_a_hagyo-vagyon
[16] A Kecskeméti Törvényszék részben feloldja a Hagyó Miklós vagyonának zár alá vételét - A Hagyó-ügy hivatalos dokumentumtára , 2012.09.18, http://hagyomiklos.com/hu/content/kecskem%C3%A9ti-t%C3%B6rv%C3%A9nysz%C3...

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság