text:
C‑305/05. sz. ügy
Ordre des barreaux francophones et germanophone és társai
(a Cour d’arbitrage [jelenleg Cour constitutionnelle] [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„91/308/EGK irányelv – A pénzügyi rendszer pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzése – Az ügyvédeket terhelő azon kötelezettség, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságokat tájékoztassák minden olyan tényről, amely pénzmosásra utalhat – Tisztességes eljáráshoz való jog – Ügyvédi titoktartás és ügyvédi függetlenség”
M. Poiares Maduro főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2006. december 14.
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2007. június 26.
2007. június 26.(*)
A C‑305/05. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour d’arbitrage (jelenleg Cour constitutionnelle) (Belgium) a Bírósághoz 2005. július 29‑én érkezett 2005. július 13‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az Ordre des barreaux francophones et germanophone,
az Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles,
az Ordre des barreaux flamands,
az Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles,
a Conseil des ministres
a Conseil des barreaux de l’Union européenne
az Ordre des avocats du barreau de Liège
tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, Juhász E. (előadó) és J. Klučka tanácselnökök, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, A. Borg Barthet, M. Ilešič és J. Malenovský bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. szeptember 12‑i tárgyalásra,
– az Ordre des barreaux francophones et germanophone és az Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles képviseletében F. Tulkens és V. Ost avocats,
– az Ordre des barreaux flamands és az Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles képviseletében M. Storme avocat,
– a Conseil des barreaux de l’Union européenne képviseletében M. Mahieu avocat,
– az Ordre des avocats du barreau de Liège képviseletében E. Lemmens avocat,
– a belga kormány képviseletében M. Wimmer, meghatalmazotti minőségben, segítője: L. Swartenbroux avocat,
– a ciprusi kormány képviseletében E. Rossidou‑Papakyriakou és F. Komodromos, meghatalmazotti minőségben,
– a szlovák kormány képviseletében R. Procházka, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Parlament képviseletében A. Caiola és C. Castillo del Carpio, később: A. Caiola és M. Dean, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Unió Tanácsa képviseletében M. Sims és M.‑M. Josephides, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében W. Bogensberger és R. Troosters, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2006. december 14‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. december 4‑i 2001/97/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 344., 76. o.) módosított, a pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1991. június 10‑i 91/308/EGK tanácsi irányelv (HL L 166., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 153. o., a továbbiakban: a 91/308 irányelv) 2a. cikke 5. pontjának érvényességére vonatkozik.
2 E kérelem előterjesztésére azon keresetek alapján indult eljárás keretében került sor, amelyeket az Ordre des barreaux francophones et germanophone, az Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles, az Ordre des barreaux flamands, valamint az Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1993. január 11‑i törvényt, a hitelintézetek szabályozásáról és felügyeletéről szóló, 1993. március 22‑i törvényt, valamint a befektetési vállalkozások szabályozásáról és felügyeletéről, a pénzügyi közvetítőkről és befektetési tanácsadókról szóló, 1995. április 6‑i törvényt módosító, a 2001/97 irányelvet a nemzeti jogba átültető, 2004. január 12‑i törvény (Moniteur belge, 2004. január 23., 4352. o., a továbbiakban: a 2004. január 12‑i törvény) egyes cikkeinek megsemmisítése iránt.
Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény
3 Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (a továbbiakban: EJEE) „Tisztességes tárgyaláshoz való jog” címet viselő 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1. Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően. […]
e) ingyenes tolmács álljon rendelkezésére, ha nem érti, vagy nem beszéli a tárgyaláson használt nyelvet.”
4 A 91/308 irányelv harmadik preambulumbekezdése szerint:
„mivel a pénzmosás nyilvánvalóan hatást gyakorol általában a szervezett bűnözés terjedésére és különösen a kábítószer-kereskedelemre; mivel egyre inkább terjed az a felismerés, hogy a pénzmosás leküzdése az egyik leghatékonyabb eszköz a tagállamok társadalmát különösen fenyegető bűnözés e formájának visszaszorítására”.
5 A 2001/97 irányelv (1), (14)–(17), valamint (20) preambulumbekezdése értelmében:
„(1) Helyénvaló, hogy a 91/308/EGK irányelvet […] mint a pénzmosás leküzdésére irányuló egyik fő nemzetközi okmányt naprakésszé tegyék, a Bizottság következtetéseit, valamint az Európai Parlament és a tagállamok által kinyilvánított kívánságokat figyelembe véve. Ily módon a [91/308] irányelvnek nemcsak az e területen létező legjobb nemzetközi gyakorlatot kell tükröznie, hanem továbbra is magas színvonalon kell védenie a pénzügyi ágazatot, valamint az egyéb érzékeny tevékenységeket a bűnözésből származó jövedelmek káros hatásaitól.
(14) A pénzmosás egyre inkább felhasználja a nem pénzügyi jellegű szakmai tevékenységeket. Ezt megerősíti a FATF-nek [nemzetközi pénzügyi akció munkacsoport] a pénzmosási technikákkal és típusokkal kapcsolatos munkája.
(15) A [91/308] irányelvben az ügyfelek azonosítására, a nyilvántartás vezetésére és a gyanús ügyletek bejelentésére vonatkozóan előírt kötelezettségeket ki kell terjeszteni néhány olyan tevékenységre és szakmára, amelyekről bebizonyosodott, hogy azokat pénzmosás fenyegeti.
(16) A [91/308] irányelv rendelkezéseinek hatályát ki kell terjeszteni a tagállamok által meghatározottak szerinti közjegyzőkre és független jogi szakértőkre, ha azok pénzügyi vagy társasági ügyletekben vesznek részt, ideértve az adótanácsadást is, ahol a legnagyobb a kockázata annak, hogy a bűncselekményből származó jövedelem tisztára mosása érdekében visszaélnek a független jogi szakértők szolgáltatásaival.
(17) Ha azonban a jogi tanácsot nyújtó, törvényesen elismert és ellenőrzött szakmák független tagjai, például az ügyvédek az ügyfél jogi helyzetét tisztázzák, vagy az ügyfelet jogi eljárásban képviselik, akkor nem lenne helyénvaló, hogy [a 91/308] irányelv alapján e tevékenységek tekintetében arra kötelezzék őket, hogy jelentsék a pénzmosás gyanúját. Mentességet kell nyújtani a bírósági eljárás előtt, alatt és után, illetve az ügyfél jogi helyzetének tisztázása folyamán szerzett információkra vonatkozó bejelentési kötelezettség alól. Ily módon a jogi tanácsadásra továbbra is vonatkozik a szakmai titoktartás kötelezettsége, kivéve, ha a jogi tanácsadó maga is részt vesz a pénzmosási tevékenységben, ha a jogi tanácsot pénzmosási célra nyújtják, vagy ha az ügyvéd tudja, hogy az ügyfél a jogi tanácsot pénzmosási célra kéri.
(20) A közjegyzők és a független jogi szakértők esetében – mivel biztosítani kell e szakértőknek a szakmai titoktartásra vonatkozó, az ügyfeleik felé fennálló kötelezettségét – lehetővé kell tenni a tagállamok számára, hogy a kamarát vagy a független szakértők egyéb önszabályozó testületeit jelöljék ki olyan testületként, amelyhez e szakértők a lehetséges pénzmosási esetekről szóló bejelentéseket intézhetik. E bejelentések kezelésére és e bejelentések esetleges, a »pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságokhoz« történő továbbítására, valamint – általában – a kamarák vagy szakmai testületek és az e szervek közötti együttműködés megfelelő formáira irányadó szabályokat a tagállamok határozzák meg.” [nem hivatalos fordítás]
6 A 91/308 irányelv 2a. cikkének 5. pontja értelmében az irányelvben előírt kötelezettségeket a következő személyekre kell alkalmazni:
„5. közjegyzők és más független jogi szakértők, amennyiben:
a) ügyfelük számára segítséget nyújtanak az alábbiakra irányuló ügyletek megtervezésében vagy megkötésében
i. ingatlan vagy üzletrész adásvétele;
iii. bank-, takarék- vagy értékpapír-számlák megnyitása vagy kezelése;
v. vagyonkezelő társaságok, gazdasági társaságok vagy hasonló szervezetek létesítése, működtetése vagy vezetése;
b) vagy ügyfelük nevében és részére eljárva pénzügyi- vagy ingatlanügyletben vesznek részt” [nem hivatalos fordítás].
7 A 91/308 irányelv 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A tagállamok biztosítják, hogy ezen irányelv hatálya alá tartozó intézmények, szervezetek és személyek, illetve azok igazgatói és alkalmazottai teljes mértékben együttműködjenek a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságokkal:
a) úgy, hogy önként tájékoztatják az ilyen hatóságokat minden olyan tényről, amely pénzmosásra utalhat;
b) úgy, hogy az ilyen hatóságok kérésére megadják az összes szükséges információt, az alkalmazandó jogszabályokban megállapított eljárásokkal összhangban.
(2) Az (1) bekezdésben említett információt azon tagállam pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságához továbbítják, amelynek a területén az információt továbbító intézmény, szervezet vagy személy található. Az információt alapesetben az intézményeknél, szervezetnél és személyeknél a 11. cikk (1) bekezdésének a) pontjában foglalt eljárásoknak megfelelően kijelölt személy vagy személyek továbbítják.
(3) A 2a. cikk (5) bekezdésében említett közjegyzők és független jogi szakértők esetében a tagállamok az érintett szakma egy megfelelő önszabályozó testületét jelölhetik ki olyan hatóságként, amelyet az (1) bekezdés a) pontjában említett tényekről tájékoztatni kell, és ilyen esetben a tagállamok állapítják meg az illető testület és a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságok közötti együttműködés megfelelő formáit.
A tagállamok nem kötelesek alkalmazni az (1) bekezdésben előírt kötelezettségeket közjegyzőkre, független jogi szakértőkre, könyvvizsgálókra, külső könyvszakértőkre és adótanácsadókra olyan információ tekintetében, amelyet egyik ügyfelüktől kaptak, vagy róla szereztek, az ügyfél jogi helyzetének tisztázása vagy az illető ügyfél védelmének vagy képviseletének ellátása folyamán bírósági eljárásokban vagy azokkal kapcsolatosan, ideértve az eljárás kezdeményezésével vagy elkerülésével kapcsolatos tanácsadást is, függetlenül attól, hogy a kérdéses információt az ilyen eljárás előtt, alatt vagy után kapták, vagy szerezték.” [nem hivatalos fordítás]
8 A 2004. január 12‑i törvény az alábbi 2b. cikket illesztette a loi du 11 janvier 1993 relative à la prévention de l’utilisation du système financier aux fins du blanchiment de capitaux et du financement du terrorisme-ba (a pénzügyi rendszer pénzmosás céljára és terrorizmus finanszírozására való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1993. január 11‑i belga törvény, Moniteur belge, 1993. február 9., 2828. o.; a továbbiakban: az 1993. január 11‑i törvény):
„Amennyiben a jelen törvény rendelkezései kifejezetten előírják, azokat az ügyvédre is alkalmazni kell, amennyiben:
1. ügyfele számára segítséget nyújt az alábbiakra irányuló ügylet előkészítésében vagy megkötésében:
a) ingatlan vagy üzletrész adásvétele;
b) az ügyfél pénzének, értékpapírjainak vagy más vagyoni eszközeinek kezelése;
c) bank-, takarék- vagy értékpapír-számla megnyitása vagy kezelése;
d) társaság létesítéséhez, működtetéséhez vagy vezetéséhez szükséges vagyoni hozzájárulás megszervezése;
e) vagyonkezelő társaság, gazdasági társaság vagy hasonló szervezet létesítése, működtetése vagy vezetése;
2. vagy ügyfele nevében és részére eljárva pénzügyi vagy ingatlanügyletben vesz részt.”
9 A 2004. január 12‑i törvény 25. cikke az 1993. január 11‑i törvény 14a. cikkét a (3) bekezdéssel egészítette ki, melynek értelmében:
„Ha a 2b. cikkben említett személy az e cikkben felsorolt valamely tevékenység gyakorlása során olyan tényt észlel, amelyről tudja, vagy gyanítja, hogy pénzmosással vagy a terrorizmus finanszírozásával függ össze, köteles erről haladéktalanul tájékoztatni annak az ügyvédi kamarának az elnökét, amelyhez tartozik.
A 2b. cikkben említett személy nem köteles azonban olyan információt továbbítani, amelyet ügyfelétől kapott, illetve az ügyfeléről szerzett, az ügyfél jogi helyzetének tisztázása vagy az illető ügyfél védelmének vagy képviseletének ellátása folyamán bírósági eljárásokban vagy azokkal kapcsolatosan, ideértve az eljárás kezdeményezésével vagy elkerülésével kapcsolatos tanácsadást is, függetlenül attól, hogy a kérdéses információt az ilyen eljárás előtt, alatt vagy után kapta, illetve szerezte.
Az ügyvédi kamara elnöke megvizsgálja, hogy teljesülnek‑e a 2b. cikkben és az előző bekezdésben foglalt feltételek. Amennyiben e feltételek teljesülnek, az információkat haladéktalanul továbbítja a pénzügyi információkat kezelő központnak.”
10 A 2004. január 12‑i törvény 27. cikke a következőképpen módosította az 1993. január 11‑i törvény 15. cikke (1) bekezdésének szövegét:
„(1) Ha a pénzügyi információkat kezelő központ a 11. cikk (2) bekezdésében említett információt kap, akár a központ, akár annak valamely tagja, akár az erre kijelölt személyzetének valamely tagja, akár az egység vezetője vagy annak helyettese a megállapított határidőn belül kérheti mindazon kiegészítő felvilágosítás megadását, amelyet a központ feladatának teljesítése érdekében lényegesnek ítél meg:
1. a 2., 2a. és 2b. cikkben felsorolt valamennyi szervezettől és személytől, valamint a 14a. cikk (3) bekezdésében említett ügyvédi kamarai elnöktől
A 2b. cikkben említett személy és a 14a. cikk (3) bekezdésében említett ügyvédi kamarai elnök nem köteles azonban a 2b. cikkben szereplő személy tudomására jutott azon információt továbbítani, amelyet valamely ügyfelétől kapott, illetve az ügyfeléről szerzett, az ügyfél jogi helyzetének tisztázása vagy az illető ügyfél védelmének vagy képviseletének ellátása folyamán bírósági eljárásokban vagy azokkal kapcsolatosan, ideértve az eljárás kezdeményezésével vagy elkerülésével kapcsolatos tanácsadást is, függetlenül attól, hogy a kérdéses információt az ilyen eljárás előtt, alatt vagy után kapta, illetve szerezte.
11 2004. július 22‑én benyújtott kereseteikben az Ordre des barreaux francophones et germanophone és az Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles, az Ordre des barreaux flamands és az Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles a 2004. január 12‑i törvény 4., 5., 7., 25., 27., 30. és 31. cikkének megsemmisítését kéri a kérdést előterjesztő bíróságtól. Az alapeljárásba beavatkozott a Conseil des barreaux de l’Union européenne és az Ordre des avocats du barreau de Liège.
12 A kérdést előterjesztő bíróság előtt a felperes kamarák különösen arra hivatkoznak, hogy a 2004. január 12‑i törvény 4., 25. és 27. cikke – azzal, hogy az ügyvédekre is kiterjeszti a hatáskörrel rendelkező hatóságok felé fennálló tájékoztatási kötelezettséget abban az esetben, ha olyan tényeket észlelnek, amelyekről tudják, vagy gyanítják, hogy pénzmosással függenek össze, valamint azon kötelezettséget, hogy az említett hatóságok számára az azok által lényegesnek tartott minden kiegészítő felvilágosítást megadjanak – sérti a szakmai titoktartás és az ügyvédi függetlenség elvét, amelyek a minden jogalanyt megillető alapvető jognak, a tisztességes eljáráshoz való jog és a védelemhez való jog tiszteletben tartásának az alkotó elemei. A felperesek szerint az említett cikkek sértik a belga alkotmánynak az EJEE 6. cikkével, a védelemhez való joghoz kapcsolódó alapelvekkel, az EU 6. cikk (2) bekezdésével, valamint az Európai Unió 2000. december 7‑én Nizzában kihirdetett alapjogi chartájának (HL C 364., 1. o.) 47. és 48. cikkével összefüggésben értelmezett 10. és 11. cikkét.
13 A felperes kamarák, valamint a Conseil des barreaux de l’Union européenne szerint e megállapítást nem kérdőjelezheti meg az a körülmény, hogy a belga jogalkotó a 91/308 irányelv belga jogba történő átültetése során az ügyvédek tekintetében korlátozta a tájékoztatási és az együttműködési kötelezettséget. Ezzel kapcsolatban az Ordre des barreaux francophones et germanophone, valamint az Ordre français des avocats du barreau de Bruxelles álláspontja az, hogy az ügyvédi tevékenységek alapvető vagy járulékos jellege szerinti különbségtétel, amelyet e rendelkezések alkalmaznak, jogilag tarthatatlan, és súlyos jogbizonytalansághoz vezet. Az Ordre des barreaux flamands és az Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles hangsúlyozzák, hogy az ügyfél feljelentésére és megvádolására vonatkozó kötelezettség meghaladja a szakmai titoktartás puszta megsértését, hiszen teljes mértékben lerombolja az ügyfél és ügyvédje között fennálló bizalmi viszonyt.
14 A Conseil des barreaux de l’Union européenne arra hivatkozik, hogy a 2004. január 12-i törvénnyel módosított 1993. január 11‑i törvény nem teszi lehetővé a hagyományos ügyvédi tevékenységek egységének megőrzését. E fél ezzel kapcsolatban kifejti, hogy az ügyvédi szakma sajátosságai – különösen a függetlenség és a szakmai titoktartás – hozzájárulnak az e foglalkozás iránti közbizalomhoz, és ez a bizalom nem pusztán egyes meghatározott ügyvédi feladatokhoz kapcsolódik.
15 A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy a megsemmisítés iránti kereseteket a 2004. január 12‑i törvénnyel szemben terjesztették elő, amelynek célja a 2001/97 irányelv rendelkezéseinek a belga jogrendszerbe történő átültetése. Feltételezve, hogy a közösségi jogalkotó, csakúgy, mint a belga, köteles tiszteletben tartani a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jogot, e bíróság úgy véli, hogy mielőtt állást foglalna e törvénynek a belga alkotmánnyal való összeegyeztethetőségét illetően, az említett törvény alapját képező irányelv érvényességének kérdését kell eldönteni.
16 Ezért a Cour d’arbitrage felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Sérti‑e az [EJEE] 6. cikkében biztosított, tisztességes eljáráshoz való jogot és ezáltal az [EU] 6. cikk (2) bekezdését a 2001/97 […] irányelv 1. cikk[én]e[k] [2. pontja], amennyiben az általa a 91/308/EGK irányelvbe illesztett új 2a. cikk [5. pontja] az ügyvédi szakma kizárása nélkül ezen irányelv hatálya alá vonja a független jogi szakmákat, ahol az irányelvnek lényegében az a célja, hogy a hatálya alá tartozó személyeket és intézményeket kötelezze arra, hogy tájékoztassák a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságokat minden olyan tényről, amely pénzmosásra utalhat (a 91/308/EGK irányelvnek a 2001/97/EK irányelv 1. cikkének [5. pontja] révén módosított 6. cikke)?”
17 Megjegyzendő mindenekelőtt, hogy bár a jelen kérelem alapjául szolgáló eljárásban a felperes kamarák és a beavatkozók a 91/308 irányelvet átültető nemzeti szabályozás érvényességének kérdését több magasabb rendű norma vonatkozásában vetették fel, a kérdést előterjesztő bíróság kizárólag az EJEE 6. cikkében és az EU 6. cikk (2) bekezdésében biztosított, tisztességes eljáráshoz való jog tekintetében tartotta szükségesnek, hogy ezen irányelv érvényességének vizsgálatát kérje a Bíróságtól.
18 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 234. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, az ügy konkrét tényállásának megítélése a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik. Ugyancsak kizárólag az ügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelősséggel tartozó nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése is, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja‑e az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak‑e (lásd a C‑448/01. sz., EVN és Wienstrom ügyben 2003. december 4‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14527. o.] 74. pontját és a C‑145/03. sz. Keller-ügyben 2005. április 12‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2529. o.] 33. pontját).
19 Így a 91/308 irányelv érvényessége nem vizsgálható azon alapvető jogok vonatkozásában, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság nem említett, így például az EJEE 8. cikkében foglalt, a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jog vonatkozásában.
20 A 91/308 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelv hatálya alá tartozó személyek teljes mértékben együttműködjenek a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságokkal, úgy, hogy saját kezdeményezésükre tájékoztatják az ilyen hatóságokat minden olyan tényről, amely pénzmosásra utalhat, valamint úgy, hogy az ilyen hatóságok kérelmére megadják az összes szükséges információt, az alkalmazandó jogszabályokban megállapított eljárásokkal összhangban.
21 Az ügyvédek tekintetében a 91/308 irányelv két módon határolja be e tájékoztatási és együttműködési kötelezettséget.
22 Egyrészt a 91/308 irányelv 2a. cikkének 5. pontja szerint az irányelvben megállapított kötelezettségeket – így az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében előírt tájékoztatási és együttműködési kötelezettséget –az ügyvédekre csak akkor kell alkalmazni, amikor azok, az említett 2a. cikk 5. pontjában megjelölt módokon, bizonyos, ez utóbbi pontban kimerítően felsorolt ügyletekben vesznek részt.
23 Másrészt a 91/308 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdéséből az következik, hogy a tájékoztatási és együttműködési kötelezettséget a tagállamok nem kötelesek alkalmazni az ügyvédekre olyan információk vonatkozásában, amelyeket azok valamely ügyfelüktől kaptak, vagy róla szereztek, az ügyfél jogi helyzetének tisztázása vagy az illető ügyfél védelmének vagy képviseletének ellátása folyamán bírósági eljárásokban vagy azokkal kapcsolatosan, ideértve az eljárás kezdeményezésével vagy elkerülésével kapcsolatos tanácsadást is, függetlenül attól, hogy a kérdéses információt az ilyen eljárás előtt, alatt vagy után kapták, vagy szerezték.
24 Ennek a mentességnek a fontosságát emeli ki a 2001/97 irányelv (17) preambulumbekezdése, amely szerint nem lenne helyénvaló, hogy a 91/308 irányelv alapján a jogi tanácsot nyújtó, törvényesen elismert és ellenőrzött szakmák független tagjait, például az ügyvédeket, ha az ügyfél jogi helyzetét tisztázzák, vagy az ügyfelet jogi eljárásban képviselik, e tevékenységek tekintetében arra köteleznék, hogy jelentsék a pénzmosás gyanúját. E preambulumbekezdés szerint továbbá mentességet kell nyújtani a bírósági eljárás előtt, alatt és után, valamint az ügyfél jogi helyzetének tisztázása folyamán szerzett információkra vonatkozó bejelentési kötelezettség alól. Végül ugyanezen preambulumbekezdés kiemeli, hogy e mentességből következően a jogi tanácsadásra továbbra is vonatkozik a szakmai titoktartás kötelezettsége, kivéve, ha az ügyvéd maga is részt vesz a pénzmosási tevékenységben, ha a jogi tanácsot pénzmosási célra nyújtják, vagy ha az ügyvéd tudja, hogy az ügyfél a jogi tanácsot pénzmosási célra kéri.
25 Jelen esetben a 2004. január 12‑i törvény 25. és 27. cikkéből az tűnik ki, hogy a belga jogalkotó az ügyvédek tekintetében mentességet iktatott be az említett törvénybe a 91/308 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében írt körülmények között kapott vagy szerzett információkra vonatkozóan.
26 Ilyen körülmények között azt kell vizsgálni, hogy a 91/308 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján az ügyvédet terhelő azon kötelezettség, hogy foglalkozásának gyakorlása során együttműködjék a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságokkal, és azokat saját kezdeményezésére tájékoztassa minden olyan tényről, amely pénzmosásra utalhat – figyelembe véve az említett irányelv 2a. cikkének 5. pontjában és a 6. cikkének (3) bekezdésében foglalt korlátozásokat –, az EJEE 6. cikkében és az EU 6. cikk (2) bekezdésében biztosított, tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét jelenti‑e.
27 Megjegyzendő mindenekelőtt, hogy a 91/308 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdése többféleképpen értelmezhető, ezért nem teljesen egyértelmű, hogy az ügyvédeket terhelő tájékoztatási és együttműködési kötelezettség pontosan milyen terjedelmű.
28 E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ha a másodlagos közösségi jog valamely szabályának szövege többféleképpen értelmezhető, azt az értelmezést kell előnyben részesíteni, amelynek alapján az adott rendelkezés összeegyeztethető a Szerződéssel, szemben azzal, amely az összeegyeztethetetlenség megállapításához vezetne (lásd a 218/82. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1983. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 1983., 4063. o.] 15. pontját és a C‑135/93. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1995. június 29‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1651. o.] 37. pontját). A tagállamoknak tehát amellett, hogy saját nemzeti jogukat a közösségi joggal összhangban kell értelmezniük, arra is ügyelniük kell, hogy a másodlagos közösségi jog valamely szabályának ne olyan értelmezését vegyék alapul, amely ellentétes a közösségi jogrend révén védelemben részesített alapvető jogokkal vagy a közösségi jog más általános elveivel (a C‑101/01. sz. Lindqvist-ügyben 2003. november 6‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑2971. o.] 87. pontja).
29 Emlékeztetni kell arra is, hogy az alapvető jogok azon általános jogelvek szerves részét képezik, amelyek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja. Ennek során a Bíróság a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból, valamint az emberi jogok védelmére vonatkozó azon nemzetközi szerződések nyújtotta iránymutatásokból merít, amelyek kidolgozásában a tagállamok együttműködtek, vagy amelyekhez csatlakoztak. Az EJEE e tekintetben különös jelentőséggel bír (lásd ebben az értelemben a 29/69. sz. Stauder-ügyben 1969. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 1969., 419. o.] 7. pontját, a C‑274/99. P. sz., Connolly kontra Bizottság ügyben 2001. március 6‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑1611. o.] 37. pontját és a C‑283/05. sz. ASML-ügyben 2006. december 14‑én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 26. pontját). Így tehát a tisztességes eljáráshoz való jog, amint az különösen az EJEE 6. cikkéből következik, olyan alapvető jogot jelent, amelyet az Európai Unió az EU 6. cikk (2) bekezdése értelmében általános jogelvként tiszteletben tart.
30 Az EJEE 6. cikke szerint minden személynek joga van ahhoz, hogy –akár polgári jogi és kötelezettségei tárgyában, akár az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően – ügyét tisztességesen tárgyalják.
31 Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata értelmében az EJEE 6. cikkében szereplő „tisztességes tárgyalásnak” több összetevője van; ezek közé tartozik különösen: a védelemhez való jog, a fegyveregyenlőség elve, a törvényes bíróhoz való jog, illetve mind polgári, mind büntetőeljárásban az ügyvédi közreműködéshez való jog (lásd az EJEB 1975. február 21‑i, Golder kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítéletét [A. sorozat 18. szám, 26–40. §], az EJEB 1984. június 28‑i, Campbell és Fell kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítéletét [A. sorozat 80. szám, 97–99., 105–107., és 111–113. §], valamint az EJEB 1991. október 30‑i, Borgers kontra Belgium ügyben hozott ítéletét [A. sorozat 214‑B. szám, 24. §]).
32 Az ügyvéd képtelen volna tanácsadói, védői, illetve képviselői szerepét ügyfele érdekében megfelelően betölteni, ez pedig elesne az EJEE 6. cikkében foglalt jogaitól, ha a bírósági eljárás vagy a felkészülés során az ügyvéd köteles volna oly módon együttműködni a hatóságokkal, hogy továbbítja számukra az adott eljárás keretében végzett jogi tanácsadás során tudomására jutott információkat.
33 Amint a jelen ítélet 22. pontja emlékeztet rá: a 91/308 irányelv 2a. cikkének 5. pontja értelmében a tájékoztatási és együttműködési kötelezettséget csak akkor kell alkalmazni az ügyvédekre, amikor az e rendelkezés a) pontjában meghatározott, alapvetően pénzügyi vagy ingatlanügyletek megtervezésében vagy megkötésében nyújtanak segítséget ügyfeleiknek, vagy amikor bármilyen pénzügyi vagy ingatlanügylet során ügyfelük nevében és részére járnak el. E tevékenységi kör – jellegéből adódóan – főszabály szerint nem kapcsolódik a bírósági eljáráshoz, így kívül esik a tisztességes eljáráshoz való jog tárgyi hatályán.
34 Ezenkívül attól a pillanattól kezdve, amikor a 91/308 irányelv 2a. cikkének 5. pontjában szereplő ügyletek valamelyikében eljáró ügyvédet az ügyfél bírósági eljárásban történő védelmének vagy képviseletének ellátására kérik fel, vagy bírósági eljárás indítására vagy elkerülésére vonatkozó tanácsot kérnek tőle, az ügyvéd ezen irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében mentesül az e cikk (1) bekezdésében előírt kötelezettség alól, és e tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a kérdéses információt az eljárás előtt, alatt vagy után kapta, illetve szerezte. Ez a mentesség lehetővé teszi az ügyfél tisztességes eljáráshoz való jogának megőrzését.
35 Tekintve, hogy a tisztességes eljáráshoz való jogból fakadó követelmények fogalmilag bírósági eljáráshoz kapcsolódnak, továbbá figyelemmel arra a körülményre, hogy a 91/308 irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdése ilyen vonatkozású tevékenységek gyakorlása során mentesíti az ügyvédeket az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében előírt tájékoztatási és együttműködési kötelezettség alól, e követelmények nem sérülnek.
36 Ezzel szemben el kell ismerni, hogy a tisztességes eljáráshoz való jogból fakadó követelményekkel nem ellentétes az, hogy a 91/308 irányelv 2a. cikkének 5. pontjában felsorolt tevékenységek keretében történő, de az említett irányelv 6. cikke (3) bekezdése második albekezdésének körén kívül eső eljárásuk során alkalmazni kell az ügyvédekre az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésével bevezetett tájékoztatási és együttműködési kötelezettséget, mihelyst az – amint többek között a 91/308 irányelv harmadik preambulumbekezdése kiemeli – a tagállamok társadalmát különösen fenyegető szervezett bűnözés terjedésére nyilvánvalóan hatást gyakorló pénzmosás elleni hatékony küzdelem szempontjából indokolt.
37 A fentiek alapján megállapítandó, hogy a 91/308 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságok felé előírt tájékoztatási és együttműködési kötelezettség, amely ezen irányelv 2a. cikkének 5. pontja alapján az ügyvédekre is alkalmazandó, ezen irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdésére figyelemmel nem sérti az EJEE 6. cikkében és az EU 6. cikk (2) bekezdésében biztosított, tisztességes eljáráshoz való jogot.
A 2001. december 4‑i 2001/97/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a pénzügyi rendszerek pénzmosás céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 1991. június 10‑i 91/308/EGK tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében a pénzmosás leküzdéséért felelős hatóságok felé előírt tájékoztatási és együttműködési kötelezettség, amely ezen irányelv 2a. cikkének 5. pontja alapján az ügyvédekre is alkalmazandó, ezen irányelv 6. cikke (3) bekezdésének második albekezdésére figyelemmel nem sérti az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény 6. cikkében és az EU 6. cikk (2) bekezdésében biztosított, tisztességes eljáráshoz való jogot.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Évtizedes gyűlölködés után Hegedűs Loránt megkapta az első fegyelmijét a református bíróságtól | atlatszo.hu
Évtizedes gyűlölködés után Hegedűs Loránt megkapta az első fegyelmijét a Református Egyháztól
Jogerős határozat született arról, hogy Hegedűs Loránt 2013. november 3-án a Szabadság téri Horthy-szobor-avatás kapcsán tartott istentiszteleten tartott prédikációjával megsértette a Magyarországi Református Egyház törvényeit. A rajongói által egyenesen a Nemzet Lelkészének titulált lelkipásztor tehát nem a szobor felállításával szegte meg az egyházi szabályokat, hanem alapvető lelkipásztori kötelességei ellen vétett és ezért írásbeli megrovásban részesítették. Botrányok hosszú sora után ez az első eset, hogy a református egyház elmarasztalta az egykori MIÉP-es országgyűlési képviselőt.
Abszurd indokokkal söprik félre, az ügyek áthelyezésével és egyes szabályok figyelmen kívül hagyásával akadályozzák egyes egyházi szervek az ifj. Hegedűs Loránt ellen benyújtott panaszokat – derült ki az Átlátszó birtokába került dokumentumokból. Forrásaink szerint az egyház vezetése külső és belső nyomásnak is ki van téve: Hegedűs nemcsak az egyházon belül bír érzékelhető támogatással, de a Jobbik számára is fontos, hogy lelkész maradjon. Tovább az előző cikkre.
Majdnem pontosan két évvel a 2013. november 3-i Horthy-szobor-avatás után másodfokon is határozat született az esemény miatt Hegedűs Loránt lelkipásztor ellen indult egyházi fegyelmi eljárásban.
A Tiszáninneni Református Egyházkerület Bírósága október 20-án – helyben hagyva a megismételt elsőfokú eljárás határozatát – írásbeli megrovásban részesítette a Szabadság téri lelkészt, amiért a két évvel ezelőtti istentiszteleten olyat tett, ami „az evangélium mértéke szerinti tiszta erkölcsbe ütközik, vagy a viselt egyházi tisztség tekintélyét sérti, az egyház hitelét rontja, és a tisztségéhez szükséges bizalmat megingatja”, vagyis az MRE bíráskodásáról szóló 2000. évi I. tv. 30. § f,) pontja szerint minősülő fegyelmi vétséget követett el.
– a lectio és textus alapján elhangzott igehirdetés biblikus üzenete nem volt felfedezhető az igehirdetésben;
– az igehirdetés az igehirdető egyéni céljait szolgálta;
– az igehirdető panaszlott a lectio üzenetét és a textusban megfogalmazott mondandóját saját céljainak és szándékának rendelte alá;
– az igehirdetés során elmaradt azoknak a bibliai és teológiai elemeknek az érvényre juttatása, amely alapján az igehirdetést a hallgató gyülekezeti tag számára vigasztaló üzenet közvetítése történhet meg Isten Krisztusban felkínált egész emberi életünket megújító szabadítására nézve;
– a panaszlott miközben az igehirdetésben értékítéletet alkotott, nem fordított kellő figyelmet az ige tartalmára, sőt, elhanyagolta a textus és a lectio alapvető üzenetét.”
Fellebbezés, kifogás, sógorság
A múlt keddi határozat rögzítette, hogy Hegedűs Loránt és jogi képviselője fellebbezést nyújtott be és kifogást emelt az elsőfokú határozat ellen. A lelkipásztor vitatta, hogy megszegte a református lelkésztörvény azon rendelkezését, amely szerint a lelkésznek az istentiszteleti alkalmakra fel kell készülnie, és azokat az egyház rendtartása szerint pontosan meg kell tartania.
A Szabadság téri lelkész fellebbezése arra is irányult, hogy az ügy valójában elévült, mert a megismételt elsőfokú eljárásban olyan magatartás miatt marasztalták el, mely magatartást az eredeti panasz nem tartalmazott.
Hegedűs kifogása pedig arra irányult, hogy érvelése szerint a megismételt elsőfokú eljárásban, az Egervölgyi Egyházmegyében az egyházi törvények értelmében kizárt – vagy, ahogy közérthetőbb: elfogult – bíró vett részt: Mikola István lelkészi bíró felesége ugyanis, lánytestvére révén, sógora Szabó István dunamelléki püspöknek. És utóbbi egyházvezető kezdeményezésére elindult két évvel ezelőtt a fegyelmi eljárás.
A Tiszáninneni Református Egyházkerület Bíróságának dr. Szathmáry Béla vezette eljáró tanácsa kimondta, hogy a kizárás nem forgott fenn az elsőfokon eljáró bíróság esetében, hiszen 2013 novemberében hivatalból indult eljárás Hegedűs ellen, így Szabó püspök eleve nem tekinthető panaszosnak. Ha nem így lett volna, az egyházi elöljáró és az egervölgyi lelkészi bíró családi kapcsolata akkor sem tekinthető sógori kapcsolatnak – sem a világi családjogi szabályok, sem az egyházi törvények szerint.
A másodfokú bíróság azt az érvelést is lesöpörte, ami az elévülésre vonatkozott, mert a fegyelmi eljárás a kezdet kezdetétől „magában foglalja ifj. Hegedűs Loránt Szabadság téri református lelkipásztor ezen a napon tartott istentiszteletének valamennyi részelemét.”
Méltatlan a szószékhez
Az egyházkerületi bíróság kimondta, az elsőfokú határozatban „helyes – ha nem is kimerítően pontos – a cselekmény jogi minősítése is”, ezért pontosította azt két helyen.
Az egyik pont az volt, hogy kimondta, „ez az igehirdetés nem Krisztusra, nem Isten Krisztus keresztje általi megváltó szeretetére, a benne való hitre és feltétlen bizalomra, az ő példájára, hanem egy emberre mutat.”
Az egyházi bíróság a szószéki beszédhez méltatlannak tartotta Hegedűs Loránt alábbi mondatait:
„Igen volt egy olyan kormányzónk, aki határozottan fellépett és tetemre hívta ezt a bűnös várost. És keményen tette mindezt, határozottan. És jól tette. […] A döntő kérdés nem az, hogy lehet-e szobrot állítani Horthy Miklósnak. A döntő kérdés az, hogy te, kedves testvérem hol állsz? És most, itt és most elítéled-e az életellenes cselekedeteket vagy sem? Igazolod-e az izraeli terrorállamot vagy sem? Visszaigazolod-e Simon Peresz országrontó deklarációját vagy sem? Mi a kormányzó örökségét vállalva küzdeni fogunk népünk megmaradásáért, a magyar állam szuverenitásának helyreállításáért, azért, hogy a magyar keresztyénség megmaradva Isten dicsőségét tudja szolgálni. Ámen.”
A Szabadság téri lelkész prédikációja a határozat szerint „nemcsak felkészületlenséget jelent, hanem olyan magatartást, amely méltatlan egy szószéki beszédhez.”
A határozat szólt arról is, hogy a református lelkésznek a társadalomban elfoglalt helye és szerepe alapján közéleti szerepe is van, de szerepvállalása ezen a téren korlátozott. Ha pedig a lelkészt egyébként tiszteletre méltó hazaszeretete az egyház keretein túlmutató tevékenységre sarkallja, lehetősége van „az egyházi szolgálati viszonyának szüneteltetése mellett politikai tevékenységet is folytatni, de a szószéket nem használhatja erre a célra.”
Ismeretes, a 2013 november 3-i szoboravatás után egy nappal Hegedűs püspöke, Bogárdi Szabó István „fegyelmi felelősség megállapítására irányuló” vizsgálatot kezdeményezett a lelkipásztor ellen az illetékes egyházmegyénél. A Budapest-Északi Református Egyházmegye ezt vonakodva, de megtette, és bírósága 2014. március 7-én kihirdetett határozatában elmarasztalta a lelkészt, mert a bíróság szerint „ifj. Hegedűs Loránt magatartása az evangélium mértéke szerinti tiszta erkölcsbe ütközött”.
A szélsőséges megnyilatkozásairól régóta elhíresült református lelkész megtámadta az ítéletet és kiderült, az elsőfokon eljáró egyházmegye komoly eljárásjogi hibát vétett, ezért meg kellett semmisíteni a határozatát. Ezt már a másodfokon eljáró Tiszáninneni Református Egyházkerület Bírósága mondta ki 2014 júliusában, és új elsőfokú eljárás lefolytatását rendelte el.
Ellentmondó érvelések
Sikerült elérnünk a másodfokú eljárásban jogerős határozatot hozó bíróság elnökét, dr. Szathmáry Bélát.
A Sárospataki Református Teológiai Akadémia (SRTA) egyetemi tanára emlékeztetett arra, hogy a megismételt elsőfokú fegyelmi eljárásra a súlyos eljárásjogi hiba mellett azért is került sor, hogy teológusok mondjanak véleményt Hegedűs Loránt vitatott igehirdetéséről. Ennek korábbi hiányát maga a szoboravató lelkipásztor is hangsúlyozta fellebbezésében.
„A hatályon kívül helyező végzésben előírtuk – a jogtanácsosi vizsgálattól megismételt eljárás keretében –, hogy be kell szerezni a teológiai tudományokban kiemelkedő személyektől szakvéleményt az igehirdetés minőségét vizsgálandó. Ez meg is történt, éppen a panaszlott indítványára tekintettel. Így szakvéleményt adott egy rendszeres teológus, egy, a biblikus tudományok és egy a gyakorlati teológia – tehát három teológiai tudományterület – kiváló képviselője. A megismételt eljárásban pedig többek között éppen azzal érvelt a panaszlott, hogy micsoda dolog minősíteni egy prédikációt, ezzel egy nagyon veszélyes folyamatot indítunk el, ha a bíróság felülvizsgálhatja egy lelkész igehirdetését. Az eljárt bíróságok ezt nem így látták. Határozott véleményünk volt az, hogy egyszer valakinek meg kell mondani, hogy hol van a határ, meddig mehet el egy lelkész a szószékről nyilatkozva.”
Nem istentiszteletre jöttünk ide!
Szathmáry Béla értékelése szerint azonban Hegedűs Loránt nemcsak két éve, hanem az eljárás során tanúsított magatartásával is megszegte a lelkészi esküjében vállalt kötelezettségét.
„Azzal, hogy egy öttagú bírói testület által meghozott határozat kihirdetése közben e közösség lelkipásztoraként egyrészt eltűrte az általa odahívott egyháztagok fegyelemsértő és rendzavaró magatartását, a bíróságra szórt átkait. Másrészt a határozathirdetés közben látványosan sértődött kivonulásával azt bizonyította, hogy nem ismer el maga fölött egyházi törvényes hatóságot, s gyülekezetének tagjait nem a keresztyéni szeretetre, az ennek megfelelő viselkedésre, hanem a gyűlölködésre neveli.”
A bíró szerint ez az eset is bizonyítja, hogy Hegedűsnek „nem Krisztus követése a célja, hanem egy torz politikai eszme szolgálata”.
Szathmáry Béla felidézte, „amikor a határozat hirdetése kapcsán igei idézetekkel indokoltam a döntést, hangos bekiabálásként az hangzott el, hogy >>Nem istentiszteletre jöttünk ide<<.”
„Harmincöt éve dolgozom a világi bíróságon büntető ügyszakban. De ilyen alpári és agresszív viselkedést, amelyet az ifj. Hegedűs Loránt támogatására megjelent gyülekezeti tagok mutattak, a legelvetemültebb vádlottak és esetenként meglehetősen alacsony képzettségű és intelligenciájú hozzátartozóik részéről sem tapasztaltam. És ez az, ami a leginkább elszomorító, hogy ide jutottunk.”
Szathmáry Béla elmondta, hogy a református egyház bírósági törvényében nincsen rendelkezés a súlyosítási tilalomról, amely a világi büntető eljárásban azt jelenti, hogy ha csak a terhelt javára jelentettek be fellebbezést, akkor a másodfokon vagy harmadfokon eljárt bíróság nem alkalmazhat az elsőfokú bíróságéhoz képest súlyosabb büntetést.
„Ennek a jogelvnek az egyházi bíróság előtti alkalmazásával is megmutatkozott a bíróság egyházi jellege: nevelni, méltányosnak lenni, inteni, hogy a panaszlott rossz úton jár és ideje visszafordulni, megbánni vétkeit. Ifj. Hegedűs Loránt azonban semmiféle megbánást nem mutatott.”
Először dorgálták meg
Az utóbbi években kétszer is egyházi bíróság elé állt, mert előbb anticionista gyűlést hirdetett meg a temploma elé, illetve azért is, mert biológiai fegyvernek titulálta a hazai cigányságot. Hegedűs Loránt mindkétszer megúszta a felelősségre vonást.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Nemzeti Jogvédő Alapítvány - dr. Gaudi Nagy Tamás Gesztenyéskerti csaták c. tanulmánya Nemzeti Jogvédő Alapítvány
Amint emlékezetes a LELKIISMERET ’88 CSOPORT tüntetést kívánt tartani 2003. december 1-én a budai Gesztenyéskertben, onnan vonulva Medgyessy Péter akkori miniszterelnök házához. A rendezvény célja az volt, hogy tiltakozást fejezzenek ki a Medgyessy Péter és a román kormányfő egy évvel korábbi, nemzeti érzületet sértő koccintása miatt. Az első, 2004. november 24-i bejelentés szerinti tüntetést a rendőrség - a bíróság által is megerősített módon - megtiltotta a közlekedési rend aránytalan sérelmére hivatkozással, ezt követően azonban a szervezet 2003. november 28-án újabb három tüntetésre vonatkozó bejelentést tett, amelyeket a BRFK határozatokkal nem tiltott be, ezért az ezek a rendezvények megtarthatóak lettek volna.
Ennek ellenére a hatalmas erőkkel felvonuló rendőrség erőszakosan feloszlatta a tüntetést, 51 embert előállított, velük szemben rendzavarás szabálysértése miatt szabálysértési eljárásokat kezdeményezett. Kocsis Imrét, a LELKIISMERET ’88 CSOPORT elnökét három napos őrizet után figyelmeztetésben részesítették és egyben gyülekezési joggal való visszaélés miatt is szabálysértési eljárás alá vonták, a rendőrségi szakban nem jogerősen 80 ezer forint pénzbírsággal sújtották.
Az ezt követő jogi csata viszont a jogvédők számára hozott sikereket: a 2004-ben megalakult Nemzeti Jogvédő Alapítvány odaállt az ügy mellé és azóta is segíti a védelemre szorulókat.
A gyülekezési törvény adta jogánál fogva Kocsis Imre, mint a feloszlatott tüntetés egyik résztvevője pert indított a BRFK ellen a tüntetés jogellenes feloszlatásának megállapítására.
Erre a perre tekintettel az összes megindult szabálysértési eljárást a bíróságok felfüggesztették. A rendőrség feloszlatási akciója keretében előállított további 50 személlyel szemben a Budai Központi Kerületi Bíróság a rendzavarás miatt indult szabálysértési eljárásokat azonban kivétel nélkül megszüntette 2005. őszén szabálysértés hiányában.
2005. december 1-ejei hatállyal Kocsis Imre szabálysértési felelősségre vonhatósága a két éves elévülési idő lejárta miatt megszűnt a feloszlatott tüntetés kapcsán az ellene gyülekezési joggal való visszaélés szabálysértése miatt indult szabálysértési eljárásban. A lefoglalt zászlók és transzparensek visszajárnak, az eljárás megszüntetésének van helye.
A Pesti Központi Kerületi Bíróság 2004. június 9-én meghozott elsőfokú ítéletében jogellenesnek nyilvánította a LELKIISMERET ’88 CSOPORT által 2003. december 1-én, a budapesti Gesztenyéskertben tartott tüntetés rendőri feloszlatását. A BRFK fellebbezése eredményeképpen a másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet hatásköri hiba miatt hatályon kívül helyezte és új eljárás rendelt el a Fővárosi Bíróság előtt.
Ebben a perben 2005. december 9-én megszületett ítélet immár jogerősen megállapította, hogy a 2003. november 28-án bejelentett, 2003 december 1. napján Budapesten, a XII. kerület BAH csomópont-Gesztenyéskert-Jagelló út- Stromfeld Aurél út- Medgyessy ház útvonalra tervezett rendezvényt a BRFK jogellenesen oszlatta fel. A bíróság kötelezte a rendőrséget 125 ezer forint perköltség megfizetésére.
A LELKIISMERET ’88 CSOPORT vezetője keresetének teljes egészében helyt adó ítélet indokolásában a bíróság kimondta, hogy a BRFK a többszörösen a gyülekezési törvénybe ütköző módon járt el.
Amellett, hogy nem hozott a rendőrség alakszerű tiltó határozatokat, késve reagált a november 28-i új bejelentésekre, a BRFK tiltó határozatnak nem tekinthető értesítésének dátuma november 30., a közlésre pedig csak a törvényi határidőn túl, a tüntetés helyszínén került sor.
A feloszlatott rendezvény nem volt megegyezőnek tekinthető a korábban bejelentett és megtiltott rendezvénnyel, mivel más volt a hely, az idő és a létszám. Téves tehát a rendőrség azon álláspontja, hogy már önmagában ezért feloszlatható volt a tüntetés.
A rendőrség mint egy lényeges alapjog érvényesüléséért felelős államigazgatási szerv nem tekinthetett volna el az új bejelentések érdemi elbírálásától, ezért jogellenesen járt el akkor, amikor nem hozott alakszerű határozatokat a bejelentésekkel kapcsolatban és ebből következően az alakszerű határozatokkal meg nem tiltott tüntetések feloszlatása is jogellenes volt.
A bíróság különös hangsúllyal utalt arra, hogy a határozatok elmaradása megfosztotta a kérelmezőt a jogorvoslati jogának gyakorlásától. Így csupán ezen perrel volt lehetséges a gyülekezési jogukban meggátolt személyek számára elvi elégtételt szolgáltatni.
A rendőrség azon védekezését is alaptalannak találta a bíróság, hogy a feloszlatásra okot adott volna az is, hogy a bejelentett 12 fős létszám helyett 70-80-an jelentek meg a helyszínen. Ez a gyülekezési törvény szerint és a bíróság szerint sem feloszlatási ok.
A bíróság megállapította, hogy nem veszélyeztette a rendezvény békés jellegét az, hogy a tüntetés résztvevői "markáns és határozott" véleményt fogalmaztak meg a rendőrökkel és az akkori kormánnyal kapcsolatban, a hangos politikai vélemény-nyilvánítás a tüntetések természetéhez hozzátartozik. Az indokolás szerint ugyan az intézkedő rendőrökkel kapcsolatos vélemény-nyilvánítás nem szerencsés, de még ez sem feloszlatási ok. A résztvevők erőszakosságára utaló jeleket a rendőrség nem tudott bizonyítani, de ilyen nem is volt.
A jogellenesen feloszlatott tüntetés rendőri intézkedés alá vont résztvevőit jogellenes fosztották meg személyes szabadságuktól, illetve gátolták meg abban, hogy az Alkotmány és az Európai Emberi Jogi Egyezmény által garantált gyülekezési jogukat gyakorolhassák. Emiatt személyhez fűződő jogaikat megsértette a rendőrség, ezért nem vagyoni kártérítés illeti őket.
A polgári demokrácia egyik legfontosabb alapjoga, a gyülekezési jog témakörében iránymutató jellegű döntés született, amely nagyon komoly kihatással lehet a rendőrségi gyakorlatra.
A két évvel ezelőtti események apropóján a LELKIISMERET ’88 CSOPORT idén ugyanolyan tüntetéseket jelentett be, mint két évvel korábban: megtesztelve a rendőrség fejlődési képességét a gyülekezési jog területén.
Ennek különös súlyt adott az a jogszabályváltozás, amely szerint 2004. május 1-től betiltási okok körében az "illetőleg a közlekedés rendjének aránytalan sérelmével járna" szövegrész helyébe a "vagy ha a közlekedés más útvonalon nem biztosítható" szöveg lépett.
A jogszabályváltozás oka az volt, hogy a közlekedés rendjének aránytalan sérelme megfogalmazás a rendőri szervek számára túl tág és önkényesen értelmezhető, alkalmazható lehetőséget adott a gyülekezési törvény hatálya alá tartozó rendezvények megtiltására. Ezzel szemben a jelenleg hatályos korlátozási ok eleve kizárja a közlekedési szempontok spekulatív, visszaélésszerű és megtiltási okként történő értelmezésének lehetőségét. A hatályos szabályozás csupán akkor teszi lehetővé a közlekedési szempontokra hivatkozó megtiltását egy rendezvények, ha valóban nincs objektív lehetőség a közlekedés más útvonalra történő eltereléssel történő biztosításának
Sajnos megállapítható, hogy a BRFK a 2004. május 1. után továbbra is a megtiltási oknak már nem minősülő, „közlekedési rend aránytalan sérelme” fogalomkörében kimunkált rendőrségi gyakorlat érveit vonultatja fel alaptalanul a tiltó határozatainak indokolásában.
Így történt idén is, így a BRFK megint megtiltotta a 300 fő járdán vonulására vonatkozó részt is feltételező tüntetés megtartását, a tiltó határozatot ismét jóváhagyta a – végzését a tervezett tüntetési időpontot követő napon meghozó - Fővárosi Bíróság arra hivatkozással, hogy a kérelmező nem tudott érdemi ellenbizonyítással élni a rendőrségi fikcióival szemben. Például azzal szemben, hogy - mivel elképzelhető az, hogy néhány tüntető lelép az úttestre ezért - félpályás lezárás kell, így közlekedés más útvonalon nem biztosítható. Ezzel a bíróság gyakorlatilag szakértői kérdéssé minősítette azt, hogy 300 ember KRESZ szabályok szerinti járdán való vonulása este 9 órakor Buda ezen időszakban már nem forgalmas részén teremt-e olyan helyzetet, hogy a közlekedés – akár még részben akadályozott formában is – ne lenne más útvonalon biztosítható. Az alkotmányos alapjogok gyakorlásának közlekedéssel szembeni arányos keretek közötti elsődlegességéről szóló részletesen kifejtett jogi érveket a bíróság lesöpörte.
Gergényi Péter rendőrfőkapitány az utóbb megtett három - – a korábban megtiltott, több helyszínt érintő rendezvény helyszínére szóló, de egyebekben (létszám, idő) más tényállási elemeket tartalmazó - újabb bejelentés közül két bejelentés tárgyában tiltó határozatokat hozott, a gesztenyéskerti 100 főre bejelentett gyűlés megtartását tudomásul vette, ezt rendezett körülmények között- bár hatalmas rendőri készültség árnyékában - megtartották.
Figyelemmel a bíróság rendőrségi tiltást jóváhagyó döntésére a második hullámban megtett három bejelentésből kettőt megtiltó határozatok egyikével szembeni bírósági felülvizsgálati kérelemben már a részletes jogi érvek mellett a rendőrségi fikciók cáfolására igazságügyi szakértő kirendelését és szemle tartását indítványoztuk.
A rendőrhatóságnak a gyülekezési jog korlátozására irányuló alkotmányellenesen önkényes törekvését bizonyítja az ismételt tiltó határozatok indokolásából áradó hozzáállás, amely olyan nyilvánvalóan valótlan megállapításokra indította, amely szerint a demonstráció miatt a környék összes közútvonala szükségképpen lezárásra kerülne, ebben az esetben pedig az azon haladó tömegközlekedési és gépjármű forgalom ellehetetlenülne.
Ez a mondat amellett, hogy valótlan, rendkívül veszélyes is, mert erre hivatkozással a jogalkotó gyülekezési jog gyakorlásának körét tágító akaratával szembehelyezkedve gyakorlatilag egy bármikorra és bárhová szervezett rendezvény mindig megtiltható lenne Budapest belső kerületeiben, vagy bárhol másutt.
A gyülekezési jog a véleménynyilvánítási szabadság egyik legmarkánsabb megvalósítási formája. A gyülekezési jog gyakorlása során a demonstrálók véleménynyilvánítási szabadságukat gyakorolják annak érdekében, hogy mások tudomására hozzák álláspontjukat a közélet valamely kérdéséről. Ezzel a joggal Budapesten ésszerűen elvárható módon leginkább a belső kerületekben lehet élni, hiszen itt van lehetőség arra, hogy mások is megismerhessék az alkotmányosan kifejezett véleményt.
Álláspontunk szerint a térkép alapos tanulmányozása után az is egyértelmű, hogy ha a bejelentés pl. többezer főre és az úttestre szólt volna, akkor is megvolna a lehetőség a közúti és gyalogos közlekedés más útvonalon történő biztosítására a bejelentett rendezvénnyel érintett időszakban megfelelő közlekedésrendészeti szervezéssel (pl. Hegyalja út-Németvölgyi út stb.).
Ilyen szervezést a rendőrség hatalmas erőkkel és szervezéssel érdekes módon el tudja végezni abban az esetben, ha a Lánchidat egész napra a közúti közlekedés elől elzáró kormányrendezvényt szerveznek, vagy ha a melegfelvonulás zajlik a belváros egy fő gerincútvonalát képező Andrássy úton napközben, illetve csúcsforgalom idején vagy a Kendermag Egyesület szintén fő közlekedési útvonalakat igénylő felvonulásain.
A rendőrségi tiltó határozatok emellett rendszeresen elkövetik azt a hibát is, hogy a tüntetéseket a bejelentésben megjelölt helyszínen és időben való megtartását tiltja meg.
A gyülekezési törvény 8. § (1) bekezdése félreérthetetlenül rögzíti, hogy mindössze a rendezvénynek a bejelentésben megjelölt helyszínen vagy időben való megtartását lehet megtiltani. Mindezért a törvény betűjét, és szellemét is sérti tehát, ha egy rendezvény egészének megtartását azért tiltják meg, mert az útvonal egy részén a rendezvény esetlegesen közlekedési zavarokkal járna. A rendőrhatóság csak a legszükségesebb mértékig alkalmazhat korlátozást. Még ha valós is lenne – mint ahogy nem az – a rendőrségi hivatkozás arra, hogy a közlekedés más útvonalon nem biztosítható, akkor is csak azt tehetné meg, hogy a bejelentett időpontban való megtartást tiltja meg, mivel ezek a felhozott körülmények már például este 21-22 óra után már egyáltalán nem állnak fenn. Ez a jogkorlátozó hatósági módszer nem ad lehetőséget arra, hogy például egy az Országgyűlés működésének veszélyeztetésére hivatkozva a Kossuth téren megtiltott megmozdulást a belváros más részein vagy Hűvösvölgyben tartsanak meg, méghozzá az eredetileg megadott időpontban.
A bíróság is rámutatott végzésben arra, hogy a rendőrhatóság nem adott megfelelő jogorvoslati tájékoztatást, mivel nem hívta fel a jogi képviselő nélkül eljáró kérelmező figyelmét arra, hogy a jogorvoslati kérelmet a rendőrhatósághoz kell benyújtani, ezzel kérelmező Alkotmány 57. §-a szerinti hatékony jogorvoslati jogát korlátozta.
Ha a figyelmeztetés hiánya miatt a bíróságra nyújtja be felülvizsgálati kérelmét a bejelentő, akkor azt időveszteséget okozva a bíróság továbbítja a rendőrségnek, így a kérelem elbírálása akár két napot is csúszhat, akár úgy is – ahogy ez az idei esetben történt -, hogy a bírósági döntés a tervezett tüntetést követő napon születik meg.
Az új közigazgatási eljárási törvény szellemiségével ellentétesen nem tartalmaz tájékoztatást a rendőrségi határozat jogorvoslati záradéka arra vonatkozó megállapítást, hogy bár a bírósági felülvizsgálati eljárásban előzetesen illetéket nem kell leróni, de kedvezőtlen bírósági döntés esetén milyen összegű illetékkel (ez jelenleg 16.500,- Ft) és rendőrségi jogtanácsosi munkadíjjal (ez jelenleg átlagosan 5000,- Ft) kell számolnia a kérelmezőnek. Ebben a körben jelezzük, hogy megfontolandónak tűnik a gyülekezési jog gyakorlását tiltó határozat elleni bírósági eljárás tárgyi költségmentessé alakítása, ez lenne elvárható egy demokratikus alapjogokat kiemelten fontosnak tartó államban.
A tiltó határozatok rendszeresen utalnak arra, hogy a rendezők alacsony száma is okot adott a tiltásra, pedig a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet 4. § (6) bekezdése szerint, ha a szervezők által tervezett rendezői létszámot a közrendvédelmi szerv kevésnek tartja, - tájékoztató jelleggel - erre köteles felhívni a szervező figyelmét. Ilyen jellegű – jogszabály által tehát kötelezően előírt – figyelemfelhívást a szervező nem kapott, ez is hangsúlyosan utal a rendőrhatóság eljárásának jogellenességére és jogkorlátozó motivációira.
A mostani eljárások kapcsán bukkantunk egy súlyos – de a jogalkalmazó szervként jelen ügyben eljáró rendőrhatóság felelősségét egyáltalán nem mentő – jogalkotási mulasztásra hiányosságra. A rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet 4. § (5) bekezdése a gyülekezési törvény hivatkozott 2004. május 1-től hatályos módosítása ellenére az eltelt másfél évben nem változott. E szerint a közrendvédelmi szerv - figyelemmel a törvény 8. §-ára - tájékozódik, hogy a bejelentett rendezvény tervezett ideje és helye nem veszélyezteti-e súlyosan népképviseleti szerv, vagy bíróság zavartalan működését, illetőleg nem jár-e a közlekedés rendjének aránytalan sérelmével.
Egy demokratikus jogállamban elképzelhetetlen, hogy egy ilyen súlyú alkotmányos alapjog gyakorlását szélesebb körben lehetővé tevő törvénymódosítást ne kísérje azonnal a végrehajtási rendelet megfelelő tartalmú módosítása. A hivatkozott BM rendelet módosítására megalkotása óta nem került sor, annak ellenére, hogy azóta a gyülekezési törvényt négyszer módosították.
További anomáliát okoz a rendőrségi gyakorlatban az, hogy nem világos a rendőrségi gyakorlat abban, hogy ki ellen kell a tiltó határozat elleni bírósági felülvizsgálati kérelmet benyújtani.
A vonatkozó 15/1990 (V.14.) BM rendelet ellentmondásban van a gyülekezési törvény 8. § (1) bekezdésével, mivel az utóbbi jogszabályhely a rendőrség, mint szerv hatáskörében utalja a tiltási jogkör gyakorlását, a BM rendelet 2. § (1) bekezdése szerint a közterületen tartandó rendezvény megtartására vonatkozó bejelentés elbírálására a rendezvény helye szerint illetékes rendőrkapitányság, a fővárosban a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetője jogosult.
A BM rendelet 8. §- a ugyanakkor arról szól, hogy a rendezvény megtiltásáról szóló határozat bírósági felülvizsgálata során, valamint a feloszlatás jogellenességének megállapítása iránt indított perben, ha a bíróság szükségesnek tartja a felek meghallgatását, a rendőrséget a vezető által kijelölt személy képviseli.
Ez pedig azzal járhat hogy ha a betiltott tüntetés szervezője bírósági felhívás ellenére nem módosítja a BRFK ellen benyújtott kérelmét a rendőrfőkapitány elleni kérelemre, akkor a kérelmet a bíróság érdemi vizsgálat nélkül utasítja el.
A fentiekből az következik, hogy Budapest területén a BRFK vezetője jogosult határozatot hozni, de paradox módon a nemperes eljárásban a rendőrség, mint szerv jár.
Az ügy ott válik igazán érdekessé, hogy a Lelkiismeret 88 Csoport két évvel korábbi bejelentése szerinti tüntetést a BRFK, mint szerv tiltotta meg és az eljárás is ez alapján folyt, az idei határozatokat pedig a rendőrfőkapitány hozta. Ez a megtévesztő rendőrségi gyakorlat is súlyosan sérti a jogállami normákat.
Végül a bíróság 2005. december 5-én hozott döntésével megsemmisítette Gergényi rendőrfőkapitány második tiltó határozatát, amely a 21 órától kezdődő háromnegyedórás járdán vonulást tiltotta meg 100 ember részvételével. Ezzel a főkapitány működési ideje alatt most másodszor került sor politikai rendezvényt megtiltó rendőrségi határozat hatályon kívül helyezésére, mint ismeretes korábban csak az iraki háború elleni béketüntetés ügyében született ilyen kedvező határozat, de ekkor még a gyülekezési törvény szerinti korábbi tiltási ok volt alkalmazható (közlekedési rend aránytalan sérelme).
A bíróság végzése egyértelműen megállapítja, hogy a rendőrség tévesen indult ki abból, hogy a járdára bejelentett tüntetés résztvevői szükségképpen lelépnének az úttestre és ezért egy forgalmi sávot le kellene zárni. A rendőrség jogosult ugyan járdára bejelentett tüntetést biztonsági okból lezárni egy kétszer egysávos úttest egyik forgalmi sávját, de ez nem zárja ki azt, hogy – figyelemmel a tüntetés relatíve rövid idejére – a rendőrség a szükséges forgalomszervezési intézkedésekkel a közlekedést ne tudná egy forgalmi sávon biztosítani.
Ezek a forgalmi intézkedések nem haladják meg a Budapest közútjain szokásos baleset, útépítés vagy más forgalmi akadály esetén felmerülő rendőri intézkedéseket, illetve azok hatásait. Ilyen körülmények alapján tévesen állította a tiltó határozat azt, hogy a tömegközlekedés ellehetetlenülne.
A bírósági kontroll ezúttal is működött. A bejelentett tüntetés megtarthatóvá vált. Mivel a megsemmisítő határozat a tervezett tüntetési időpontot követően született meg, ezért a gyülekezési törvény 9. § (3) bekezdés alapján a jogellenesen megtiltott tüntetés bármikor megtarthatóvá vált, csupán a tervezett időpont előtt 24 órával kell bejelentést tenni, amelyet a rendőrség köteles tudomásul venni.
A gesztenyéskerti csaták tehát tovább folynak a jog eszközeivel: most már a tét a gyülekezési jog demokratikus jogállami normák szerinti gyakorolhatóságának kivívása. Ezen az úton úgy tűnik sikerült megint egy jelentős lépést tenni. Bízunk benne, hogy a megfelelő következtetéseket minden érintett levonja.

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság