text:
IV/00920/2018
. IV/00920/2018
Első irat érkezett: 05/25/2018
Az ügy tárgya: A Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzés elleni alkotmányjogi panasz (perújítási eljárás)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzése alaptörvényellenességének megállapítását és megsemmisítését kére az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó ellen kibocsátott 11015/Ü/3034/2017/4. számú jogerős fizetési meghagyást az eljáró közjegyző 11015/Ü/3034/2017/5. szám alatt jogerősítő záradékkal látta el, amely döntés ellen az indítványozó perújítási kérelmet nyújtott be a Veszprémi Törvényszéken.
A Veszprémi Törvényszék 1.G.40.060/2017/14/III. számú végzésével a perújítási kérelmet, mint érdemi tárgyalásra alkalmatlant, elutasította, amely ellen indítványozó fellebbezéssel élt a Győri Ítélőtáblánál.
A Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzésével helybenhagyta az indítványozó perújítási kérelmét elutasító elsőfokú bíróság döntését, azzal az indokolással, hogy a perújítási okként megjelölt új tényeket és bizonyítékokat az alperes indítványozó a rendelkezésre álló adatok alapján kellő gondossággal eljárva, hamarabb is megismerhette volna és így a fellebbezésében előadhatta volna.
Indítványozó álláspontja szerint a bíróság ezáltal a Pp. perújításra vonatkozó szabályait Alaptörvénybe ütköző módon értelmezve, olyan többletfeltételt támasztott a perújítás megengedhetőségéhez, amellyel az indítványozó jogorvoslathoz való jogát megakadályozta, továbbá mivel a támadott bírósági döntések során nem került sor a perújítási kérelmbe foglalt új tények és új bizonyítékok, perújítási okok érdemi elbírálására, ezáltal az indítványozó Alaptörvényben foglalt tisztességes eljáráshoz való joga is sérült..
A Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzése, a Veszprémi Törvényszék 1.G.40.060/2017/14/III. számú végzése
IV_920_0_2018_indítvány.anonim.pdf
A határozat száma: 3098/2019. (V. 17.) AB határozat
Az ABH 2019 tárgymutatója: alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §); jogorvoslathoz való jog; perújítás; tisztességes eljáráshoz való jog mint indokolt bírói döntéshez való jog; érdemi; vagy az eljárást befejező döntés
Az Alkotmánybíróság tanácsa elutasította a Győri Ítélőtábla
Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására
és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. Az alapul szolgáló ügyben
az indítványozó a perújítási kérelmében azt kérte a bíróságtól, hogy a
jogerősítési záradékkal ellátott fizetési meghagyást egészében helyezze
hatályon kívül, és utasítsa el a felperes keresetét. A törvényszék a perújítás
megengedhetősége tárgyában lefolytatott bizonyítási eljárást követően a
perújítási kérelmet – mint érdemi tárgyalásra alkalmatlant –
1.G.40.060/2017/14. III. számú végzésével elutasította. A törvényszék
végzésével szemben a perújító alperes fellebbezéssel élt, a Győri Ítélőtábla az
alkotmányjogi panasszal támadott Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzésével a
törvényszék végzését helybenhagyta. Az indítványozó (perújító alperes)
alkotmányjogi panaszában az ítélőtábla támadott végzését több indokból is az
Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésben foglalt tisztességes bírósági
eljáráshoz való jogba, illetve a (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való
alapjogba ütközőnek ítélte. Véleménye szerint továbbá az ítélőtábla nem tett
eleget a támadott végzésében az indokolási kötelezettségének. Az
Alkotmánybíróság a határozatában utalt arra, hogy értelmezésében a
jogorvoslathoz való alapjog alkotmányos védelmi köre a rendes jogorvoslatokra
terjed ki. Az indítványozó a fizetési meghagyásos eljárásról szóló 2009. évi L.
törvény 28. § (4) bekezdésében foglalt kimentési lehetőséggel nem élt; nem
terjesztett elő igazolási kérelmet az ellentmondás elmulasztásából őt ért
hátrányos jogkövetkezmények elhárítására. A vizsgált ügyben az
Alkotmánybíróságnak abban az alkotmányossági kérdésben is döntenie kellett,
hogy az ítélőtábla panasszal támadott végzésének az indokolása sértette-e a
mondott alapjogot. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az ítélőtábla
támadott végzésének az indokolása megfelelő mélységben indokolta, hogy
egyébként az indítványozó perújítási kérelmében szereplő új tény és új
bizonyíték perújítási okként miért nem volt figyelembe vehető. Az
Alkotmánybíróság ezek alapján az alkotmányjogi panaszt elutasította.
3098_2019 AB határozat.pdf
Az Alkotmánybíróság a Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
[1]	1. Egy gazdasági társaság indítványozó jogi képviselője útján az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja és az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő az Alkotmánybírósághoz. Indítványában a Győri Ítélőtábla Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdéseiben foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz és jogorvoslathoz való alkotmányos jogok sérelmét állítva.
[2]	1.1. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló jogvitás ügy lényege az alábbiakban foglalható össze. Az indítványozó mint perújító alperes perújítási kérelmet terjesztett elő a Veszprém Megyei Törvényszékhez (a továbbiakban: törvényszék), amelyben azt kérte a törvényszéktől, hogy a 11015/Ü/30341/2017/4. szám alatt a perújított felperes kérelmére kibocsátott és 11015/Ü/30341/2017/5. számú jogerősítési záradékkal ellátott fizetési meghagyást egészében helyezze hatályon kívül és utasítsa el a perújított felperes keresetét. A törvényszék a perújítás megengedhetősége tárgyában lefolytatott bizonyítási eljárást követően a perújítási kérelmet – mint érdemi tárgyalásra alkalmatlant – 1.G.40.060/2017/14.III. számú végzésével elutasította. A perújítás megengedhetősége körében a törvényszék az alábbi tényállást tárta fel. A perújított felperes a fizetési meghagyásban szellemi alkotáshoz fűződő jog megsértése címén 85 millió forintot, míg személyiségi jog megsértése címén 5 millió forintot követelt egy 2017. február 22-i keltezésű fizetési felszólításra hivatkozással. A fizetési meghagyást tartalmazó postai küldemény 2017. április 6-án – értesítés hátrahagyása után postahelyi átvétellel – kézbesítésre került a perújító alperesnek.
[3]	A postai küldeményt az annak átvételére jogosító meghatalmazással perújító alperes alkalmazottja vette át. A fizetési meghagyás ellentmondás hiányában 2017. április 22-én jogerőre emelkedett. A perújító alperes a jogerőre emelkedett fizetési meghagyásról csak a jogerőre emelkedés után, 2017. május 22-én szerzett tudomást, amikor átvette az eljáró önálló bírósági végrehajtó átiratát és hatósági átutalási megbízását. A perújító alperes perújítási kérelmében a fizetési meghagyás alapjául szolgáló perújított felperesi követelés tény-és jogalapjával összefüggésben a következőkre hivatkozott. A perújított felperes által a perújító alperes részére megküldött 2017. február 22-én kelt fizetési felszólításból értesült arról, hogy a perújító felperes által érvényesíteni kívánt követelés egy 2010. december 28-án kelt szerződésből ered. A hivatkozott szerződést a perújított felperes részéről N.N. írta alá, annak tárgyát a 0120/NA/2008-3/ÖP-6 számú projekt keretében N.N. által elkészített és a Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatalánál szakirodalmi műként nyilvántartásba vett szellemi termék létrehozása képezte. A 2010. december 28-án kelt szerződés szerint a perújító alperes a szellemi terméket addig használhatta jogszerűen, amíg a perújított felperesi társaság részéről N.N. a perújító alperes megbízásából vezető funkcióban személyesen részt vesz a projekt megvalósításában és a szellemi alkotások felhasználásában. A felek 2016. január 1-jén e tárgyban megbízási szerződést kötöttek, ami 2016. július 5-én megszűnt. A perújított felperes a megbízási szerződés megszűnésére tekintettel arra hivatkozott, hogy a perújító alperes 2016. július 5-ét követően jogosulatlanul használta a szellemi terméket, a fizetési meghagyásban érvényesített követeléseit erre a jogosulatlan használatra alapította.
[4]	A perújító alperes a perújítási kérelmében több tényt is megjelölt perújítási okként, amelyek álláspontja szerint a fizetési meghagyásos eljárásban nem kerültek elbírálásra, és amelyek elbírálásuk esetén a perújító alperesre kedvezőbb határozatot eredményeztek volna. E körben – egyebek mellett – arra is hivatkozott, hogy a 2017. február 22-i fizetési felszólításban a perújító felperes által követelése alapjául megnevezett 2010. december 28-i keltű szerződés a felek között nem jött létre; abból semmilyen jogosultság és követelés nem állhatott fenn sem a perújított felperes sem N.N. javára és a perújító alperes terhére. Ennek alátámasztására a perújító alperes ugyancsak perújítási okként hivatkozott egy új, a fizetési meghagyásos eljárásban el nem bírált okirati bizonyítékra a perújító alperes 2010. december 28. napján képviseleti joggal rendelkező ügyvezetőjének 2017. szeptember 17-én kelt levelére. Ebben az ügyvezető akként nyilatkozott, hogy az ügyvezetése alatt a perújított felperes által a fizetési felszólításban megjelölt szellemi termékkel kapcsolatos, illetve arra vonatkozó szerződést sem N.N.-nel sem mással nem kötött.
[5]	1.2. A perújító alperes arra vonatkozóan, hogy a perújítási kérelmében megjelölt perújítási okokat a korábbi eljárás során hibáján kívül nem érvényesíthette, arra hivatkozott, hogy nem ő teremtett tudatos magatartásával olyan objektív helyzetet, amely miatt a fizetési meghagyással szemben nem került sor a törvényes határidőn belül ellentmondás előterjesztésére. Az ellentmondás elmaradása a perújító alperes szerint arra volt visszavezethető, hogy a fizetési meghagyást átvevő, annak iktatásáért és az iratkezelés felügyeletéért is felelős munkavállalója az iratkezelési szabályzatban rögzítettek ellenére nem adta át a fizetési meghagyást sem a munkahelyi utódjának sem felettesének. Ezért a perújító alperes ügyvezetője nem szerzett arról tudomást az ellentmondásra nyitva álló határidőn belül. A perújító alperes arra is hivatkozott továbbá, hogy az iratkezelési szabályzat bevezetésével minden általában és tőle elvárható intézkedést megtett annak érdekében, hogy az iratkezelés részletekbe menően szabályozott és naprakész legyen, azonban a fenti munkavállalói magatartást semmilyen módon nem tudta sem előre, sem utólag kivédeni így az önhibának a részéről nem tekinthető. A perújítási okként megjelölt új bizonyítékkal a volt ügyvezető 2017. szeptember 17-én kelt levelével összefüggésben a perújító alperes arra hivatkozott, hogy ez a bizonyíték csak a fizetési meghagyással szembeni ellentmondásra nyitva álló határidő lejártát követően jutott a tudomására, így azt értelemszerűen nem érvényesíthette az ellentmondásra nyitva álló határidőben. A törvényszék a perújítás megengedhetősége körében lefolytatott bizonyítási eljárás eredményeként arra a következtetésre jutott, hogy a perújító alperesnél fennállott iratkezelési hiányosságok, a cégen belüli irattovábbítás utólagos ellenőrizhetetlensége olyan a perújító alperest terhelő mulasztások, amelyek a fizetési meghagyással szembeni ellentmondás benyújtásának az elmulasztása körében az önhiba hiányát nem támasztották alá. A törvényszék azt sem látta a perújító alperes részéről kétséget kizáróan bizonyítottnak, hogy a fizetési meghagyást átvevő és a perújító alperesnél utolsó munkanapját töltő munkavállaló, aki N.N.-nel ismeretségi viszonyban állt, szándékosan rejtette volna el az általa átvett fizetési meghagyást a perújító alperes ügyvezetője elől.
[6]	1.3. A törvényszék végzésével szemben a perújító alperes fellebbezéssel élt, a Győri Ítélőtábla (a továbbiakban: ítélőtábla) az alkotmányjogi panasszal támadott Gpkf.II.25.176/2018/2. számú végzésével a törvényszék végzését helybenhagyta. Az ítélőtábla megállapította, hogy a törvényszék a szükséges körben a tényállást feltárta, és azt helyesen állapította meg. Az ítélőtábla egyetértett a perújítás megengedhetősége törvényi feltételei hiánya körében a törvényszék által elfoglalt nemleges állásponttal, osztotta annak jogi indokolását. Az ítélőtábla kizárólag a törvényszék végzésének az indokolását egészítette ki, annak hiányosságai miatt, ami nem képezte akadályát a perújító alperes fellebbezése nyomán az elsőfokú végzés másodfokú felülbírálatának. Az ítélőtábla e körben arra mutatott rá, hogy a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: régi Pp.) 260. § (2) bekezdése alapján a régi Pp. 260. § (1) bekezdés a) pontjára alapított perújítási kérelem kapcsán a perújító alperes azt tartozott igazolni, hogy a perújítási kérelemben említett tényt, bizonyítékot a korábbi eljárás során önhibáján kívül nem érvényesíthette. Az ítélőtábla kifejtette, hogy az önhibán kívüliséget egy fizetési meghagyást követő perújításnál nehezebb megítélni, mint egy peres eljárást követőnél; az előbbi körben az irányadó bírói gyakorlat kiemelten vizsgálja azt, hogy a perújító fél az ellentmondás elmulasztásában vétlen volt-e vagy sem.
[7]	Az ítélőtábla megállapítása szerint a perújítási kérelemben a perújító alperes által perújítási okként megjelölt új tények és bizonyítékok teljes körére irányadó az, hogy azokat a perújító alperes az ellentmondás előterjesztésére nyitva álló határidőben már ismerte, vagy a rendelkezésre álló adatok alapján kellő gondossággal eljárva megismerhette és az ellentmondásban a bíróság elé tárhatta volna. Az ítélőtábla rámutatott arra, hogy a perújító alperes kellő körültekintés mellett meggyőződhetett volna arról, hogy a perújított felperes 2017. február 22-i fizetési felszólításában megnevezett szerződés ténylegesen létezik-e vagy sem, s beszerezhette volna erre nézve a korábbi ügyvezető nyilatkozatát. Az ítélőtábla a Fővárosi Ítélőtábla 16.Gf.41.115/2003/7. számú végzésére utalással kifejtette, hogy nem minősülhet önhibán kívüli mulasztásnak, így a perújítás alapjául sem szolgálhat olyan tény, körülmény ismeretének a hiánya, amely a jóhiszemű joggyakorlás szempontjai szerinti átlagos gondosság, körültekintés mellett a fél által megismerhető lett volna.
[8]	Az ítélőtábla erre tekintettel megállapította, hogy a konkrét esetben a volt ügyvezető 2017. szeptember 17. napján kelt levele sem minősül olyan tényre vonatkozó bizonyítéknak, amely pusztán arra figyelemmel megengedhetővé tenné a perújítást, hogy a fizetési meghagyás jogerőre emelkedése utáni időpontban keletkezett. Az ítélőtábla végzése indokolásában arra is rámutatott továbbá, hogy az ellentmondás előterjesztésének az elmaradása önmagában még nem zárja ki a fizetési meghagyással szemben a perújítási kérelem előterjesztését, amennyiben azonban az ellentmondás előterjesztésének az elmaradása mögött a fél önhibának minősülő magatartása áll, úgy a perújítás megengedésére nincs lehetőség (ahogyan arra a Győri Ítélőtábla a Gf.IV.20.402/2007/2. számú döntésében is rámutatott). Az ítélőtábla szerint a perújító alperes érvelésével szemben nemcsak abban az esetben nem engedhető meg a perújítás, amikor a fél tudatosan nem él az ellentmondás lehetőségével, vagy tudatos magatartásával teremt olyan helyzetet, hogy határidőben nem képes ellentmondással élni, hanem akkor sem, ha saját gondatlansága vezet az utóbbihoz, mivel ilyen esetben sem állapítható meg az önhiba hiánya. Az ítélőtábla indokolása szerint a perújító alperes képviseletére jogosult személy tényleges tudomásszerzésére nincsen szükség az önhiba megállapításához; elegendő – miként az a perbeli esetben is történt –, ha a tudomásszerzés lehetősége fennállt és annak elmaradása körében az önhiba hiánya nem nyer bizonyítást. A fenti indokok mentén jutott az ítélőtábla az alkotmányjogi panasszal támadott végzésében arra a következtetésre, hogy a perújító alperes az ellentmondásra nyitva álló határidő önhibából eredő elmulasztása miatt nem tudta érvényesíteni az alapeljárásban azon körülményeket, amelyekre utóbb a perújítási kérelmét alapozta, ezért helyesen állapította meg a törvényszék azt, hogy a perújítás a vizsgált esetben – figyelemmel a régi Pp. 260. § (2) bekezdésére – nem megengedett.
[9]	2. Az indítványozó (perújító alperes) alkotmányjogi panaszában az ítélőtábla támadott végzését több indokból is az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésben foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való jogba, illetve a (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való alapjogba ütközőnek ítélte. Egyrészt azt kifogásolta, hogy az ítélőtábla a perújítás megengedhetőségéhez a régi Pp. 260. § (1) bekezdés a) pontjában és a (2) bekezdésében foglalt törvényi feltételeken túl a korábban el nem bírált új tényről és új bizonyítékokról való tudomásszerzés körében is az indítványozó önhibáját állapította meg, holott a régi Pp. mondott rendelkezései csak az indítványozó által a korábbi eljárás idején ismert, el nem bírált tény és bizonyíték érvényesítése (bíróság elé terjesztése) körében teszi a bíróság által vizsgálhatóvá a perújító fél önhibáját. Ebből következően az indítványozó szerint az ítélőtábla egy a régi Pp.-ben nem szereplő feltételre hivatkozással nem találta a perújítást megengedhetőnek a vizsgált esetben.
[10]	2.1. Az indítványozó álláspontja szerint a perújítási kérelmében megjelölt új tényt és új bizonyítékot csak 2017. szeptember 18. napján ismerte meg, így nem terhelheti önhiba abban, hogy 2017. február 22. napjáig, az ellentmondás előterjesztésére nyitva álló határidő lejártáig azt nem érvényesítette. Az indítványozó szerint az ítélőtábla kifogásolt jogértelmezése nem áll összhangban az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésével és annak 28. cikkével. Az leszűkíti az indítványozó jogorvoslathoz való jogát akkor, amikor az új tényről és új bizonyítékról való tudomásszerzés elvárható időpontja körében vizsgálja az önhibát. Az indítványozó álláspontja szerint nem lehet a perújító alperes terhére róni és emiatt a perújítási kérelmét elutasítani arra hivatkozással, hogy a régi Pp. 260. § (1) bekezdés a) pontja szerinti új tényt és új bizonyítékot kellő körültekintés mellett korábban is megismerhette volna. Az indítványozó az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való jogot azért látta sérülni, mert véleménye szerint az ítélőtábla nem tett eleget a támadott végzésében az indokolási kötelezettségének. Nem indokolta azt, hogy a perújítási kérelemben megjelölt új tény és új bizonyíték miért nem volt alkalmas a perújítás megengedhetőségére. E körben az indítványozó arra hivatkozott, hogy a fellebbezés kiegészítésében részletesen kifejtette, hogy határozott és biztos tudomást arról, hogy a perújított felperes követelése alapjául szolgáló szerződés jogi értelemben nem jött létre a korábbi ügyvezető 2017. szeptember 18. napján kelt leveléből szerzett. Ugyancsak hivatkozott arra is, hogy a fellebbezés kiegészítésében arra is utalt, hogy nem életszerű és nem is volt elvárható a perújító alperes ügyvezetőjétől az, hogy 2017. február 10. napján a perújított felperes által lehetővé tett iratbetekintésen az elé tárt szerződés másolaton szereplő aláírásra nézve már ekkor megkeresse a korábbi ügyvezetőt, hogy nyilatkozzon arról, hogy valóban aláírt-e ilyen szerződést. Az indítványozó szerint az ítélőtábla támadott végzésének az indokolásában szereplő „a rendelkezésre álló adatok alapján” megállapítás, nem elégíti ki sem a régi Pp. 221. §-ában foglalt törvényi, sem az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt a bírósági döntés indokolására vonatkozó alaptörvényi követelményt.
[11]	2.2 Az indítványozó szerint a támadott végzés indokolása nem ad számot arról, hogy mely, az eljárásban bizonyított tényből jutott arra a következtetésre az ítélőtábla, hogy a perújítási kérelemben megjelölt új tény és új bizonyíték kellő gondosság mellett megismerhető és az ellentmondásban a bíróság elé tárható lett volna; kellő körültekintés mellett a perújító alperes meggyőződhetett volna arról, hogy a perújított felperes 2017. február 22. napján kelt fizetési felszólításában szereplő szerződés ténylegesen létezik-e vagy sem, s beszerezhette volna erre nézve a korábbi ügyvezető nyilatkozatát. Az indítványozó szerint az ítélőtábla jogsértéseinek különös súlyt ad az, hogy a perújítási eljárás alapeljárása fizetési meghagyásos nemperes eljárás volt, amelyben tények és bizonyítékok elbírálására nem került és nem is kerülhetett sor, továbbá az is, hogy a törvényszék nem bírálta el a perújítási kérelem azon részét, ami az új tényre és az új bizonyítékra vonatkozott. Az indítványozó ilyen indokok alapján kérte az ítélőtábla támadott végzése alaptörvény-ellenességének a megállapítását és megsemmisítését.
[12]	1. Az Alaptörvény indítványban felhívott rendelkezései:
[13]	2. A régi Pp. indítvány elbírálása során figyelembe vett az eljárt bíróságok által alkalmazott rendelkezései:
„260. § (1) A jogerős ítélet ellen perújításnak van helye, ha
a) a fél oly tényre vagy bizonyítékra, illetőleg olyan jogerős bírói vagy más hatósági határozatra hivatkozik, amelyet a bíróság a perben nem bírált el, feltéve, hogy az – elbírálás esetén – reá kedvezőbb határozatot eredményezhetett volna;
(2) Az (1) bekezdés a) pontja alapján a felek bármelyike csak akkor élhet perújítással, ha az ott említett tényt, bizonyítékot vagy határozatot a korábbi eljárás során hibáján kívül nem érvényesíthette.”
[14]	Az indítványozó alkotmányjogi panaszát az Abtv. 27. §-ára alapozta, amely szerint az az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja alapján alaptörvény-ellenes bírói döntéssel szemben az egyedi ügyben érintett személy vagy szervezet alkotmányjogi panasszal fordulhat az Alkotmánybírósághoz, ha az ügy érdemében hozott döntés vagy a bírósági eljárást befejező egyéb döntés
[15]	Az indítványozó az ítélőtáblának azt a jogerős végzését támadta, amely helybenhagyta a törvényszéknek a perújító alperes perújítási kérelmét – mint érdemi elbírálásra alkalmatlan kérelmet – elutasító végzését. Az Alkotmánybíróság vizsgálta, hogy az alkotmányjogi panasszal támadott végzés az Abtv. 27. §-a alapján az ügy érdemében meghozott, illetve a bírósági eljárást befejező olyan egyéb döntésnek tekinthető-e, amellyel szemben helye lehet alkotmányjogi panasz benyújtásának. Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata értelmében a bíróság peres eljárásban meghozott végzései közül a bírósági eljárást befejező végzések körébe a régi Pp. szabályai alapján azok a végzések sorolhatóak, amelyek joghatásaként a még perré nem alakult eljárás, a per, vagy annak valamely szakasza lezárul. A bírósági eljárást befejező végzések az eljárás egészére mint folyamatra hatnak ki, annak befejezését eredményezik, mint például a keresetlevelet idézés kibocsátása nélkül elutasító, a pert megszüntető, a fellebbezést vagy a perújítási kérelmet elutasító végzés {3349/2017. (XII. 20.) AB végzés, Indokolás [7]}. A fentiekre tekintettel a jelen ügyben a panasszal támadott az ítélőtábla által meghozott jogerős végzést az Alkotmánybíróság az Abtv. 27. §-ában foglalt fenti feltétel szempontjából érdemben vizsgálhatónak tekintette.
[16]	Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság az ügyrendjében meghatározottak szerinti tanácsban dönt az alkotmányjogi panasz befogadásáról. Az Alkotmánybíróság Ügyrendjének 31. § (6) bekezdése ugyanakkor lehetővé teszi, hogy az előadó alkotmánybíró a panasz befogadásáról szóló döntés helyett a panasz érdemi elbírálását tartalmazó határozattervezetet terjesszen a testület elé. Az Abtv. 56. § (2) bekezdése értelmében a befogadhatóság kérdésében az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörében vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen a 27. §-a szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. §-ok szerinti feltételeket. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványozó az ítélőtábla támadott végzését 2018. április 10-én vette kézhez. Alkotmányjogi panaszát az első fokon eljárt törvényszéknél 2018. május 17-én terjesztette elő, amely 2018. május 25-én érkezett be az Alkotmánybírósághoz. A fentiekből megállapíthatóan az indítványozó az alkotmányjogi panaszát az Abtv. 30. § (1) bekezdésében meghatározott hatvan napos törvényi határidőn belül nyújtotta be. Az indítványozó perújító alperesként vett részt a perújítási eljárásban jogosultsága és érintettsége fennáll. Az indítványozó a törvényszék elsőfokú végzésével szemben kimerítette a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeit. Megállapítható továbbá, hogy a panasz megfelelt az Abtv. 52. § (1b) bekezdésében támasztott – a határozott kérelemre vonatkozó – törvényi feltételeknek. Az indítvány megjelölte az indítványozó jogosultságát és az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó törvényi rendelkezést [Abtv. 51. § (1) bekezdés és 52. § (1b) bekezdés a) pont]; az indítványozó az Abtv. 27. §-ában foglalt hatáskörben kérte az Alkotmánybíróság eljárását. Az indítványozó megjelölte továbbá a támadott bírói döntést [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont], valamint az Alaptörvény sérelmet szenvedett rendelkezését [Abtv. 52. § (1b) bekezdés d) pont]. Az indítványozó indokát adta az eljárás megindításának, kifejtette az Alaptörvényben foglalt és az indítványban felhívott jog sérelmének a lényegét [Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pont], indokolta továbbá azt is, hogy a támadott bírói döntés miért ellentétes az Alaptörvény általa felhívott rendelkezésével [Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pont]. Az indítványozó kifejezett kérelmet terjesztett elő a támadott bírói döntés megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f) pont].
[17]	Az Abtv. 29. §-a alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában egyrészt azt kifogásolta, hogy az ítélőtábla a támadott végzésében a perújítás megengedhetősége körében olyan jogértelmezésre jutott, amely a régi Pp. 260. § (1) bekezdés a) pontjában és (2) bekezdésében foglalt törvényi feltételeken az önhiba megállapíthatósága tekintetében túlmutat, és erre tekintettel Alaptörvénybe ütköző módon leszűkíti az indítványozó jogorvoslathoz való alapjogát. Ezen túlmenően az indítványozó szerint az ítélőtábla támadott végzése nem tartalmaz megfelelő indokolást arra nézve, hogy az indítványozó által a perújítási kérelemben felhozott új tény és bizonyíték miért nem adhatott alapot a perújítás megengedhetőségére. Az indítványozó szerint mindezek miatt az ítélőtábla végzése sérti a tisztességes bírósági eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogot. Az Alkotmánybíróság az indítvány fent kifejtett érvei alapján alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek tekintette egyrészt azt a kérdést, hogy az ítélőtábla végzésében szereplő kifogásolt jogértelmezés leszűkítette-e az indítványozó jogorvoslathoz való jogát, másrészt azt, hogy az ítélőtábla eleget tett-e a tisztességes bírósági eljárás alkotmányos védelmi körébe tartózó indokolási kötelezettségének. Az Alkotmánybíróság a vizsgált esetben az alkotmányjogi panasz befogadása mellett döntött, úgy ítélte meg, hogy a fenti alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdések a panasz befogadását követő tartalmi vizsgálat alapján válaszolhatóak meg.
[18]	Az alkotmányjogi panasz indítvány nem megalapozott.
[19]	1. Az Alkotmánybíróság elöljáróban a vizsgált ügyben is irányadó joggyakorlatára emlékeztet: az Alkotmánybíróság az Alaptörvény 24. cikkének (1) bekezdése értelmében az Alaptörvény védelmének legfőbb szerve. Az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja értelmében az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz alapján felülvizsgálja a bírói döntésnek az Alaptörvénnyel való összhangját. Az alkotmányjogi panasz jellegének megfelelően a testület hatáskörébe a bírói döntések kizárólag alkotmányossági szempontú vizsgálata tartozik. Ebből következően az alkotmányjogi panasz nem tekinthető a bírósági szervezeten belül jogorvoslattal (már) nem támadható bírói határozatok által okozott valamennyi jogsérelem orvoslása eszközének; azaz ez a jogvédelem nem jelenti a rendes bíróságok jogalkalmazási gyakorlatának általános felülvizsgálatát, aminek a következtében az Alkotmánybíróság burkoltan negyedfokú bírósággá válna. A jogszabályokat a bíróságok értelmezik, az Alkotmánybíróság csak a jogszabályok értelmezési tartományának az alkotmányos kereteit jelölheti ki, ami nem adhat alapot számára minden olyan esetben történő beavatkozásra, amikor vélt vagy esetleg valós jogszabálysértő jogalkalmazásra került sor {3198/2013. (X. 22.) AB végzés, Indokolás [22]}. Ebből következően a bírói döntés alaptörvény-ellenességének vizsgálata során az Alkotmánybíróság attól is tartózkodik, hogy a bíróságok felülbírálati jogköréhez tartozó, szakjogi vagy kizárólag törvényértelmezési kérdésekben foglaljon állást {3028/2014. (II. 17.) AB végzés, Indokolás [12]}. Sem a jogállamiság absztrakt elve, sem a tisztességes eljárás joga, de a diszkrimináció tilalma sem teremthet alapot arra, hogy az Alkotmánybíróság a bírósági szervezet feletti „szuperbíróság” szerepébe lépjen, és hagyományos jogorvoslati fórumként járjon el {3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[20]	A vizsgált ügyben az indítványozó az ítélőtábla támadott döntését azért ítélte ellentétesnek az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való alapjoggal, mert az álláspontja szerint olyan jogértelmezést tartalmaz, amely – annak következtében, hogy a perújítás megengedhetősége körében a perújító alperes oldalán fennálló önhibát állapított meg és erre mint a perújítást kizáró okra tekintettel elutasította a perújítás iránti kérelmet – leszűkítette az indítványozó hatékony jogorvoslathoz való jogát. Közelebbről az indítványozó azt kifogásolta, hogy az ítélőtábla jogértelmezése olyan okból nem tette lehetővé a vizsgált ügyben a perújítást, amely nem szerepel a régi Pp. 260. § (1) bekezdés a) pontjában és (2) bekezdésében. Ebből következően az indítványozó az ítélőtábla kifogásolt végzésében foglalt jogértelmezést jogellenesnek és egyben a jogorvoslathoz való alapjogra kihatóan alaptörvény-ellenesnek is tekintette.
[21]	Az Alkotmánybíróságnak a fent ismertetett gyakorlatára figyelemmel a jelen ügyben abban az alkotmányossági kérdésben kellett állást foglalnia, hogy az ítélőtábla végzésében szereplő, az indítványozó által kifogásolt bírósági jogértelmezés sértette-e az indítványozó Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való alapjogát.
[22]	2. Az Alkotmánybíróság értelmezésében a jogorvoslathoz való alapjog alkotmányos védelmi köre a rendes jogorvoslatokra terjed ki. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében meghatározott jogorvoslathoz való jog csak azt a követelményt támasztja, hogy az első fokon meghozott érdemi bírói döntésekkel szemben magasabb fórumhoz lehessen fordulni, illetve a hatósági döntésekkel szemben biztosított legyen a bírói út {összefoglalóan: 36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [60]}. A jogorvoslathoz való jog nem követeli meg a rendkívüli perorvoslati rendszer létét {3202/2017. (VII. 21.) AB végzés, Indokolás [13]}. Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlatát figyelembe véve megállapítható, hogy az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmét a perújítási eljárás esetleges elmaradása, a perújítási kérelem nem érdemben történő elutasítása – érdemi összefüggés hiányában – nem alapozza meg {3300/2017. (XI. 20.) AB végzés, Indokolás [53]}.
[23]	A jelen ügyben az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványozó az ítélőtábla azon végzését támadta alkotmányjogi panasszal, amely jogerősen elutasította az indítványozó perújítási kérelmét, mivel azt érdemi elbírálásra alkalmatlannak ítélte. Az Alkotmánybíróság – a fent ismertetett gyakorlata fenntartása mellett – azt is megvizsgálta, hogy a perújító alperes a fizetési meghagyással szembeni ellentmondás elmaradásának számára hátrányos jogkövetkezményét már korábban, a perújítási kérelem előterjesztését megelőzően is elháríthatta volna-e. Az Alkotmánybíróság ezt a körülményt azért tartotta szükségesnek külön is megvizsgálni, mert a jelen ügyben az ellentmondás hiányában jogerőre emelkedett fizetési meghagyás következtében az eljárás nem alakult át perré; ekként az a rendes jogorvoslat, ami a perré átalakuló eljárás esetén az indítványozó által igénybe vehető lett volna nem volt igénybe vehető. Az Alkotmánybíróság e körben a bíróságok által feltárt tényállás alapul vételével megállapította, hogy az indítványozó a fizetési meghagyásos eljárásról szóló 2009. évi L. törvény 28. § (4) bekezdésében foglalt kimentési lehetőséggel nem élt; nem terjesztett elő igazolási kérelmet az ellentmondás elmulasztásából őt ért hátrányos jogkövetkezmények elhárítására. A határidőben előterjesztett igazolási kérelem esetén az indítványozó elháríthatta volna az ellentmondás elmulasztásából fakadóan őt ért hátrányos jogkövetkezményt, és az igazolási kérelemmel egyidejűleg előterjesztett ellentmondásában részletesen kifejthette volna jogi álláspontját, megtehette volna bizonyítási indítványait. A fentiekből következően nem a fizetési meghagyásos eljárás esetén korlátozottan igénybe vehető, szigorú törvényi előfeltételekhez kötött perújítás igénybevétele volt az egyetlen és kizárólagos módja az ítélőtábla jogerős végzésével elutasított perújítás következtében az indítványozót ért hátrány, az általa állított jogsérelem elhárításának. Emellett a perújító alperes nem volt elzárva a perújítási kérelem előterjesztésétől sem, és azzal élt is. Sem az ellentmondás, sem az igazolási kérelem előterjesztésének az elmaradása nem gátolta az indítványozót abban, hogy előterjeszthesse perújítási kérelmét. A törvényszék perújítást elutasító végzésével szemben az indítványozó rendes jogorvoslattal, fellebbezéssel élt, amit az ítélőtábla érdemben bírált el. A perújítás megengedhetősége tárgyában meghozott elsőfokú bírósági határozattal szemben biztosított volt a magasabb bírói fórumhoz fordulás lehetősége, e körben az indítványozó által állított jogsérelem orvosolhatósága. Az ellentmondás hiányában jogerőre emelkedett fizetési meghagyás alapján megindult bírósági végrehajtási eljárásban a perújító alperes a végrehajtás megszüntetése iránt pert indíthatott, amely lehetőséggel élt is.
[24]	A kifejtettekre tekintettel az Alkotmánybíróság a vizsgált ügyben elutasította az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való alapjog sérelmét állító alkotmányjogi panaszelemet.
[25]	Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az indítványozó által az alkotmányjogi panaszban támadott ítélőtáblai végzés indokolásában szereplő kifogásolt jogértelmezés nem tekinthető kirívóan törvénysértőnek; az ítélőtábla az irányadó bírósági gyakorlatra és a régi Pp. vizsgált ügyben alkalmazott 260. § (1) bekezdés a) pontjára és (2) bekezdésére tekintettel foglalt állást abban a jogkérdésben, hogy a perújítás megengedhetősége körében – a feltárt tényállás és a lefolytatott bizonyítás eredményeképpen – megállapítható volt-e a perújító alperes oldalán olyan önhiba, ami kizárta a perújítás megengedhetőségét. A konkrét ügyben az ítélőtábla támadott végzésében foglalt jogértelmezés törvényességéről, még a támadott bírói döntés és a jogorvoslathoz való alapjog alkotmányos védelmi köre között fennálló érdemi elbírálást megalapozó tartalmi kapcsolat esetén sem foglalhatott volna állást az Alkotmánybíróság.
[26]	3. Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való jog alkotmányos védelmi köre kiterjed az indokolt bírói döntésre is. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében rejlő indokolási kötelezettség alkotmányos követelménye a bíróság döntési szabadságának az abszolút korlátját jelenti; azt, hogy a bíróság a döntésének indokairól az eljárási törvényeknek megfelelően szükséges hogy számot adjon. Az indokolási kötelezettség alkotmányjogi értelemben vett sérelme az eljárási szabály alaptörvény-ellenes alkalmazását jelenti. Az eljárási törvény rendelkezéseire is figyelemmel, a tisztességes bírósági eljárás alkotmányos követelménye a bírói döntésekkel szemben azt a minimális elvárást mindenképpen megfogalmazza, hogy a bíróság az eljárásban szereplő feleknek az ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő alapossággal megvizsgálja, és ennek értékeléséről határozatában számot adjon {20/2017. (VII. 8.) AB határozat, Indokolás [26], 7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [34]}.
[27]	A vizsgált ügyben – figyelemmel az Alkotmánybíróság fentiekben hivatkozott gyakorlatára is – az Alkotmánybíróságnak abban az alkotmányossági kérdésben is döntenie kellett, hogy az ítélőtábla panasszal támadott végzésének az indokolása sértette-e a mondott alapjogot. Az indítványozó azt kifogásolta, hogy az ítélőtábla a panasszal támadott végzésében álláspontja szerint nem adta megfelelő indokát annak, hogy az általa a perújítási kérelemben megjelölt új tény (a perújított felperes követelésnek az alapjául szolgáló szerződés jogilag nem létező) és új bizonyíték (a volt ügyvezető ezt alátámasztó 2017. szeptember 17. napján kelt levele) miért nem adott alapot a perújítás megengedésére. Kifogásolta továbbá azt is, hogy az indokolás azt sem tartalmazza, hogy az ítélőtábla az eljárása során mely bizonyított tényből jutott arra a következtetésre, hogy a perújított alperes kellő gondosság mellett már a fizetési meghagyásos eljárásban is érvényesíthette volna a mondott új tényt és bizonyítékot.
[28]	Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben azt állapította meg, hogy az ítélőtábla a panasszal támadott végzésének az indokolásában kellő alapossággal megvizsgálta a fenti körben a perújító alperes észrevételeit, és ennek értékeléséről végzésében számot is adott. Az ítélőtábla kiegészítette a törvényszék végzésének az indokolását, a kiegészített indokolás I. pontja pedig tartalmazza azt, hogy a perújító alperes által a perújítási kérelemben megjelölt új tény és új bizonyíték miért nem adott alapot a vizsgált ügyben a perújítás megengedésére, és azt is, hogy az ítélőtábla milyen bizonyított tényből jutott arra a következtetésre, hogy a perújító alperes kellő gondosság mellett már a fizetési meghagyás jogerőre emelkedése előtt is érvényesíthette volna az új tényt és új bizonyítékot. Az ítélőtábla e körben nem kizárólag a „rendelkezésre álló adatok alapján” fordulat alkalmazásával adta indokát annak, hogy miért jutott a vizsgált ügyben az indítványozó által kifogásolt következtetésre, hanem kellő mélységben indokolta is azt. E tekintetben az ítélőtábla a támadott végzése indokolásában kiemelte, hogy valamennyi perújítási ok és bizonyíték vonatkozásában egységesen irányadónak tekinti azt, hogy a bíróságnak csupán azt kell vizsgálnia, hogy a perújító alperes vétlen volt-e az ellentmondás elmulasztásában. Erre tekintettel az ítélőtábla indokolása szerint a vizsgált ügyben nem volt jelentősége annak, hogy a törvényszék az ellentmondás elmulasztásában való perújító alperes terhére eső önhiba megállapítását, és ez okból a perújítási kérelem elutasítását indokoló végzésében nem tért ki arra, hogy egyébként a perújító alperes által felhozott új tény és új bizonyíték perújítási okként miért nem lenne figyelembe vehető. Az ítélőtábla támadott végzésének az indokolása ugyanakkor – annak hangsúlyozásával, hogy osztotta a törvényszék azon jogi álláspontját, hogy a perújító alperest vétkesség terhelte az ellentmondás elmulasztásában, és ezért nem volt megengedhető a perújítás – megfelelő mélységben indokolta azt is, hogy egyébként az indítványozó perújítási kérelmében szereplő új tény és új bizonyíték perújítási okként miért nem volt figyelembe vehető.
[29]	Az Alkotmánybíróság a fent kifejtettek alapján az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének a sérelmére alapított alkotmányjogi panaszelemet is elutasította.
. 05/25/2018
. Constitutional complaint against the ruling No. Gpkf.II.25.176/2018/2 of the Győr Regional Court of Appeal (retrial procedure)
. 3098/2019. (V. 17.)
The panel of the Constitutional Court rejected the constitutional complaint aimed at establishing the lack of conformity with the Fundamental Law and annulling the ruling No. Gpkf.II.25.176/2018/2 of the Győr Regional Court of Appeal. In the underlying case, the petitioner asked the court in its application for retrial to annul the complete order for payment bearing a clause providing final force and to reject the plaintiff’s claim. After carrying out a procedure of taking evidence in the subject of the admissibility of the retrial, in its ruling No. 1.G.40.060/2017/14, the regional court rejected the application for retrial as one unsuitable for assessment on the merits of it. The defendant applying for retrial submitted an appeal against the regional court’s ruling and with its ruling No. Gpkf.II.25.176/2018/2 challenged by the constitutional complaint, the Győr Regional Court of Appeal approved the regional court’s ruling. In his constitutional complaint, the petitioner (the defendant who applied for retrial) claimed that the challenged ruling of the regional court of appeal was in conflict, for many reasons, with the right to a fair court proceeding under Article XXVIII (1) and the fundamental right to legal remedy under paragraph (7) of the same Article of the Fundamental Law. Furthermore, the petitioner claimed that in the challenged ruling the regional court of appeal failed to meet its obligation to provide reasoning. As referred to by the Constitutional Court in its decision, according to its interpretation, the constitutional scope of protection of the fundamental right to legal remedy shall be applicable to ordinary legal remedies. The petitioner failed to take advantage of the option of exemption under Section 28 (4) of the Act L of 2009 on the order for payment procedure; he has not filed an application for excuse to avoid the negative legal consequences resulting from his failure to make a statement of opposition. In the case under review, the Constitutional Court also had to reach a decision in the constitutional question whether or not the reasoning of the ruling of the regional court of appeal challenged by the petition violated the relevant fundamental right. The Constitutional Court stated that the reasoning of the regional court of appeal’s ruling had been sufficiently deep to justify why the new fact and the new piece of evidence found in the petitioner’s application for retrial had not been suitable for taking into account as a cause of retrial. Based on the above arguments, the Constitutional Court rejected the constitutional complaint.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A gazdasági élet szerződései A szerződések általános szabályai. 1. A kötelem és a szerződés fogalmi kérdései - PDF
Download "A gazdasági élet szerződései A szerződések általános szabályai. 1. A kötelem és a szerződés fogalmi kérdései"
1 1 A gazdasági élet szerződései A szerződések általános szabályai 1. A kötelem és a szerződés fogalmi kérdései Az áruk, szolgáltatások iránti igényt a gazdaság szereplői érdekeiknek megfelelően, azok által vezérelve kívánják kielégíteni. A tulajdonos a dolga felett rendelkezik, azt maga birtokolhatja, hasznosíthatja, de át is ruházhatja, vagy épp a dolog feletti használati jogot engedheti át időlegesen. Az emberi munka, a természetes személy vagy a polgári jogban jogalanynak minősülő szervezet szolgáltatásai, a szerzői jog vagy az iparjogvédelem által oltalmazott szellemi alkotás ugyancsak olyan vagyoni értéket képviselnek, amely felett rendelkezni lehet. A piacon termékek, szolgáltatások és ezek általános egyenértékese, a pénz cserélődnek, az ügyleti forgalom magánjogi kereteit pedig a szerződési jog biztosítja. Az 1959-es Ptk. a legjelentősebb kötelemfakasztó tényállás, a szerződés esetében rendelkezett csak részletesen a jogviszony keletkezésének, megszűnésének, a jognyilatkozat megtételének, a képviseletnek, az elévülésnek, a tartozáselismerésnek és az egyezségnek a kérdéseiről, a többalanyúságról, a teljesítés általános és a pénztartozásra vonatkozó különös szabályairól, a beszámításról, illetőleg a teljesítés egyes további különleges eseteiről. A joggyakorlat az elmúlt évtizedek során a szerződésre vonatkozó szabályok alkalmazását a szerződésen kívüli egyéb kötelmekre is kiterjesztette. Az új Polgári törvénykönyv egyik lényeges, szerkezeti újítását jelentette a kötelmekre vonatkozó közös szabályoknak a hatodik könyv élén, önálló részben való elhelyezése. Ezeket a rendelkezéseket a kódex a továbbiakban az egyes konkrét kötelemtípusok esetében már nem ismétli meg, az azokra vonatkozó részletes szabályok azonban bizonyos összefüggésekben többletelőírásokat még megállapíthatnak. A) Kötelem A Ptk. szerint a kötelem: kötelezettség a szolgáltatás teljesítésére és jogosultság a szolgáltatás teljesítésének kötelezettségére. A kötelem valamely dolog adására, tevékenységre, tevékenységtől való tartózkodásra vagy más magatartásra irányulhat (Ptk. 6:1. [1] [2] bekezdés). A kötelem mindig meghatározott személyek között áll fenn, és általában ellenkező gazdasági érdekállású, két vagy több személy közti
2 2 jogviszonyt jelent. Kötelem alanya lényegében bárki lehet: az üzleti jogban a jogi személyként működő vállalkozások, költségvetési és egyéb szervek, jogi személyiség nélküli, de a gazdasági forgalomban részt vevő szervezetek, az egyéni vállalkozó, emellett természetesen a magánérdekét követő, magánszemélyként eljáró fogyasztó közötti kötelmi jogi kapcsolatok a tipikusak. A kötelem közvetett tárgya a dolog, közvetetlen tárgya a szolgáltatás, tartalma pedig a kötelezett teljesítési kényszere: lehetőség annak kikövetelésére, hogy a kötelezett teljesítsen. A kötelmi pozícióban annak polgári jogi voltából következően a jogalanyok mellérendeltek, még az államot sem illetik meg többletjogok. A kötelemben a jogosultsággal (követeléssel) szemben ott áll a kötelezettség is. A kötelezettségért a kötelezett teljes vagyonával köteles helytállni felel a kötelezettség teljesítéséért. A jogosult igénye: kikényszeríthető alanyi jog, amelynek érvényesítéséhez a bíróságok és végső soron az állam általi végrehajtás állnak rendelkezésére. Ha a Ptk. az efféle eltérést nem tiltja, a kötelmeknek a felek jogaira és kötelezettségeire vonatkozó közös szabályaitól a felek egyező akarattal eltérhetnek (Ptk. 6:1. ). A diszpozivitás, a felek rendelkezési jogának érvényesülése kötelmi közös szabályok körében sem teljes körű. A kógens, feltétlen érvényesülést igénylő normáktól való eltérés nem lehetséges a feleknek ilyen szabályba ütköző rendelkezése semmis. Kötelem keletkezhet szerződésből, károkozásból, személyiségi jog megsértéséből, egyoldalú jognyilatkozatból, értékpapírból, jogalap nélküli gazdagodásból, megbízás nélküli ügyvitelből és utaló magatartásból (Ptk. 6:2. ). A kötelemkeletkeztető tényállásoknak a törvény példálózó felsorolását adja. A legjelentősebb, a hétköznapi életben leggyakrabban előforduló kötelemkeletkeztető tényállás a szerződés, amely legalább két személy joghatás kiváltását célzó, kölcsönös akarat-jognyilatkozata. A (jogellenes) károkozás vagyoni hátrány okozásában jelenik meg, amelyet a károkozónak meg kell téríteni. Kötelmet egyoldalú nyilatkozat is kelteztethet: ilyenkor a nyilatkozattevő egyoldalúan, sokszor saját vagyona terhére biztosít valaki más számára (kikényszeríthető) jogosultságot (pl. díjkitűzés). A tulajdonjog és más dologi jogok (pl. haszonélvezet) megsértésétől mindenki köteles tartózkodni (abszolút szerkezetű jogviszony); ha ilyen sérelem mégis bekövetkezik, a jogsértő és a sérelmet szenvedő fél között (relatív szerkezetű) kötelmi helyzet keletkezik, nevezetesen a károkozó köteles megtéríteni a tulajdonos kárát.
3 3 B) A szerződés A szerződés lényegi sajátossága, hogy kölcsönösen érdekek kielégítésére irányul: a felek tudatosan, egyező akarattal ennek érdekében kötnek jogokat és kötelezettségeket keletkeztető megállapodást. A szemben álló felek ellentétes érdekállásúak, és ami az egyiknek kötelezettségként jelenik meg, a másiknak épp a jogosultságot jelenti. Ugyanakkor az üzleti életben meglehetősen gyakorta előfordul, hogy azonos érdekű pozícióban (kötelezettként, illetőleg jogosultként) egyidejűleg többen is megjelennek. A kötelezettség teljesítésével összefüggő és egymás közötti kérdések rendezéséhez, a helytállás szabályainak a megállapításához a Ptk. alapvetően a szolgáltatás oszthatósága vagy oszthatatlansága felől közelít, és nem osztható szolgáltatás esetében a jogviszony központi elemévé az egyetemlegességet teszi. Oszthatónak a szolgáltatás a Ptk. szerint akkor minősül, ha a jogosult lényeges jogi érdekének sérelme nélkül önállóan használható részekre bontható. Ha ilyen szolgáltatással többen tartoznak (osztott kötelezettség), a Ptk. eltérő rendelkezésének hiányában a jogosult minden kötelezettől a ráeső részt követelheti: kétség esetén a kötelezettek egyenlő mértékű szolgáltatás teljesítésére kötelesek. Ha egy nem osztható szolgáltatással többen tartoznak (egyetemlegesség), a teljesítés bármelyik kötelezettől követelhető: minden kötelezett az egész szolgáltatással tartozik. Egyetemleges a kötelezettség abban az esetben is, ha megállapodás alapján többen úgy tartoznak egy osztható szolgáltatással, hogy a jogosult bármelyik kötelezettől követelheti a teljesítést. Egyetemleges kötelezettség esetén minden kötelezett az egész szolgáltatással tartozik, de ha bármelyikük teljesít, a jogosulttal szemben a teljesített rész erejéig (a teljesítő irányában megtérítési kötelezettség keletkezésével) a többiek kötelezettsége is megszűnik. A kötelezettek egymás szerződésszegéséért is felelnek (Ptk. 6:28 6:29. ). A szerződési alapelvek adják meg a szerződésekre vonatkozó, egyébként alapvetően diszpozitív (eltérést engedő) polgári jogi szabályozás legáltalánosabb kereteit. A szerződési szabadság alapelvének értelmében a felek szabadon köthetnek szerződést, és szabadon választhatják meg a másik szerződő felet. A felek szabadon állapíthatják meg a szerződés tartalmát is, és ha a Ptk. az eltérést nem tiltja, a szerződéseknek a felek jogaira és kötelezettségeire vonatkozó szabályaitól egyező
4 4 akarattal eltérhetnek. A szerződéses jogviszonyokba való beavatkozásra csak kivételes esetben, lényeges, a szerződési pozíciók egyensúlyhiányos helyzetét eredményező okból kerülhet sor. A kódex és más polgári jogi jogforrások a fogyasztót védő rendelkezései tipikusan ilyen szabályok érvényesítésére törekednek (Ptk. 6: ). A szerződéssel kikötött szolgáltatásért ha a szerződésből vagy a körülményekből más nem következik ellenszolgáltatás jár (Ptk. 6:61. ). Ez a visszterhesség vélelmének megfogalmazása, amely azonban természetesen nem érvényesül a szerződések ingyenes alakzata esetében, illetve akkor sem, ha a szolgáltatást nyújtó fél valamilyen oknál fogva nem kíván ellenszolgáltatást. A szolgáltatásnak és az ellenszolgáltatásnak természetesen piaci viszonyok keretei között egymással arányosnak kell lennie (ún. szinallagma elve). Az együttműködési és tájékoztatási kötelezettség a feleket a szerződéskötési tárgyalások alatt, a szerződés megkötésekor, annak fennállása során és megszűntekor egyaránt terheli: kötelesek minden lényeges körülményt a másik fél tudomására hozni (Ptk. 6:62. ). A Ptk. szerint a szerződés a felek kölcsönös és egybehangzó jognyilatkozata, amelyből kötelezettség keletkezik a szolgáltatás teljesítésére és jogosultság a szolgáltatás követelésére (Ptk. 6:58. ). A szolgáltatás az a magatartás, amit a jogosult követelhet, és a kötelezett tanúsítani köteles, és amely a felek által egy esetleges alkufolyamat (közgazdasági optimalizáció) akarategységében került meghatározásra. A szolgáltatás ebben a jelentésében a szerződés közvetlen tárgya, a szerződési érdek kielégítésének eszköze. A szerződések közvetett tárgya az a jogi értelemben vett dolog, aminek az adására, szolgáltatására a szerződés létrejött. A szerződéses kapcsolat alapvetően mindig relatív szerkezetű jogviszonyt jelent, két- vagy többalanyú jogügyletet, ahol a felek kölcsönösen egymás irányában tartoznak kötelezettségekkel és rendelkeznek jogosultságokkal: ez a szolgáltatással szemben álló megfelelő ellenszolgáltatás képezi a szerződés jogi tartalmát. A szerződés tehát: megállapodás, amely a felek akaratának kölcsönös és egybehangzó kifejezésével, egy folyamat eredményeként jön létre, általában a felek magánautonómiája, kivételes esetekben szerződéskötési kötelezettség vagy valamely speciális eljárási mód (versenyeztetési eljárás) alapján. A szerződési feltételeket a felek megtárgyalhatják egyedileg, de azokat adott esetben az egyik fél egyoldalúan, több szerződés megkötése végett is kialakíthatja ezek az általános
5 5 szerződési feltételek (ún. blankettaszerződés). A jognyilatkozatok egybehangzósága, a konszenzus kialakulása a szerződés létrejöttének kulcsmozzanata: amennyiben legalább a szerződés lényegi kérdéseiben nincs egyetértés a felek között, a szerződés nem jön létre. A szerződés a felek akaratát tükrözi, ám a szerződés tartalma, a nyilatkozatok értelmezése kapcsán a felek között sokszor nézeteltérés alakul ki: a kódex az ilyen konfliktusok feloldásához is segítséget ad. A szerződés akkor éri el a célját, akkor teljesül, ha a felek kölcsönösen teljesítik vállalt kötelezettségeiket ez azonban nem minden esetben történik meg, vagy nem úgy, ahogy a felek tervezték. Maga a szerződés is tartalmazhat olyan hibát, amely a kívánt eredmény elérését akadályozza, érvénytelenséget eredményez. Az érvényes szerződés nem feltétlenül hatályos is, ennek beálltát a felek külső körülmények bekövetkeztéhez köthetik. A szerződéseket teljesíteni kell, legáltalánosabban akkor, úgy és olyan minőségben, ahogy ezt a felek a megállapodásban kikötötték ha nem így történik, ha a szerződésszerű teljesítés elmarad, szerződésszegéssel állunk szemben. A szerződésszegés esetei a késedelem, a hibás teljesítés, a lehetetlenülés, a teljesítés megtagadása, a jognyilatkozat tételének elmaradása jelentős polgári jogi jogkövetkezményekkel jár: a legfontosabb, hogy az a fél, aki a szerződésszegésért felelős, a másik fél felé kártérítési kötelezettséggel tartozik. A felek a szerződést különböző jogi eszközökkel erősíthetik meg: ezek vagy a kötelezettséggel tarozó fél teljesítési készségét vagy képességét tudják megerősíteni az ellenérdekű fél üzleti kockázatát pedig csökkenteni. A szerződés általában akkor szűnik meg, ha tartalmának megfelelően teljesítették. A felek szerződésalakító akarata azonban itt is érvényesül, a szerződés közös megállapodással is megszüntethető. A szerződéses jogviszonyt megszüntetheti valamely fél egyoldalú jognyilatkozata (felmondás vagy elállás), valamint a bíróság döntése is. 2. A szerződések tipizálása Az üzleti életben a felek az adott helyzetben elérhető optimális megoldásra törekedve vélhetően a gazdasági érdeküknek legmegfelelőbb, a tranzakció számára legkedvezőbb jogi konstrukciót fogják választani. Választhatnak a polgári jog (a Ptk. és más szerződési viszonyokat szabályozó jogszabályok)
6 6 típusszerződései közül, alkalmazhatnak többféle szerződéstípus elemeit kombináló, vegyes szerződéseket, vagy akár köthetnek atipikus, ún. innominát szerződést is ez utóbbi semmilyen nevesített szerződésfajtába nem tartozik, ám az alapvető kötelmi és szerződési jogi szabályok alapján joghatás kiváltásával alkalmas a gazdasági érdek kifejezésére. A hagyományosan a főszolgáltatás jellege szerinti csoportosítás legalapvetőbben adási, tevési, használati és helytállási szerződéseket különböztet meg. Természetesen vannak más típusú szerződések is a Ptk.-ban, így például a tartási, illetve életjáradéki szerződés, avagy a II. részben tárgyalt polgári jogi társasági szerződés. Az adási (a római jogból ismert kifejezéssel: dare) típusú szerződések lényegét dolog vagy jogosultság más személy részére való ideiglenes (pl. kölcsön) és végleges (pl. adásvétel) átadása, átengedése képezi. Az üzleti életben tipikusan idetartoznak a termékforgalom szerződései. A második nagy csoport a tevékenységkifejtő (latin szóval: facere) jellegű szerződéseké, amelyek alapján (munkával, tevékenységkifejtéssel elérhető) valamilyen eredmény (vállalkozás) létrehozására vagy a lehető legnagyobb gondosság melletti ügyellátásra (megbízás) kerül sor. A harmadik körbe a használati kötelmek (pl. bérlet) tartoznak. Emellett megemlítendők negyedikként a helytállási kötelezettséget tartalmazó szerződések (praestare). Ezekben a szerződésekben teljesítésre csak bizonyos körülmények bekövetkeztekor kerül sor (pl. káresemény esetén a biztosító fizet a károsultnak), addig azonban csak a szerződés alapján a jövőre nézve a kötelezettségvállalásért áll helyt rendelkezésre áll. A gazdasági-társadalmi viszonyok fejlődése nyomán úgy a Polgári törvénykönyvben, mint a Ptk.-n kívüli jogszabályokban új szerződéstípusok (pl. lízing, franchise) jelentek meg. Az egyes szerződéstípusoknak a szerződési rendszertanban való kialakításakor azok gazdasági tartalma jelenti a legfontosabb rendezőelvet. Új szerződéstípus bevezetésére kizárólag abban az esetben kerül sor, ha esetében az önálló, más szerződésektől elkülöníthető tartalom kimutatható. 3. A szerződéskötés
7 7 A) A szerződéskötés folyamata A szerződés létrejötte egy folyamat, amely a gazdasági szükséglet felismerésével és a szükségletkielégítés lehetséges módozatainak a felkutatásával (tudakozódás, árajánlatok kérése, összehasonlítása) kezdődik, a potenciális konkrét szerződő partner(ek) kiválasztásával és a gazdasági optimumot jelentő szerződési feltételek kölcsönös kialakításával folytatódik, és a szerződés megkötésével zárul le. A felek mindeközben jognyilatkozatokat tesznek: kifejezik szerződéskötésre irányuló szándékukat, a másik fél tudomására hozzák az általuk elfogadható feltételeket. A nyilatkozat szóban, írásban vagy ráutaló magatartással is tehető: ha a fél jognyilatkozatát ráutaló magatartással fejezi ki, a jognyilatkozat megtételének a ráutaló magatartás tanúsítása minősül. A hallgatás vagy valamilyen magatartástól tartózkodás azonban kizárólag a felek kifejezett rendelkezése alapján minősül jognyilatkozatnak. Jelen lévők között azaz ha a jognyilatkozat tartalmáról a címzett annak megtételével egyidejűleg tudomást szerez a jognyilatkozat nyomban hatályossá válik, távollévők között azonban a hatályossá válás a címzetthez való megérkezéskor következik be. Ha a felek ugyan fizikai értelemben távol vannak, de valamely infokommunikációs eszköz révén valós idejű kapcsolatban állnak egymással, az egyidejűség szabályai érvényesülnek. A ráutaló magatartással tett jognyilatkozat a címzett tudomásszerzésével, a nem címzett jognyilatkozat pedig annak megtételével válik hatályossá. Ha jogszabály vagy a felek megállapodása a jognyilatkozatra meghatározott alakot rendel, a jognyilatkozat ebben az alakban érvényes. Ám nem csak maga a jognyilatkozat: annak módosítása, megerősítése, visszavonása, megtámadása, valamint a jognyilatkozat alapján létrejött jogviszony módosítása és megszüntetése is ebben a meghatározott alakban lesz érvényes. Az alakszerűségi megkötés minősített esete az írásbeli alakhoz rendelt jognyilatkozat, amely akkor lesz érvényes, ha legalább a lényeges tartalmát írásba foglalták. Ha a Ptk. eltérően nem rendelkezik, a jognyilatkozat akkor minősül írásba foglaltnak, ha jognyilatkozatát a nyilatkozó fél aláírta. Az írásbeliség követelményének nemcsak papíralapú, de elektronikus dokumentummal is eleget lehet tenni: ahhoz azonban, hogy a törvény a nyilatkozattevő és a nyilatkozattétel idejének azonosításra vonatkozó követelményeinek is megfeleljen, minősített elektronikus aláírással kell azt ellátni (Ptk. 6:4 6:7. ).
8 8 Vannak jognyilatkozatok, amelyek csak személyesen tehetők meg, ám a gazdasági életben, különösen az ügyleti forgalomban fő szabályszerűen minden jognyilatkozat megtehető képviselő útján is. A nyilatkozat joghatásai a képviseltnél jelentkeznek: a képviselő által megtett jognyilatkozat közvetlenül a képviseltet jogosítja és kötelezi. A képviseleti jog jogszabályon, bírósági vagy hatósági határozaton, létesítő okiraton vagy meghatalmazáson alapulhat. Ha a képviseleti jog meghatalmazáson alapul, ügyleti képviseletről beszélünk. (Mint láttuk, van törvényes, illetve szervezeti képviselet is.) A meghatalmazás képviseleti jogot létesítő egyoldalú jognyilatkozat, amelyet a képviselőhöz, az érdekelt hatósághoz, a bírósághoz vagy ahhoz a személyhez kell intézni, akihez a meghatalmazás alapján a képviselő jognyilatkozatot jogosult tenni. Meghatalmazás az ügyek egyedileg meg nem határozott körére is adható. Ez az általános meghatalmazás, amely akkor érvényes, ha az általános alakszerűségi követelményeknél szigorúbb megoldással teljes bizonyító erejű magánokiratba vagy közokiratba foglalták (Ptk. 6:11 6:17. ). A szerződés a felek akaratának önkéntes, kölcsönös és egybehangzó kifejezésével jön létre. Létrejöttéhez a feleknek a lényeges és a bármelyikük által lényegesnek minősített kérdésekben való megállapodása szükséges. A szerződés tartalmát, az ellenszolgáltatás mértékét a felek szabadon határozzák meg. Nem kell megállapodni olyan kérdésben, amit jogszabály rendez. A szerződés tartalmává válnak a felek korábbi üzleti kapcsolatai során kialakított feltételek és gyakorlatok, sőt az adott üzletágban kötött szerződések jogalanyai által széles körben alkalmazott (és az adott jogviszony szempontjából is jelentőséggel bíró) szokások is. A feleknek az ellenszolgáltatás mértékében is meg kell állapodniuk; ha pedig ezt nem határozták meg egyértelműen, vagy ellenszolgáltatásként piaci árat kötöttek ki, a teljesítési helynek megfelelő piacon a teljesítési időben kialakult középárat kell megfizetni (Ptk. 6:63. ). A szerződés megkötésére irányuló, egyértelműen kifejezett és a lényeges kérdésekre kiterjedő jognyilatkozat az ajánlat. Aki ajánlatot tesz, nyilatkozatához kötve marad: az ajánlati kötöttség ideje az ajánlat hatályossá válásával kezdődik. Az ajánlati kötöttség idejét meghatározhatja az ajánlattevő: ha ezzel a lehetőséggel nem élt, úgy az ajánlati kötöttség a jelenlévők között azonnal megszűnik, ha a másik fél az ajánlatot késedelem nélkül nem fogadja el, távollévők között pedig akkor, amikor az ajánlattevő a választ a szolgáltatás jellegére és az ajánlat megtételének módjára
9 9 tekintettel várhatta. Az ajánlatot megszünteti a másik fél általi visszautasítás és az elfogadó jognyilatkozatnak az ajánlattevő részére való elküldését megelőzően tett visszavonás is. Lényeges, hogy az írásban tett ajánlat csak írásban vonható vissza (Ptk. 6:64 6:65. ). Az ajánlatot az azzal való egyetértést kifejező jognyilatkozattal lehet elfogadni. Az ajánlattól lényeges kérdésben eltérő tartalmú elfogadást új ajánlatnak kell tekinteni. Késedelmesen megtett elfogadó jognyilatkozat esetén fő szabályként a szerződés nem jön létre, kivéve, ha azt az ajánlattevő mégis figyelembe kívánja venni (és erről a nyilatkozatot tevő felet haladéktalanul tájékoztatja), vagy ha a késedelem oka a továbbítás valamely a rendes körülményektől eltérő sajátosságára volt vissza vezethető (Ptk. 6:66 6:68. ). A szerződés akkor jön létre, amikor az elfogadó jognyilatkozat hatályossá válik. Ha az ajánlat megtételére és az elfogadásra ugyanazon a helyen kerül sor, a szerződéskötés helye a jognyilatkozatok megtételének helye, egyebekben pedig az ajánlattevő székhelye, természetes személy esetén lakóhelye, ennek hiányában szokásos tartózkodási helye. A jognyilatkozat alakisági feltételei között már találkoztunk az írásbeliség követelményének az érintett jogviszony összefüggésében tett valamennyi nyilatkozatra való kihatásával. Így van ez a szerződés esetében is: írásbeli alakhoz kötött szerződés megkötésére ajánlatot és elfogadó nyilatkozatot írásban lehet tenni (Ptk. 6:66 6:70. ). B) Szerződéskötési kötelezettség, előszerződés Szerződéskötési kötelezettség a jogszabály erejénél fogva, illetve a felek akarata alapján (előszerződés) keletkezik. Törvény a szerződéskötési kötelezettséget általában a közszolgáltatások igénybe vételi lehetőségének érdekében, a szolgáltató irányában ír elő. Ha a szerződést a felek nem kötik meg, a bíróság a szerződést létrehozhatja, és annak tartalmát meghatározhatja. A szerződés megkötését a jogosult kezdeményezi: ajánlattételre hívja fel azt, akit a szerződéskötési kötelezettség terhel, és akinek a felhívástól számított 30 napon kell az ajánlatát megtennie. A közszolgáltatásra irányuló szerződés a szolgáltatás igénybevételével is létrejöhet. A szerződéskötés csak két, igen kivételes esetben tagadható meg: egyrészt, ha a kötelezett bizonyítja, hogy a szerződés teljesítésére nem lenne képes, vagy ha a szerződéstől való elállásnak vagy felmondásnak lenne helye. Ugyancsak a
10 10 bíróság lehetősége a szerződés létrehozása azzal a féllel szemben, aki gazdasági erőfölényével visszaélve indokolatlanul elzárkózik a szerződéskötéstől. A felek szerződési autonómiájából következik, hogy egy szerződés jövőbeni létrehozásáról, annak fő tartalmi elemeiről is megállapodjanak: ez az előszerződés. Az így létrejött kötelemből a felekre jogok és kötelezettségek háramlanak. Ha a felek abban állapodnak meg, hogy későbbi időpontban egymással szerződést kötnek, és megállapítják a szerződés lényeges feltételeit, a bíróság e feltételek szerint a szerződést bármelyik fél kérelmére létrehozhatja. Amennyiben a megkötni kívánt szerződésre meghatározott alakiságok érvényesek, az előszerződésre is ezek a szabályok lesznek megfelelően irányadók. A szerződéskötési kötelezettség azonban az előszerződés esetében nem feltétlen. Bármelyik fél megtagadhatja a szerződés megkötését, ha az előszerződés megkötését követően előállt körülmény következtében az előszerződés változatlan feltételek melletti teljesítése lényeges jogi érdekét sértené, feltéve, hogy a körülmények megváltozásának lehetősége az előszerződés megkötésének időpontjában nem volt előrelátható, a körülmények megváltozását nem ő idézte elő, és a körülmények változása nem tartozik rendes üzleti kockázata körébe (Ptk. 6:71 6:73. ). A versenyeztetési eljárás során való szerződéskötés új, a Ptk.-ba most bekerült szabályai szerint ilyen értelmű felhívás esetén a meghatározott követelményeknek megfelelő legkedvezőbb ajánlat tevőjével szemben a felhívást tevő felet szerződéskötési kötelezettség terheli, és a szerződés megkötését csak akkor tagadhatja meg, ha a felhívásban ezt a jogot kikötötte. A felhívás visszavonható, de csak a felhívásban megjelölt határidő lejártáig. Ha a versenyeztetési eljárás kizárólag az ellenszolgáltatás mértékére vonatkozik, és az ajánlattevők egymás ajánlatát ismerve tesznek ajánlatot (árra vonatkozó versenyeztetési eljárás), a szerződés a nyertes kihirdetésével az elért áron létrejön (Ptk. 6:73 6:76. ). C) Általános szerződési feltételek Az üzleti forgalomban igen széles körben elterjedt az általános szerződési feltételek útján való szerződéskötés. A hétköznapok tömegügyleteiben, különösen a kereskedelmi szolgáltatások körében általában nem lehetséges, de nem is szükséges a szerződési feltételek egyedi kialkudása: a szerződéseket olyan általános szerződési feltételek alapján kötik, amelyeket alkalmazójuk több szerződés
11 11 megkötésére egyoldalúan, a másik fél közreműködése nélkül előre határozott meg, és amelyet a felek egyedileg nem tárgyaltak meg. Miután a másik szerződő partnernek aki a tömegügyletekben legtöbbször a fogyasztónak minősülő magánszemély a szerződési feltételek kialakításába érdemi beleszólása nincs, a kódex számos garanciális rendelkezéssel védi a helyzetét. Az általános szerződési feltételt alkalmazó felet terheli annak bizonyítása, hogy a szerződési feltételt a felek egyedileg megtárgyalták. Az általános szerződési feltétel akkor válik a szerződés részévé, ha alkalmazója lehetővé tette, hogy a másik fél annak tartalmát a szerződéskötést megelőzően megismerje, és ha azt a másik fél elfogadta. Ha az általános szerződési feltétel és a szerződés más feltétele egymástól eltér, az utóbbi válik a szerződés részévé. Ha azonban általános szerződési feltételek ütköznek, a konfliktust fel kell oldani. Ha az általános szerződési feltételekre utalással közölt ajánlatot a másik fél saját általános szerződési feltételeivel fogadja el, és ezek a feltételek egymással nem ellentétesek, mindkét fél általános szerződési feltételei a szerződés részévé válnak. Ha az általános szerződési feltételek nem lényeges kérdésben eltérnek egymástól, a szerződés létrejön, és az egymással ellent nem mondó általános szerződési feltételek válnak a szerződés részévé. Ha pedig az általános szerződési feltételek között a szerződés lényeges kérdésében van eltérés, a szerződés nem jön létre (Ptk. 6:77 6:81. ). D) Elektronikus szerződéskötés Az internet megjelenésével új, a technikai eszközök széles körű alkalmazására épülő szerződéskötési formák alakultak ki. Elektronikus úton történő szerződéskötés esetén az elektronikus utat biztosító felet a szerződéskötésre vonatkozó jognyilatkozatának megtételét megelőzően széles körű tájékoztatási kötelezettség terheli, a szerződési feltételeket meghatározott, azok elmentését biztosító módon kell közzétennie, az adatbeviteli hibák kijavítására pedig a megfelelő eszközöket biztosítania kell. Az elektronikus úton tett szerződési jognyilatkozat akkor válik hatályossá, amikor az a másik fél számára hozzáférhetővé válik. Az elektronikus utat biztosító fél köteles a másik fél szerződési jognyilatkozatának megérkezését elektronikus úton, késedelem nélkül visszaigazolni. A fél mentesül az ajánlati kötöttség alól, és a szerződés
12 12 teljesítésére nem kötelezhető, ha a visszaigazolás a másik félhez nem érkezik meg késedelem nélkül (Ptk. 6:82 6:85. ). 4. A szerződés érvénytelensége Az érvénytelenségnek a polgári jogban két formájával találkozhatunk: az egyik az abszolút jellegű semmisség, amely a törvényben meghatározott okok fennállásánál és a törvény erejénél fogva érvénytelenséghez vezet, a másik a megtámadhatóság, az érvénytelenség feltételes formája, ahol a szerződés megtámadható, ám csak a sikeres megtámadás következtében válik érvénytelenné. A semmis szerződés megkötésének időpontjától a törvény erejénél fogva, ipso iure érvénytelen. A semmisség megállapításához külön eljárásra nincs szükség; a szerződés semmisségét a bíróság hivatalból észleli, a semmisség jogkövetkezményeinek alkalmazását azonban az arra hivatkozó félnek kérnie kell. A Ptk. eltérő rendelkezésének hiányában a szerződés semmisségére az hivatkozhat, és a szerződés semmisségével kapcsolatos peres eljárást az indíthat, akinek ehhez jogi érdeke fűződik, vagy akit erre a törvény feljogosít. Közérdekben okozott sérelem megszüntetésére és uzsorás szerződés esetén az ügyész keresetet indíthat a szerződés semmisségének megállapítása vagy a semmisség jogkövetkezményeinek alkalmazása iránt. Ha azonban a semmis szerződés más szerződés érvényességi kellékeinek megfelel, ez utóbbi érvényes, kivéve, ha ez a felek feltehető szándékával ellentétes. A megtámadható szerződés az eredményes megtámadás következtében megkötésének időpontjától érvénytelenné válik. Megtámadásra a sérelmet szenvedett fél és az jogosult, akinek a megtámadáshoz jogi érdeke fűződik. A megtámadási jog a szerződés megkötésétől számított egyéves határidőn belül a másik félhez intézett jognyilatkozattal vagy közvetlenül bíróság előtti érvényesítéssel gyakorolható. A megtámadási jog gyakorlása nincs írásbeli alakszerűség követelményéhez kötve. A megtámadás joga megszűnik, ha a megtámadásra jogosult a megtámadási ok ismeretében, a megtámadási határidő megnyílása után a szerződési akaratát megerősíti, vagy a megtámadás jogáról lemond: írásbeli formakényszer e jognyilatkozatok vonatkozásában sem áll fenn. A semmisség megállapításához nincs külön eljárásra szükség, azt a bíróság hivatalból észleli. Időbeli korlátját az elbirtoklás
13 13 és az elévülés jelenti. A megtámadástól függő jogi helyzet áll be, és ha a megtámadás sikerrel jár, a szerződés érvénytelensége visszamenő hatályú lesz (Ptk. 6:88 6:89. ). Az érvénytelenségtől különbözik a hatálytalanság, illetve a kikényszeríthetőség hiánya. A hatálytalan szerződés érvényes, ám joghatás kiváltására még (függőben lévő feltétel, beleegyezéstől vagy jóváhagyástól függő szerződés) vagy már (hatálytalan szerződés) nem alkalmas, illetőleg fedezetelvonó jellege miatt meghatározott személy, személyek vonatkozásában nem fejt ki joghatályt. A szerződés kikényszeríthetetlensége azt jelenti, hogy az érvényes és hatályos szerződés önkéntes teljesítésének jogi akadálya nincs, a már teljesített szolgáltatás jogalap nélküli gazdagodás címén nem követelhető vissza. Ennek alapvetően két esetköre van: az eredetileg érvényesíthető, de az időmúlás miatt érvényesíthetőségét elvesztett, igény nélküli kötelmek (elévült szerződések) és az ún. naturális kötelmek, amelyek alapvető jogpolitikai okoknál fogva államilag eleve nem érvényesíthetők. Ezek a bírósági eljárásban nem érvényesíthető követelések (játékból, fogadásból eredő kötelmek, illetve ilyen célra adott kölcsönből eredő követelés). Az időmúlásnak a polgári jogi jogviszonyok vonatkozásában is kiemelt jelentősége van. A követelések a kódex fő szabálya szerint öt év alatt évülnek el, ám a Ptk. ennél rövidebb és hosszabb elévülési időt is megállapíthat, és természetesen a felek maguk is rendelkezhetnek így. Az elévülés akkor kezdődik, amikor a követelés esedékessé válik. Az elévülési idő megváltoztatására irányuló megállapodást írásba kell foglalni. Ha a követelést a jogosult menthető okból nem tudja érvényesíteni, az elévülés nyugszik. Ilyenkor az akadály megszűnésétől számított egyéves egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetén három hónapos határidőn belül a követelés akkor is érvényesíthető, ha az elévülési idő már eltelt, vagy abból egy évnél egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetén három hónapnál kevesebb van hátra. Az akadály megszűntét követő egyéves, illetve három hónapos időtartam alatt az elévülés nyugvásának nincs helye, az elévülés megszakítására vonatkozó rendelkezéseket pedig azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy a megszakítás következtében az egyéves egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetén a három hónapos határidő számítása újból kezdődik (Ptk. 6:21 6:25. ).
14 14 Az érvénytelenséget a Ptk.-ban meghatározott okok alapján állapíthatják meg: ezek vagy a szerződési akaratban, vagy a szerződési nyilatkozatban, vagy a célzott joghatásban jelentkezhetnek. Az érvénytelen szerződés joghatás kiváltására nem alkalmas. Az érvénytelenségnek két faja van: az abszolút érvénytelenségnek minősülő semmisség és a sérelmet szenvedő féltől függő, feltételes érvénytelenséget jelentő megtámadás. Az a) ponthoz: A szerződési akarat hibái a tévedés, a megtévesztés, a jogellenes fenyegetés. Aki a szerződés megkötésekor valamely lényeges körülmény tekintetében tévedésben volt, a szerződési jognyilatkozatát megtámadhatja, ha tévedését a másik fél okozta vagy felismerhette. Lényeges körülményre vonatkozik a tévedés akkor, ha annak ismeretében a fél nem vagy más tartalommal kötötte volna meg a szerződést. Ha a felek a szerződéskötéskor lényeges kérdésben ugyanabban a téves feltevésben voltak, a szerződést bármelyikük megtámadhatja. Nem támadhatja meg a szerződést az, aki a tévedését felismerhette, vagy a tévedés kockázatát az ügylet sajátos, esetleg szerencseelemet is magában foglaló természetének ismeretében maga vállalta. A megtévesztés és a kényszerítés eredménye a szerződési akarat jogellenes befolyásolása. Akit a másik fél szándékos magatartásával tévedésbe ejt vagy tévedésben tart, a megtévesztés hatására tett szerződési jognyilatkozatát, akit a pedig másik fél jogellenes fenyegetéssel vett rá a szerződés megkötésére, az e hatás alatt tett szerződési jognyilatkozatát megtámadhatja. Ezeket a jogkövetkezményeket kell alkalmazni akkor is, ha a megtévesztés vagy a jogellenes fenyegetés harmadik személy részéről történt, és erről a másik fél tudott vagy tudnia kellett. A fél titkos fenntartása vagy rejtett indoka a szerződés érvényességét nem érinti, ám a színlelt a külvilág felé hamis látszatot keltő, kétoldalú akarathibás szerződés semmis, ha pedig az ilyen szerződés más szerződést leplez, a felek jogait és kötelezettségeit a leplezett szerződés alapján kell megítélni. Nyilván az akarathibák főleg az állampolgárok egymásközti jogvitájában fordulhatnak elő, kereskedelmi szerződéseknél szélső kivételt képeznek. Az alakiság megsértése miatt semmis szerződés a teljesítés elfogadásával a teljesített rész erejéig érvényessé válik. Ha azonban jogszabály azaz nem csak a Ptk. közokiratba vagy teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalást ír elő (pl. a Ptk.-n kívüli szerződések esetében a mobiltelefon-előfizetési szerződés, a szellemi tulajdon felhasználási szerződései), vagy a szerződés ingatlan tulajdonjogának
15 15 átruházására irányul, a teljesítés a kötelező alakiság mellőzése miatti érvénytelenséget nem orvosolja. A szerződésnek a kötelező alakiság mellőzésével történt módosítása, megszüntetése vagy felbontása is érvényes, ha az annak megfelelő tényleges állapot a felek egyező akaratából létrejött ez azonban nem vonatkozik a közokiratba, illetőleg teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalandó vagy a szerződés ingatlan tulajdonjogának átruházására irányuló szerződésekre, ahol a semmisség az utólagos teljesítéssel nem orvosolható szabályként érvényesül (Ptk. 6:94. ). A célzott joghatás hibája is semmisséghez vezet: ilyen okként a szerződés jogszabály által tilalmazott, erkölcstelen vagy tisztességtelen volta, gazdasági tartalma, irányultsága jelentkezhet. Semmis az a szerződés, amely jogszabályba ütközik, vagy amelyet jogszabály megkerülésével kötöttek (tilos szerződés), kivéve, ha ahhoz a jogszabály más jogkövetkezményt fűz. Más jogkövetkezmény mellett is semmis a szerződés akkor, ha a jogszabály ezt külön kimondja, vagy ha a jogszabály célja a szerződéssel elérni kívánt joghatás megtiltása. Semmis az a szerződés, amely nyilvánvalóan a jó erkölcsbe ütközik. A jó erkölcs itt a társadalom alapvető értékítéletének, az általánosan elfogadott magatartás zsinórmértéke szerinti magatartás tanúsításának követelményét jelenti, amely minden ügy konkrét összefüggésében külön vizsgálandó. Ha a szerződő fél a szerződés megkötésekor a másik fél őt alapvetően kiszolgáltatottá tevő helyzetének kihasználásával feltűnően aránytalan előnyt kötött ki (uzsorás szerződés), a szerződés semmis. A Ptk. a sérelmet szenvedett fél számára a szerződésben egyébként kizárható megtámadási jogot biztosít azonban abban az esetben, ha a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás értéke között anélkül, hogy az egyik felet az ingyenes juttatás szándéka vezetné a szerződés megkötésének időpontjában feltűnően nagy az aránytalanság (feltűnő értékaránytalanság). Nem támadhatja meg a szerződést az, aki a feltűnő értékaránytalanságot felismerhette vagy annak kockázatát vállalta. A megtámadási jog fogyasztó és vállalkozás közötti szerződés esetén azonban nem zárható ki. Mint már utaltunk rá, a professzionális kereskedőként eljáró vállalkozással szemben a jogilag és gazdaságilag egyaránt hátrányosabb helyzetűnek tekintett vásárlót a fogyasztót külön eszközökkel védi a szerződési jog. Fogyasztónak a Ptk. értelmező
16 16 rendelkezései szerint a szakmája, önálló foglalkozása vagy üzleti tevékenysége körén kívül eljáró természetes személy minősül (Ptk. 8:1. ). Fogyasztó és vállalkozás közötti szerződésben semmis az a kikötés, amely a Ptk.-nak a fogyasztó jogait megállapító rendelkezéseitől a fogyasztó hátrányára eltér (fogyasztói jogot csorbító feltétel), és semmis a fogyasztónak a jogszabályban megállapított jogáról lemondó jognyilatkozata is (Ptk. 6:100 6:101. ). Az általános szerződési feltételekkel történő szerződéskötés tárgyalásakor már láttuk, hogy az ilyen feltételek visszaélésszerű alkalmazása komoly veszély, ami ellen azonban a polgári jog garanciális védelmi eszközöket igyekszik biztosítani. Ezek egyike a gazdasági szereplők kapcsolataiban a tisztességtelen szerződési feltétel megtámadásának lehetősége, a fogyasztóval kötött szerződésben pedig az ilyen kikötés semmissége. A Ptk. szerint tisztességtelennek az az általános szerződési feltétel minősül, amely a szerződésből eredő jogokat és kötelezettségeket a jóhiszeműség és a tisztesség követelményének megsértésével, egyoldalúan és indokolatlanul, a szerződési feltétel alkalmazójával szerződő fél hátrányára állapítja meg. A tisztességtelenség értékelésekor minden, a szerződés megkötésére, alapvető tulajdonságaira vonatkozó körülményt vizsgálni kell (Ptk. 6:102. ). A fogyasztó és a vállalkozás közötti szerződés esetében a tisztességtelen általános szerződési feltételek megítélése jóval szigorúbb: a tisztességtelenség jogkövetkezményei minden, egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel esetén alkalmazhatók, és a szerződési feltétel tisztességtelen voltát önmagában már az is megalapozza, ha a feltétel nem egyértelmű. A fogyasztó és a vállalkozás közötti szerződés részévé váló tisztességtelen szerződési feltétel semmis: a semmisségre a fogyasztó érdekében lehet hivatkozni. A fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételek egyfajta katalógusa a korábbi kormányrendeleti szabályozásból bekerült a Ptk.-ba. Ez természetesen nem jelent teljes körű felsorolást, csak a leggyakrabban előforduló esetek rögzítését, amelyek a feltétel jellegénél fogva vagy feltétlen semmisséget eredményeznek ( fekete lista ), vagy a feltételt alkalmazó fél a vélelmezetten tisztességtelen kikötéssel szemben bizonyítással élhet ( szürke lista, Ptk. 6:102 6:104. ). A lehetetlen szolgáltatásra irányuló szerződés ugyancsak semmis. A szolgáltatás nem lehetetlen azért, mert a kötelezett a szerződés megkötésekor nem rendelkezik a szolgáltatás tárgyával. A szerződéskötéskor fennálló lehetetlenség a teljesítési
17 17 határidőig tehát ha arra egyébként a szolgáltatás természeténél fogva lehetőség van orvosolható. Az érthetetlen kikötés vagy az egymásnak ellentmondó kikötések azonban semmisek (Ptk. 6:107. ). A semmisség megállapítása nincs időhöz kötve, és elvileg a szerződés semmisségére bárki bármikor hivatkozhat. Megtámadhatóság esetén a sérelmet szenvedett fél az érvénytelenséget vezető ok felismerésétől számított egy éven belül támadhatja meg bíróság előtt a szerződést ha ezt nem teszi, a szerződés érvényessé válik. Az érvénytelenség legalapvetőbb jogkövetkezménye a szerződéskötést megelőző állapot helyreállítása. Ha azonban a jogviszony megmentésére még lehetőség van, és a feleknek az érvénytelenségi ok kiküszöbölése érdekében áll, az érvénytelenség orvoslására a Ptk. többféle eszközt kínál. Az érvénytelen szerződést a bíróság a szerződés megkötésének időpontjára visszamenő hatállyal érvényessé nyilváníthatja, ha az érvénytelenség miatti érdeksérelem a szerződés megfelelő módosításával kiküszöbölhető, vagy az érvénytelenség oka utóbb megszűnt: ilyenkor a szerződő felek úgy kötelesek egymásnak teljesíteni, és az érvényessé nyilvánítást követő szerződésszegésért úgy felelnek, mintha a szerződés a megkötésétől fogva érvényes lett volna (bírósági érvényessé nyilvánítás visszamenő hatállyal, Ptk. 6:110. ). Az érvénytelenségi okot a felek maguk is orvosolhatják. A szerződés a megkötésének időpontjára visszamenő hatállyal érvényessé válik, ha az érvénytelenségi okot a felek utólag kiküszöbölik, vagy annak más okból való megszűnése esetén a szerződési akaratukat megerősítik. Ebben az esetben a szerződő felek úgy kötelesek egymásnak teljesíteni, és az érvényessé válást követő szerződésszegésért úgy felelnek, mintha a szerződés megkötésétől fogva érvényes lett volna. Ha a felek az érvénytelenségi okot utólag kiküszöbölik, és abban állapodnak meg, hogy a szerződés a jövőre nézve válik érvényessé, az addigi teljesítéseket az érvénytelenség jogkövetkezményeinek alkalmazásával kell rendezni. Orvoslási lehetőség, illetőleg szándék hiányában érvénytelen szerződés esetén az eredeti állapot helyreállítására kerül sor: bármelyik fél kérheti a nyújtott szolgáltatás természetbeni visszatérítését, ha maga is természetben visszatéríti a számára nyújtott szolgáltatást. Az ún. irreverzibilis szolgáltatások esetében a szolgáltatást vagy jellegénél fogva nem lehet visszakövetelni (pl. a bérleti szerződés alapján az
18 18 ingatlan használatát), vagy mert közben a dolog felhasználásra, esetleg jóhiszemű harmadik személynek továbbértékesítésre került, és már fizikai valójában sincs meg (Ptk. 6:111 6:112. ). Ha a szerződés érvénytelensége nem orvosolható, és a szerződéskötés előtt fennállt helyzetet természetben nem lehet visszaállítani, a bíróság elrendeli az ellenszolgáltatás nélkül maradt szolgáltatás ellenértékének pénzbeni megtérítését. Ezt a jogkövetkezményt alkalmazhatja a bíróság abban az esetben is, ha az eredeti állapot helyreállítása valamelyik fél lényeges jogi érdekét sérti. A fél nem köteles az ellenszolgáltatás nélküli szolgáltatás ellenértékének pénzbeni megtérítésére, ha bizonyítja, hogy a neki teljesített szolgáltatást visszatéríteni olyan okból nem tudja, amelyért a másik fél felelős. A visszatérítés fő szabálya alól kivételt képez az uzsorás szerződés, amelynek esetében a bíróság egészben vagy részben elengedheti a visszatérítést, ha az a sérelmet szenvedő felet részletfizetés engedélyezése esetén is súlyos helyzetbe hozná, a sérelmet okozó fél pedig a kapott szolgáltatásból az aránytalan előnynek megfelelő részt a sérelmet szenvedő félnek köteles visszatéríteni. Amennyiben az érvénytelenségi ok a szerződés meghatározott részét érinti, az érvénytelenség jogkövetkezményeit a szerződésnek erre a részére kell alkalmazni (részleges érvénytelenség). A szerződés részbeni érvénytelensége esetén az egész szerződés akkor dől meg, ha feltehető, hogy a felek azt az érvénytelen rész nélkül nem kötötték volna meg, a fogyasztói szerződés pedig csak akkor, ha a szerződés az érvénytelen rész nélkül nem teljesíthető. Érvénytelenség esetén az eredeti állapot helyreállítása után is fennmaradhatnak a másik féllel szemben támasztott járulékos igények, az érvénytelen szerződéssel másnak okozott károk, melyeket meg kell téríteni (Ptk. 6:113 6:115. ). 5. A szerződés teljesítése A teljesítés legáltalánosabb fő szabálya, hogy a szolgáltatást a kötelem tartalmának megfelelően kell teljesíteni (Ptk. 6:34. ). A teljesítéssel ha az a legalapvetőbb követelménynek megfelel a kötelem megszűnik. A teljesítés ideje a Ptk. szerint határnap vagy határidő tűzésével határozható meg. Határnap tűzése esetén a szolgáltatást ezen a napon kell teljesíteni. Határidő megjelölése esetén a szolgáltatás a meghatározott időtartamon belül bármikor
19 19 teljesíthető, kivéve, ha az eset körülményeiből az következik, hogy a jogosult választhatja meg a teljesítés időpontját. Az olyan szolgáltatásokat, amelyeknek a teljesítési ideje azok rendeltetési idejéből állapítható meg, e szerint az idő szerint kell teljesíteni. Ha mindezek alapján a teljesítés ideje nem állapítható meg, kisegítő szabályként a Ptk. úgy rendelkezik, hogy a kötelezett a teljesítés előkészítéséhez szükséges idő elteltével köteles teljesíteni. A kötelezett idő előtt is teljesíthet, amit jogosult ha ez lényeges jogi érdekét nem sérti köteles elfogadni; a kötelezettnek azonban az ezzel járó költségeket viselnie kell (Ptk. 6:34 6:35. ). A teljesítés helye fő szabályként (a Ptk. eltérő rendelkezésének hiányában) a kötelezettnek a kötelem keletkezésének időpontja szerinti telephelye, ennek hiányában székhelye, természetes személy esetén lakóhelye, ennek hiányában szokásos tartózkodási helye. Több kötelezetti telephely esetén a teljesítés helye a kötelemmel legszorosabban kapcsolatban álló lesz. A kötelem keletkezését követően a teljesítés helye változhat is: ha erről kötelezett a jogosultat értesíti, már az új hely szerint teljesíthet változásból eredő többletköltségeket azonban neki kell előlegeznie és viselnie. A pénz a kötelmi jogviszonyokban általában a szolgáltatás ellenértékeként jelenik meg a szerződési jogviszonyokban azonban a szerződés tárgya is lehet (pl. kölcsön). Pénz megfizetésére vagy a pénz tulajdonjogának a jogosult részére való átruházása (fizikai értelemben vett átadása), vagy valamilyen banki fizetési művelet (a jogosult fizetési számlájára való befizetés, átutalás) útján kerülhet sor. A kötelem szempontjából lényeges, hogy ténylegesen mikor történt meg a fizetés: erre a Ptk. szerint készpénzfizetés esetén a pénz átvételének időpontjában, egyéb esetben pedig abban az időpontban kerül sor, amikor a pénzt a jogosult fizetési számláján a jogosult számlavezető bankja jóváírta vagy azt jóvá kellett volna írnia. A pénztartozás esetében általános szabály az idő előtti teljesítés megengedettsége: a jogosult a teljesítési idő előtt felajánlott teljesítést köteles elfogadni. A pénztartozás teljesítésének helye a fizetési módtól függ. Készpénzfizetés esetén a jogosultnak a kötelem keletkezésének időpontja szerinti telephelye, ennek hiányában székhelye, természetes személy esetén a jogosult lakóhelye, ennek hiányában szokásos tartózkodási helye. Több telephely esetén a teljesítés helyének azt a telephelyet kell tekinteni, amely a kötelemmel a legszorosabb kapcsolatban áll. Ha a pénztartozást a kötelezett nem készpénzfizetéssel teljesíti, a pénztartozás teljesítésének helye a jogosultnak a kötelem keletkezésének időpontja szerinti
20 20 fizetési számláját vezető bank telephelye, ennek hiányában pedig a székhelye. Több fizetési számla esetén a kötelezettet a teljesítési hely tekintetében választási jog illeti meg (Ptk. 6:44. ). Az ellenérdekű fél jogi érdekének kielégítésére, a teljesítésre a kötelem szerinti kötelezett köteles. A jogosult azonban a harmadik személy részéről felajánlott teljesítést köteles elfogadni, ha ehhez a kötelezett hozzájárult, a szolgáltatás nincs személyhez kötve, és nem igényel olyan szakértelmet vagy képességet, amellyel a harmadik személy nem rendelkezik (Ptk. 6:57. ). A teljesítési idő beálltával bármelyik fél követelheti a másik fél esedékessé vált szolgáltatásának a teljesítését, saját szolgáltatása egyidejű teljesítését azonban egyidejűleg neki is fel kell ajánlania (Ptk. 6:128. ). A kötelem tartalma szerinti teljesítéssel törvény eltérő rendelkezésének hiányában a kárveszély átszáll a másik félre. A szolgáltatásnak a teljesítés időpontjában alkalmasnak kell lennie a rendeltetése szerinti célra, rendelkeznie kell azzal a minőséggel, és nyújtania kell azt a teljesítményt, amely azonos rendeltetésű szolgáltatásoknál szokásos, és amelyet a jogosult elvárhat. Ha a felek a szerződés fajta és mennyiség szerint megjelölt tárgyának minőségét nem határozták meg, a kötelezettnek a forgalomban szokásos jó minőségben kell teljesítenie. A szerződés teljesítése során a feleket együttműködési kötelezettség terheli, ennek egyes eseteit azonban a kódex külön nevesíti is. Ilyen a szolgáltatásról szóló tájékoztató leírások és egyéb dokumentumok átadása vagy a felek kölcsönös akadályközlési kötelezettsége. A felek kötelesek egymást értesíteni, ha a szerződésben vállalt valamely kötelezettség teljesítése előreláthatóan akadályba ütközik, kivéve, ha az akadályt a másik félnek közlés nélkül is ismernie kellett: az ebbéli kötelezettség elmulasztásával okozott kárért a mulasztó fél a szerződésszegésért való felelősség szabályai szerint felelős. A kötelem tartalmának megfelelő teljesítés általános követelményéből adódóan a szerződés alapján a kikötött mennyiség szerint kell teljesíteni: a jogosult a többletszolgáltatást visszautasíthatja, ám ha elfogadja, úgy az azzal arányosan megnövelt ellenszolgáltatás teljesítésére lesz köteles. A jogosult nevesített, saját költségére elvégzendő kötelezettsége a szolgáltatás megvizsgálása: késedelem nélkül köteles meggyőződni arról, hogy a szolgáltatás minősége és mennyisége megfelelő-e. A dolog átvétele során nem kell vizsgálni
21 21 azonban azokat a tulajdonságokat, amelyeknek a minőségét tanúsítják, vagy amelyekre jótállás vonatkozik. A felek kötelezettségük teljesítéséhez vagy joguk gyakorlásához más személy közreműködését is igénybe vehetik (Ptk. 6:123 6:129. ). A pénztartozás teljesítésével kapcsolatos alapvető szabályokat (fizetés, idő előtti teljesítés, teljesítés helye, módja, elszámolás több tartozás esetén, kamat és késedelmi kamat) a Ptk. a kötelem teljesítésének összefüggésében külön fejezetben szabályozza (Ptk. 6:42 6:48. ): ezeket a rendelkezéseket a szerződés teljesítésének vonatkozásában továbbiak egészítik ki. A pénztartozás teljesítésének idejét (is) alapvetően a felek a szerződésben határozzák meg: ennek hiányában a pénztartozást a jogosult fizetési felszólításának vagy számlájának kézhezvételétől számított 30 napon belül kell teljesíteni. A fizetésre nézve azonban a teljesítéstől számított 30 napos kötelezettség az irányadó, ha a jogosult fizetési felszólításának vagy számlájának kézhezvétele a jogosult teljesítését megelőzte, ha nem állapítható meg egyértelműen a jogosult fizetési felszólítása vagy számlája kézhezvételének időpontja, vagy ha a kötelezettnek fizetési felszólítás vagy számla bevárása nélkül teljesítenie kell fizetési kötelezettségét. A kamatra és késedelmi kamatra vonatkozó általános kötelmi jogi szabályok (Ptk. 6:47 6:48. ) a szerződésekre is irányadók, a túlzott mértékű kamatot a kötelezett kérelmére a bíróság azonban mérsékelheti (Ptk. 6:132. ). Az új Ptk. a teljesítés különös eseteiként a vagylagos szolgáltatás teljesítésére, illetőleg az osztható szolgáltatás teljesítésére vonatkozó speciális szabályokat és a harmadik személy javára történő teljesítés szabályait nevesíti. Ha a kötelezettség több szolgáltatás közül bármelyikkel teljesíthető (vagylagosan kikötött szolgáltatás), a választás joga a kötelezettet illeti, ha pedig ha a jogosultat illeti meg a választás joga, és a választással késedelembe esik, a választás joga a kötelezettre száll át. Osztható szolgáltatás esetén a jogosult részteljesítést is köteles elfogadni. Vannak olyan megállapodások, amelyek tartalmuknál fogva a szerződéskötésben részt nem vett harmadik személy javára keletkeztetnek egyébként a polgári jog szabályai szerint kikényszeríthető követelést. Ha a felek harmadik személy részére teljesítendő szolgáltatásra kötöttek szerződést, a harmadik személy értesítésétől akkor követelheti közvetlenül a szolgáltatás teljesítését, ha ezt a jogát a felek kifejezetten kikötötték, vagy ez a szerződés céljából, illetőleg az eset körülményeiből egyértelműen következik. Le is mondhat a követelésről: ilyenkor a szolgáltatást a

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság