text:
Kfv. II. 37. 467/2011/8. szám
A Kúria dr. K. Sz. jogtanácsos által képviselt OTP Bank Nyrt. (Budapest) felperesnek dr. László Ildikó Katalin ügyvéd által képviselt Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen verseny ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt a Fővárosi Bíróságon 2.K.30.194/2010. számon indult perben a Fővárosi ítélőtábla 2011. március 16. napján kelt 2.Kf.27.546/2010/6. számú jogerős ítélete ellen a felperes által 16. sorszámon benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta az alábbi
A Kúria a Fővárosi Ítélőtábla 2.Kf.27.546/2010/6. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 50. 000 (azaz ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi a Kúria a felperest, hogy fizessen meg az államnak - külön felhívásra - 540.000 (azaz ötszáznegyvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az alperes a 2009. december 1. napján kelt Vj-84-031/2009. számú határozatában azt állapította meg, hogy a felperes az OTP Alap és az OTP Net számlacsomagok vonatkozásában 2007 novembere és 2009 júliusa között egyes kommunikációs eszközeinek alkalmazásával ("Tetszés szerint választhat!" elnevezésű prospektusában, DM levelében, internetes honlapján, és telefonmarketing keretében) a fogyasztók megtévesztésére alkalmas magatartást tanúsított, illetőleg a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot folytatott, amely miatt a felperest 10.000.000 forint bírság megfizetésére kötelezte. Határozatának indokolása szerint a felperes 2008. augusztus 31-ig tanúsított magtartásával megsértette a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 8. §-ának (2) bekezdés c) pontját, míg 2008. szeptember 1-je után a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló 2008. évi XLVII. törvény (a továbbiakban: Fttv.) 3.§-ának (4) bekezdésére és az Fttv. mellékletének 20. pontjára tekintettel az Fttv. 3.§-ának (1) bekezdését egyrészt azzal, hogy az OTP Alap számlacsomaggal kapcsolatos tájékoztatásaiban díjmentes kártyás vásárlási lehetőséget ígért, ugyanakkor elhallgatta, hogy 2008. szeptember l-jén bevezette a tételdíjat, amelyet az ötödik, az adott hónapban nem a felperes által kezdeményezett, nem költség jellegű terhelő tranzakciót követően számít fel; másrészt pedig azzal, hogy az OTP Alap számlacsomag és az OTP Net számlacsomag esetében díjmentesként, ingyenesként kínált egyes szolgáltatások esetén utólagos jóváírást alkalmazott. Határozatában utalt arra az alperes, hogy a Tpvt. 2008. szeptember 1-je előtt hatályos III. fejezetével kapcsolatos, a fogyasztói döntési folyamat, illetve az ésszerűen tájékozott fogyasztó fogalmára vonatkozóan a bíróságok és a hatóság által tett elvi megállapítások megfelelően irányadók az Fttv. alkalmazása során is.
A felperes keresetében elsődlegesen jogsértés hiányában a határozat megváltoztatását, másodlagosan a határozat hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. Azzal érvelt, hogy az OTP Alap számlacsomaggal kapcsolatban a tételdíj nem az ingyenesként kommunikált áru (részszolgáltatás) vonatkozásában került felszámolásra, az a bankkártyás vásárlás díjmentességét nem érintette. Kifogásolt kommunikációiban a szolgáltatás ingyenességét nem hirdette. Kérte annak figyelembe vételét, hogy valamennyi kommunikációban feltüntette, hogy a tájékoztatás nem teljes körű, az Üzletszabályzat, valamint a kapcsolódó hirdetmények alapján a fogyasztó megismerhette a díjköteles és a díjmentes szolgáltatásokat, továbbá az elszámolás feltételeit. Hangsúlyozta, hogy az átlagfogyasztó megfelelően tudta értelmezni a tájékoztatóját, ezzel kapcsolatban panasz nem is érkezett.
Az utólagos jóváírás körében előadta, hogy a fogyasztó azt a szolgáltatást kapja, amelyet a kommunikáció ígér, ezért a kereskedelmi gyakorlata nem lehet tisztességtelen. A fogyasztótól elvárhatónak ítélte az Fttv. 4. §-a szerinti megfelelő mértékű információkeresést, ezért kifogásolta, hogy az alperes nem vetette össze a kommunikáció valamennyi eszközét a szolgáltatás jellemzőivel. Vitatta a Tpvt. 2008. szeptember 1-je előtt hatályos rendelkezéseire alapított gyakorlat alkalmazhatóságát a 2008. szeptember 1-je utáni jogi környezetben. A bírságkiszabás törvényességét, a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339/B.§-ának megfelelőségét is vitatta.
Az elsőfokú bíróság ítéletével az alperes határozatának bírságkiszabást tartalmazó rendelkezését megváltoztatta és a bírságot 9.000.000 forintra mérsékelte, ezt meghaladóan a felperes keresetét elutasította. Megállapította, hogy a kereset a jogalap tekintetében megalapozatlan, a bírságkiszabás körében részben - a jogellenes magatartás tanúsításának ideje tekintetében - alapos.
A felperes fellebbezése folytán eljárt Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét azzal hagyta helyben, hogy a felperest - az illetékügyekben eljáró hatóság külön felhívására - további 526.500 forint kereseti részilleték megfizetésére kötelezte, és megállapította, hogy a fennmaradó 60.000 forint kereseti részilletéket az állam viseli. Kötelezte továbbá 540.000 forint fellebbezési illeték megfizetésére.
Megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a bizonyítékokat megfelelően értékelve helyesen állapította meg a tényállást és a rendelkezésre álló peradatok alapján okszerű következtetésre jutott a felperes magatartása és az alkalmazott szankció jogi megítélését illetően. Az elsőfokú bíróság jogi indokolásával a másodfokú bíróság maradéktalanul egyetértett. Rögzítette, hogy a felperes a fellebbezésében kizárólag az Fttv. ítéleti értelmezésével és alkalmazásával kapcsolatban fogalmazott meg kifogásokat, annak ellenére, hogy az alperes a felperes 2001 novemberétől 2008. szeptember 1-jéig tartó kommunikációját a Tpvt. 8.§-ának (2) . bekezdés c) pontjába ütközőnek minősítette. Ez okból a Tpvt. rendelkezésének vizsgálatát mellőzte.
A másodfokú bíróság a kereskedelmi gyakorlat fogalmát nem a hétköznapi szóhasználat, hanem az Fttv. 2.§-ának d)pontja alapján értelmezte. Megállapította, hogy e rendelkezésben felsoroltak egymással nem állnak konjunktív viszonyban, ezért azok bármelyike kereskedelmi gyakorlatnak minősül. Eszerint az áru fogyasztók részére történő értékesítésével, szolgáltatásával vagy eladásösztönzésével közvetlen kapcsolatban álló reklám is, de a marketing tevékenység is, és az egyéb kereskedelmi kommunikáció is a vállalkozás kereskedelmi gyakorlatának minősül. Nem fogadta el, hogy a reklám a kereskedelmi gyakorlatnak csupán része. Az Fttv. 2.§-ának d) pontja szerint a reklámot önmagában kereskedelmi gyakorlatnak minősítette.
Megállapította, hogy adott esetben egyetlen reklám, egyetlen információközlés is lehet kereskedelmi gyakorlat, amellyel a vállalkozás megsértheti az Fttv. 3.§-ának (1) bekezdését, Álláspontja szerint a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat megállapításának ezért nem feltétele a vállalkozás valamennyi kommunikációjának együttes vizsgálata, a jogsértés attól függetlenül fennáll, hogy a fogyasztó utóbb, illetve egyéb helyekről teljes körűen megismerheti a valós információkat.
Érvelt az Fttv. 3.§-ának (1)-(4) bekezdésében, valamint az Fttv. Mellékletének 20. pontjában foglaltakkal, és kiemelte, hogy a felperes az OTP Alap számlacsomaggal kapcsolatos tájékoztatásaiban azt ígérte, hogy a kártyás vásárlás díjmentes. Álláspontja szerint ezzel azt a téves képzetet keltette a fogyasztókban, hogy a kártyás vásárlás lehetősége minden esetben ellenszolgáltatás nélkül biztosított a számlacsomag megvásárlása esetén. Hangsúlyozta, hogy a díjmentesség ingyenességet jelent, így perbeli esetben azt, hogy a kártyás vásárlás után semmit, se díjat, se költséget nem kell fizetni, a fogyasztót semmilyen jogcímen semmilyen fizetési kötelezettség nem terheli. Ezzel szemben állónak ítélte a felperes 2008. szeptember l-jén bevezetett tételdíját, amely vonatkozik a bankkártyás vásárlásra is. Állította, hogy a felperes által meghatározott ötödik tranzakciót követően a fogyasztónak a kártyás vásárlás, mint tranzakció után tételdíjat kell fizetnie, azaz számára a kártyás vásárlás mégsem díjmentes. A díjmentesség - a másodfokú bíróság értelmezése szerint - az Fttv. mellékletének 20. pontja szerinti elkerülhetetlen költségen felül - kizár bármiféle jogcímen való fizetési kötelezettséget. Mivel a bankkártyás fizetés a meghatározott számú tranzakció után ténylegesen mégsem díjmentes, ezért az ezzel ellentétes tartalmú tájékoztatást az Fttv. 3.§-ának (1) bekezdésébe ütközőnek minősítette. A jogsértés megállapítása szempontjából nem tulajdonított jelentőséget annak, hogy a tételdíj mögött pénzben is kifejezhető felperesi szolgáltatás áll.
A felperes nyilatkozatát értelmezve azt a következtetést vonta le, hogy a bankkártyás vásárlás csak akkor ingyenes, ha az az első öt tranzakción belüli, mert ezt követően már fizetni kell utána.
Kiemelte a másodfokú bíróság, hogy a felperes sem a közigazgatási eljárásban, sem az elsőfokú eljárás során, de még a fellebbezésében sem cáfolta azt, hogy az utólagos jóváírás kedvezőtlen anyagi következményekkel járhat a fogyasztó számára. E körben rámutatott arra: a felperes az egyes szolgáltatások díjait a fogyasztónak felszámolja, ennek következtében kevesebb lesz a rendelkezésére álló felhasználható pénzösszege; ha pedig a fogyasztó számlájának egyenlege a költségeket nem fedezi, akkor a felperes a felszámított díj után még kamatot is érvényesít a fogyasztóval szemben; bár a havi záráskor jóváírásra kerülnek a felszámított díjak, a felszámítás és az utólagos jóváírás közötti időszakra a felperes kamatot nem fizet. Fentiek alapján levonta azt a következtetést, hogy a díjmentesként hirdetett egyes szolgáltatások az utólagos jóváírás következtében mégsem ingyenesek, ezért megalapozatlannak ítélte azt a felperes hivatkozást, hogy a fogyasztó az ígért kondíciókkal kapta meg az ígért szolgáltatást, tekintve, hogy a fogyasztó oldalán felmerülő költségek, anyagi terhek, kamatveszteség lehetősége cáfolja a felperesi állítás valóságát.
A fentiek alapján megállapította a másodfokú bíróság, hogy a felperes megsértette a Tpvt. 3.§-ának (4) bekezdésére és az Fttv. Mellékletének 20. pontjára tekintettel az Fttv. 3.§-ának (1) bekezdését. Az Fttv. Mellékletének 20. pontjában foglaltakkal való tényállásbeli azonosság miatt sem az Fttv. 3.§-ának (2) bekezdésében, sem pedig az Fttv. 7.§-ában foglaltak vizsgálatát nem tartotta szükségesnek.
A másodfokú bíróság az elsőfokú bírósággal egyezően jutott arra a következtetésre, hogy az alperes a döntését konkrét jogszabályi rendelkezésekre, nem pedig bírói gyakorlatra vagy eseti döntésekre alapította. A jogalkalmazás természetes velejárójának tekintette a jogértelmezést, e körben az elvi jelentőségű határozatok figyelembe vételét. Tekintettel arra, hogy a felperes nem jelölte meg, hogy melyik eseti döntés "elavult" az Fttv. tükrében, azt állapította meg, hoqy helyesen hivatkozott az elsőfokú bíróság a Pp. 164. §-ának (1) bekezdése szerinti kötelezettség elmulasztására, amelyet fennállónak ítélt akkor is, ha a fél jogi jellegű kifogásokra hivatkozik.
Megállapította, hogy az alperes helyesen értékelte a megcélzott fogyasztói kör tudatosságát. E körben rögzítette, hogy a reklámokat egyenként, önmagukban, az adott megjelenésben és tartalomban kell vizsgálni. A különböző kommunikációs eszközök útján adott tájékoztatásoknak önmagukban kell egyértelműnek, hitelesnekf igaznak és pontosnak lenniük. A fogyasztók bármennyire is racionálisak, ésszerűen költséghatékonyak, megfelelően tájékozottak, kellően figyelmesek és körültekintőek, sem a Tpvt., sem az Fttv. alapján nem kötelesek kikutatni, hogy az adott vállalkozás hányféle eszközzel, milyen tartalommal közölt információt, és az sem várható el tőlük, hogy az így összegyűjtött tájékoztatásokat külön-külön, majd egymással is összevetve értékeljék a valós, hiteles, teljes körű tájékozódás érdekében. Megállapította azt is, hogy a vonatkozó jogszabályi rendelkezésekből az sem következik, hogy a fogyasztóknak a reklámokban eleve kételkedniük kellene, nyomban le kellene ellenőrizniük, hogy az adott információk megfelelnek-e a valóságnak. Hangsúlyozta, hogy a vállalkozások törvényes kötelezettsége a tisztességes kereskedelmi gyakorlat folytatása, amelynek körében valótlan tartalmú, hiányos vagy félreérthető információt nem közölhetnek. Megállapította, hogy a felperes a meglevő ügyfeleit tájékoztatta a változásokról, ez a tájékoztatás azonban a leendő fogyasztókat egyáltalán nem érintette. Azzal is érvelt, hogy a felperesi két számlacsomag igénybevételére elsősorban az új fogyasztókat, azaz nem az OTP-nél számlavezető személyeket kívánta ösztönözni, mely kör névre szóló tájékoztatást nem kapott, így a széleskörű tájékozódás, a reklámok valóságtartalmában való alapos kételkedés, illetve éppen a tájékoztatások tartalmával ellentétes feltevés pedig tőlük - a fentiek szerint - nem várható el.
A bírságkiszabás körében a felperes fellebbezését alaptalannak ítélte.
A Fővárosi Ítélőtábla a Pp. 253.§-ának (3) bekezdésében foglaltak alapján hivatalból észlelte, hogy az elsőfokú bíróság tévesen határozta meg a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illeték mértékét, és helytelenül rendelkezett annak viseléséről is. Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) keresetlevél benyújtásakor hatályos 43.§-ának (3) bekezdése alapján azzal érvelt, hogy e rendelkezés kiveszi a verseny üggyel kapcsolatos közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránti eljárást a tételes illeték alól. Ennél fogva - figyelemmel a pertárgy értékére a kereseti illeték az Itv. 39.§-ának (1) bekezdése és a 42.§-ának (1) bekezdés a) pontja alapján 600.000 forint, szemben az elsőfokú bíróság által meghatározott 27.000 forinttal. A másodfokú bíróság megállapította azt is, hogy a felperes csak kismértékben lett pernyertes; annyiban amennyiben a 10.000.000 forintos bírságot az elsőfokú bíróság ítéletével 9.000.000 forintra mérsékelte. A pervesztesség-pernyertesség aránya között ezért számottevő különbség mutatkozik, azt még megközelítőleg sem lehet azonosnak tekinteni. Mindezek alapján a másodfokú bíróság a helyesen megállapított kereseti illetéket a tényleges pernyertesség-pervesztesség arányában osztotta meg, és a felperest további kereseti részilleték megfizetésére kötelezte azzal, hogy az alperest terhelő kereseti részilletéket a bírósági eljárásban alkalmazandó költségmentességről szóló 6/1986. (VI.26.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) 14.§-a alapján az állam viseli. A felperes által fizetendő fellebbezési illeték mértékét a fentiekre és az Itv. 46.§-ának (1) bekezdésére is figyelemmel állapította meg.
A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, melyben a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a jogszabályoknak megfelelő új döntés meghozatalát, illetőleg a másodfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte. Állította, hogy a jogerős ítélet sérti az Fttv. 2.§ d) pontját, annak téves értelmezése folytán; a Pp. 164.§ (1) bekezdését a bizonyítás szabályaira vonatkozó rendelkezések helytelen alkalmazása miatt; továbbá az illetékekről szóló 43. § (3) bekezdését annak helytelen értelmezése folytán.
Hivatkozott arra, hogy az Fttv. 2.§ d) pontja szerinti kereskedelmi gyakorlat nyelvtani, logikai és rendszertani értelmezését a másodfokú bíróság az elsőfokú bírósággal és az alperessel egyezően tévesen határozta meg. Állította, hogy a kereskedelmi gyakorlat alatt a tevékenységek összefüggő rendszerét kell érteni a törvény magyarázó, körülíró megfogalmazása szerint, az egyes elemek a kereskedelmi - gyakorlat részét jelentik. Ez okból hivatkozott arra, hogy önmagában egyetlen tevékenységi mozzanatból, egyetlen tájékoztatásból nem lehet megállapítani, hogy a vállalkozás magatartása alkalmas volt-e arra, hogy a fogyasztót olyan üzleti döntés meghozatalára késztesse, amelyet egyébként nem hozott volna meg, vagyis alkalmas volt-e a fogyasztói magatartás torzítására egy adott tevékenység. Hangsúlyozta, hogy a fogyasztó ügyleti döntése előtt mérlegeli a döntése szempontjából jelentőséggel bíró információkat, soha sem egyetlen információ alapján hozza meg döntését. Erre figyelemmel is azzal érvelt, hogy egyetlen információ vizsgálata nem elegendő ahhoz, hogy egy teljes gyakorlatot tisztességtelennek lehessen ítélni. Tévesnek tartotta azt az ítéleti megállapítást, hogy a felperes megtévesztőén ígérte, hogy a kártyás vásárlás díjmentes. Álláspontja szerint az általa 2008. szeptember 1-ével bevezetett tételdíj nem a kártyahasználat ellenértéke volt, hanem az bármilyen, a hirdetményben pontosan meghatározott tranzakció darabszámához kapcsolódott. Állította, hogy a kommunikációja során világosan különbséget tett az egyes tranzakciók ellenértéke, díj tétele és a tranzakciók darabszámához kötődő tételdíj között. Érvelt azzal, hogy az ésszerűen tájékozott, adott helyzetben általában elvárható figyelmességgel és körültekintéssel eljáró fogyasztó a kereskedelmi kommunikációjából nem vonhatta le azt a következtetést, hogy bármely tranzakció ellenértéke, így a kártyás vásárlás ingyenessége módosul, megváltozik a tételdíj bevezetésével. Kiemelte, hogy a tételdíj bevezetése kizárólag azon ügyfelek esetében bír jelentőséggel, akik 2008. szeptember l-e előtt kötöttek szerződést. E kör a tételdíj bevezetéséről két alkalommal júliusban, augusztusban értesült, így tájékozódhattak annak lényegéről. A 2008. szeptember 1-ét követően szerződést kötő ügyfelek már a tételdíjra vonatkozó feltételek ismeretében kötöttek szerződést, az ő tekintetükben megtévesztésről nem lehet szó. Azzal érvelt - visszautalva a jogerős ítéletben a tételdíj kapcsán tett megállapításokra hogy az utólagos jóváírásról szóló kommunikáció vizsgálata során is közömbös, hogy az utólagos jóváírásnak milyen következményei lehetnek, magát a tájékoztatást kell vizsgálni. Állította, hogy ezzel kapcsolatosan is minden olyan információt az ügyfelek rendelkezésére bocsátott, amely a felelős ügyleti döntéshez szükséges volt. Ilyen körülmények között pedig az ügyleti döntés következményeit nem vállalhatja át.
Tévesnek tartotta azt az ítéleti megállapítást, hogy az utólagos elszámolással felmerülő költségek, terhek, kamatvesztések cáfolják a felperes díjmentességre vonatkozó ígéretét. E körben azzal érvelt, hogy a díj, a szolgáltatás ellenértéke az a szolgáltatás nyújtóját illeti. Az utólagos elszámolással felmerülő költségeket, kamatveszteségeket azonban nem a szolgáltató számítja fel, nem a szolgáltatása ellenértékeként merül fel, nem is a szolgáltatónál jelentkezik, ezért ezek a tételek nem alkalmasak a díjmentes szolgáltatásra vonatkozó felperesi állítás kétségbevonására. Hivatkozott arra is, hogy 2008. szeptember 1-ei hatállyal életbe lépő Fttv. egy szabályozási koncepcióváltást jelentett, amelyet a 2005/29/EK irányelv időközbeni elfogadása generált. A koncepcióváltást úgy foglalta össze, hogy megjelenik az ésszerűen tájékozottan, az adott helyzetben általában elvárható figyelmességgel és körültekintéssel eljáró fogyasztó, mint viszonyítási alap. A kereskedelmi kommunikáció és szélesebb körben a kereskedelmi gyakorlat átfogó vizsgálatának igénye jelenik meg annak érdekében, hogy eldönthető legyen az ténylegesen arra késztette-e a fogyasztót, hogy olyan ügyleti döntést hozzon meg, amelyet egyébként nem. Megítélése szerint a koncepcióváltást megtestesítő Fttv. alkalmazása azt is jelenti, hogy a korábbi, Tpvt. rendelkezésein alapuló eseti döntések és elvi iránymutatások nem alkalmazhatók 2008. szeptember l-e után. Ez okból vitatta azt, hogy e körben tett kereseti kifogásait érdemben nem indokolta bíróság. E miatt azzal is érvelt, hogy a Pp. 164.§ (1) bekezdés ténybizonyításra vonatkozó szabálya a perbeli esetben nem volt alkalmazható, e rendelkezés alkalmazását súlyos eljárási szabálysértésnek minősítette.
Végezetül a felperes állította azt is, hogy az illetékfizetésre vonatkozó rendelkezéseket a másodfokú bíróság helytelenül értelmezte és tévesen állapította meg azt, hogy a perbeli közigazgatási határozat nem esik az Itv. 43.§ (3) bekezdése szerinti tételes illeték szabályok alá, mivel az verseny ügy és ez okból arra az általános szabályok vonatkoznak.
Álláspontja szerint a verseny ügy alatt csak a Tpvt. hatálya alá tartozó ügyeket lehet érteni, az Fttv. hatálya alá tartozó bírósági felülvizsgálatokra a tételes illetékfizetési szabály vonatkozik.
Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a közigazgatási határozatban foglalt jogi érveket fenntartva a jogerős ítélet hatályban tartását kérte.
A Kúria a Pp. 275.§ (2) bekezdése alapján eljárva a jogerős ítéletet a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálva azt állapította, hogy a felperes felülvizsgálati kérelme nem alapos.
A másodfokú bíróság a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályi rendelkezéseket nem sértette meg, mert az Fttv. 2.§ d) pontjának helytálló értelmezése alapján jutott el arra a következtetésre, hogy az Fttv. 2.§ d) pontjában felsorolt bármely magatartás tanúsítása kereskedelmi gyakorlatnak minősül, tekintve, hogy a jogszabály nem konjunktív feltételeként rögzíti az egyes cselekményeket. E jogértelmezést egyértelműen alátámasztja - ahogy erre egyébként az elsőfokú bíróság is helytállóan utalt - a kereskedelmi kommunikáció Fttv. 2. § e) pontja szerinti meghatározása, valamint az Fttv. mellékletének a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősülő magatartásokat tartalmazó felsorolása, ezen belül is annak 20. pontja. Ez kifejezetten tartalmazza, hogy az áru (így a banki szolgáltatás) ingyenes, díjtalan, térítésmentes vagy hasonló jelzőkkel való leírása ennek minősül. Az nem volt kétséges, hogy a felperes a kereskedelmi kommunikációjában azt jelenítette meg, hogy a kártyás vásárlási lehetőség díjmentes.
Kétségtelen tény, hogy a fogyasztói döntés meghozatala egy folyamat. Ennek nem csak egészét, hanem annak egyes szakaszait is jogvédelem illet meg, ez okból minden olyan magatartást jogellenesnek kell minősíteni, amely érdemben kihatással van a fogyasztói döntés meghozatalára. Az Fttv. 2.§ d) pontja, illetőleg a fentiekben kifejtettek alapján az egyes tájékoztatás is alkalmas lehet arra, hogy a fogyasztót az ügyleti döntés meghozatalában befolyásolja, esetleges fogyasztói magatartást torzítson, ezért egyetértett a Kúria azzal, hogy vizsgálható volt a különböző kommunikációs eszközökben megjelenő felperesi tájékoztatás jogszerűsége, annak tisztessége, illetőleg a fogyasztói döntésre gyakorolt hatása.
Azt is helytállóan állapította meg a másodfokú bíróság, hogy a felperes egy díjmentes kártyás vásárlást ígért az OTP Alap számlacsomagot használó fogyasztók számára, ez az ígéret azonban nem teljesült 2008. szeptember 1-ét követően.
A Kúria álláspontja szerint a díjmentességére vonatkozó állítást cáfolja a közvetlenül, illetőleg közvetetten az adott kártyahasználathoz tartozó bármiféle fizetési kötelezettség, ezért téves az a felperesi állítás, hogy a bevezetett tételdíj nem tekinthető a kártyahasználat ellenértékének, ahhoz nem kapcsolódik díj fizetési kötelezettség. Tény az, hogy a kártyás fizetés is azon tranzakciók közé tartozott, amelyeket a tételdíj fizetés szempontjából a felperes figyelembe vett, ezért az ötödik ilyen tranzakció után már a kártyahasználattal együtt járt a tételdíj fizetési kötelezettség, amely mint közvetett következmény egyértelműen a fogyasztónak költséget, többletterhet okozott. Ez okból az az állítás, hogy a kártyás vásárlás díjmentes nem állta meg a helyét.
Az ésszerűen tájékozottan, az adott helyzetben általában elvárható figyelmességgel és körültekintéssel eljáró fogyasztók kategóriájára vonatkozó felperesi érvelést alaptalannak ítélte a Kúria. A fogyasztók megtévesztésével kapcsolatos törvényi jogi szabályozás nem változott a tekintetben, hogy a fogyasztótól nem várható el az, hogy egy adott reklám tartalmában kételkedjen, annak valóságtartalmát ellenőrizze és az azzal ellentétes körülményeket vagy a tájékoztatóban foglalt állítást cáfoló körülményeket keresse-kutassa. Ezen túlmenően a Kúria kiemeli azt is, hogy "az ingyenesség", "a díjmentesség" világos és egyértelmű jelentéstartalmat hordoz. Ennek hétköznapi, nyelvtani és rendszertani értelmezése sem tér el egymástól. Az ilyen kifejezéseket tartalmazó tájékoztatót - vonatkozzon akár egy pénzintézeti szolgáltatással érintett fogyasztói körre - nem lehet úgy tekintetni, hogy azt kétségbe kelljen vonni, illetőleg azzal kapcsolatosan elvárható legyen, hogy annak valóságtartalmát a fogyasztó kontrollálja.
Arra is helytállóan mutatott rá a másodfokú bíróság, hogy a felperesi kommunikáció nem csak a saját ügyfelei számára volt elérhető, hanem a felperessel szerződéses kapcsolatban nem álló, azaz új ügyfelek számára hordozott jelentős tartalmat. Ezért nem tekinthető elégségesnek az, hogy a felperes két alkalommal is a saját ügyfeleit tájékoztatta a tételdíj bevezetéséről és annak tényleges jellemzőiről. Ezen névre szóló tájékoztatás nem mentesíti a felperest az alól a kötelezettség alól, hogy a bárki által elérhető tájékoztatója valós tartalmat kell, hogy hordozzon.
A felperes megalapozatlanul hivatkozott arra is, hogy a másodfokú bíróság tévesen és törvénysértően fogadta el a korábbi, Tpvt. szabályozás értelmezésén alapuló gyakorlatot, illetőleg jogszabály értelmezést a támadott közigazgatási határozat törvényességének alátámasztására.
A felperes felülvizsgálati kérelmében is csak általánosságban hivatkozik a szabályozási koncepció megváltozására és még e kérelmében sem fejti ki részletesen, hogy az Fttv. mely rendelkezése alapján látja igazoltnak azon állítását, hogy a korábbi jogi környezethez képest egy olyan alapvető változás állt be a szabályozás tekintetében, amely kizárja a korábbi szabályozáson alapuló joggyakorlat figyelembevételét, illetőleg elvi tételek alapulvételét. A felperes keresetében arra hivatkozott, hogy megalapozatlan az alperesi határozat abból a szempontból is, mert az a korábbi jogi szabályok alapján kimunkált jogértelmezésre, gyakorlatra alapul. E körben való kereseti állítását a felperes azonban - ahogy ezt a másodfokú bíróság is helytállóan megállapította - nem indokolta, megalapozottan nem támasztotta alá, így ez az állítása alkalmatlan arra, hogy azt a bíróságok és a Kúria elfogadja.
A felperes bizonyítási kötelezettsége nemcsak a ténybeli, de a jogi tévedések tekintetében is fennáll, ezért minden olyan állítás, minden olyan kereseti kifogás, amely bizonyítatlanul és alátámasztás nélkül marad a perben az a felperes terhére értékelendő. A másodfokú bíróság tehát nem sértette meg a bizonyítás szabályait, e körben a felperes felülvizsgálati kérelme megalapozatlan.
Helytállóan hivatkozott a másodfokú bíróság arra, hogy a perbeli ügyben az Itv. 43.§ (3) bekezdésének módosított rendelkezéseit kell figyelembe venni és nem lehet tételes illetékfizetési szabály alapján meghatározni a felperes illetékfizetési kötelezettségét. Az Itv. 43.§ (3) bekezdése valóban általánosságban határozza meg azokat a közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata iránti eljárásokat, amelyek a tételes illetékfizetési szabály alóli kivételi körbe tartoznak. A verseny üggyel kapcsolatos eljárás tekintetében a Tpvt., illetőleg az Fttv. rendelkezései az irányadóak és ahogy erre az alperes helytállóan utalt az Fttv. 19.§-a alapján az Fttv. rendelkezései szerint lefolytatott hatósági eljárásban is alkalmazandó a Tpvt. szabályai, így e körben ez a típusú eljárás is a verseny üggyel kapcsolatos eljárások körébe tartozik. Ez okból a tételes illetékfizetési kötelezettség alóli kivételként értékelendő, rá az általános szabályok szerinti illetékszabályok vonatkoznak, úgy ahogy arra a másodfokú bíróság helytállóan utalt.
A fentiekre figyelemmel megállapította a Kúria, hogy a felperes a felülvizsgálati kérelmében hivatkozott okokból a jogerős ítélet nem jogszabálysértő, ezért azt a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
A felperes a Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárásban is alkalmazandó Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján köteles megfizetni az alperesnek a felülvizsgálati eljárás során felmerült költségeit, melynek összegét a Kúria a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3.§ (3) és (5) bekezdése alapján állapította meg.
A felülvizsgálati illeték megfizetésére a felperes a költségviselési szabályok és a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13.§ (2) bekezdése alapján köteles. A felülvizsgálati illeték mértékét a Kúria az általános szabályok figyelembe vételével az Itv. 39.§ (1) bekezdése és 50.§ (1) bekezdése alapján állapította meg.

matches: Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria


text:
Elsőfokú bírósági ítélet a Toroczkai-ügyben | Háttér Társaság
Keresés a webhelyen: Elsőfokú bírósági ítélet a Toroczkai-ügyben
17. B. 80.00112011/6.
A Pesti Központi Kerületi Bíróság Budapesten, a 2011. évi március hó 22. napján megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta az alábbi
TOROCZKAI LÁSZLÓ vádlott
bűnös a Btk. t 74/C. §-ának (1) bekezdésében meghatározott, és a (2) bekezdés szerint minősülő gyülekezési szabadság megsértése előkészületének vétségében.
Ezért őt a bíróság próbára bocsátja.
A próbaidő tartamát 2 (kettő) évben állapítja meg.
Köteles a vádlott az eljárás során eddig felmerült 36.000,- (harminchatezer) Ft bűnügyi költséget az államnak megfizetni.
Toroczkai László vádlottal szemben a Budapesti VI. és VII. Kerületi Ügyészség B. VI-VII.
7272/299/16-1. számú vádiratában a Btk. 174/C. §-ának (l) bekezdésére figyelemmel a (2) bekezdésbe ütköző egyesülési, gyülekezési szabadság, valamint a választási gyűlésen való részvétel jogának megsértése előkészületének vétsége miatt emelt vádat.
Toroczkai László gimnáziumban érettségizett, valamint kommunikáció szakon szerzett további képesítést. Jelenleg a Csongrád Megyei Közgyűlés tagja, havi nettó jövedelme 80.000,- Ft. Ezen túl a lapkiadással és más szolgáltató tevékenységgel foglalkozó Balkán Bt. (Szeged, Hétvezér u. 54.) kültagja és ügyintézője, de ebből jövedelme nem származik. Családi állapota nős, felesége Toroczkai Mihaela, aki a Balkán Bt. ügyvezetője és beltagja, havi nettó jövedelme átlagosan kb. 100.000,- Ft. A vádlott saját háztartásában gondoskodik egy kiskorú gyermekéről. Vagyontalan. Tartozása a 2006. októberi TV ostrom kapcsán áll fenn, de ennek összegszerűsége még nem ismert. Betegsége nincs. Büntetlen előéletű.
Toroczkai László vádlott 2009 augusztusában „Ismét szükség lesz a puskaporra” címmel az alább idézett cikket írta, melyet 2009. augusztus 28. napján 16:35 órakor a www.kuruc.info internetes oldal a http:/lkuruc.info/p/6/45812 hivatkozás alatt az extrák között tett közzé:
„Újra erőt kell mutatnunk, mert egyre pofátlanabbak a magyarellenes sötét erők. Sólyom László hangsúlyozottan - köztársasági elnökkel az utóbbi időben rendszeresen felmossák a padlót a szomszédos országokban, s most megtörtént az Európában példátlan eset: kitiltották a másik EU tag, Szlovákia területéről. A magyarországi helytartók oly' sokáig tűrték némán a magyar hazafiak meghurcolását, hogy most már rajtuk is csattant az ostor.
Elég, ha csak a saját példámat említem: 2004..ben a szerbek, 2005-ben a románok, 2006-ban a szlovákok tiltottak ki az elszakított területeinkről törvénytelenül, de a magyarországi diplomácia néma maradt, sőt oda vetett az ellenség lába elé minket koncként, így egyre brutálisabban bánnak el velünk a gúnyhatárokon túl. A cinkos némaság, az ellenállás hiánya miatt vérszemet kapott a súlyosan frusztrált kisantant. A „magyar” diplomácia egye meg, amit főzött.
A budapesti kormány persze ezúttal sem tesz semmit, nem tiltja ki a kisantant kormánytagokat, politikusokat csonka-Magyarországról (amelye11 rendszeresen átutaznak ezek a magyarfóbiások), nem tart hadgyakorlatot a gúnyhatárok mentén, nem szorongatja meg a szlovák, román, szerb soviniszták itteni barátait, hanem jó rabszolgaként a globális gazdáiktól várják a segítséget. Holott azok már számtalanszor bebizonyították, hogy a magyarság számukra semmit sem jelent, akár zavartalanul ki is lehet irtani minket, ők csak a cigányokat, zsidókat, illetve buzikat és más deviánsokat ért sérelmek miatt szoktak megmozdulni. Így történt ez most is. Eszük ágában sincs beavatkozni „Szlovákia-Magyarország” konfliktusába, ám a buzifelvonulás érdekében súlyosan beavatkoznak a magyarországi folyamatokba, semmibe véve hazánk szuverenitását.
Azt már korábban is tudtuk, hogy a világ megszállt részein végigvonagló úgynevezett „melegfelvonulásokat” egy nemzetközi hálózat szervezi, a globális oligarchia pedig idén már leplezetlenül ott van a szervezők között. A cionista bankközponttá süllyesztett, degenerálódott Nagy-Britannia és a kábítószerködbe burkolózott Hollandia nagykövetségeinek támogatásával rendezik meg az idei egy hetes buziparádét, amelynek biztosítására egész Nyugat-Európából készülődnek a liberális jogvédők és buzitestőrök. A hazai helytartók immáron nem is burkoltan szolgálják ki őket, a rendőrség, amely sem a Magyar Gárdának, sem a Hess-emlékmenetre, sem a hatvannégy vármegyéseknek nem engedélyezett semmiféle vonulást az Andrássy úton, most nem csak azt, de még a környező utcákat is lezárja a buziparádé kedvéért. A közlekedés akadályoztatása, mely indokra a nemzetiekkel szemben mindig törvénytelenül hivatkozik az ÁVH, most nem számít.
Azt is világosan látnunk kell, hogy ez az esemény nem a buzikról szól, ők azt csinálhatnak a négy fal között, amit akarnak, az ítélkezés nem a mi dolgunk. Ez a globális hatalom által erőltetett, agresszív deviáns rendezvény azonban a nemzet létére tör. Nem véletlen, hogy az idei egy hetes rendezvénysorozatba zsidó-, cigány- és antifasiszta liberális „Jogvédők” is bekapcsolódnak. Ez nyílt provokáció, melyet, ha némán tűrünk, újabb, durvább megalázások következnek, míg meg nem tör a nemzet gerince.
Tavaly dicsőségesen helyt állt a magyar ellenállás, nem véletlen, hogy október 23-án Roberto Fiore az olasz nemzetiek emblematikus alakja beszédében dicsérte meg emiatt az egész Európa számára példamutatónak nevezett magyar ellenállást. Tavaly még Budaházy Gyurival közösen írtuk a mozgósító felhívást, ezt idén - Gyuri bebörtönzése miatt - egyedül kell megtennem, de az ő messzemenő egyetértésével. Ismét elő kell vennünk a harcosabb énünket, és csattanós választ kell adnunk a nemzetellenes provokációra. Az egy hetes parádé szombati napján rendkívül nehéz lesz az idegenek közelébe jutni, hiszen dobótávolságon kívül lesznek, s egy hadsereg fogja őket védeni. De azért ott kell lennünk szeptember 5-én Budapesteni Tavalyhoz hasonlóan ez ügyben egyeztettünk a nemzeti ellenállás mozgalmi és politikai szárnyával is, ahogy a szurkolókkal is.
A deviáns fesztivál szervezői nem titkoltan az idei londoni felvonulásukhoz hasonlóan arról álmodoznak, hogy a „meleg büszkeség napja” előbb-utóbb hazánkban is gyakorlatilag állami ünnepséggé minősül. Mi azonban ragaszkodunk a tradicionális történelmi eseményekhez, ezért nem nézzük ölbetett kézzel a globális sötét erők törekvését. A sátáni fesztivál megnyitója augusztus 30-án 18 órakor lesz a Művész moziban. Ettől az időponttól kezdve egészen a szeptember 5-i felvonulásig folyamatosak lesznek a programok (részletek itt: www.budapestpride.hu/program). Különösen érdekes, hogy a felsorolásban többek között szerepel a Magyar Ellenállók és Antifasiszták Szövetsége antifasiszta demonstrációja, amelyre szeptember l-én 17 órától a Deák téren kerül sor.
Ne hagyjuk, hogy erőszakos, provokatív tüntetésből- mint Londonban- ellenállás híján karneváli hangulatú állami ünnepséggé váljon ez a társadalomromboló esemény. Legalább 21 helyszínen és időpontban csaphatunk le rájuk, különösen ajánlott a környéken elcsípni a fesztivál felelőseit, érveink ütköztetésére. Szeptember 5-én pedig találkozzunk Budapesten az Andrássy út és az Erzsébet tér környékén, ahová érkeznek a Felvonulási térről a magyarellenes provokálók.
Szabadság! Halál az izraeli vízágyúkra!
Toroczkai László”
A vádlott e cikkben arra hívta fel az internetes oldal olvasóit, hogy a 2009. augusztus 30. és 2009. szeptember 5. napja közötti, Budapest Pride elnevezésű rendezvénysorozat programjain, ezen belül pedig a 2009. szeptember 5. napján a Budapest, VI. kerületi Andrássy úton tartandó „Meleg Méltóság Menet” elnevezésű felvonuláson a résztvevőket gyülekezési joguk gyakorlásában- az egy évvel korábbi rendezvényen történt erőszakos rendbontásokhoz, atrocitásokhoz hasonlóan - erőszakkal akadályozzák.
A bíróság a tényállást a vádlott vallomása, a Szivárvány Misszió Alapítvány feljelentése, Budapest Rendőrfőkapitányának 2008. július 9. napján kelt jelentése, az Összefognak a nemzeti radikálisak c. cikk tartalma, a kuruc.info internetes oldalon „Ismét szükség lesz a puskaporra” címmel megjelent cikk tartalma, az erkölcsi bizonyítvány, valamint a tárgyalás anyagává tett egyéb okirati bizonyítékok alapján állapította meg.
Toroczkai László vádlott az eljárás során mindvégig elismerte azt a tényt, hogy a kuruc.info internetes oldalon „Ismét szükség lesz a puskaporra” címmel megjelent írás tőle származik, azt megjelentetés céljából ő küldte meg az internetes oldalnak, azt azonban következetesen tagadta.
hogy az írás megjelentetésével bűncselekményt követett volna el. Védekezése során előadta, hogy az adott cikkel az általa társadalom- és családellenesnek gondolt rendezvénysorozat és felvonulás elleni fellépés volt a célja, amelynek módja demonstrációk, tiltakozások szervezése, tömegek megmozdítása, utcára vitele („meg kell mozdulnunk, nem a lakásban lapítanunk”), illetve „kereplővel kiabálni kell”, megakadályozni, hogy a rendezvényen karneváli hangulat legyen, továbbá ütköztetniük kell az érveiket a szervezőkkel. A vádlott tagadta azt, hogy erőszakos fellépésre buzdította volna a cikk olvasóit, illetőleg vitatta, hogy írása felhívás lett volna.
A vád tárgyává tett írás egyes elemeit illetően Toroczkai László az alábbiakat fejtette ki:
A cikk címét („Ismét szükség lesz a puskaporra”) retorikai elemnek, figyelemfelkeltésnek szánta, amit nem lehet szó szerint értelmezni.
Az „újra erőt kell mutatnunk” szövegrészlet a konkrét esetben annyit jelent, hogy tömeget kell megmozdítani, utcára vinni.
„...dobótávolságon kívül lesznek, s egy hadsereg fogja őket védeni.”: nem arra gondolt, hogy meg kéne dobálni a felvonulókat, mert akkor azt írta volna le, hogy „meg kéne dobálni a felvonulókat”.
„Legalább 21 helyszínen és időpontban csaphatunk le rájuk”: itt a karneváli hangulat megakadályozásáról van szó, azaz ki kell menni az utcára, kereplővel kiabálni kell, ill. „vannak olyan formák, amivel meg lehet akadályozni, hogy karneváli hangulat legyen”. „Ajánlott a környéken elcsípni a fesztivál felelőseit, érveink ütköztetésére”: itt az érvek verbális ütköztetésére gondolt.
A vádlott azzal kapcsolatban, hogy tisztában volt-e az előző évi erőszakos eseményekkel írása
megfogalmazásakor, részben kitérő választ adott: azt elismerte, hogy emlékszik az egy évvel korábbi nagyon heves, erőszakos tiltakozásokra, de azt csak feltételezte, hogy a cikk írásakor is tisztában volt ezzel.
A bíróság álláspontja szerint azt semmiképpen sem lehet vitatni, hogy az adott írás konkrét felhívást valósít meg, hiszen ebből a szempontból egészen egyértelműek a megfogalmazások: „De azért ott kell lennünk szeptember 5-én Budapesten!”; illetve „Szeptember 5-én pedig találkozzunk Budapesten az Andrássy út és az Erzsébet tér környékén, ahová érkeznek a Felvonulási térről a magyarellenes provokálók.”. A vádlott egy helyütt maga is így minősíti saját írását: „Tavaly még Budaházy Gyurival közösen írtuk a mozgósító felhívást, az idén egyedül kell megtennem.”.
A szöveg értelmezése kapcsán ugyanakkor bővebb magyarázatot kíván az, hogy a szerző a felvonulókkal szembeni erőszakos fellépésre, a gyülekezési jog gyakorlásának erőszakkal történő akadályozására ösztönöz-e. Itt kell megjegyezni, hogy a bűncselekmény megvalósulásának szempontjából irreleváns, hogy a vádlott globális erők által irányított magyarellenes felvonulásnak véli a Meleg Méltóság Menetét, az ugyanis szintén nem lehet vitás, hogy az arra illetékes hatóság által engedélyezett, a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvényről van szó.
A bíróság kiemelt jelentőséget tulajdonított annak, hogy a vádlott felhívásában visszautalt az egy évvel korábbi rendezvényre, amelyen viszont erőszakos rendbontások, atrocitások történtek. Annak ellenére, hogy a vádlott csupán feltételezte, hogy ezzel írása megfogalmazásakor is tisztában volt, a bíróság számára világos, hogy ez a feltételezés a valóságot tükrözi, hiszen a tárgyaláson is emlékezett „nagyon heves, erőszakos tiltakozásokra”, illetőleg a vádlott maga rögzíti cikkében, hogy egy évvel korábban közösen írta a mozgósító felhívást Budaházy Györggyel, majd rögtön ezután úgy fogalmaz, hogy „ismét elő kell vennünk a harcosabb énünket”. Kiemelt jelentősége van annak is, hogy egy felhívást nem lehet kizárólag a felhívó személy szemszögéből értelmezni, hanem azt a célközönség várható értelmezése szempontjából is vizsgálni kell. Nem lehet kétséges, hogy jelen esetben ez a célközönség az egy évvel korábban már erőszakosan fellépő személyekből áll, hozzájuk intézte felhívását a vádlott.
A fentiek alapján azok a személyek, akik már egy évvel korábban is erőszakkal akadályozták gyülekezési joguk gyakorlásában az akkori rendezvény résztvevőit, a vádlott 2009-es felhívását nem értelmezhették másképp, mint hogy ezúttal is hasonló módon kell fellépniük, mindezzel pedig a vádlottnak tisztában kellett lennie, még akkor is, ha az erőszakra történő felhívás a szavakat, mondatokat nyelvtanilag, önmagukban elemezve nem teljesen egyértelmű. Másképpen: a felhívást társadalmi kontextusba kell helyezni, és akkor válik egyértelművé, hogy a harcos megfogalmazások („ismét szükség lesz a puskaporra”, „újra erőt kell mutatnunk”, „ismét elő kell vennünk a harcosabb énünket”, „csattanós választ kell adnunk”, „nem nézzük ölbtett kézzel”, „legalább 21 helyszínen és időpontban csaphatunk le rájuk”, stb.) a vádlott által is tudottan - az egy évvel korábbi események tükrében - kizárólag olyan értelmet nyerhetnek a célközönségben, hogy a felvonulókat erőszakkal - vagy azzal is - meg kell akadályozni gyülekezési joguk békés gyakorlásában. Megint másképpen: a vádlott nem gondolhatta azt, hogy a korábbi években már számos alkalommal erőszakosan fellépő „nemzeti radikálisok” harcos megfogalmazású mozgósító felhívása hatására ezúttal pusztán beszélgetni fognak a felvonulókkal.
Hangsúlyozni kell, hogy a bíróság nem kizárólag a megfogalmazások nyelvtani értelme alapján hozta marasztaló határozatát, hanem az ismert társadalmi kontextus, az egy évvel korábbi események, az azokra történő visszautalások és a, megfogalmazás módja együttesen eredményezték azt, hogy a szövegnek más értelmet, mint erőszakos fellépésre történő buzdítást, nem lehetett tulajdonítani.
A fentiek szerint rögzített tényállás alapján a bíróság bűnösnek mondta ki Toroczkai László vádlottat a Btk. 174/C. §-ának (l) bekezdésében meghatározott, és a (2) bekezdés szerint minősülő gyülekezési szabadság megsértése előkészületének vétségében.
A bíróság a Btk. 83. §-a alapján a büntetést - céljának szem előtt tartásával - a törvényi keretek között úgy szabta ki, hogy az igazodjék a bűncselekmény és az elkövető társadalomra veszélyességéhez, a bűnösség fokához, az egyéb súlyosító és enyhítő körülményekhez.
A büntetés kiszabása során a bíróság enyhítő körülményként értékelte a vádlott ténybeli beismerését (enélkül legalábbis rendkívül nehézzé vált volna annak bizonyítása, hogy a felhívás tőle származik), büntetlen előéletét, és azt, hogy egy kiskorú gyermek eltartásáról gondoskodik. Ezzel szemben súlyosító körülmény volt, hogy a köznyugalmat súlyosan megzavaró erőszakos fellépésre hívta fel célközönségét.
Az enyhítő körülmények túlsúlya, valamint a megállapított bűncselekmény relatíve csekély tárgyi súlya (a Btk. az elkövetés idején egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel rendelte büntetni az adott bűncselekményt, amely az egyik legalacsonyabb törvényi fenyegetettség az összes bűncselekményt tekintve) folytán a bíróság a büntetlen előéletű vádlottal szemben elegendőnek látta intézkedés alkalmazását, és a Btk. 72. §-ának (l) és (5) bekezdése alapján 2 évre próbára bocsátotta.
A bűnügyi költségre vonatkozó rendelkezés a Be. 338. §-ának (l) bekezdésén alapszik. (Mivel a szakértői költség a vádlott által elkövetett bűncselekmény nyomozása során - az illetékesség megállapítása körében- okszerűen merült fel, azt a vádlottnak kell viselnie.)
Budapest, 2011. évi március hó 22. napján
dr. Keviczki István s. k.,
Kapcsolódó dokumentumok: A bírósági döntés oldalhű másolata (filetípus: PDF | méret: 345 KB) Hirdetés
Jelentősebb ügyeinkCSOK (2016)
MLSZ ügy (2012-2013)
Tánciskola-ügy (2008-2009)
Öröklési illeték (2015-2017)
UNI-FORM: Együttműködés rendvédelmi szervekkel

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
11/2018. (XII. 19.) OBH utasítás
a bíróságok egységes iratkezelési szabályzatáról szóló 17/2014. (XII. 23.) OBH utasítás módosításáról1
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 23. § (4) bekezdés d) pontjában, valamint a közokiratokról, a közlevéltárakról és a magánlevéltári anyag védelméről szóló 1995. évi LXVI. törvény 10. § (2) bekezdés b) pontjában kapott felhatalmazás alapján, a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény 76. § (1) bekezdés b) pontjában meghatározott feladatkörömben eljárva a következő normatív utasítást adom ki:
1. § A bíróságok egységes iratkezelési szabályzatáról szóló 17/2014. (XII. 23.) OBH utasítás (a továbbiakban: Beisz.) 3. § 33. pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[E szabályzat alkalmazásában a bírósági ügyvitel szabályairól szóló IM rendelet (a továbbiakban: Büsz.) értelmező rendelkezésein kívül:]
„33. Szabályozott elektronikus ügyintézési szolgáltatás: az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások általános szabályairól szóló törvény (a továbbiakban: E-ügyintézési törvény) szerinti szolgáltatás;”
2. § A Beisz. 9/B. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A bíróságon az elektronikus kapcsolattartásban az előre nem tervezett és az E-ügyintézési törvényben meghatározott üzemzavar, üzemszünet vagy az elektronikus ügyintézés korlátozott működőképességét okozó más esemény bekövetkezéséről a bíróság elnöke (3. § 2. pont) vagy az általa a szervezeti és működési szabályzatban kijelölt igazságügyi alkalmazott haladéktalanul, rövid úton tájékoztatja az OBH Informatikai Főosztályát. A tájékoztatóban pontosan meg kell jelölni az üzemzavarral érintett ügyintézési szolgáltatásokat, valamint a működésükben, használhatóságukban bekövetkezett változásokat.”
3. § A Beisz. 10/A. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„10/A. § Az elnöki ügyek érkeztetése, lajstromozása és kezelése – ide nem értve a minősített adatokat tartalmazó iratokat – az Elnöki Iratkezelő Rendszerben (a továbbiakban: EIR) történik. Az EIR az elnöki ügyvitelt támogató, tanúsított, az OBH Elnöke által jóváhagyott iratkezelési szoftver.”
4. § (1) A Beisz. 16. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A Dokumentumtárba fel kell tölteni – a cégbírósági ügyek iratainak kivételével – valamennyi ügyszakban minden peres és nemperes ügyben érkezett vagy keletkezett külső- és belső iratot A határozathozatal céljából jogszabály alapján készített tanácsülési jegyzőkönyv, valamint a zártan kezelendő személyes adatot tartalmazó, vagy jogszabály alapján zártan kezelendő irat, a 29. § (2) bekezdésében írt másolat kivételével, valamint a bíró különvéleménye a Dokumentumtárba nem tölthető fel.”
(2) A Beisz. 16. §-a a következő (1a) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) A Dokumentumtárba az írásbeli jegyzőkönyveket, jegyzőkönyv kivonatokat, a határozatokat és az egyéb belső iratokat szerkeszthető dokumentumként – .doc, .docx, .odt vagy .rtf fájlformátumban – kell feltölteni. A felsorolt dokumentumok elektronikus úton történő kiadmányozását megelőzően a BIR-O rendszer a dokumentumokat csak olvasható .pdf fájlformátumba konvertálja és a 15. § (2) bekezdés a) pontjában írt elektronikus bélyegzővel látja el.”
5. § A Beisz. 62. § (4) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(4) A központi kézbesítési rendszeren keresztül érkezett küldemény érkezésének időpontja az az időpont, amelyről a bíróság informatikai rendszere befogadás-visszaigazolást küldött, illetve adathordozón történő benyújtás esetén az az időpont, amikor az adathordozót a jogszabályban meghatározott határidőben nyújtották be.”
6. § A Beisz. 76. § (6) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(6) Az elektronikusan vezetett lajstromból a tárgyévre vonatkozó valamennyi adatot az év utolsó munkanapján adathordozóra kell kimenteni és az adathordozót időbélyegzővel kell ellátni. Az adathordozók őrzéséről, használható állapotban tartásáról a 192. § (7) bekezdésében írtak szerint kell gondoskodni.”
7. § A Beisz. 100. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) A polgári eljárásban, a büntetőeljárásban a nyomozási bíró eljárásával kapcsolatos ügyben, az idegenrendészeti őrizettel kapcsolatos ügyben, a pótmagánvádas és a magánvádas ügyben, az európai elfogatóparancs végrehajtása (átadási letartóztatás) miatti ügyben, a büntetés-végrehajtási ügyekben, valamint a szabálysértési eljárásban az ügyiratot közvetlenül kell a másodfokú bírósághoz felterjeszteni. A másodfokú bíróság területén működő ügyész útján kell felterjeszteni az ügyiratokat a közvádas büntetőügyben a vádirat benyújtása után.”
8. § A Beisz. 133. § (2) bekezdés g) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(Az iroda a cégbejegyzési ügyekről számítógépes lajstromot vezet, amely a következő adatokat tartalmazza:)
„g) a jogi képviselő nevét, irodájának nevét és címét, elektronikus levelezési címét, telefonszámát, ügyvéd esetében az ügyvédi kamara megnevezését és a kamarai azonosító számát, kamarai jogtanácsos esetében a kamarai azonosító számát,”
9. § A Beisz. 135. § (1) bekezdés g) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A törvényességi felügyeleti eljárás ügyeinek lajstroma a következő adatokat tartalmazza:)
„g) a felek jogi képviselőjének nevét irodájának nevét és címét, elektronikus levelezési címét, telefonszámát, ügyvéd esetében az ügyvédi kamara megnevezését és a kamarai azonosító számát, kamarai jogtanácsos esetében a kamarai azonosító számát,”
10. § A Beisz. 179. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) Az ugyanazon fokon meghozott kizárás iránti kérelemről való döntés egyik példányát az érintett bírósági ügyhöz kell lajstromoztatni. A kizárásról való döntést követően a bíró vagy bírák nyilatkozatait a megfelelő szintű bíróság vagy bíróságok elnöki irodájába az elnöki ügy iratai közé kell visszaküldeni és ott őrizni a kizárással kapcsolatos ügyekre az irattári tervben meghatározott ideig. A kijelölésre jogosult bíróság egyúttal a felterjesztő elnöki irodának megküldi a bíróságot kizáró és más bíróságot kijelölő végzés két kiadmányát is, amelynek egyik példányát az elnök az érintett bírósági ügyhöz lajstromoztatja.”
11. § A Beisz. 190/D. §-a a következő (2a) bekezdéssel egészül ki:
„(2a) Az alábbi iratokat nem kell lajstromozni, de jogszabályban meghatározott esetekben számviteli (könyvviteli) nyilvántartásokban nyilván kell tartani:
a) nem szigorú számadású bizonylatokat
b) nyugtákat, pénzügyi-számviteli kimutatásokat, fizetésiszámla-kivonatokat, számlákat;
c) munkaügyi nyilvántartásokat;
d) anyagkezeléssel kapcsolatos nyilvántartásokat;
e) a lefoglalás és a büntető eljárás során lefoglalt dolgok kezelésének, nyilvántartásának, előzetes értékesítésének és megsemmisítésének, valamint az elkobzás végrehajtása szabályainak rendje szerint kezelt iratokat;
f) a bíróságon kezelt letétekre vonatkozó szabályok szerint kezelt iratokat;
g) a tárgyi és személyes költségmentesség, költségfeljegyzési jog folytán állam által előlegezett költségekkel, ideértve az állam javára fizetendő illetékek megfizetésével kapcsolatos iratokat,
h) a gyermektartásdíjak állam általi előlegezésével összefüggő iratokat;
i) a bírósági végrehajtással kapcsolatos (1994. évi LIII. törvény és annak végrehajtásához kapcsolódó rendeletek alapján kiállításra kerülő) iratokat;
j) a fogvatartott személy esetében a büntetőeljárás lefolytatása során, továbbá a büntetőügyekben hozott határozatok végrehajtása során a gazdasági hivatalokra háruló feladatok szabályai szerint kezelt iratokat.”
12. § A Beisz. 192. §-a a következő (9) bekezdéssel egészül ki:
„(9) Amennyiben bármely iratkezelő helységben, illetve a központi irattárakban, szerverszobákban elemi kár, tűzeset, vagy vízkár következtében a papíralapú vagy elektronikus iratok (adatok) károsodást szenvedtek, arról haladéktalanul jegyzőkönyvet kell felvenni, egyúttal értesíteni kell az illetékes közlevéltárat.”
13. § A Beisz. 199. § (4a) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(4a) A (4) bekezdés c)–h) pontjában megjelölt és 2016. január 1. napja előtt irattárba helyezett iratok esetében a levéltár előírhatja az általa megjelölt iratok levéltárba adásának mellőzését. A levéltár dokumentáltan végzi el az így megjelölt iratok kiválogatását. Ezeket az iratokat az ügyiratra vonatkozó őrzési idő letelte után ki lehet selejtezni.”
14. § (1) A Beisz. 6. melléklet II. Bírósági elnöki ügyek fejezet II.10. Ügyvédek, jogtanácsosok, ügyészek alcím 02. sora helyébe a következő rendelkezés lép:
A megőrzési idő években
A levéltárba átadás ideje években)
Jogtanácsosokkal kapcsolatos ügyek (B)
(2) A Beisz. 6. melléklet IX. Bírósági gazdasági hivatali ügyek fejezet 25. sora helyébe a következő rendelkezés lép:
Foglalkoztatottak személyi anyaga, bérkartonok
15. § A Beisz.
a) 76. § (2) bekezdésében a „(2. § 44. pont)” szövegrész helyébe a „(3. § 44. pont)” szöveg;
b) 76. § (2) bekezdésében a „(2. § 45. pont)” szövegrész helyébe a „(3. § 45. pont)” szöveg;
c) 121. § (3) bekezdésében a „b) pontjában” szövegrész helyébe a „c) pontjában” szöveg;
d) 121. § (4) bekezdésében a „II.N. ügycsoportjában” szövegrész helyébe a „II.T. ügycsoportjában” szöveg;
e) 127/A. § (6) bekezdésében a „II.O. ügycsoportjában” szövegrész helyébe a „II.U. ügycsoportjában” szöveg;
f) 193. § (7) bekezdésében az „A Pp. XVIII. Fejezetében szabályozott gondokság alá helyezéssel kapcsolatos eljárásban keletkezett ügyirat” szövegrész helyébe az „A gondnoksági perekben keletkezett ügyirat” szöveg;
g) 198. § (4) bekezdésében az „A Pp. XVIII. Fejezetében szabályozott gondnokság alá helyezéssel kapcsolatos eljárásban keletkezett ügyiratok” szövegrész helyébe az „A gondnoksági perekben keletkezett ügyiratok” szöveg;
h) 199. § (5) bekezdésében az „a Pp. XVIII. Fejezetében szabályozott gondnokság alá helyezéssel kapcsolatos eljárások ügyiratait” szövegrész helyébe az „a gondnoksági perekben keletkezett ügyiratokat” szöveg
16. § A Beisz. a következő 203/D. §-sal egészül ki:
„203/D. § A bíróságon 2018. december 31. napján folyamatban lévő ügyekben a szabályzat 16. § (1) bekezdése alapján a 2019. január 1. napján vagy azt követően érkezett vagy keletkezett iratot kell feltölteni a Dokumentumtárba.”
17. § Ez az utasítás 2019. január 1-jén lép hatályba.
1 Az utasítás a 2010: CXXX. törvény 12. § (3) bekezdése alapján hatályát vesztette 2019. január 2. napjával.

matches:
§ 33
bíróság
§ 2
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
§ 44
§ 44
§ 45
§ 45


2015. évi CXXXIII. törvény
egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról
egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról1
1. § A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szt.) 4. § (1a) bekezdés 1. pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
„1. a rendkívüli települési támogatás, a lakásfenntartási támogatás, az adósságcsökkentési támogatás, valamint a lakhatáshoz kapcsolódó rendszeres kiadások viseléséhez, a gyógyszerkiadások viseléséhez és a lakhatási kiadásokhoz kapcsolódó hátralékot felhalmozó személyek részére nyújtott települési támogatás,”
2–3. §2
4. § Az Szt. Adatkezelés alcíme a következő 24/A. §-sal egészül ki:
„24/A. § A Kormány által kijelölt szerv a szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi ellátásokkal kapcsolatos adatok gyűjtése, rendszerezése és közzététele, valamint a széles körű tájékoztatás érdekében – Szociális Ágazati Portál elnevezéssel – honlapot működtet.”
5. § Az Szt. 36. § (2) bekezdés a) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[A 34. § (2) bekezdésében foglaltakon túl meg kell szüntetni az aktív korúak ellátására való jogosultságát annak a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosult személynek]
„a) aki az állami foglalkoztatási szervvel való együttműködés keretében számára felajánlott, az Flt. 54. § (10a), (10b), (10c) bekezdésében foglaltak szerinti munkalehetőséget nem fogadja el vagy a közfoglalkoztatásra irányuló jogviszonyát jogellenesen megszünteti, továbbá akinek a közfoglalkoztatásra irányuló jogviszonyát a munkáltató a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 78. §-a szerint azonnali hatályú felmondással szüntette meg;”
6–7. §3
8. § (1)–(3)4
9. § Az Szt. 65/E. § (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(2) A szociál- és nyugdíjpolitikáért felelős miniszter regionális illetékességgel diszpécserközpontokat jelöl ki az utcai szociális munkát végző, jogszabályban meghatározott feltételeknek megfelelő szervezetek közül. A kijelölés visszavonásig szól.”
10. §7
11. § Az Szt. 92/K. §-a a következő (8)–(10) bekezdéssel egészül ki:
„(8) A Szociális Ágazati Portálon – a (9) bekezdésben meghatározott módon – közzé kell tenni
a) a működést engedélyező szervnek a szociális szolgáltató, szociális intézmény (székhely, telephely) ellenőrzése során hozott, fellebbezésre való tekintet nélkül végrehajthatóvá nyilvánított határozatát,
b) a működést engedélyező szerv jogerős határozatát, fenntartóval kötött hatósági szerződését és hatósági szerződésben foglalt kötelezettség megszegését megállapító végzését, ha a szociális szolgáltató, szociális intézmény (székhely, telephely) személyi vagy tárgyi feltételeinek hiánya miatt jogkövetkezményt állapított meg vagy a fenntartóval hatósági szerződést kötött,
c) a működést engedélyező szerv jogerős határozatát, fenntartóval kötött hatósági szerződését és hatósági szerződésben foglalt kötelezettség megszegését megállapító végzését, ha a 92/L. § (1) bekezdés a), b) vagy e)–k) pontjában meghatározott jogsértés miatt jogkövetkezményt állapított meg vagy a fenntartóval hatósági szerződést kötött,
d) az a)–c) pont szerinti ügyben a jogorvoslat vagy megismételt eljárás során hozott és a közzétett döntés érdemében változást eredményező hatósági döntést vagy bírósági határozatot.
(9) A hatósági döntésről és a hatósági szerződésről közzétett dokumentumnak tartalmaznia kell
a) a közzététel napját és a (8) bekezdés szerinti jogcímét,
b) az eljáró működést engedélyező szerv megnevezését,
d) a 92/L. § (1) bekezdés a) pontja szerinti jogsértés esetén
da) a szolgáltatást nyújtók nevét,
db) a nyújtott szolgáltatás megnevezését,
dc) a szolgáltatásnyújtás helyét, és
dd) a megállapított jogkövetkezményeket,
e) a d) pontban nem említett jogsértés esetén
ea) a fenntartó nevét, székhelyét és adószámát,
eb) a szociális szolgáltató, szociális intézmény (székhely, telephely) címét és ágazati azonosítóját,
ec) a jogsértéssel érintett szolgáltatás megnevezését,
ed) a megállapított tényállást,
ee) a megsértett jogszabályi rendelkezések megjelölését, és
ef) a hatósági döntésben megállapított jogkövetkezményeket, illetve a fenntartó által a hatósági szerződésben vállalt kötelezettségeket, és az azok megszegésének esetére kikötött jogkövetkezményeket,
f) a jogerő beálltára vagy annak hiányára történő utalást,
g) a döntéssel szembeni jogorvoslati eljárás tényét, valamint
h) a jogorvoslat vagy megismételt eljárás során hozott hatósági döntés vagy bírósági határozat esetén a hatósági döntést vagy bírósági határozatot, és annak rövid indokolását.
(10) A Szociális Ágazati Portálról a közzétett dokumentumot
a) a szociális szolgáltató, szociális intézmény (székhely, telephely) szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzését követően haladéktalanul el kell távolítani, ha a 92/L. § (1) bekezdés a) pontja szerinti jogsértő állapot a szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzéssel szűnik meg,
b) a jogsértő állapot megszűnését követő öt év elteltével kell eltávolítani, ha a 92/L. § (1) bekezdés a) pontja szerinti jogsértő állapot nem a szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzéssel szűnik meg,
c) az a) és b) pontban nem említett esetben a jogsértés időpontját, illetve a jogsértő állapot megszűnését, de legkorábban a közzétételt követő egy év elteltével kell eltávolítani.”
12. §8
13. § Az Szt. 92/M. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„92/M. § (1) A 92/L. § (1) bekezdés a) pontja szerinti esetben a bírság legalacsonyabb összege 250 000 forint, legmagasabb összege 1 000 000 forint.
(2) A 92/L. § (3) bekezdése szerinti esetben a bírság legmagasabb összege 50 000 forint.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben nem említett esetben a bírság legmagasabb összege 200 000 forint.
(4) A bírság összegét az eset összes körülményeire, így különösen a jogsértés súlyára, a jogsértéssel okozott érdeksérelem nagyságára, a jogsértő állapot időtartamára, a jogsértő magatartás ismételt tanúsítására és – fenntartóra kiszabott bírság esetén – a bírság megfizetésének az ellátás színvonalára gyakorolt hatására tekintettel kell meghatározni.”
14. § Az Szt. 117. §-a a következő (2b) bekezdéssel egészül ki:
„(2b) A 117/C. § szabályait nem lehet alkalmazni arra az igénybevevőre, aki fogyatékos személyek, pszichiátriai vagy szenvedélybetegek ápoló-gondozó otthonában rendelkezik intézményi jogviszonnyal a támogatott lakhatás igénybevételét megelőzően.”
15. §9
16. § Az Szt. a következő 136. §-sal egészül ki:
„136. § (1) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 37/B. § (1) bekezdésében foglaltakat a közfoglalkoztatásba a hatálybalépést követően bevont egészségkárosodási és gyermekfelügyeleti ellátásban részesülő személyek esetében kell alkalmazni.
(2) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 92/K. § (8)–(10) bekezdését akkor kell alkalmazni, ha
a) a jogsértést 2015. július 31-ét követően követik el, vagy a jogsértő állapot 2015. július 31-ét követően szűnik meg, és
b) a működést engedélyező szerv a jogkövetkezményt 2015. július 31-ét követően állapítja meg.
(3) Ha a 92/L. § (1) bekezdés a) pontja szerinti jogsértő állapot 2015. augusztus 1-jét megelőzően megszűnik, a 2015. augusztus 1-jét megelőzően hatályos bírságösszeget kell alkalmazni.
(4) A 2015. augusztus 1-jén házi segítségnyújtásban részesülők esetén a gondozási szükséglet vizsgálata során – a 2015. augusztus 1-jét megelőzően hatályos rendelkezések alapján – megállapított pontszámot és gondozási óraszámot a fenntartó 2015. szeptember 30-áig rögzíti a személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások, szolgáltatások finanszírozásának ellenőrzése céljából vezetett nyilvántartásban.
(5) 2016. január 1-jétől a területi lefedettséget figyelembe vevő finanszírozási rendszerbe – a rendelkezésre álló kapacitástól függetlenül – törvény erejénél fogva befogadottnak minősül az a támogató szolgáltatás és közösségi alapellátás, valamint a hozzájuk tartozó feladatmutató, amely után a fenntartó 2015. október 1-jén hatályos finanszírozási szerződés alapján támogatásra jogosult. A 2016. január 1-jét megelőzően hatályos 131/A. § alapján nyújtott állami támogatásra 2015. december 31-ét követően is a 2016. január 1-jét megelőzően hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.
(6) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 92/L. § (1) bekezdés l) pontját 2016. január 1-jétől abban az esetben is alkalmazni kell, ha a gondozási szükséglet vizsgálata 2016. január 1-jét megelőzően történt.
(7) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvény hatálybalépésekor házi segítségnyújtásban részesülő személyek gondozási szükségletét a 2016. évi állami támogatás igényléséig, de legkésőbb 2015. december 31-éig – az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel kihirdetett, 2016. január 1-jén hatályba lépő szabályok alapján – felül kell vizsgálni.
(8) Családsegítés és gyermekjóléti szolgáltatás 2016. január 1-jétől kizárólag egy szolgáltató keretében működtethető.
(9) A települési önkormányzat 2015. október 31-éig felülvizsgálja a családsegítés, illetve a gyermekjóléti szolgáltatási feladatok ellátásának módját, szervezeti kereteit és az e feladatok biztosítására kötött ellátási szerződést. A települési önkormányzat 2015. november 30-áig dönt a családsegítés, illetve a gyermekjóléti szolgáltatási feladatok ellátásának a 2016. január 1-jétől hatályos rendelkezéseknek megfelelő biztosítása módjáról. A fenntartó a szolgáltatói nyilvántartásba bejegyzett adatoknak a (8) bekezdésben foglaltak biztosításához szükséges módosítását 2015. november 30-áig kérelmezi. Ha a fenntartó a kérelmet határidőben benyújtja, az eljárás befejezéséig úgy kell tekinteni, mintha a kérelmezett adatmódosítás jogerősen be lenne jegyezve a szolgáltatói nyilvántartásba.”
17. § (1) Az Szt.
a) 20/B. §-ában a „miatt” szövegrész helyébe az „érdekében” szöveg, a „külön jogszabályban” szövegrész helyébe a „kormányrendeletben” szöveg,
b) 37/B. § (1) bekezdésében az „(1) bekezdés a) és c) pontja szerinti esetben” szövegrész helyébe az „(1) bekezdése szerinti esetekben” szöveg,
c) 45. § (1) bekezdésében a „meghatározott feltételek alapján” szövegrész helyébe a „meghatározott feltételek alapján – pénzbeli vagy természetbeni formában –” szöveg,
d) 66/A. § (1) bekezdés b) pontjában a „(2) és a (3)” szövegrész helyébe a „(2)–(5)” szöveg,
e) 92/K. § (4a) bekezdésében a „szolgáltatói nyilvántartást vezető szerv honlapján” szövegrész helyébe a „Szociális Ágazati Portálon” szöveg,
f) 115. § (4) bekezdés b) pontjában a „nem” szövegrész helyébe az „egyházi és nem” szöveg,
g) 117. § (2a) bekezdés b) pontjában a „díjra” szövegrész helyébe a „díjra – a (2b) bekezdés szerinti kivétellel –” szöveg,
h) 132. § (1) bekezdés f) pontjában a „jogkövetkezményeket” szövegrész helyébe a „jogkövetkezményeket, a 92/K. § (8)–(10) bekezdése szerinti közzététel részletes szabályait” szöveg
18. § (1) Hatályát veszti az Szt.
a) 4. § (3) bekezdésében a „78.,” szövegrész,
b) 19. § (4) bekezdésében az „a pénzbeli és természetbeni szociális ellátások igénylésének és megállapításának, valamint folyósításának részletes szabályairól szóló kormányrendeletben meghatározott módon” szövegrész,
c) 47. § (2) bekezdésében az „– az 55/D. §-ban meghatározott kivétellel –” szövegrész,
d) 55/D. §-a és az azt megelőző alcím címe,
e) 132. § (1) bekezdés t) pontja.
19–20. §12
21. § (1)13
22. § (1) A Gyvt. 51. § (4) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(4) Krízisközpontként kizárólag a családok átmeneti otthona működhet.”
(2) A Gyvt. 51. § (9) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(9) Titkos menedékházként kizárólag a családok átmeneti otthona működhet.”
(3) A Gyvt. 51. §-a a következő (10) és (11) bekezdéssel egészül ki:
„(10) A titkos menedékház befogadja a kapcsolati erőszak miatt krízishelyzetbe került, illetve otthontalanná vált bántalmazottat és gyermekét, valamint az (5) bekezdés szerinti bántalmazott családot.
(11) A titkos menedékház a (10) bekezdésben foglalt személy számára legfeljebb hat hónap időtartamra
a) lakhatást biztosít, és szükség esetén biztosítja az étkeztetést, a ruházattal való ellátást, a mentálhigiénés ellátást, valamint segítséget nyújt az egészségügyi ellátáshoz való hozzáféréshez,
b) közreműködik – a gyermekjóléti, illetve családsegítő szolgálattal együttműködve – a titkos menedékház szolgáltatást szükségessé tevő okok megszüntetésében, a család, az egyén helyzetének rendezésében, otthontalanságának megszüntetésében,
c) segítséget nyújt a bántalmazás következtében kialakult pszichés sérülések kezelésében és jogi tanácsadással segíti a (10) bekezdésben foglalt személy érdekeinek védelmét.”
23. §15
24. § (1) A Gyvt. 98. § (6) bekezdés b) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A szolgáltatói nyilvántartás adatai közül nem nyilvános)
„b) a titkos menedékház valamennyi adata,”
(2) A Gyvt. 98. § (6) bekezdése a következő c) és d) ponttal egészül ki:
„c) a krízisközpont és a félutas ház címe, továbbá az arra vonatkozó adat, hogy a családok átmeneti otthona krízisközpontként működik-e,
d) a b) és c) pontban nem említett családok átmeneti otthonának és a gyermekek átmeneti otthonának címe, ha a fenntartó ezt kéri.”
(3) A Gyvt. 98. §-a a következő (11)–(14) bekezdéssel egészül ki:
„(11) A Szociális Ágazati Portálon – a (12) és (13) bekezdésben meghatározottak szerint – közzé kell tenni
a) a működést engedélyező szervnek a szolgáltató, intézmény, hálózat (székhely, telephely) ellenőrzése során hozott, fellebbezésre való tekintet nélkül végrehajthatóvá nyilvánított határozatát,
b) a működést engedélyező szerv jogerős határozatát, fenntartóval kötött hatósági szerződését és hatósági szerződésben foglalt kötelezettség megszegését megállapító végzését, ha a szolgáltató, intézmény, hálózat (székhely, telephely) személyi vagy tárgyi feltételeinek hiánya miatt jogkövetkezményt állapított meg vagy a fenntartóval hatósági szerződést kötött,
c) a működést engedélyező szerv jogerős határozatát, fenntartóval kötött hatósági szerződését és hatósági szerződésben foglalt kötelezettség megszegését megállapító végzését, ha a 100/A. § (1) bekezdés a), b) vagy e) pontjában meghatározott jogsértés miatt jogkövetkezményt állapított meg vagy a fenntartóval hatósági szerződést kötött,
(12) A hatósági döntésről és a hatósági szerződésről közzétett dokumentumnak tartalmaznia kell
a) a közzététel napját és a (11) bekezdés szerinti jogcímét,
d) a 100/A. § (1) bekezdés e) pontja szerinti jogsértés esetén
db) a végzett gyermekjóléti vagy gyermekvédelmi szolgáltató tevékenység megnevezését,
eb) a szolgáltató, intézmény, hálózat (székhely, telephely) címét – a 98. § (6) bekezdés c) és d) pontja szerinti kivételekkel – és ágazati azonosítóját,
ec) a jogsértéssel érintett gyermekjóléti vagy gyermekvédelmi szolgáltató tevékenység megnevezését,
(13) Titkos menedékház ügyében hozott hatósági döntés és bírósági határozat nem tehető közzé. A (6) bekezdés c) és d) pontja szerinti esetben a (12) bekezdés szerinti adatokat úgy kell közzétenni, hogy abból az intézmény (székhely, telephely) és a félutas ház címe ne legyen megismerhető.
(14) A Szociális Ágazati Portálról a közzétett dokumentumot
a) a szolgáltató, intézmény, hálózat (székhely, telephely) szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzését követően haladéktalanul el kell távolítani, ha a 100/A. § (1) bekezdés e) pontja szerinti jogsértő állapot a szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzéssel szűnik meg,
b) a jogsértő állapot megszűnését követő öt év elteltével kell eltávolítani, ha a 100/A. § (1) bekezdés e) pontja szerinti jogsértő állapot nem a szolgáltatói nyilvántartásba történő bejegyzéssel szűnik meg,
25. § A Gyvt. 100/A. §-a a következő (1a) és (1b) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) Az (1) bekezdés e) pontja szerinti esetben a bírság legalacsonyabb összege 250 000 forint, legmagasabb összege 1 000 000 forint.
(1b) Az (1a) bekezdésben nem említett esetben a bírság legmagasabb összege 200 000 forint.”
26. §16
27. § A Gyvt. 141/A. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„141/A. § A Kormány által kijelölt szerv – a személyes gondoskodás rendszerének és finanszírozásának tervezhetősége érdekében – országos jelentési rendszert működtet. A fenntartó az országos jelentési rendszer számára köteles bejelenteni a kormányrendeletben meghatározott – személyes adatnak nem minősülő – adatokat.”
28. § (1) A Gyvt. XXII. Fejezete a Térítési díj alcímet megelőzően a következő 145/C. §-sal egészül ki:
„145/C. § A Gyerekházak, a krízisközpontok, a félutas házak és a titkos menedékházak működtetését az állam – jogszabályban meghatározott eljárási rend szerint kiválasztott – fenntartókkal kötött finanszírozási szerződések útján támogatja. A finanszírozási szerződést – ha jogszabály másként nem rendelkezik – három évre kell megkötni.”
29. § A Gyvt. a következő 174. §-sal egészül ki:
„174. § (1) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 98. § (11)–(14) bekezdését akkor kell alkalmazni, ha
(2) Ha a 100/A. § (1) bekezdés e) pontja szerinti jogsértő állapot 2015. augusztus 1-jét megelőzően megszűnik, a 2015. augusztus 1-jét megelőzően hatályos bírságösszeget kell alkalmazni.
(3) A fenntartó 2016. február 1-jéig köteles kérelmezni a 2015. december 31-én működő Gyerekházának bejegyzését a szolgáltatói nyilvántartásba. Ha a fenntartó a kérelmet határidőben benyújtja, a Gyerekházat az eljárás befejezéséig úgy kell tekinteni, mintha jogerősen be lenne jegyezve a szolgáltatói nyilvántartásba.
(4) Gyermekjóléti szolgáltatás és családsegítés 2016. január 1-jétől kizárólag egy szolgáltató keretében működtethető. A gyermekjóléti központ feladatainak ellátására 2016. január 1-jétől a települési önkormányzat egyházi fenntartóval és nem állami fenntartóval ellátási szerződést nem köthet.
(5) A települési önkormányzat 2015. október 31-éig felülvizsgálja a családsegítés, illetve a gyermekjóléti szolgáltatási feladatok ellátásának módját, szervezeti kereteit és az e feladatok biztosítására kötött ellátási szerződést. A települési önkormányzat 2015. november 30-áig dönt a családsegítés, illetve a gyermekjóléti szolgáltatási feladatok ellátásának a 2016. január 1-jétől hatályos rendelkezéseknek megfelelő biztosítása módjáról. A fenntartó a szolgáltatói nyilvántartásba bejegyzett adatoknak a (4) bekezdésben foglaltak biztosításához szükséges módosítását 2015. november 30-áig kérelmezi. Ha a fenntartó a kérelmet határidőben benyújtja, az eljárás befejezéséig úgy kell tekinteni, mintha a kérelmezett adatmódosítás jogerősen be lenne jegyezve a szolgáltatói nyilvántartásba.
(6) Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 40/A. §-t a 2016. január 1-jén folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell. A nem járásszékhely településen működő gyermekjóléti szolgálat a járásszékhely településen működő gyermekjóléti központnak átadja
a) 2016. január 10-éig a nála folyamatban lévő 40/A. § (2) bekezdés b) pontja szerinti ügyek iratanyagát, és
b) 2016. január 31-éig a nála lezárt 40/A. § (2) bekezdés b) pontja szerinti ügyek iratanyagát.”
30. § (1) A Gyvt.
a) 98. § (5) bekezdésében a „szolgáltatói nyilvántartást vezető szerv honlapján” szövegrész helyébe a „Szociális Ágazati Portálon” szöveg,
b) 145. § (2) bekezdésében az „(a továbbiakban: befogadás)” szövegrész helyébe az „(a továbbiakban: befogadás), a 145/C. §-ban foglaltak kivételével” szöveg,
c) 162. § (1) bekezdés i) pontjában a „jogkövetkezményeket” szövegrész helyébe a „jogkövetkezményeket, a 98. § (11)–(14) bekezdése szerinti közzététel részletes szabályait” szöveg,
d) 162. § (1) bekezdés w) pontjában a „családok átmeneti otthona által működtetett krízisközpont” szövegrész helyébe a „Gyerekházak, a krízisközpontok, a félutas házak és a titkos menedékházak” szöveg
31. § (1) Hatályát veszti a Gyvt.
a) 139. § (3) bekezdés c) pontja,
b) 100/A. § (1) bekezdésében az „ellenőrzési jogkörében jogsértésenként legfeljebb 200 ezer forint összegű” szövegrész,
c) 162. § (1) bekezdés y) pontja.
3. A megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény módosítása
32. § A megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény (a továbbiakban: Mmtv.) 17. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A rokkantsági ellátásban részesülő tizenöt napon belül értesíti a rehabilitációs hatóságot, ha
c) keresőtevékenységet folytat, és a jövedelme 3 egymást követő hónapon keresztül meghaladja a minimálbér 150 százalékát.”
33. § Az Mmtv. 19. §-a a következő (1a) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) Rokkantsági ellátásban részesülő személy esetén az (1) bekezdés a) pontja szerinti felülvizsgálatot nem kell elvégezni, ha
az öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig hátralevő időtartam az 5 évet nem haladja meg.”
34. § (1) Az Mmtv. 38. § (1) bekezdés a) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A 23–24. § alkalmazásában)
„a) a 33. § szerinti felülvizsgálattal érintett személyek esetében a felülvizsgálat alapján hozott jogerős döntést követő harmadik hónap első napjáig, a 38/C. § szerint a komplex minősítés alól mentesülő személyek esetében a rokkantsági ellátás időtartama alatt,”
(megváltozott munkaképességű személynek kell tekinteni azt a személyt is, aki 2011. december 31-én a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény 42. és 42/B. §-a szerint megváltozott munkaképességű munkavállalónak minősült vagy foglalkoztatása alapján a munkáltató 2011. decemberében megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásához nyújtott költségvetési támogatásban részesült.)
(2) Az Mmtv. 38. § (3) bekezdése a következő f) ponttal egészül ki:
(A 25. § alkalmazásában rehabilitációs hatóság komplex minősítése szerinti megváltozott munkaképességű személynek kell tekinteni)
„f) a 38/C. § szerint a komplex minősítés alól mentesülő személyt is az öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig.”
35. § Az Mmtv. a következő 38/C. és 38/D. §-sal egészül ki:
„38/C. § A 32. § (1) bekezdésében foglaltak alapján rokkantsági ellátásban és a 33. § (1) bekezdésében foglaltak alapján rehabilitációs ellátásban részesülő személy esetén, ha
38/D. § Az egyes szociális és gyermekvédelmi tárgyú törvények módosításáról szóló 2015. évi CXXXIII. törvénnyel megállapított 19. § (1a) bekezdését és 38/C. §-t a 2015. augusztus 1-jén folyamatban lévő felülvizsgálati eljárásokban még nem kell alkalmazni.”
36. § Az Mmtv.
a) 19. § (1) bekezdés c) pontjában a „30 napi” szövegrész helyébe a „60 napi”,
b) 27. § (1) bekezdés c) pontjában, 27. § (6) bekezdésében, 27/A. § (1) bekezdés c) pontjában, 27/A. § (6) bekezdésében, 28. § (3)–(6) bekezdésében a „társadalmi felzárkózásért felelős miniszter” szövegrész helyébe a „szociál- és nyugdíjpolitikáért felelős miniszter”
37. § (1) Ez a törvény – a (2)–(4) bekezdésben meghatározott kivételekkel – 2015. augusztus 1-jén lép hatályba.
(2) A 2. §, a 3. §, a 6. §, a 7. §, a 8. § (1)–(3) és (5) bekezdése, a 10. §, a 12. §, a 15. §, a 17. § (2) bekezdése, a 18. § (2) bekezdése, a 19. §, a 20. §, a 21. § (1) bekezdése, a 23. §, a 26. §, a 28. § (2) bekezdése, a 30. § (2) bekezdése és a 31. § (2) bekezdése 2016. január 1-jén lép hatályba.
(3) A 8. § (4) bekezdése 2017. január 1-jén lép hatályba.
(4) A 21. § (2) bekezdése 2018. január 1-jén lép hatályba.
1 A törvényt az Országgyűlés a 2015. július 6-i ülésnapján fogadta el. A kihirdetés napja: 2015. július 13.
2 A 2–3. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
3 A 6–7. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
4 A 8. § (1)–(3) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
5 A 8. § (4) bekezdése a 37. § (3) bekezdése alapján 2017. január 1-jén lép hatályba.
6 A 8. § (5) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
7 A 10. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
8 A 12. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
9 A 15. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
10 A 17. § (2) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
11 A 18. § (2) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
12 A 19–20. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
13 A 21. § (1) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
14 A 21. § (2) bekezdése a 37. § (4) bekezdése alapján 2018. január 1-jén lép hatályba.
15 A 23. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
16 A 26. § a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
17 A 28. § (2) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
18 A 30. § (2) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.
19 A 31. § (2) bekezdése a 37. § (2) bekezdése alapján 2016. január 1-jén lép hatályba.