text:
Download "Sectio Juridica et Politica, Miskolc, Tomus XXIV. (2006), pp. 133-151"
1 Sectio Juridica et Politica, Miskolc, Tomus XXIV. (2006), pp A NÜRNBERGI, A JUGOSZLÁV, ILLETVE A RUANDAI NEMZETKÖZI BÜNTETŐTÖRVÉNYSZÉKEK JOGHATÓSÁGA SZABÓ ADRIENN* jelen tanulmányom célja a legjelentősebb ad-hoc nemzetközi büntetőtörvényszékek joghatóságának összehasonlító jelleggel történő elemzése. Az ad-hoc jellegű nemzetközi büntetőtörvényszékek joghatóságának tárgyalása során a nürnbergi, a jugoszláviai, illetve a ruandai törvényszék statútumainak szentelek figyelmet. A három intézmény közös vonása abban áll, hogy mindegyiküket egy nemzetközi elemekkel tarkított konfliktust követően a bűnösök felelősségre vonása érdekében állították fel. Ezért ezeknek a bíróságoknak a joghatósága speciális - több szempontból is - ezeket a különleges vonásokat igyekszem elemezni. Ezek joghatóságát vagy közvetlenül egy nemzetközi szerződés keretében, vagy az ENSZ Biztonsági Tanácsa által de az univerzális joghatóság szellemében alakították ki. A joghatósági rendelkezések ezekben az statútumokban számos hasonlóságot hordoznak magukban, tekintettel arra a tényre, hogy a nemzetközi szokások ezen a téren is jelentős szerepet töltenek be, és mivel funkcionálisan ugyanolyan céllal jöttek létre. Felfedezhető azonban néhány eltérés is a fent említett rendelkezések között, amelyeknek okai az adott konfliktus speciális sajátosságaiban keresendőek. A statútumok, alapvetően megkülönböztetnek területi, időbeli, személyi, illetve tárgyi joghatóságot, de ezeken a tényezőkön kívül meg kell határozniuk az egyes nemzeti bíróságokkal való együttműködésük, joghatósági konfliktus elkerülése érdekében az egymáshoz való viszonyukban meghatározó szabályokat. Mivel a bíróságok olyan deliktumok miatt állapíthatnak meg felelősséget - ugyan kissé eltérő cselekmények vonatkozásában és különböző teljedelemben -, amelyek a nemzetközi közösség egésze szempontjából minősülnek különösen veszélyesnek, és ezek megtorlása a nemzetközi szokásjog részét képezik az érintett államok, nem tekintik szuverenitásuk súlyos megsértésének, ezen ad-hoc ítélkező testületek működését. A megállapítás valóságtartalmát igazolhatja a nemrégiben felállított, működését a közel múltban megkezdő Állandó Nemzetközi Büntetőbíróság. De igazolhatja még az a tény is, hogy e bíróságok működtetése nélkül is felelősségre vonhatóak lennének az e fórumok előtt megvádolt egyének az egyetemes büntetőhatalom elve alapján bármely állam által. ' DR. SZABÓ ADRIENN doktoijelölt Miskolci Egyetem ÁJK, Büntetőjogi és Kriminológiai Tanszék 3515 Miskolc-Egyetemváros
2 134 Szabó Adrienn Területi és időbeli joghatóságuk Az ad-hoc nemzetközi törvényszékek esetében igen jellemző vonás a tér és az idő, ahol működnek, amelyben funkciójukat betöltik. Ebből következik, hogy ez szervezetenként jelentősen eltér egymástól szemben a joghatóságot befolyásoló egyéb tényezőktől. így ennél a kérdéskörnél eltekintek az összehasonlító jellegű elemzéstől. A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék területi joghatóságára vonatkozó rendelkezések különleges sajátosságot hordoznak magukban. A Törvényszék felállításnak okaiban rejlik ez a tényező. A második világháború után a háborús bűnösök felelősségre vonására sor kerülhetett volna nemzeti bíróságok előtt is, ebben az esetben azonban számos elkövető vonatkozásában keletkezett volna joghatósági konfliktus abból adódóan, hogy az adott személyek cselekményei több állam területét érintették, különös tekintettel a főbűnösöknek tartott személyekre. Ezért, a Londoni Egyezmény rendelkezései szerint a Nemzetközi Törvényszék csak az olyan személyek esetén jár el, akiknek deliktumai, tettei nem köthetőek kizárólagosan egy állam területéhez az elkövetés helye szempontjából. Tehát nem határoz meg egy konkrét területet, mivel a felelősségre vonás alapjául szolgáló események egy jelentős mértékben nemzetközi jellegű konfliktusból származtak. Más volt a helyzet Jugoszlávia és Ruanda esetében. A jugoszláviai események kapcsán kezdetben még a konfliktus nemzetközi jellegét is vitatták, amely alapvetően fontos kérdés, a Törvényszéket felállító Biztonsági Tanács hatáskörének szempontjából. Az ENSZ Háborús Bűncselekmények Bizottsága azonban a konfliktust nemzetközinek minősítette, amely megalapozta a felállított Törvényszék joghatóságának alappilléreit is. A Biztonsági Tanács döntött a Büntető Törvényszék joghatóságának teijedelméről, amelyet a következő keretek között határozott meg: A Nemzetközi Törvényszék területi joghatósága a volt Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság területére teijed ki, beleértve annak szárazföldi területét, légterét és felségvizeit." 1 Ez a meghatározás sokban hasonlít például a nemzeti szabályozásokban, így a magyarban is szokásos megfogalmazáshoz, amely alapján az államok a területi, illetve az utolsó fordulat vonatkozásában, a quasi területi elv alapján járnak el a jogrendjük megsértőivel szemben, függetlenül annak állampolgárságától évi XXXIX. Törvény: a volt Jugoszlávia területén elkövetett, a nemzetközi humanitárius jogot súlyosan sértő cselekmények megbüntetésére létrehozott Nemzetközi Törvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról.
3 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvény székek Ruanda esetében, az Alapokmány alkotói, az események jellegéhez igazodva, egy az előzőekben felvázolthoz képest szélesebb terjedelemben határozták meg a Törvényszék területi joghatóságát. Ez abban nyilvánult meg, hogy azt kiterjesztették a szomszédos államok területére, illetve az azok területén elkövetett cselekményekre is, abban az esetben, ha a deliktumok elkövetője ruandai állampolgár volt. Az időbeli joghatóság kérdésében is jelentős eltéréseket tapasztalhatunk a különböző, ad-hoc jellegű törvényszékek statútumainak rendelkezései között. A Nürnbergi Törvényszék Alapokmánya úgy fogalmaz, hogy azon cselekmények vonatkozásában rendelkezik a szerv eljárási jogosultsággal, amelyek a második világháborút megelőzően, vagy annak folyamán történtek. 2 Ez a rendelkezés is tükrözi az alapítók azon szándékát, hogy minél kevésbé kössék meg saját kezüket" a joghatósági rendelkezések által annak érdekében, hogy a tengelyhatalmak oldalán felelős személyeket a legteljesebb személyi körben vonhassák felelősségre. Ez a szemlélet a Statútum minden joghatósági szabályában visszatükröződik, és példát mutatott a jövőre nézve is bátor megfogalmazásaival. A volt Jugoszlávia területén elkövetett cselekményekkel kapcsolatban, az időbeli joghatóságra vonatkozóan, a Törvényszék Statútumában a következő rendelkezést találjuk: A Nemzetközi Törvényszék időbeli joghatósága az január l-jével kezdődő időszakra terjed ki." 3 Ez alapján, a rendelkezés alapján látható, hogy a cél ebben az esetben is az adott konfliktus vonatkozásában a felelősségre vonás lehetőségeinek legszélesebb körben történő kimerítése. Az időpont kijelölésekor három lehetőség jött számításba, 1991-en belül. Mind egy olyan eseményhez kapcsolódik, amely a volt Jugoszlávia felbomlását jelentették június 25.: Horvátország és Szlovénia függetlenségének kikiáltása, iúnius 27.: a Szövetségi hadsereg beavatkozása Szlovéniában és július 3.: a horvát szerb milícia közötti összecsapások. A Főtitkár mégis a január elseje mellett döntött, azzal indokolva választását, hogy ez a dátum nem kötődik egy eseményhez sem, és így nem hordoz magában arra utalást, hogy a konfliktus belsőnek vagy nemzetközinek tekintendő-e." 4 Ha valamelyik időpontot a fent említettek közül megjelölik a Statútum alkotói a joghatóság kezdeteként, az minden bizonnyal számos egyéb kérdést is * Ez a gyakorlatban az 1933 és 1945 közötti időszakot jelentette, ez alapján felelősségre vonhatóak lettek volna az elkövetők a háborút megelőző faji üldöztetések, illetve azok következményei, a Kristályéjszaka miatt is. A Bíróság azonban végeredményben nem hozott ilyen tartalmú ítéletet évi XXXIX. törvény: a volt Jugoszlávia területén elkövetett, a nemzetközi humanitárius jogot súlyosan sértő cselekmények megbüntetésére létrehozott Nemzetközi Törvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról o'lek Rita: A jugoszláviai nemzetközi büntetőtörvényszék joghatósága, szervezete és eljárása. Jogtudományi Közlöny, 53 (1998), o.
4 136 Szabó Adrienn felvetett volna. Egyrészt az adott eseményt jellemző etnikum domináns szerepe vitathatóvá tette volna az eljáró Törvényszék bűnösökkel szembeni fellépésben a teljes pártatlanság és függetlenség meglétét, illetve lehetetlenné tette volna a nyári hónapoknál korábban, a háborús konfliktussal szoros összefüggésben bekövetkezett, a Törvényszék joghatósága alá tartozó körben elkövetett deliktumok esetében az igazságszolgáltatást ez előtt a fórum előtt. A Törvényszék létrehozásával egy időben még javában zajlott a jugoszláv háború, így ebben az időpontban még nem volt értelme olyan rendelkezés beiktatásának, amely azt határozná meg, hogy a testület meddig gyakorolhat erre a konfliktusra alapozva joghatóságot a volt Jugoszlávia területén elkövetett bűncselekményekkel kapcsolatban. A létrehozást elfogadó 827. számú BT határozat ezért, erről a kérdésről később rendezendőként emlékezik meg. Ma már ebben a kérdésben is született döntés. Ruandában a régóta fennálló etnikai konfliktusok 1994 áprilisában kiújultak a hutuk és a tuszik között. A ruandai kormány maga kérte az ENSZ-től a humanitárius jog megsértőivel szembeni eljárást egy ad-hoc Törvényszék felállításának segítségével. A Biztonsági Tanácsban, ebben az időben nem állandó tagként képviseltette magát Ruanda is. Természetesen a képviselő jelentős szerepet töltött be a joghatósági rendelkezések magalkotásában is. Ebben az esetben szintén vita tárgyát képezte az időbeli joghatóság kérdése. Végeredményben, a létrehozásról szóló BT határozatban, az január 1. és december 31. közötti időintervallumot találhatjuk az időbeli joghatóság meghatározásaként. Az időbeli joghatóság meghatározása, mint az ad-hoc fórumok esetében láthatjuk nem egyszerű feladat, kihívást jelent az alapítók számára. Meg kell határozni egy olyan reális időintervallumot, amely időszakban elkövetett cselekmények kapcsán felléphet a bíróság. Természetesen egyetlen konfliktus kapcsán sem lehet pontosan megállapítani, a látenciából is következően, azt az időpontot, amikor az első humanitárius jogba, így a Törvényszék Statútumában meghatározott deliktumainak tényállásaiba ütköző cselekmény megtörténik az adott területen. A felelősség ebben a kérdéskörben azért is jelentős, mert a nemzetközi közösség egészének az az érdeke, hogy az ilyen cselekményekben bűnös elkövetők minél szélesebb körben nyeijék el méltó" büntetésüket. Láthatjuk, hogy ezekben az esetekben inkább tágabb megfogalmazásokat alkalmaznak annak érdekében, hogy ilyen tényezők ne béníthassák meg a Törvényszék küldetésének" teljesítését. Személyi joghatóságuk Az ad- hoc nemzetközi büntetőtörvényszékek, mint azt a korábbiakban már említettem, egy-egy meghatározott konfliktus kapcsán felmerült felelősségi kérdések tisztázása érdekében jöttek létre. Ez a megállapítás már tükrözi a személyi
5 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvényszékek ehatóságban is megmutatkozó jellegzetességet, mely szerint egy adott, konkrétan meghatározott, jól körülhatárolható alanycsoport vonatkozásában kell a bíróságok Statútumainak rendelkezéseit alkalmazni. A Nürnbergi Törvényszéket a második világháborút követően, a Tengelyhatalmak oldalán részt vett háborús főbűnösök megbüntetése érdekében hozták létre. Ez a megközelítés jelentős mértékű egyoldalúságot tükröz, amely bizonyos szempontból érthető, de ész érvekkel ellenezhető. Ez a Törvényszék azonban első sorban a politika irányításával jött létre és kezdte meg működését, ami az objektivitás sérelmével járt. A Statútum 6. cikke alapján a bíróság eljárhat természetes személyekkel szemben, elismeri az egyén büntetőjogi felelősségét. Ami azonban, ebben a kérdésben, eltérést jelent - a Tokiói Törvényszék esetében is - a későbbi ad-hoc jellegű törvényszékek alapokmányainak rendelkezéseitől, az az, hogy a Statútum 9. cikke alapján: Egy csoport vagy szervezet egyik tagja elleni eljárásban a Törvényszék - olyan cselekményekkel kapcsolatban, mely miatt a vádlottat elítélik - kimondhatja, hogy az a csoport vagy szervezet, melynek a vádlott tagja volt bűnös szervezet." 5 Ez alapján, a rendelkezés alapján a Törvényszék, az egyén felelősségre vonásán keresztül igyekszik a bűnös szervezetek felelősségét is megállapítani, mégpedig egyfajta szubszidiárius jelleggel, a kollektív felelősség felvetése nélkül. A Statútum vonatkozó rendelkezése, az érintett csoportok, és szervezetek sokszínűsége miatt értelmezi tágan a szóba jöhető testületek körét. Ennek oka az volt, hogy elkerülje annak lehetőségét, hogy a védelem esetleg a jogilag nem pontosan megfogalmazott szervezeti jellegre hivatkozással valamely bűnös testület kimentését érhesse el. Ez a megfogalmazás magában foglalja azokat az állami, illetőleg attól független politikai vagy fegyveres testületeket, amelyeknek valamely tagját, a Statútum rendelkezései által meghatározott valamely bűncselekmény vonatkozásában, bűnösnek találták. A Törvényszék a gyakorlatban, rádió közlemény útján tudatta a közvéleménnyel, ha egy csoport, vagy szervezet ellen érkezett indítvány és ebben az esetben lehetőséget biztosított, az ezekben a testületekben egyébként érintett személyek számára, hogy megvédjék annak érdekkörét, bizonyítsák tisztaságát". Abban az esetben, ha az eljárók úgy értékelték, hogy egy adott tanú, kizárólag demagóg, a fasiszta" szellemet tovább támogató előadást kívánna a nyilvánosság előtt tartani, megtagadták tőle a meghallgatáson való részvételét. Ha ennek megállapítására nem került sor, az illető bebizonyíthatta magának a szervezetnek, vagy csoportnak az ártatlanságát, illetőleg azt is, hogy ő nem vett részt 5 Feldmájer Lea: A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék. Collega, 12/1999-1/2000, 43. o.
6 138 Szabó Adrienn az adott testületben, illetve, hogy ő maga nem vett részt semmilyen bűntett elkövetésében, vagy kilépett belőle, mihelyt felismerte annak bűnös célját." 6 Egyebekben a személyi joghatóság a háború főbűnöseiként értékelt természetes személyek felelősségre vonásának lehetőségét szorgalmazta, csakúgy, mint a későbbi ad- hoc törvényszékek. Jugoszlávia esetében. A Főtitkár május 3-án nyújtotta be jelentését a BT-nek, mely a Törvényszék alapításának indoklását, Alapokmányát és annak magyarázatát tartalmazta. A Főtitkár jelentésében a BT határozataira hivatkozik, melyek a humanitárius nemzetközi jogot sértő cselekményekért felelős személyek megbüntetését uja elő, és ez értelmezése szerint csak a természetes személyek felelősségre vonását jelenti." 7 Ezek a megállapítások vonatkoznak a Ruandai Törvényszék joghatóságára is azzal a különbséggel, hogy az utóbbi testület Alapokmányának preambuluma tartalmaz egy speciális körül határolást a felelősségre vonható személyek vonatkozásában. Ez alapján a Ruanda területén elkövetett népirtásért és a nemzetközi humanitárius jog egyéb súlyos megsértéséért felelős személyek, valamint a szomszédos államok területén elkövetett népirtásért és egyéb hasonló jogsértésekért felelős ruandai állampolgárok megbüntetésére" 8 jött létre az intézmény. Ebbe a körbe tartoznak tehát azok a ruandai állampolgárok, akik akár belföldön akár valamely szomszédos államban hajtottak végre ilyen tettet, illetve azok a nem ruandai állampolgárok, akik Ruandában követtek el ilyen cselekményt. Az egyének büntetőjogi felelőssége Az egyén büntetőjogi felelősségének 9 kérdése az ad-hoc Törvényszékek kapcsán alapvető fontossággal bír a joghatósági kérdések szempontjából. Ennek oka, 6 Uo. 44. o. 7 Silek Rita: A jugoszláviai nemzetközi büntetőtörvényszék joghatósága , 156. o évi Cl. törvény: Az január 1. és december 31. között Ruanda területén elkövetett népirtásért és a nemzetközi humanitárius jog egyéb súlyos megsértéséért felelős személyek, valamint a szomszédos államok területén elkövetett népirtásért és egyéb hasonló jogsértésekért felelős ruandai állampolgárok megbüntetésére létrejött Nemzetközi Büntetőtörvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról 9 1. Az, aki az ezen Alapokmány 2-5. Cikkeiben meghatározott bűncselekményt megtervezte, arra mást felbujtott, elkövetésére parancsot adott, elkövette, vagy egyéb módon a megtervezéséhez, előkészítéséhez vagy végrehajtásához segítséget nyújtott, egyénileg felelős a bűncselekményért. 2. A terheltet hivatalos tisztsége, még állam- vagy kormányfői, vagy felelős kormányzati tisztsége sem menti fel a büntetőjogi felelősség alól, és nem szolgálhat a büntetést enyhítő körülményként. 3. Az a tény, hogy az ezen Alapokmány 2-5. Cikkeiben meghatározott bármely cselekményt alárendelt követte el, nem menti fel az elöljáróját a büntetőjogi felelősség alól, ha tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy az alárendeltje ilyen cselekmények elkövetésére készül, vagy azt már véghez-
7 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvényszékek hogy a minél szélesebb körű felelősségre vonás érdekében az egyes államok oehatóságának évszázadok alatt kialakított elveivel szakítva, kiszélesítették a nemzetközi Törvényszékek jogosultságát és olyan felelősséget kizáró okokat hagytak figyelmen kívül a Statútumok, amelyek korábban sőt a mai napig is a nemzeti eljárásokban megkérdőjelezhetetlennek bizonyultak. Már a Nürnbergi Törvényszék alapokmánya is egyértelműen rögzíti az elkövető hivatalos minőségének irrelevanciáját. A későbbiekben a Tokiói Törvényszék még azzal is kiegészítette az előbbiekben felvázoltakat, hogy az egyén felelőssége állami és politikai szerepétől függetlenül az emberiség ellen elkövetett bűncselekmények vonatkozásában akkor is fennáll, ha az az állam, ahol hivatalos funkciót tölt be nem tagja, illetve aláírója az e bűncselekmények körét kijelölő nemzetközi dokumentumoknak. Eddig a pontig a nemzetközi szokásjogban egyértelműen érvényesült a diplomáciai mentesség intézménye az arra jogosultak vonatkozásában, ami a nemzeti eljárásokban máig feltétlenül érvényre jut. Egy szuverén állam tehát nem vonhat felelősségre olyan személyt - hivatali ideje alatt -, akit a szokásjog alapján megillet ez a privilégium, tekintet nélkül az elkövetett cselekménytárgyi súlyára és mibenlétére. Ebből természetesen számos nemzetközi konfliktus származik, amelyből kiemelném a Belgium - Kongó ügyet. Amely esetben ius cogens cselekmények elkövetőjével szemben hivatali pozíciója miatt nem kezdeményezhettek nemzeti bíróságok eljárást. A Nemzetközi Törvényszékek esetében, legyen szó azoknak állandó vagy ad-hoc megnyilvánulásairól, ez a tényező soha nem jelentett kizáró okot a felelősségre vonások szempontjából. Egy másik ehhez hasonló, korábbiakban igen népszerű és jól bevált kimentési okot szüntetet meg ezeknek a fórumok megjelenése, melynek lényege az volt, hogy az elkövető a felelősségre vonás során arra hivatkozott, hogy a bűncselekmények elkövetése során elöljárója parancsára cselekedett. Ez esetben sem mentesülhet az illető a Nemzetközi Törvényszékek Alapokmányainak megfelelő rendelkezései értelmében, de ilyenkor, amennyiben úgy igazságos, az eljáró szerv e tényezőt mentő körülményként figyelembe veheti, míg a hivatalos minőségre hivatkozás esetében erre sincs lehetőség. Ma neves nemzetközi jogászok a nemzetközi joganyagot vizsgálva arra a következtetésre jutottak, hogy a pavitte, és az elöljáró elmulasztotta megtenni a szükséges és indokolt intézkedéseket az ilyen cselekmények megelőzésére vagy az elkövetők megbüntetésére. 4. Az a tény, hogy a terhelt a Kormány vagy az elöljáró parancsának megfelelően cselekedett, nem menti fel őt a büntetőjogi felelősség alól, de figyelembe vehető enyhítő körülményként, ha a Nemzetközi Törvényszék megítélése szerint az igazságosság ezt kívánja." évi XXXIX. törvény: a volt Jugoszlávia területén elkövetett, a nemzetközi humanitárius jogot súlyosan sértő cselekmények megbüntetésére létrehozott Nemzetközi Törvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról.
8 140 Szabó Adrienn rancs teljesítés, mint kimentési okot csupán akkor fogadja el a jog, ha az elkövető életét közvetlenül fenyegető kényszer hatására cselekedett." 10 A Nürnbergi Törvényszék Alapokmánya a felelősség kapcsán még azt is rögzíti, hogy azok a kezdeményezők, szervezők, felbujtók és résztvevők, akik a... bűncselekmények bármelyikének közös tervezésében, vagy erre irányuló összeesküvésben közreműködtek, nem csupán saját tetteikért, hanem mindazokért a cselekményekért is felelősek, melyeket bárki egy ilyen közös terv végrehajtása során elkövetett." 11 A jugoszláv és a ruandai események után felállított szervek másképpen fogalmaznak. Ezekben a Statútumokban, a bűncselekmény tervezője, a felbujtó, illetve a parancsot kiadó személy és az elkövető, illetve a bűnsegéd - ideértve a finanszírozásban segítséget nyújtókat is - felelősségét hangsúlyozza az egyéni felelősségre vonatkozó passzusok első pontja. Mindkét esetben a harmadik pont szabályozza azt az esetet, amikor az elöljáró tudta vagy tudnia kellett volna", hogy az alá rendelt beosztottja az Alapokmányokban meghatározott cselekményeket elkövette, vagy ezekre, illetve ezek valamelyikére, előkészületet valósított meg. Ilyen esetekben az elöljáró köteles megtenni a szükséges és indokolt intézkedéseket", ellenben felelősséggel tartozik alárendeltje cselekményéért. Azok is kötelesek a jogsértéseket megszüntetni és az elkövetőket megbüntetni, akik egy terület felett megszálló vagy végrehajtó hatalommal bírnak, még ha az elkövetők nem is az ő katonai vagy igazgatási hatósága alá tartoznak." 12 Tárgyi joghatóság Ebben a kérdéskörben igyekszem átfogó képet nyújtani, az ad- hoc törvényszékek kapcsán azokról a deliktumokról, amelyek a joghatóságuk alá tartoztak. Mint azt mindegyik Törvényszék Alapokmánya rögzíti, olyan bűncselekményekről van szó, amelyek a nemzetközi humanitárius jog szabályait súlyosan sértő cselekményeket kriminalizálnak és büntetnek. Ezek olyan cselekmények, amelyek pönalizációját a nemzetközi szokásjog ius cogens-ként kezeli. A nemzeti szabályozások megállapítják, az ilyen deliktumok univerzális büntetőhatalom elve alapján történő büntethetőségét, és azt, hogy ezek a cselekmények soha nem évülnek el. Ezen a téren a Törvényszékek joghatósági rendelkezései között nem sok eltérés mutatkozik, de természetesen minden esetben tükröződik az adott konfliktus sajátosságaiból következő differencia. A nemzetközi jogi bűncselekmények: kiemelkedő súlyú cselekmények, amelyek az elkövetés helyétől és az el- 10 Feldmájer Lea: A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék o " Uo Silek Rita: A jugoszláviai nemzetközi büntetőtörvényszék joghatósága o.
9 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvény székek követő állampolgárságától függetlenül az emberiség érdekeit sértik vagy veszélyeztetik. Ebben az esetben a felelősség közvetlenül a nemzetközi jog alapján beállhat. Az emberiség elleni bűncselekmények általában a nemzetközi jogi deliktumok körébe tartozó cselekményeket öleli fel. A nemzetközi közjog elleni bűncselekménynek minősülnek mindazok a jogellenes cselekmények, mulasztások, amelyeket a nemzetközi szokásjog, vagy multilaterális szerződések bűncselekménynek minősítenek, és amelyek kapcsán vagy a belső állami bíróságok vagy a nemzetközi büntetőbíróságok adott esetben mindkettőnek egymást kiegészítő, vagy egymással konkuráló joghatósága érvényesül. A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék Alapokmányának 6. cikke a deliktumok három kategóriáját különbözteti meg: a) béke elleni bűncselekmények, b) háborús bűncselekmények, c) emberiesség elleni bűncselekmények. A Nürnbergi Törvényszék felállítása idején még nem léteztek az 1949-es Genfi Egyezmények, így a testületet felállító győztes nagyhatalmak a nemzetközi szokásjogra, illetve az azt rögzítő, kodifikáló nemzetközi egyezményekre támaszkodhatott. A Statútum alapján béke elleni bűncselekménynek minősül: Agresszív háború vagy nemzetközi szerződések, biztosítékok, megállapodások megsértését jelenthető háború irányítása előkészítése, kirobbantása, vagy folytatása vagy a megelőző tettek bármelyikének végrehajtására irányuló összeesküvésben vagy kidolgozott tervben való részvétel." 13 Ezzel a kategóriával kapcsolatban, ehelyütt kiemelendő, hogy korábban a nemzetközi jog nem fogalmazta meg az agressziót, mint nemzetközi jogi bűncselekményt. Ebben a tekintetben tehát felmerült az a probléma, hogy a Nürnbergi Törvényszék a nullum crimen sine lege elv áttörése mellett gyakorolt joghatóságot egy bizonyos cselekmény felett. Ez az eset is valóban jelentette az elv áttörését, amelyet a felelősök azzal indokoltak, hogy a nemzetközi jog folyamatos fejlődése képen ez a kategória már létezik és a Londoni Egyezmény, ezt csak rögzíti, hiszen a nemzetközi jog forrásai között megtalálhatjuk a civilizált nemezetek által elfogadott általános jogelveket is, amelyek a tényállás körébe tartozó cselekményeket kétség kívül már az elkövetéskor is elítélendőnek tartották. A második kategória a háború szokásainak megsértését jelentő deliktumokat tartalmazza. A Statútum rendelkezései e tekintetben, első sorban az 1899-es és az 1907-es hágai hadijogi egyezményekre támaszkodnak. Ide tartoznak:,a megszállt területek lakosságának megölése, kényszermunkára vagy bármi más célra történő deportálása, a rossz bánásmód, a hadifoglyok vagy a tengeri háború foglyainak megölése vagy velük való rossz bánásmód, a túszok kivégzése, a 3 Nguyen Quoc Dihn - Patrick Daillier - Alain Pellet - Kovács Péter: Nemzetközi közjog. Osiris Kiadó, Budapest, 1998,314. o.
10 142 Szabó Adrienn köz- vagy a magánvagyon fosztogatása, a városok vagy falvak ok nélküli elpusztítása, a parancsoló katonai szükséglet nélküli rombolás." 14 Az utolsó kategóriába az emberiesség elleni bűncselekményeket (crime against humanity) rögzítik. Ide tartoznak:,a háború előtt vagy alatt a polgári lakosság megölése, kiirtása, rabszolgává alacsonyítása, deportálása, vagy bármely másellene irányuló embertelen aktus vagy politikai, vallási okból történő üldözés, amennyiben ezen aktusokat vagy üldözéseket - attól függetlenül, hogy az elkövetés szerinti országban a belső jog megsértését jelentették-e - a Bíróság hatáskörébe tartozó bűncselekmény folyamányaként vagy azzal összefüggésben követték el." 15 Ebben a kategóriában a Törvényszék külön kiemeli, hogy nincs tekintettel az absztrakt kettős inkrimináció követelményére. Ezeknek a kategóriáknak a rögzítése a jövőre nézve példaként szolgált a hasonló céllal létrejövő Nemzetközi Törvényszékeknek, és a nemzetköz jogi deliktumok kapcsán újra fellendítette a közösség érdeklődését. Nem jött létre egységes büntető kódex, ellenben számos olyan nemzetközi egyezmény született ezután, amely egyéb bűncselekményeket rögzített. Mivel a következő ad- hoc Törvényszék létrehozásáig csaknem egy fél évszázad telt el, a nemzetközi jog olyan fejlődésen ment keresztül ezen a területen, amelyet az új Statútumnak rögzítenie kellett, annak érdekében, hogy feladatát megfelelően elláthassa. A legfontosabb jogforrások ebben az esetben az augusztus 12-én kelt genfi egyezmények, az 1907-es hágai egyezmény, illetve az 1948-as genocídium-egyezmény szabályai voltak A Statútum a nemzetközi szokásjog joganyagára épít, így nem sérti a nullum crimen sine lege elvét sem, mivel a cselekményeket már az elkövetésük időpontjában - függetlenül a Törvényszék időbeli joghatóságától - bűncselekménynek tekintjük. 16 A 2. cikk, mint ahogyan az abban szövegszerűen is megjelenik, H Uo. I l U - A volt Jugoszlávia területén elkövetett nemzetközi jogi bűncselekményeket a Bíróság Statútuma a következő körben rendeli büntetni: 2. Cikk Az évi Genfi Egyezmények súlyos megsértése A Nemzetközi Törvényszék jogosult arra, hogy eljárást folytasson olyan személyek ellen, akik súlyosan megsértik az augusztus 12-én kelt Genfi Egyezmények rendelkezéseit, vagy arra parancsot adnak, mégpedig a vonatkozó Genfi Egyezmény rendelkezései által védett személyek és vagyontárgyak ellen irányuló alábbi cselekményekkel: a) szándékos emberölés, b) kínzás vagy embertelen bánásmód, ideértve a biológiai kísérleteket is, c) szenvedés vagy súlyos testi vagy lelki károsodás szándékos okozása, d) a vagyontárgyaknak a katonai szükségletek által nem indokolt, jogtalanul és önkényesen véghezvitt elpusztítása és eltulajdonítása, e) hadifogolynak vagy polgári személynek az ellenséges haderő szolgálatába kényszerítése,
11 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvényszékek fi hadifogoly vagy polgári személy szándékos megfosztása a pártatlan és szabályszerű tárgyaláshoz való jogtól, ) polgári személy jogellenes kitoloncolása, vagy elszállítása, vagy jogellenes bebörtönzése, h) polgári személyek túszul ejtése. 3. Cikk A háború jogának és szokásainak megsértése A Nemzetközi Törvényszék jogosult arra, hogy eljárást folytasson olyan személyek ellen, akik megsértik a háború jogát és szokásait. Az ilyen jellegű szabályszegés magában foglalja, de nem korlátozódik kizárólag a) vegyi vagy olyan fegyverek alkalmazására, melyeket szükségtelen szenvedés okozására fejlesztettek ki, b) nagyvárosok, városok és falvak önkényes lerombolására, vagy a katonai szükségletek által nem indokolt pusztítására, c) védelem nélküli városok, falvak, lakóhelyek vagy épületek bármilyen eszközzel történő támadására vagy bombázására, d) a vallási, jótékonysági és oktatási, a művészeti és tudományos célokra rendelt intézmények, történelmi emlékek, műtárgyak és tudományos termékek elkobzására, lerombolására vagy szándékos megkárosítására, e) a köz- és magántulajdon fosztogatására. 4. Cikk Népirtás 1. A Nemzetközi Törvényszék jogosult arra, hogy eljárást folytasson olyan személyek ellen, akik az ezen Cikk 2. pontjában meghatározott népirtást vagy az ezen Cikk 3. pontjában felsorolt egyéb cselekményeket követik el. 2. A népirtás a következő cselekmények bármelyikének valamely nemzeti, népi, faji vagy vallási csoport teljes vagy részleges megsemmisítésének szándékával való elkövetését jelenti: a) a csoport tagjainak megölése, b) a csoport tagjainak súlyos testi vagy lelki sérelem okozása, c) a csoportra megfontolva oly életfeltételek ráerőszakolása, melyeknek célja a csoport teljes vagy részleges fizikai elpusztulásának előidézése, d) oly intézkedések tétele, amelyek célja a csoporton belül a születések meggátolása, e) a csoport gyermekeinek más csoporthoz való erőszakos átvitele. 3. Büntetendők a következő cselekmények: aj népirtás, b) népirtás elkövetésére irányuló szövetkezés, c) közvetlen és nyilvános felbujtás népirtás elkövetésére, d) népirtás elkövetésének kísérlete, e) népirtásban való bűnrészesség. 5. Cikk Emberiesség elleni bűncselekmények A Nemzetközi Törvényszék jogosult arra, hogy eljárást folytasson olyan személyek ellen, akik felelősek a következő, nemzetközi vagy belső, fegyveres konfliktus során elkövetett, a polgári lakosság ellen irányuló bűncselekményekért: a) emberölés, b) kiirtás, c) leigázás, d) kitoloncolás, e) bebörtönzés,
12 144 Szabó Adrienn az 1949-es Genfi Egyezmények rendelkezéseire támaszkodik. Helyenként szó szerint veszi át annak megfogalmazásait a pontosság érdekében. Ebben a kategóriában, első sorban, a fegyveres összeütközésekben védett személyekkel szemben megkövetelt bánásmódra utal az Alapokmány. A harmadik cikkben található háborús bűncselekményeket a IV. Hágai Egyezményből veszi át a Statútum. A deliktumok felsorolása azonban a Törvényszék Alapokmányában nem taxatív jelleggel történik. A negyedik cikkben található genocídium, mint nemzetközi jogi bűncselekmény új elemet jelent az ad-hoc Törvényszékek Statútumaiban. A bűncselekmény fogalmát az 1948-as Genocídium Egyezmény adta meg. Az ENSZ Nemzetközi Bírósága a Genocídium Egyezményhez fűzött fenntartások ügyében hozott tanácsadó véleményében (1951. május 28.) megerősítette, hogy az Egyezmény elvei olyan elvek, melyeket a civilizált nemzetek és minden államot köt, egyezményi kötelezettség nélkül is. Ez a megerősítés mind a bűncselekmény definíciójára, mind, pedig az elkövető egyéni felelősségére vonatkozik... A népirtás bűncselekményének bizonyítását nehezíti, hogy ehhez a csoport elpusztításának szándékát is igazolni kell... A népirtás mind háború mind béke idején elkövethető bűncselekmény, nem szükséges bizonyítani, hogy az elkövető valamely állam nevében járt el." 17 Az ötödik cikkben szabályozott emberiesség elleni cselekmények köre a Nürnbergi Törvényszék Statútumához képest a legkevesebbet változott. Az ebbe a körbe tartozó deliktumok nagy részét már a fent említett alapokmány is jól rögzítette. A Jugoszláv Törvényszék Alapokmánya mégis inkább a Szövetséges Ellenőrző Tanács 10. számú törvényének a nürnberginél tágabban meghatározott 2. cikkét követi, amely a négy megszálló hatalom bírósági eljárásának volt az alapja a nürnbergi per után." 18 A Jugoszláv Statútum vonatkozó rendelkezése tartalmazza a fegyveres konfliktus során való elkövetést követelményét, a tényállási elemek között, ugyanakkor szövegszerűen is jelzi, hogy nincs tekintettel annak belső vagy nemzetközi jellegére, illetve e deliktumoknak a polgári lakosság ellen kell irányulniuk. A büntetendő cselekmények felsorolása ebben az esetben sem taxatív jellegű. Az utolsó (i) pontban) az egyéb embertelen cselekményeket említi az Alapokmány. A Bíróság eljárása során többek között a Tadic-ügyben felmerültek joghatósággal kapcsolatos kérdések is a védelem oldaláról. Ehelyütt, azt a szempontot kell felvázolnom, mely szerint a Nemzetközi Törvényszéknek nincs jogf) kínzás, g) nemi erőszak, h) politikai, faji, vallási alapon való üldözés, i) egyéb embertelen cselekmények." 16 7 SilekRita: A jugoszláviai nemzetközi büntetőtörvényszék joghatósága o. 18 Uo.
13 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvény székek hatósága a Statútum 2, 3, illetve 5, cikke esetében, mivel a törvényszék csak nemzetközi konfliktus esetében állapíthatja meg ezeket a cselekményeket, belső harc miatt nem.,a Fellebbviteli Tanács mindenekelőtt leszögezte, hogy a cselekményeket fegyveres összeütközés során követték el. A tanács ez után megállapította, hogy a konfliktus államon belül is nemzetközi vonással rendelkezett, a Biztonsági Tanács, pedig pontosan ezért a Törvényszék tárgyi joghatóságát úgy kívánta meghatározni, hogy az amilyen mértékben csak lehetséges az államon belüli és a nemzetközi konfliktusokra is kiterjedjen. Ennek értelmében a Tanács megállapította, hogy az Alapokmány a genfi egyezmények megsértéséről szóló 2 cikke csak nemzetközi fegyveres konfliktus fennállása esetén alkalmazható. A Háború jogának és szokásainak megsértésével foglalkozó 3. cikk olyan általános klauzula, amelynek az a feladata, hogy a humanitárius jogsértéseket felölelje, amelyek nem tartoznak az Alapokmány többi cikkének körébe Tehát a harmadik cikket, attól függetlenül lehet alkalmazni, hogy államon belüli vagy nemzetközi konfliktusról van szó. Az emberiség elleni bűncselekményekkel foglalkozó 5. cikkel kapcsolatban a Fellebbviteli Tanács megállapította, hogy a nemzetközi szokásjog régóta fennálló szabálya, hogy az emberiség elleni bűncselekményeknek nem kell nemzetközi fegyveres konfliktushoz kapcsolódniuk." 19 A ruandai törvényszék tárgyi joghatóságával kapcsolatban leszögezhetjük, hogy az, mint a Statútum egésze mintaként veszi a jugoszláv alapokmány vonatkozó rendelkezéseit. A különbségek a konfliktus eltérő jellegéből adódnak. Tekintettel arra, hogy Ruandában gyakorlatilag egy etnikum, a tuszik kiirtására, teljes megsemmisítésére tettek kísérletet az elkövetők, a legfontosabb tényállásnak a felelősségre vonás szempontjából a genocídium nemzetközi jogi deliktum tényállását tartották a létrehozók. Az Arushai Nemzetközi Törvényszék Statútumában így a tárgyi joghatóság kérdéskörében első helyen találjuk a népirtást. Ezen kívül természetesen felelősségre kívánták vonni az emberiesség elleni bűncselekmények elkövetőit is ezért a legteljesebb felelősségre vonás érdekében a harmadik cikkbe átemelték a jugoszláv törvényszék Statútumának ötödik cikkében foglaltakat. A Ruandai Törvényszék Alapokmányának negyedik cikke, azonban eltérést mutat - a konfliktus jellegéből adódóan - az eddigiektől: 4. Cikk: A Genfi Egyezmények közös 3. Cikkének és a II. Kiegészítő Jegyzőkönyvének megsértése. A Ruandai Nemzetközi Törvényszék jogosult eljárni olyan személyek ellen, akik a háború áldozatainak védelméről szóló augusztus 12-i, Genfi Egyezmények közös 3. Cikkét, valamint az június 8-i II. Kiegészítő Jegyzőkönyvet súlyosan megsértik, illetve megsértését elrendel- Jeney Petra: Szemelvények a Jugoszlávia területén elkövetett a nemzetközi humanitárius jogot súlyosan sértő cselekmények megbüntetésére létrehozott Nemzetközi Törvényszék joggyakorlatából. Nagy Bodizsár, Jeney Petra (szerk.): Nemzetközi jogi olvasókönyv (dokumentumok, szemelvények). Osiris Kiadó, Budapest, 2002, o.
14 146 Szabó Adrienn ték. Ezen jogsértések magukban foglalják, de nem korlátozódnak kizárólag a következő cselekményekre: a) személyek élete, egészsége valamint testi és lelki épsége elleni bűncselekmények, különösen emberölés, illetve kegyetlen bánásmód, úgy mint kínzás, testcsonkítás vagy bármilyen jellegű testi büntetés; b) kollektív büntetések; c) túszszedés; d) terrorista cselekmények; e) az emberi méltóság elleni cselekmények, különösen a megalázó és lealacsonyító bánásmód, erőszakos közösülés, kikényszeríttet prostitúció és bármilyen erőszakos nemi bűncselekmény; f) fosztogatás; g) büntetések kiszabása és kivégzések végrehajtása szabályszerűen létrehozott, a civilizált nemzetek által elengedhetetlennek minősített bírói garanciákkal rendelkező bíróság által kihirdetett előzetes ítélet nélkül; h) a felsorolt bűncselekmények elkövetésével való fenyegetés." 20 Az 1949-es genfi egyezmények közös harmadik cikkelye egyértelműen a nem nemzetközi jellegű fegyveres összeütközések esetében rögzíti a védett személyek körét, illetve a velük való bánásmód minimum standardjait. Az 1977-es második kiegészítő jegyzőkönyv, pedig ugyanilyen nem nemzetközi jellegű konfliktusokra vonatkozatva foglalja össze a nemzetközi jog szabályait. Mint ahogyan az már a személyi joghatóság elemzése során is kiderült, ez a törvényszék kizárólag azokat a személyeket kívánják felelősségre vonni, akik Ruanda területen sértették meg súlyosan a nemzetközi humanitárius jogot, illetve azokat a ruandai állampolgárokat, akik a szomszédos államok területén követtek el ilyen cselekményeket. Mivel ezt a konfliktust nem tekintették nemzetközi jellegű konfliktusnak, a törvényszék joghatóságának alapját a ruandai kormány alávetése alapozta meg igazán, miután tisztázták és rögzítették a szűkre szabott tárgyi joghatóság terjedelmét évi Cl. törvény az január 1. és december 31. között Ruanda területén elkövetett népirtásért és a nemzetközi humanitárius jog egyéb súlyos megsértéséért felelős személyek, valamint a szomszédos államok területén elkövetett népirtásért és egyéb hasonló jogsértésekért felelős ruandai állampolgárok megbüntetésére létrejött Nemzetközi Büntetőtörvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról.
15 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvény székek A Törvényszékek viszonya a nemzeti bíróságokkal és a non bis in idem elvének érvényesülése a Statútumokban \ Nürnbergi Törvényszék esetében a területi joghatóság kapcsán szóltam már a Londoni Egyezményben található megoldásról, mely szerint a bíróság joghatósága alá, csak az olyan személyekkel kapcsolatos eljárás tartozik, akik a cselekményüket nem egy meghatározott állam területéhez kapcsoltan követték el. Minden más esetben az érintett terület nemzeti bírósága jogosult az elkövetővel nemben eljárni. Abban az esetben, ha a Törvényszék megállapította valamely csoport vagy szervezet bűnös jellegét a saját eljárásában, akkor a Londoni Egyezmény aláírói közé tartozó államok nemzeti bíróságai az adott szervezet vagy csoport tagja ellen, a területén elkövetett bűncselekmény miatt eljárást indíthatnak. Ebben az esetben a Nürnbergi Törvényszék döntését a csoport vagy szervezet bűnösségét illetően az aláíró államok igazságszolgáltatási szervei kötelesek elfogadni. Ennek a rendelkezésnek az a célja, hogy a háborús főbűnösök kerüljenek első sorban a Nemzetközi Törvényszék elé, de a többi bűnös se maradjon felelősségre vonás nélkül. Az már egy segítséget adhat az adott nemzeti hatóságnak, illetve bíróságnak, ha tudják, az elkövető egy ilyen szervezetnek tagja, vagy egyéb módon résztvevője volt, ahhoz köze volt, és ezek után szuverén joga eldönteni, hogy indít e eljárást az adott személlyel szemben vagy sem. A 11. cikk értelmében, ha valamely személyt a Törvényszék csak a bűnös csoport vagy szervezetben való részvételért ítélt e, úgy őt a nemzeti, katonai vagy megszállási bíróság ezen felül és ettől függetlenül más bűncselekményért is felelősségre vonhatja és ezért rá a Törvényszék ítéletétől független és annak mértékéhez hozzáadódó ítéletet róhat ki." 21 A többszöri eljárás tilalma azonban a Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék Alapokmányában is megtalálható. Eszerint, abban az esetben, ha a Törvényszék a fent említetteken kívül, tehát nem csak a bűnös csoportban vagy szervezetben való részvétel miatt ítéli el a vádlottat, akkor a nemzeti bíróságok már semmi képen sem járhatnak el vele szemben a bűncselekmény miatt, még akkor sem, ha utóbb ki derül, hogy területi alapon őket illette volna a joghatóság gyakorlásának lehetősége. A fent említett joghatósági szabályoktól eltérő eljárásra is akadt példa a második világháború bűnöseivel szemben, mégpedig az univerzalitás elvére hivatkozva. 22 ^ Feldmájer Lea: A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék o. Az Eichmann eset leírása: Adolf Eichmann magas rangú SS tiszt volt, aki központi szerepet játszott föleg a német, lengyel, magyar zsidók üldözésnek megtervezésében és végrehajtásában. A második világháború végén Argentínába szökött, ahol álnéven élt és dolgozott egészen 1960-ig, amikor is izraeli ügynökök elrabolták Argentína panaszt tett a Biztonsági Tanácsnál azon a címen,
16 148 Szabó Adrienn A jugoszláv törvényszék statútuma kilencedik cikkelyének a párhuzamos joghatóság címet adták az alkotók. Ezek, illetve a következő passzusban található, a többszöri eljárásra vonatkozó szabályok, azonos lény egű szöveggel szerepelnek a ruandai törvényszék alapokmányában is. A párhuzamos joghatóság lehetővé teszi a nemzeti bíróságok azonos joghatósági körben történő fellépését az elkövetőkkel szemben, de ezt a jogosultságot mindkét esetben az alapokmányok az adott nemzetközi törvényszék elsőbbségének rögzítés útján korlátozzák. Ez az elsőbbség nem csak az eljárások megindítása esetén érvényesül, hanem lehetőséget ad a nemzetközi bíróságok számára, hogy a nemzeti eljárás bármely szakaszában elvegyék az ügyet az eljáró fórumtól, és abban ők hozzanak végső döntést. A jugoszláv törvényszék mag alkotta meg eljárási és végrehajtási szabályait, melyben rögzítette, mely esetekben él az elsőbbségével. A joghatóság átengedését a Törvényszék a következő esetekben kérelmezi: a) ha a szóban forgó cselekményt a nemzeti hatóságok vagy a bíróság köztörvényes bűncselekménynek minősítik, b) ha az eljárás során a pártatlanság és a függetlenség nincs biztosítva, illetve az eljárás azért folyik, hogy a vádlottat mentesítsék a nemzetközi büntetőjogi felelősség alól, vagy az ügyet nem folytatják a kellő gondossággal, c) ha az ügy szoros összefüggésben áll vagy egyébként érint olyan lényeges ténybeli vagy jogi kérdéseket, melyek vizsgálata a Törvényszékre tartozik." 23 Ebben a rendelkezésben is kizárólag az a törekvés látszik megnyilvánulni, amely a legteljesebb felelősségre vonást tűzi ki célul, és ennek érdekében veszi ki a lehetőséget az esetlegesen elfogult nemzeti igazságszolgáltatási szervek kezéből, akik a fent említett módszerek segítségével támogatást nyújthatnak az elkövetőnek a büntetés alól való kibújáshoz. Az átkért ügyek esetében az átvétel idejéig a nemzeti fórumok által hozott határozatok a Törvényszéket nem kötik, A Tadic-ügyben a védelem a joghatóság megalapozottságának vitatása kapcsán arra is hivatkozott, hogy a Törvényszék sérti Bosznia-Hercegovina, mint az elkövető állampolgársága szerinti állam, illetve Németország, mint a fogva tartó állam, az univerzalitás elve alapján eljárást indított állam joghatóságát. A Fellebbviteli Tanács ezeket a próbálkozásokat elutasította, mivel a belső joghatóságba történő beavatkozástól ilyen egyetemes érdekeket sértő esetekben el kell tekinteni és ennek a két állam ellenkezés nélkül alá is vetette magát. A hogy Izrael nyíltan megsértette a szuverenitását. Argentína - miután Izrael elismerte a hibát - nem követelte Eichmann visszatérését, így bíróság elé állították a zsidó nép földjén" és a náci kollaboránsokra vonatkozó törvény alapján halálra is ítélték. Eichmannt 1962 májusában fel is akasztották, ő volt az egyetlen, akit valaha formálisan kivégzett az izraeli állam. 23 Silek Rita: A Jugoszláviai nemzetközi büntető törvény szék joghatósága o.
17 A Nürnbergi, a Jugoszláv, illetve a Ruandai Nemzetközi Büntetőtörvény székek Törvényszéket a volt Jugoszlávia területén a humanitárius nemzetközi jogot súlyosan sértő személyek felelősségre vonása, a velük szembeni független és pártatlan eljárás érdekében hozták létre, ezért nem is vonták el a vádlottat törvényes bírájától. A többszöri eljárás tilalma alapján, ha a Nemzetközi Törvényszék már elbírálta egy adott elkövető, adott cselekményét, emiatt a deliktum miatt őt nemzeti bíróság nem vonhatja újra felelősségre, nem állíthatják emiatt bíróság elé. Abban az esetben, ha erre mégis sor kerülne, az Első fokú Tanács indokolt kérelemben jelzi a problémát az adott nemzeti bíróságnak. Ha erre a jelzésre az adott igazságszolgáltatási szerv nem reagál, a Törvényszék a Biztonsági Tanács segítségét kérheti a konfliktus rendezésére. A nemzeti bíróság által felelősségre vont személlyel szemben azonban ismételten eljárhat a Nemzetközi Törvényszék, ha az elkövetővel szemben az eljárás nem volt megfelelő: a) azt a cselekményt, amelyért bíróság elé állították, köztörvényes bűncselekménynek minősítették; vagy b) a nemzeti bíróság eljárása nem volt pártatlan vagy független, azt azzal a céllal folytatták le, hogy megvédjék a terheltet a nemzetközi büntetőjogi felelősségre vonástól, vagy az ügyben a felelősségre vonás nem volt a bűncselekmény súlyának megfelelő." 24 Az idézett cikk utolsó pontja azonban kötelezővé teszi a Törvényszék számára a nemzeti bíróság által már kiszabott, illetve az addig letöltött büntetés mértékének figyelembe vételét. Az ilyen ad-hoc jellegű törvényszékek nem működhetnének hatékonyan a szuverén államok megfelelő együttműködése nélkül. Ezekben az esetekben ugyanis az univerzalitás elve alapján őket megillető joghatóságról le kell mondaniuk. A törvényszékek rendelkezéseinek való engedelmesség és végrehajtásuk kötelezettsége, a legtöbb országot arra kényszeríti, hogy törvényhozás útján lehetővé tegye olyan utasítások végrehajtását, amit egyébként nemzeti joga nem engedne meg." 25 Magyarország esetében is ez a helyzet. Mi mind a két legutóbbi ad-hoc Törvényszék alapokmányát törvénnyel hirdettük ki, ellenkező esetben ütközött volna a magyar büntető joghatósági szabályokkal a Bíróság esetleges eljárása. Az ilyen meghatározott konfliktusra létrehozott bíróságokat azonban számos évi Cl. törvény az január 1. és december 31. között Ruanda területén elkövetett népirtásért és a nemzetközi humanitárius jog egyéb súlyos megsértéséért felelős személyek, valamint a szomszédos államok területén elkövetett népirtásért és egyéb hasonló jogsértésekért felelős ruandai állampolgárok megbüntetésére létrejött Nemzetközi Büntetőtörvényszék Alapokmányából fakadó kötelezettségek végrehajtásáról Silek Rita: A Jugoszláviai nemzetközi büntető törvényszék joghatósága o.
18 150 Szabó Adrienn kritika érte és éri ma is. A Nürnbergi Törvényszék eljárása kapcsán még ma is heves viták dúlnak, mert azt sokan a győztesek játszóterének tekinteték, melynek célja a megtorlás színházi körülményekbe ágyazott eljárás keretében. A jugoszláv törvényszék esetében annak sok szempontból kísérleti jelleg nyújtott lehetőséget a vitára, kezdve a felállításának jogszerűségétől, annak ugyancsak egyoldalúságával bezárólag. A ruandai törvényszék kapcsán, pedig leszögezhetjük, nem biztos, hogy a főbűnösök jártak rosszabbul azzal, hogy egy nemzetközi jellegű törvényszék előtt feletek bűneikért, hiszen akiket a nemzeti bíróságok előtt vontak felelősségre, egészen más fogvatatási körülményekkel, igazságszolgáltatási szakemberekkel és főleg ítéletekkel találkozhattak. Irodalomjegyzék Feldmájer Lea: A Nürnbergi Nemzetközi Katonai Törvényszék. Collega, 12/1999-1/2000. Irk Albert: A nemzetközi bűncselekmény és a Nemzetközi Büntetőbíróság eszméje. Pallas írod. És Nyomdai R.-T., Budapest, Jeney Petra: Szemelvények a Jugoszlávia területén elkövetett a nemzetközi humanitárius jogot súlyosan sértő cselekmények megbüntetésére létrehozott Nemzetközi Törvényszék joggyakorlatából. In: Nagy Bodizsár, Jeney Petra (szerk.): Nemzetközi jogi olvasókönyv (dokumentumok, szemelvények). Osiris Kiadó, Budapest, Kemenszky Ágnes: Háborús bűnösök felelősségre vonása az egykori Jugoszláviában, Ruandában és Sierra Leonéban. Az ad hoc büntetőbíróságok gyakorlata. Acta Humana, N 46-47, 2002, o. Nguyen Quoc Dihn - Patrick Daillier - Alain Pellet - Kovács Péter: Nemzetközi közjog. Osiris Kiadó, Budapest, Silek Rita: A jugoszláviai nemzetközi büntetőtörvényszék joghatósága, szervezete és eljárása. Jogtudományi Közlöny, 53 (1998) 5. Jurisdiction of ad hoc criminal tribunals Summary The goal of this paper is to demonstrate the most important rules in connection with criminal jurisdiction of some ad hoc international criminal tribunals. I am dealing with the Nuremberg Trial, with the Statute of the International Tribunal for the Prosecution of Persons Responsible for Serious Violations of International Humanitarian Law Committed in the Territory of the Former Yugoslavia and with the Statue of the International

matches: Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
2004. december 14.(*)
„2001/37/EK irányelv – Dohánytermékek gyártása, kiszerelése és árusítása – 8. cikk – A szájon át fogyasztható dohány forgalmazásának tilalma – Érvényesség – Az EK 28., 29. és 30. cikk értelmezése – Az ugyanezen tilalmat előíró nemzeti szabályozás összeegyeztethetősége”
A C‑210/03. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a High Court of Justice (Anglia és Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2003. május 14‑én érkezett 2003. április 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Swedish Match AB és
a Swedish Match UK Ltd kérelmére
a Secretary of State for Health
tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans és K. Lenaerts tanácselnökök, C. Gulmann, J.‑P. Puissochet, N. Colneric, S. von Bahr és J. N. Cunha Rodrigues (előadó) bírák,
hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető-helyettes, majd M.‑F. Contet főtanácsos,
tekintettel az írásbeli eljárásra és a 2004. június 8‑i tárgyalásra,
-·a Swedish Match AB és a Swedish Match UK Ltd képviseletében G. Barling, QC, és M. Lester, barrister, akiket S. Kon, D. Roy és S. Turnbull, solicitors, hatalmaztak meg
- az Egyesült Királyság kormánya képviseletében C. Jackson, meghatalmazotti minőségben, segítője N. Paines, QC és T. Ward, barrister,
- a francia kormány képviseletében G. de Bergues és R. Loosli‑Surrans, meghatalmazotti minőségben,
- az ír kormány képviseletében D. J. O'Hagan, meghatalmazotti minőségben,
- a finn kormány képviseletében T. Pynnä, meghatalmazotti minőségben,
- a svéd kormány képviseletében A. Kruse, meghatalmazotti minőségben,
- az Európai Parlament képviseletében J. L. Rufas Quintana és M. Moore, meghatalmazotti minőségben,
- az Európai Unió Tanácsa képviseletében E. Karlsson és J.‑P. Hix, meghatalmazotti minőségben,
- az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében I. Martinez del Peral és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2004. szeptember 7‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamoknak a dohánytermékek gyártására, kiszerelésére és árusítására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről szóló, 2001. június 5‑i 2001/37/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 194., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet , 6. kötet, 147. o.) 8. cikkének érvényességére, valamint az EK 28–30. cikk értelmezésére és a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazásának tilalmáról szóló nemzeti szabályozásnak a közösségi jog rendelkezéseivel és általános elveivel való összhangjára vonatkozik.
2 A kérelmet a Swedish Match AB és a Swedish Match UK Ltd (a továbbiakban a két vállalkozás együttesen: Swedish Match) és a Secretary of State for Health közötti jogvita keretében a szájon át fogyasztható dohánytermékeknek az Egyesült Királyságon belüli forgalmazásával kapcsolatban terjesztették elő.
3 Az 1992. május 15‑i 92/41/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 158., 30. o.) módosított, a tagállamoknak a dohánytermékek gyártására, kiszerelésére és árusítására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről szóló, 1989. november 13‑i 89/622/EGK tanácsi irányelv (HL L 359., 1. o.) (a továbbiakban: 89/622 irányelv) 8a. cikke előírja, hogy a tagállamok megtiltják azoknak a szájon át fogyasztható dohánytermékeknek a forgalmazását, melyeket az irányelv 2. cikkének (4) bekezdése az alábbiak szerint határoz meg: „minden szájon át fogyasztott termék, kivéve a szívásra és rágásra szántakat, amely részben vagy teljes egészében dohányból készült, porított vagy szemcsés szerkezetű, vagy e formák kombinációiból áll, különösen azok, amelyeket zacskós kiszerelésben vagy porózus zacskókban, illetve egyéb, élelmiszerre emlékeztető formában hoznak forgalomba”.
4 A 92/41 irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése kimondja: „bizonyított, hogy a füstmentes dohánytermékek nagyobb kockázati tényezőt jelentenek a rák tekintetében, és e kockázattal kapcsolatban a termékeken különleges feliratnak kell szerepelnie”. Ugyanezen irányelv tizenkettedik preambulumbekezdése szerint „tudományos kutatóknak az a véleményük, hogy a dohányfogyasztás által okozott függés veszéllyel jár, amely különleges figyelmeztető feliratot követel meg minden egyes dohányterméken”.
5 A 92/41 irányelv tizenharmadik preambulumbekezdésének értelmében:
„[…] az egyes tagállamok piacán megjelenő új szájon át fogyasztható dohánytermékek különösen a fiatalok számára vonzóak, és […] az ennek leginkább kitett tagállamok már teljes mértékben betiltották ezeket az új termékeket, vagy ezek betiltása szándékukban áll”.
6 Ugyanezen irányelv tizennegyedik preambulumbekezdése kifejti:
„[…] e termékek vonatkozásában az egyes tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései között eltérések léteznek, ezért e rendelkezéseket közös szabályoknak kell alávetni”.
7 A 92/41 irányelv tizenötödik preambulumbekezdése értelmében:
„[…] valós a kockázata annak, hogy az új szájon át fogyasztható termékeket mindenekelőtt a fiatalok fogják fogyasztani, így ez nikotinfüggőség kialakulásához vezethet, hacsak időben nem alkalmaznak megszorító intézkedéseket”.
8 A fent nevezett irányelv tizenhatodik preambulumbekezdése szerint:
„[…] a Nemzetközi Rákkutató Ügynökség által készített tanulmányok következtetései szerint a szájon át fogyasztható dohány különösen nagy mennyiségben tartalmaz rákkeltő anyagokat, […] ezek az új termékek különösen a szájban okoznak rákot”.
9 Ugyanezen irányelv tizenhetedik preambulumbekezdésének értelmében:
„[…] a már három tagállam által elfogadott ilyen dohányra vonatkozó árusítási tilalomnak közvetlen hatása van a belső piac megteremtésére és működésére, […] szükséges tehát a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítése e területen, az egészségvédelem magas szintjének alapulvétele mellett […] az egyetlen alkalmas intézkedés a teljes tilalom; […] mindazonáltal e tilalom nem érinti a régi hagyománnyal rendelkező szájon át fogyasztható dohánytermékeket, melyekre továbbra is a 89/622/EGK irányelvnek a jelen irányelv által módosított, a füstmentes dohánytermékekre alkalmazandó rendelkezései vonatkoznak.”
10 Az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozási feltételeiről és az Európai Uniót létrehozó szerződések módosításairól szóló okmány 151. cikkének (1) bekezdése (HL 1994. C 241., 21. o. és HL 1995. L 1., 1. o., a továbbiakban: csatlakozási okmány) előírja:
„Jelen okmány XV. mellékletében felsorolt rendelkezések az ezen mellékletben előírt feltételek mellett alkalmazhatóak az új tagállamok tekintetében.”
11 E melléklet „Egyebek” elnevezésű X. fejezete, mely a csatlakozási okmány 151. cikkében előírt felsorolást tartalmazza, így rendelkezik:
„a) A 89/622/EGK módosított irányelv 8/A cikkében előírt, […] az irányelv 2. cikkének (4) bekezdésében meghatározott termék forgalmazására vonatkozó tilalom az élelmiszertermékhez hasonló formában történő forgalmazás tilalmának kivételével nem alkalmazható a Svéd Királyságra,
b) A Svéd Királyság minden olyan szükséges intézkedést meghoz, mely biztosítja, hogy az a) pontban meghatározott termék ne kerüljön olyan más tagállamok piacára, melyekre a 89/622/EGK és a 92/41/EGK irányelvek teljes mértékben alkalmazhatóak.
12 A 2001/37 irányelvet az EK 95. és EK 133. cikk alapján fogadták el, és célja a 89/622 irányelv és a tagállamoknak a cigaretták kátránytartalmának maximális mértékére vonatkozó törvényi, rendeleti, és közigazgatási rendelkezéseinek közelítéséről szóló, 1990. május 17‑i 90/239/EGK tanácsi irányelv (HL L 137., 36. o.) újraalkotása.
13 A 2001/37 irányelv huszonnyolcadik preambulumbekezdése szerint:
„A 89/622/EGK irányelv megtiltotta a szájon át fogyasztható egyes dohánytermékek értékesítését a tagállamokban. A […] csatlakozási okmány 151. cikke felhatalmazza a Svéd Királyságot, hogy e tekintetben eltérjen a 89/622/EGK irányelv említett rendelkezéseitől.”
14 A 2001/37 irányelv „Fogalommeghatározások” elnevezésű 2. cikke így rendelkezik:
»dohánytermék«: olyan termék, amelyet dohányzás, tubákolás, szopogatás vagy rágás céljából gyártanak, még abban az esetben is, ha csupán részben tartalmaz dohányt, akár géntechnológiával módosított formában, akár nem;
»szájon át fogyasztott dohány«: minden szájon át fogyasztott termék, kivéve a szívásra és rágásra szántakat, amely részben vagy teljes egészében dohányból készült, porított vagy szemcsés szerkezetű, vagy e formák kombinációiból áll, különösen azok, amelyeket zacskós kiszerelésben vagy porózus zacskókban, illetve bármely egyéb, élelmiszerre emlékeztető formában hoznak forgalomba;
15 Ugyanezen irányelv 5. cikkének (4) bekezdése szerint:
„A szájon át fogyasztott dohányt, ha árusítása a 8. cikk értelmében engedélyezett, valamint a füstmentes dohánytermékeket a következő figyelmeztető felirattal kell ellátni:
»Ez a dohánytermék károsíthatja az Ön egészségét, és függőséghez vezet.«
16 A 2001/37 irányelv „Szájon át fogyasztott dohány” elnevezésű 8. cikke előírja:
„A tagállamok […] a csatlakozási okmány 151. cikkének sérelme nélkül megtiltják a szájon át fogyasztható dohány forgalmazását.”
17 A fent nevezett irányelv 13. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok, a cigaretták kátrány-, nikotin- vagy szénmonoxid-tartalmának korlátozására, az egészségügyi figyelmeztető feliratokra, és más jelzésekre, vagy az ezen irányelv egyéb rendelkezéseire alapozott megfontolásokból nem tilthatják meg, illetve nem korlátozhatják az olyan dohánytermékek importját, árusítását, illetve fogyasztását, amelyek megfelelnek ezen irányelv előírásainak, kivéve a 4. cikkben szolgáltatott adatok hitelességének igazolása céljából.”
18 Ugyanezen irányelv 15. cikke különösen úgy rendelkezik, hogy a 89/622 irányelv hatályát veszti, és az erre az irányelvre történő hivatkozásokat a 2001/37 irányelvre történő hivatkozásoknak kell tekinteni.
19 Az Egyesült Királyságban a 89/622 irányelv 8a. cikkében előírt tilalmat a belső jogba a Tobacco for Oral Use (Safety) Regulations (a szájon át fogyasztható dohánytermékekre [biztonságára] vonatkozó 1992‑es rendeletek, a továbbiakban: 1992‑es rendeletek) ültették át.
20 A Swedish Match az Egyesült Királyságban apróra őrölt vagy vágott, ömlesztve vagy kis kiszerelésű zacskókban árusított, az íny és az ajak közé helyezve fogyasztható dohányt, „snust” kívánt forgalmazni.
21 A Swedish Match 2002. március 18‑án a UK Departement of Healthnél (az Egyesült Királyság Egészségügyi Minisztériumánál) írásban kifejtette azokat az indokokat, melyek alapján úgy ítéli meg, hogy a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazására vonatkozó, az 1992‑es rendeletekben előírt tilalma jogellenes. A minisztérium 2002. április 24‑i válaszában jelezte, hogy a tilalmat jogszerűnek ítéli meg. A Swedish Match 2002. május 8‑án felülvizsgálati kérelmet nyújtott be fenntartva, hogy a tilalom sérti a közösségi jog különböző rendelkezéseit. A High Court of Justice (Anglia és Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket előzetes döntéshozatalra terjeszti a Bíróság elé:
„1) Az arányosságnak és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának alapelveivel és az alapvető jogokkal (különösen a tulajdon szabadságával) összhangban alkalmazva az EK 28–30. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy azok kizárják, hogy egy nemzeti szabályozás bárkinek megtilthassa, hogy részben vagy teljes egészében dohányból készült, porított vagy szemcsés szerkezetű, vagy e formák kombinációiból álló, vagy bármely egyéb, élelmiszerre emlékeztető formában forgalomba hozott, szájon át fogyasztható termékeket a szívásra vagy rágásra szánt termékek kivételével árusítson, árusításra felkínáljon vagy elfogadjon, árusítás céljából bemutasson vagy raktározzon?
2) A 2001/37/EK irányelv 8. cikke teljes egészében vagy részben érvénytelen‑e
a) a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve megsértése miatt,
b) az EK 28. cikk és/vagy az EK 29. cikk megsértése miatt,
c) az arányosság elvének megsértése miatt,
d) az EK 95. cikknek és/vagy az EK 133. cikknek mint jogalapnak az alkalmatlansága miatt,
e) az EK 95. cikk (3) bekezdésének megsértése miatt,
f) hatásköri visszaélés miatt,
g) az EK 253. cikk és/vagy az indoklási kötelezettség megsértése miatt,
h) a tulajdonhoz való alapvető jog megsértése miatt?
3) Olyan körülmények esetén, melyek szerint
– 89/622/EGK irányelv 8a. cikkét végrehajtó nemzeti intézkedést 1992‑ben fogadták el,
– a fent nevezett intézkedést olyan belső jogi hatáskörök alkalmazásával fogadták el, melyek nem függenek az irányelv átültetésére vonatkozó kötelezettség fennállásától,
– a 89/622 irányelvet (a […] csatlakozási okmány által módosított formájában) a 2001/37/EK irányelv hatályon kívül helyezte, és módosította, mely utóbbi irányelv a 89/622/EGK irányelv 8a. cikkét 8. cikkében megismételte,
– a 2001/37/EK irányelv a második kérdés a), c) vagy h) pontjában megjelölt elvek egyike miatt érvénytelen,
úgy kell‑e értelmezni ezeket az elveket, hogy a kérdéses nemzeti intézkedést is tiltják?”
Az elsősorban a főtanácsnoki indítvánnyal kapcsolatos észrevételek benyújtására, másodsorban a szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelmekről
22 A Swedish Match a Bíróság hivatalához 2004. október 4‑én benyújtott beadványában kérte a Bíróságot, hogy:
– elsősorban engedélyezze, hogy a főtanácsnok úr indítványára írásban észrevételeket nyújthasson be;
– másodsorban rendelje el az eljárási szabályzat 61. cikkének alkalmazásával a szóbeli szakasz újbóli megnyitását.
23 A Swedish Match a főtanácsnok úrnak a 2001/37 irányelv hatásainak esetleges fenntartásához kapcsolódó javaslatairól kíván nyilatkozni, miután a Bíróság annak érvénytelenségét ismeri majd el.
24 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság alapokmánya és eljárási szabályzata nem teszi lehetővé a felek számára, hogy a főtanácsnok által benyújtott indítványra válaszként észrevételeket nyújtsanak be (lásd a C‑17/98. sz., Emesa Sugar ügyben 2000. február 4‑én hozott végzés [EBHT 2000., I‑655. o.] 2. pontját). Ezért a Bíróság a főtanácsnok indítványára válaszként írásbeli észrevételek benyújtására irányuló kérelmet elutasítja.
25 Egyébként a Bíróság hivatalból, a főtanácsnok javaslatára vagy a felek kérelmére eljárási szabályzatának 61. cikkével összhangban elrendelheti a szóbeli szakasz újbóli megnyitását, ha úgy ítéli meg, hogy nem kapott elegendő felvilágosítást, vagy az ügyet olyan érv alapján kell eldöntenie, melyet a felek nem vitattak meg (lásd a C‑309/99. sz., Wouters és társai ügyben 2002. február 19‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑1577. o.] 42. pontját és a C‑470/00. P. sz., Parlament kontra Ripa di Meana és társai ügyben hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 33. pontját). Mindazonáltal jelen ügyben a Bíróság a főtanácsnok meghallgatása után úgy ítéli meg, hogy minden szükséges tény a rendelkezésére áll ahhoz, hogy a feltett kérdéseket megválaszolja. Következésképpen a szóbeli szakasz újbóli megnyitására vonatkozó kérelmet el kell utasítani.
26 A kérdést előterjesztő bíróság második kérdésével, melyet először kell megvizsgálni, azt kérdezi, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikke az EK-Szerződés rendelkezéseinek, a közösségi jog alapelveinek megsértése vagy hatáskörrel való visszaélés miatt érvénytelen‑e.
Az EK 95. cikk és az EK 133. cikk jogalapul való választásáról
27 A kérdés tárgya annak meghatározása, hogy az EK 95. cikk a 2001/37 irányelv 8. cikkének megfelelő jogalapjául szolgál‑e, és ha igen, az EK 133. cikkre másodlagos jogalapként történő hivatkozás szükséges‑e, vagy jelen ügyben lehetséges‑e.
28 Az EK 95. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a Tanács meghozza a tágállamoknak a belső piac létrehozásáról és működéséről szóló törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésével kapcsolatos intézkedéseket.
29 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti szabályozások közötti eltérések egyszerű megállapítása nem elegendő az EK 95. cikkre való hivatkozás igazolásához (ebben az értelemben lásd a C‑376/98. sz., Németország kontra Parlament és Tanács ügyben 2000. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑8419. o.] 84. pontját), más azonban a helyzet a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közötti olyan eltérések esetén, melyek természetüknél fogva akadályozhatják az alapvető szabadságokat, és így közvetlen hatással lehetnek a belső piac működésére (ebben az értelemben lásd a fent hivatkozott Németország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 95. pontját és a C‑491/01. sz., British American Tobacco (Investments) és az Imperial Tobacco ügyben 2002. december 10‑i ítélet [EBHT 2002., I‑11453. o.] 60. pontját).
30 Szintén a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy ha az EK 95. cikkre mint jogalapra való hivatkozás lehetséges a kereskedelmi forgalom azon jövőbeli akadályainak megelőzésére, melyek a nemzeti törvényhozások heterogén fejlődésének következményei, ezeknek az akadályoknak valószínűeknek kell lenniük, és a szóban forgó intézkedés tárgya ezek megelőzése kell, hogy legyen (ebben az értelemben lásd a C‑350/92. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1995. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1985. o.] 35. pontját; a fent hivatkozott Németország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 86. pontját; a C‑377/98. sz., Hollandia kontra Parlament és Tanács ügyben 2001. október 9‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7079. o.] 15. pontját, valamint a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és az Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 61. pontját).
31 A Bíróság egyébként úgy ítélte meg, hogy amint fennállnak az EK 95. cikkre mint jogalapra való hivatkozás feltételei, a közösségi jogalkotó nem lehetne akadályoztatva abban, hogy e jogalapra hivatkozzon abból a tényből kifolyólag, hogy a közegészség védelme meghatározó a cselekvés kiválasztásakor (a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és az Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 62. pontja).
32 Másfelől ki kell emelni, hogy az EK 152. cikk (1) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy az emberi egészség magas szintű védelmét biztosítani kell a Közösség minden politikájának és akciótervének meghatározásakor és végrehajtásakor, és az EK 95. cikkének (3) bekezdése kifejezetten megköveteli, hogy az elvégzett jogharmonizáció során a személyek egészségének magas szintű védelmét biztosítsák (a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 62. pontja).
33 Az előzőekből az következik, hogy amennyiben a kereskedelmi forgalom akadályai fennállnak, vagy valószínűsíthető, hogy a jövőben ilyen akadályok jönnek létre abból a tényből kifolyólag, hogy a tagállamok eltérő intézkedéseket hoztak vagy készülnek meghozni egy termék vagy termékcsoport vonatkozásában, olyan módon, hogy a védelem eltérő szintjét biztosítják, és ezáltal megakadályozzák az érintett termék vagy termékek szabad mozgását a Közösségen belül, az EK 95. cikk felhatalmazza a közösségi jogalkotót, hogy egyrészt a fent nevezett cikk (3) bekezdésének, másrészt a szerződésben felsorolt vagy az ítélkezési gyakorlat által kidolgozott jogelveknek, különösen az arányosság elvének betartása mellett, a megfelelő intézkedések meghozatalával beavatkozzon.
34 A körülmények függvényében e megfelelő intézkedések kötelezhetik a tagállamok összességét az érintett termék vagy termékek forgalmazásának engedélyezésére, az ilyen engedélyezési kötelezettséget bizonyos feltételekhez köthetik, vagy akár ideiglenesen vagy véglegesen megtilthatják egyes termék vagy termékek forgalmazását (lásd a termékek általános biztonságáról szóló 92/59/EGK tanácsi irányelvvel összefüggésben (HL L 228., 24. o.) a C‑359/92. sz., Németország kontra Tanács ügyben 1994. augusztus 9‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑3681. o.] 4. és 33. pontját).
35 Ezeknek az elveknek a fényében ellenőrizni kell, hogy az EK 95. cikkre mint jogalapra való hivatkozás feltételei fennállnak‑e a 2001/37 irányelv 8. cikkének esetében.
36 Előzetesen ki kell emelni, hogy fent említett 8. cikk csupán a 89/622 irányelv 8a. cikkének rendelkezéseit veszi át, mely szerint a tagállamok megtiltják a szájon át fogyasztható dohányok forgalmazását. E dohányokat a 2001/37 irányelv, valamint a 89/622 irányelv így határozza meg: „minden szájon át fogyasztott termék, kivéve a szívásra és rágásra szántakat, amely részben vagy teljes egészében dohányból készült, porított vagy szemcsés szerkezetű, vagy e formák kombinációiból áll, különösen azok, amelyeket zacskós kiszerelésben vagy porózus zacskókban, illetve bármely egyéb, élelmiszerre emlékeztető formában hoznak forgalomba”.
37 Továbbra is fennáll, hogy e termékek vonatkozásában, ahogyan azt a 92/41 irányelv tizennegyedik preambulumbekezdése jelzi, ez utóbbi irányelv elfogadásakor a tagállamok között a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések eltértek. Ugyanis közülük kettő már tiltotta e termékek forgalmazását, és a harmadik pedig olyan rendelkezéseket fogadott el, melyek, még ha nem is léptek hatályba, ugyanezt a célt szolgálták. E rendelkezések célja megalkotóik szerint az, hogy megállítsák az olyan egészségre ártalmas termékek fogyasztásának elterjedését, melyek a tagállamok piacán újak voltak, és amelyek arról voltak nevezetesek, hogy különösen a fiatalok számára vonzóak.
38 Minthogy a dohánytermékek piaca olyan piac, melyen a tagállamok közötti kereskedelmi forgalom viszonylag jelentős (lásd a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 64. pontját), ezek a forgalmazást tiltó intézkedések ennek a piacnak a heterogén fejlődését okozták, és így természetüknél fogva akadályát képezték az áruk szabad mozgásának.
39 Egyébként figyelembe véve, hogy a vásárlóközönség egyre inkább tudatában van a dohánytermékek fogyasztásának egészségre káros jellegének, valószínű, hogy az e termékek szabad mozgásával szembeni akadályok annak következtében jöttek létre, hogy a tagállamok e fejlődést leképező új szabályokat fogadtak el, melyek célja, hogy hatékonyabban tántorítsanak el e termékek fogyasztásától (a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 67. pontja).
40 A 2001/37 irányelv 8. cikke olyan összefüggésben született, mely a dohánytermékek piacán a különböző tagállamokban a szájon át fogyasztható dohánytermékekre vonatkozó forgalmazási feltételek heterogén fejlődése miatt létező, a termékek szabad mozgásával szembeni akadályok tekintetében nem különbözik a 89/622 irányelv 8a. cikkének elfogadásakor fennállt összefüggéstől. Fontos hozzátenni, hogy a csatlakozási okmány semmilyen hatással nem járt ezen összefüggés megítélésére. Ugyanis ez az okmány nem csupán kiemeli a Svéd Királyságot a fent nevezett 8a. cikk alkalmazási köréből, hanem megköveteli azt is, hogy e tagállam minden ahhoz szükséges intézkedést meghozzon, mely biztosítja, hogy a szájon át fogyasztható dohánytermékek ne kerüljenek más tagállamok piacára.
41 A közösségi jogalkotónak az EK 95. cikken alapuló beavatkozása a szájon át fogyasztható dohánytermékek vonatkozásában igazolást nyert.
42 Az előzőekből az következik, hogy az EK 95. cikk alapján meghozhatták a 2001/37 irányelv 8. cikke által tartalmazott tiltó intézkedést. Távolabbról meg kell még vizsgálni, hogy ennek az intézkedésnek a meghozatala az EK 95. cikk (3) bekezdésének és a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésben említett jogelveknek tiszteletben tartása mellett történt‑e.
43 Ami azt a kérdést illeti, hogy az alapügyben az EK 133. cikkre a fent nevezett 8. cikk másodlagos jogalapjaként történő hivatkozás szükséges‑e, vagy lehetséges-e, elegendő emlékeztetni arra, hogy a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ítélet 97. pontjában a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 2001/37 irányelv egyetlen megfelelő jogalapja az EK 95. cikk, és hogy az irányelv tévesen említi az EK 133. cikket is.
44 Mindenesetre az irányelvnek az EK 133. cikkre mint másodlagos jogalapra történő e téves hivatkozása nem vonja maga után az irányelv érvénytelenségét (a fent hivatkozott British American Tobacco ügyben hozott ítélet 98. pontja). Egy közösségi jogszabály jogi hivatkozásai között szereplő ilyen hiba ugyanis csupán tisztán alaki hibát jelent, kivéve ha az a jogszabály elfogadása során alkalmazott eljárás szabálytalanságát okozta (ebben az értelemben lásd a 165/87. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1988. szeptember 27‑én hozott ítélet [EBHT 1988., 5545. o.] 19. pontját, a C‑184/02. és C‑223/02. sz., Spanyolország és Finnország kontra Parlament és Tanács ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 0000., 0. o.] 44. pontját). Márpedig a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítéletben a Bíróság azt is megítélte, hogy az EK 95. cikkre és az EK 133. cikkre mint kettős jogalapra történő hivatkozás nem okozza az irányelv meghozatala során alkalmazott eljárás szabálytalanságát, és hogy e tényből kifolyólag az irányelv nem érvénytelen.
45 Ebből az következik, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikke a megfelelő jogalap hiánya miatt nem érvénytelen.
Az EK 95. cikk (3) bekezdéséről és az arányosság elvéről
46 Az EK 95. cikk (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy mind a Bizottság, mind a Parlament és a Tanács a személyek magas szintű egészségvédelmét vegye alapul, különös figyelemmel minden tudományos tényeken alapuló új fejlődésre.
47 Emlékeztetni kell egyébként arra, hogy az arányosság elve, mely egyike a közösségi jog általános elveinek, megköveteli, hogy a közösségi rendelkezés által létrehozott eszközök alkalmasak legyenek az elérni kívánt cél megvalósítására, és ne menjenek túl azon, ami annak eléréséhez szükséges (lásd különösen a 137/85. sz. Maizena-ügyben 1987. november 18‑án hozott ítélet [EBHT 1987., 4587. o.] 15. pontját; a C‑339/92. sz., ADM Ölmühlen ügyben 1993. december 7‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑6473. o.] 15. pontját és a C‑210/00. sz. Käserei Champignon Hofmeister ügyben 2002. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6453. o.] 59. pontját).
48 Az előző pontban említett feltételek bírói ellenőrzésével kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a közösségi jogalkotó a jelen esethez hasonló területen széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, ez pedig olyan politikai, gazdasági és szociális tényezők közötti választást követel meg, melyen belül összetett értékelést kell elvégezni. Csupán az e területen meghozott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmények által elérni kívánt céllal kapcsolatos nyilvánvalóan alkalmatlan jellege lehet kihatással az ilyen intézkedés jogszerűségére (ebben az értelemben lásd a C‑84/94. sz., Egyesült Királyság kontra Tanács ügyben 1996. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑5755. o.] 58. pontját; a C‑233/94. sz., Németország kontra Parlament és Tanács ügyben 1997. május 13‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑2405. o.] 55. és 56. pontját; a C‑157/96. sz., National Farmers’ Union és társai ügyben 1998. május 5‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2211. o.] 61. pontját, valamint a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 123. pontját).
49 A 89/622 irányelvbe a 92/41 irányelvvel beillesztett 8a. cikket illetően az utóbbi irányelv preambulumbekezdéseiből következik, hogy a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazását betiltó intézkedés az egyetlen, mely alkalmas válasz lehetett arra a valós veszélyre, hogy tudniillik ezeket az új termékeket a fiatalok használják, és így fent említett termékek nikotinfüggőséghez vezetnek, miközben többek között szájrákot okoznak.
50 A Swedish Match tartalmilag azt emeli ki, hogy figyelembe véve azokat a tudományos adatokat, melyekkel a jogalkotó 2001‑ben, a 2001/37 irányelv 8. cikkének elfogadásakor rendelkezett, és melyek alapján egyébként a fent említett irányelv 5. cikkének (4) bekezdésében szereplő tájékoztatással kapcsolatos szabályokat is módosította, a szájon át fogyasztott dohánytermékek forgalmazására vonatkozó tilalom fenntartása aránytalan volt az elérni kívánt célhoz képest, és nem vette figyelembe a fent hivatkozott tudományos adatok változását.
51 E tekintetben azt kell válaszolni, hogy még ha a szakértők már 1999‑től kétségbe is vonhatták azt az állítást, mely szerint, ahogyan azt a 92/41 irányelv tizenhatodik preambulumbekezdése is kimondja, „ezek az új termékek különösen szájrákot okoznak”, minden ellentmondás nem oszlott el ezzel kapcsolatban a 2001/37 irányelv elfogadásakor. Egyébként még ha a tudományos közösség egy része el is fogadta, hogy a szájon át fogyasztható dohánytermékeket a cigarettát helyettesítő termékekként használhatják, annak egy másik része kétségbe vonta egy ilyen álláspont megalapozottságát. Ebből a helyzetből pedig arra kell következtetni, hogy azok a tudományos adatok, melyekkel a jogalkotó 2001‑ben rendelkezett, nem tették lehetővé, hogy olyan következtetésre jusson, mely szerint a kérdéses termékek fogyasztása veszélytelen a személyek egészségére.
52 Egyébként valamennyi más dohánytermékhez hasonlóan a szájon át fogyasztható termékek is tartalmaznak nikotint, amely függőséghez vezet, és amelynek mérgező hatása nem vonható kétségbe.
53 Márpedig egyrészt a 2001/37 irányelv elfogadásakor nem bizonyították, hogy fent nevezett termékek ártalmas hatásai e tekintetben más dohánytermékekénél kisebbek volnának. Másrészt kiderült, hogy súlyos veszélyt jelentenek az egészségre, ezt pedig a közösségi jogalkotó köteles volt figyelembe venni.
54 Ilyen feltételek mellett pedig nem tartható fenn az az állítás, hogy az EK 95. cikk (3) bekezdésével ellentétesen a 2001/37 irányelv 8. cikkéből következő tilalmat a tudományos adatok változásának figyelmen kívül hagyásával fogadták el.
55 Egyébként a Bíróság előtt bemutatott egyetlen értékelendő tény sem teszi lehetővé olyan következtetés levonását, mely szerint a szájon át fogyasztható dohánytermékek nem voltak új termékek a tagállamok piacán oly módon, ahogyan ez a 92/41 irányelv elfogadásakor fennállt.
56 A közösségi jogalkotó, hogy megfeleljen annak a számára előírt kötelezettségnek, mely szerint az egészségvédelem tárgyában magas szintet kell alapul vennie, az EK 95. cikk (3) bekezdésével összhangban úgy ítélhette meg – anélkül, hogy a tárgyban hozzá tartozó mérlegelési jogkört túllépte volna –, hogy a szájon át fogyasztott dohánytermékek forgalmazását tiltó intézkedés szükséges, és különösen, hogy nem létezett olyan vagylagos intézkedés, mely lehetővé tenné ugyanennek a célnak ilyen hatékony elérését.
57 Ugyanis ahogyan azt a főtanácsnok úr indítványának 116–119. pontja kiemeli, minden más olyan intézkedés, melynek célja az lett volna, hogy a termelők számára olyan technikai szabályokat állítson fel, melyek a termék ártalmasságát csökkentik, vagy e termék csomagolásának címkézését és árusításának feltételeit különösen a kiskorúkkal kapcsolatban szabályozzák, nem járt volna megelőző hatással az egészségvédelemmel kapcsolatban, mivel lehetővé teszi, hogy a piacon egy olyan termék jelenjen meg, melynek ártalmas hatása mindenképpen fennmarad.
58 Az előző megfontolásokból az következik, hogy a kétségbe vont tiltó intézkedés semaz EK 95. cikk (3) bekezdésének rendelkezéseiben a közösségi jogalkotóra bízott cél – hogy a személyek egészségvédelmének magas szintjét biztosítsa –, sem az arányosság elve tiszteletben tartásának kötelezettsége szempontjából nem tekinthető nyilvánvalóan alkalmatlannak.
Az EK 28. és/vagy 29. cikkről
59 A töretlen ítélkezési gyakorlat szerint a mennyiségi korlátozásoknak, valamint az azonos hatású intézkedéseknek az EK 28. és 29. cikkben előírt tilalma nem csupán a nemzeti intézkedésekre, hanem a közösségi intézményektől származó intézkedésekre is érvényes (ebben az értelemben lásd különösen a 15/83. sz., Denkavit Nederland ügyben 1984. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 1984., 2171. o.] 15. pontját; a C‑51/93. sz. Meyhui-ügyben 1994. augusztus 9‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑3879. o.] 11. pontját, és a C‑114/96. sz., Kieffer és Thill ügyben 1997. június 25‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑3629. o.] 27. pontját).
60 Mindazonáltal, ahogy azt az EK 30. cikke is előírja, az EK 28. cikk rendelkezései nem akadályozzák az import-, export- vagy tranzitforgalomnak különösen a személyek életének és egészségének védelmével igazolható tilalmát vagy korlátozását.
61 A szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazásának a 2001/37 irányelvben előírt tilalma az EK 28. és EK 29. cikkben meghatározott korlátozások egyik esetét képviseli, melyet, ahogyan azt a Bíróság jelen ítélet 58. pontjában megjegyezte, a személyek egészségvédelme minden esetben igazol. Ezért pedig semmi esetre sem tekinthető az EK 28. és EK 29. cikk rendelkezéseinek megsértésével hozott rendelkezésnek.
62 Egyébként a Svéd Királyságot a szájon át fogyasztható dohánytermékeknek más tagállamok piacára kerülése vonatkozásában terhelő tilalom a csatlakozási okmány XV. mellékletének X. fejezete b) pontjából, nem pedig a 2001/37 irányelv rendelkezéseiből származik.
Az EK 253. cikkről
63 Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 253. cikkben megkövetelt indokolásnak világosan és nagyon is egyértelműen kell megjelenítenie a közösségi hatóság, a szóban forgó jogi szabályozás alkotója érveit, oly módon, hogy az lehetővé tegye az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokainak megismerését és a Bíróság számára az intézkedés feletti ellenőrzés gyakorlását, mindazonáltal azt nem követeli meg, hogy valamennyi releváns jogi és ténybeli részletet külön kifejtsen (lásd különösen a C-122/94. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 29‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑881. o.] 29. pontját).
64 Az indokolási kötelezettséget egyébként nem csupán a jogi szabályozás szövegezésére, hanem annak összefüggésére, valamint a szabályozás tárgyára vonatkozó jogi szabályok összességére tekintettel kell megítélni. Ha a kétséges jogi szabályozásból kitűnik az intézmény által elérni kívánt cél lényege, fölösleges megkövetelni, hogy valamennyi általa felhasznált technikai választást külön-külön megindokolja (lásd különösen a C‑100/99. sz., Olaszország kontra Tanács és Bizottság ügyben 2001. július 5‑én hozott ítélete [EBHT 2001., I‑5217. o.] 64. pontját, valamint ebben az értelemben a C‑184/02. és C‑223/02. sz., Spanyolország és Finnország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet [EBHT 0000., 0. o.] 79. pontját).
65 A 92/41 irányelv preambulumbekezdései világosan kifejtik azokat az indokokat, amelyek miatt a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazását megtiltó intézkedés bekerült a 89/622 irányelvbe. Egyébként a jogalkotók, különösen miután emlékeztetnek arra, hogy a tudományos szakértők azon a véleményen vannak, valamennyi dohánytermék kockázatot jelent az egészségre, és hogy bizonyítást nyert, hogy a füstmentes dohánytermékek nagyobb kockázatot jelentenek a rák tekintetében, azt tapasztalták, hogy az új, egyes tagállamok piacán megjelenő szájon át fogyasztható dohánytermékek különösen a fiatalok számára vonzóak, és így ez a számukra a nikotin tekintetében függőség veszélyéhez vezet, hacsak időben nem alkalmaznak megszorító intézkedéseket. Kiemelték továbbá, hogy a problémának leginkább kitett tagállamok már teljesen betiltották ezeket az új termékeket, vagy szándékukban állt ezek betiltása.
66 Fontos továbbá megállapítani, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikkében előírt, a szájon át fogyasztható dohánytermékekre vonatkozó tilalom – a korábbi szövegek újraalkotásának keretében, mely a fent nevezett irányelv egyik célja – az 1992‑ben elfogadottal megegyező intézkedés megerősítésére korlátozódik. Az 1992‑ben az e termékekre meghatározott, a többi füstmentes dohányterméktől eltérő szabályozás a tilalommal érintett termékeknek az akkori belső piacon tapasztalható új jellegét, a fiatalokra gyakorolt vonzerejét és az egyes tagállamok nemzeti tiltó intézkedéseinek meglétét egyaránt magukban foglaló körülményekből származott.
67 E körülmények pedig 2001‑ben is ugyanazok maradtak. Bizonyára továbbra is fennáll, hogy a szájon át fogyasztható termékek forgalmazása Svédországban hosszú hagyománnyal rendelkezik, és e termékek nem tekinthetőek újaknak az 1995‑ös csatlakozáskor e tagállam területével megegyező piacon. Mindenesetre a csatlakozási okmány 151. cikke egyértelműen kizárta Svédországot az 1992‑ben elfogadott tilalom alkalmazása alól, ennek az államnak a területe nem jöhet számításba a 2001/37 irányelv 8. cikkében érintett piac meghatározásánál, és következésképp e piac vonatkozásában azon termékek újszerű jellegének értékelésénél, melyek forgalmazása fent nevezett cikk alkalmazásában tilos.
68 Minthogy a 2001/37 irányelv huszonnyolcadik preambulumbekezdésében kimondja, hogy a 89/622 irányelv tiltja a tagállamokban bizonyos típusú szájon át fogyasztható dohánytermékek árusítását, a csatlakozási okmány pedig a Svéd Királyság számára ez utóbbi irányelv rendelkezései alóli mentességet biztosított, nem tűnik úgy, hogy fent nevezett tilalomnak a 2001/37 irányelv 8. cikkében való megerősítése megkövetelte volna, hogy az irányelv további releváns jogi és ténybeli elemet határozzon meg ahhoz, hogy eleget tegyen az EK 253. cikkből származó indokolási kötelezettségének.
69 E megállapításokból az következik, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikke eleget tesz az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettségnek.
A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvéről
70 A töretlen ítélkezési gyakorlat szerint az egyenlő bánásmód elve azt követeli, hogy hasonló helyzeteket ne kezeljenek eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon anélkül, hogy egy ilyen bánásmód ne lenne objektíven igazolható (ebben az értelemben lásd a C‑304/01 sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 0000., 0. o.] 31. pontját).
71 Márpedig a 2001/37 irányelv 2. cikkében meghatározott szájon át fogyasztott dohánytermékek, még ha összetételükben vagy felhasználásuk módjában alapvetően nem is különböznek a rágásra szánt dohánytermékektől, nincsenek ugyanabban a helyzetben, mint az utóbb említett termékek. Ugyanis a 89/622 irányelv 8a. cikkében előírt és a 2001/37 irányelv 8. cikkében átvett tilalom által érintett szájon át fogyasztható dohánytermékek az ezzel az intézkedéssel érintett tagállamok piacán újak voltak. Ez a különleges helyzet engedett eltérő elbánást anélkül, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére hatékonyan hivatkozhatnánk.
A szakmai tevékenység szabad gyakorlása elvéről és a tulajdonhoz való jogról
72 Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a szakmai tevékenység szabad gyakorlásának elve, akárcsak a tulajdonhoz való jog, a közösségi jog alapelvei közzé tartozik. Ezek az elvek mindazonáltal nem korlátlan jogosultságokat jelentenek, hanem azokat a társadalomban betöltött feladatuk alapján kell megítélni. Következésképp a szakmai tevékenység szabad gyakorlásának a joga, csakúgy mint a tulajdonhoz való jog gyakorlása, korlátozható, amennyiben ezek a korlátozások valóságosan az elérni kívánt, közérdekű célokat szolgálják, és nem járnak az elérni kívánt cél tekintetében olyan aránytalan és elviselhetetlen beavatkozással, mely az így biztosított jogoknak már magát a tartalmát sértené (lásd különösen a 265/87. sz., Schräder ügyben 1989. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 1989., 2237. o.] 15. pontját; a C‑280/93. sz., Németország kontra Tanács ügyben 1994. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑4973. o.] 78. pontját; a C‑293/97. sz., Standley és társai ügyben 1999. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑2603. o.] 54. pontját; a C‑37/02 és C‑38/02 sz., Di Lenardo és Dilexport ügyben 2004. július 15‑én hozott ítélet [EBHT 0000., 0. o.] 82. pontját, valamint a fent hivatkozott Spanyolország és Finnország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 52. pontját.
73 Igaz, hogy a szájon át fogyasztható dohánytermékeknek a 2001/37 irányelv 8. cikkében előírt tilalma alkalmas arra, hogy korlátozza e termékek gyártói számára szakmai tevékenységük szabad gyakorlását, feltételezve, hogy a gyártók e termékek ilyen jellegű forgalmazását tervezték a fent nevezett irányelv által érintett földrajzi területen. Mindazonáltal egy ilyen intézkedés életbe léptetése nem kérdőjelezi meg az ügylettel érintettek tulajdonhoz való jogát. Ugyanis egyetlen, az ügyletben érintett gazdasági személy sem követelhet magának tulajdonjogot a piac egy részén, még ha egyébként a fent nevezett piacot befolyásoló intézkedés életbe lépését megelőző adott pillanatban rendelkezett is ilyen tulajdonjoggal, mivel a piacnak egy ilyen része csak a körülmények esetleges változásának kitett, pillanatnyi gazdasági helyzetet jelent (a fent hivatkozott Németország kontra Tanács ügyben 1994. október 5‑én hozott ítélet 79. pontja). Egy gazdasági szereplő nem érvényesíthetné jobban megszerzett jogát vagy olyan meglévő helyzet fennmaradásába vetett jogos bizalmát sem, mely helyzetet a közösségi intézmények mérlegelési jogkörükben hozott intézkedései módosíthatnák (lásd az 52/81. sz., Faust kontra Bizottság ügyben 1982. október 28‑án hozott ítélet [EBHT 1982., 3745. o.] 27. pontját).
74 Ahogyan a Bíróság fentebb kimondta, a 2001/37 irányelv az egészségvédelem magas szintjét biztosítva közérdekű célt szolgál a dohánytermékek forgalmazására alkalmazható rendelkezések harmonizációja során. Márpedig nem állítható, ahogy jelen ítélet 58. pontjában a Bíróság jelezte, hogy a fent nevezett irányelv 8. cikkében előírt tiltó intézkedés e célra alkalmatlan lenne. Ilyen feltételek mellett a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásával szembeni akadály, melyet egy ilyen természetű intézkedés jelent, nem elemezhető az elérni kívánt cél szempontjából úgy, mint ami az e szabadság gyakorlásához való jog vagy a tulajdonhoz való jog aránytalan sérelmét jelenti.
Az állítólagos hatáskörrel való visszaélésről
75 Ahogy azt a Bíróság több ízben megítélte, jogi aktus kizárólag akkor számít a hatáskörrel való visszaélésnek, ha tárgyilagos, lényeges és egybehangzó jelek alapján az állítható, hogy az aktust azzal a kizárólagos vagy legalábbis meghatározó céllal hozták, hogy olyan célokat érjenek el vele, melyek a hivatkozott céloktól eltérnek, vagy hogy a szerződés által az adott ügy körülményeire való felkészülésre előírt különleges eljárást kijátsszák (lásd a C‑331/88. sz., a Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑4023. o.] 24. pontját és a C‑110/97. sz., a Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8763. o.] 137. pontját).
76 Különös tekintettel a tagállamok az emberi egészség védelmére és javítására irányuló törvényi és rendeleti rendelkezései bármiféle harmonizációjának az EK‑Szerződés 129. cikke (4) bekezdésének első francia bekezdésében (jelenleg, a módosítást követően EK 152. cikk (4) bekezdésének első albekezdése) meghatározott kifejezett kizárására a Bíróság úgy ítélte meg, hogy jogalapként az e cikktől eltérő cikkekre történő hivatkozás nem alkalmazható azért, hogy e kizárást megkerülje (a már idézett Németország kontra Parlament és Tanács ügyben, 2000. október 5‑én hozott ítélet 79. pontja). A Bíróság azonban pontosította, hogy amint az EK 95. cikk (1) bekezdésére mint jogalapra történő hivatkozás feltételei fennállnak, a közösségi jogalkotót nem lehet akadályozni abban, hogy e jogalapra hivatkozzon abból a tényből kifolyólag, hogy a közegészség a cselekvési kiválasztásában meghatározó (a fent hivatkozott Németország kontra Parlament és Tanács ügyben 2000. október 5‑én hozott ítélet 88. pontja, továbbá a fent hivatkozott British American Tobacco (Investments) és Imperial Tobacco ügyben hozott ítélet 190. pontja).
77 Márpedig egyrészt a 2001/37 irányelv 8. cikkének esetén az EK 95. cikkre mint jogalapra történő hivatkozás feltételei fennállnak, másrészt semmiképp sem bizonyítható, hogy e rendelkezést abból a kizárólagos vagy legalábbis meghatározó célból fogadták volna el, hogy a kereskedelmi forgalomnak a szájon át fogyasztható dohánytermékekre vonatkozó nemzeti szabályozások heterogén fejlődéséhez kötött akadályai kiiktatására irányuló céltól eltérő célokat érjenek el vele.
78 Az előző megállapításokból az következik, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikke hatáskörrel való visszaélés miatt nem érvénytelen.
A második kérdés egészére adott válaszról
79 A második kérdés egészére azt kell válaszolni, hogy ennek vizsgálata során nem merült fel olyan bizonyíték, mely érintené a 2001/37 irányelv érvényességét.
80 A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésében tartalmilag azt kérdezi, hogy az EK 28. és az EK 29. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy azok ellentétesek egy olyan nemzeti szabályozással, mint amilyen az alapügyben szerepel.
81 Fontos emlékeztetni arra, hogy egy nemzeti intézkedést egy olyan területen, amely közösségi szinten kimerítő harmonizáció tárgya volt, e harmonizációs intézkedésnek, nem pedig az elsődleges jognak a rendelkezéseire tekintettel kell értékelni (lásd a C‑37/92. sz., Vanacker és Lesage ügyben, 1993. október 12‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑4947. o.] 9. pontját és a C‑324/99. sz., DaimlerChrysler ügyben 2001. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑9897. o.] 32. pontját).
82 Mivel a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazása közösségi szinten harmonizált módon került szabályozására, az alapügyben kérdéses nemzeti szabályozás, mely a közösségi szabályozást érvényesen átültetve megtiltja e termékek forgalmazását, csak a fent nevezett közösségi szabályozásnak, és nem az EK 28. és 29. cikknek a rendelkezéseire tekintettel értékelhető.
83 Az előző megállapítások alapján az első kérdésre azt kell válaszolni, hogy amennyiben egy nemzeti intézkedés a 2001/37 irányelv 8. cikkének rendelkezéseivel összhangban tiltja a szájon át fogyasztható dohánytermékek forgalmazását, nem kell külön vizsgálni, hogy e nemzeti intézkedés összhangban van‑e az EK 28. és az EK 29. cikkel.
84 A kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésében tartalmilag azt kérdezi, feltételezve, hogy a 2001/37 irányelv 8. cikke érvénytelen, a hátrányos megkülönböztetés tilalmának, az arányosságnak és a tulajdonhoz való jog védelmének elveit úgy kell‑e értelmezni, hogy azok ellentétesek a szájon át fogyasztható dohánytermékek tilalmáról szóló nemzeti intézkedéssel.
85 E kérdésre nem kell válaszolni, mivel, ahogy azt a Bíróság jelen ítélet 79. pontjában jelezte, a második kérdés vizsgálata során nem merült fel olyan bizonyíték, mely érintené a 2001/37 irányelv 8. cikkének érvényességét.
86 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács), a következőképpen határozott:
1) A második kérdés vizsgálata során nem merült fel olyan bizonyíték, amely a tagállamoknak a dohánytermékek gyártására, kiszerelésére és árusítására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről szóló, 2001. június 5‑i 2001/37/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkének érvényességét érintené.
2) Amennyiben egy nemzeti intézkedés a 2001/37 irányelv 8. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően megtiltja a szájon át fogyasztható dohány forgalmazását, azt külön nem kell vizsgálni, hogy e nemzeti intézkedés megfelel‑e az EK 28. és 29. cikknek.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság