text:
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Hatodik héairányelv – A 2. cikk 1. pontja és a 6. cikk (1) bekezdése – A »szolgáltatásnyújtás« fogalma – Reklám- és hitelközvetítési szolgáltatások nyújtása – Adómentességek – Az ügyletek valós gazdasági és kereskedelmi tartalma – Visszaélésszerű gyakorlat – Kizárólag adóelőny megszerzésére irányuló ügyletek”
A C‑653/11. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2011. december 19‑én érkezett, 2011. december 13‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az Ocean Finance cégnév alatt eljáró Paul Newey
– az Ocean Finance cégnév alatt eljáró Paul Newey képviseletében: J. Ghosh QC, valamint E. Wilson és J. Bremner barristers,
– az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében S. Ossowski és L. Christie, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: O. Thomas barrister,
– Írország képviseletében E. Creedon, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. Collins SC,
– az Európai Bizottság képviseletében R. Lyal és C. Soulay, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2000. október 17‑i 2000/65/EK tanácsi irányelvvel (HL L 269., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 338. o.) módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o., a továbbiakban: hatodik irányelv) értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet a Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (a továbbiakban: Commissioners) és az Ocean Finance cégnév alatt eljáró Paul Newey (a továbbiakban: P. Newey) között folyamatban lévő jogvitában nyújtották be, amelynek tárgya a reklámszolgáltatásokra vonatkozó hozzáadottérték‑adó (héa).
3 Az EK‑Szerződés 299. cikke (6) bekezdése szerint az EK‑Szerződés rendelkezései a Csatorna‑szigetekre, amelynek a része a Jersey‑sziget, csak annyiban alkalmazható, amennyiben erre szükség van különösen a Dán Királyság, Írország, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága csatlakozásának feltételeiről és a szerződések kiigazításáról szóló okmányhoz csatolt, a Csatorna‑szigetekről és a Man‑szigetről szóló 3. jegyzőkönyv (HL 1972. L 73., 164. o.) e szigetekre vonatkozó szabályainak alkalmazása érdekében. Mivel az említett jegyzőkönyvben nincsenek rendelkezések a héával kapcsolatban, az uniós héajog nem vonatkozik a Jersey‑szigetre.
4 A hatodik irányelv negyedik preambulumbekezdése előírja, hogy szem előtt kell tartani azt a célt, hogy a tagállamok közötti kereskedelmi forgalomban a behozatal megadóztatása és a kivitel adómentessége megszűnjék, és biztosítani kell, hogy a forgalmiadó‑rendszerek a termékek és szolgáltatások eredetét illetően megkülönböztetésmentesek legyenek, hogy végső soron olyan közös piac jöjjön létre, amelyben a tisztességes verseny feltételei biztosítottak, és amely végső soron a tényleges belső piacnak megfelelő ismertetőjegyekkel rendelkezik.
5 A hatodik irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében a héa alá tartozik „az adóalany által belföldön ellenszolgáltatás fejében teljesített termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás”.
6 Ezen irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint „termékértékesítés” a materiális javak feletti tulajdonjog átengedése, illetőleg az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint „szolgáltatásnyújtás” minden olyan tevékenység, amely ugyanezen irányelv 5. cikke szerint nem minősül termékértékesítésnek.
7 A hatodik irányelv 9. cikke így rendelkezik:
„(1) Valamely szolgáltatásnyújtás teljesítési helye az a hely, ahol a szolgáltatást nyújtó gazdasági tevékenységének székhelye vagy a szolgáltatást nyújtó állandó telephelye van, ahonnan kiindulva a szolgáltatást nyújtja, vagy ezek hiányában, ahol lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye található.
– reklámszolgáltatások,
– banki, pénzügyi és biztosítási tevékenység, beleértve a viszontbiztosítási szolgáltatást, a széfügyeletek kivételével,
– az ezen e) pontban említett szolgáltatások körében a közvetítők szolgáltatásai, amelyek harmadik személyek nevében és azok javára járnak el.
b) a szolgáltatás teljesítési helyét, amely e cikk szerint a Közösségen kívül lenne, úgy tekintik, hogy az mégis belföldön van, amennyiben a tényleges használat vagy a szolgáltatás igénybevétele belföldön történik.”
8 A hatodik irányelv „Adómentességek belföldön” című 13. cikke a „B. Egyéb adómentességek” cím alatt előírja:
2. banki garancia közvetítése vagy bármilyen banki garancia vagy fedezetügylet, valamint a banki garanciát nyújtó által történő kezelés; [helyesen: kötelezettség, kezesség vagy más biztosíték, illetve garancia vállalása és ezek közvetítése, valamint a hitelező által nyújtott hitelbiztosítékok kezelése];
9 Az említett irányelv 17. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használja fel, az adóalany jogosult az általa fizetendő adóból levonni a következő összegeket:
a) az olyan, belföldön adóköteles termékek és szolgáltatások után fizetendő, illetve megfizetett hozzáadottérték‑adó, amelyet részére egy másik adóalany szállított [helyesen: értékesített] vagy fog szállítani, [helyesen: értékesíteni], illetve teljesített vagy fog teljesíteni;
10 Az említett irányelv 21. cikke szerint:
(1) A belföldi forgalomban a [héa] fizetésére kötelezett személy a következő:
b) azon adóalanyok, akiknek a 9. cikk (2) bekezdésének e) pontja szerinti szolgáltatásokat nyújtották, vagy azon személyek, akiket belföldön a [héa] szempontjából azonosítottak, és akik részére a 28b. cikk C., D., E. és F. része szerinti szolgáltatásokat nyújtották, ha a szolgáltatásokat nem belföldön letelepedett adóalany hajtotta végre;
11 A hozzáadottérték‑adóról szóló 1994. évi törvény (Value Added Tax Act 1994) 4. cikke (1) bekezdésének szövege az alapeljárásbeli tényállás megvalósulásának időpontjában a következőképpen szólt:
„Héát kell fizetni az Egyesült Királyság területén teljesített minden termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás után, amennyiben az adóköteles értékesítést vagy szolgáltatást az adóalany gazdasági tevékenysége keretében teljesíti.”
12 E törvény 5. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontja a következőképpen rendelkezett:
„a) a jelen törvény alkalmazásában »termékértékesítésnek« vagy »szolgáltatásnyújtásnak« minősül a termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás minden formája, kivéve ha nem ellenérték fejében végzik;
b) szolgáltatásnyújtás minden olyan tevékenység, amely nem minősül termékértékesítésnek, de ellenérték […] fejében végzik.”
13 A fent említett törvény 7. cikkének (10) bekezdése előírta:
„A szolgáltatást
a) az Egyesült Királyságban nyújtottnak kell tekinteni, ha a szolgáltatásnyújtó az Egyesült Királyságban rendelkezik illetőséggel, és
b) egy másik országban (és nem az Egyesült Királyságban) nyújtottnak kell tekinteni, ha a szolgáltatásnyújtó e másik országban rendelkezik illetőséggel.”
14 Ugyanezen törvény 8. cikkének (1) és (2) bekezdése fordított adózást írt elő az Egyesült Királyságtól eltérő más országból nyújtott szolgáltatások esetében, és így rendelkezett:
„(1) A lenti (3) bekezdésben foglaltak sérelme nélkül, ha az érintett szolgáltatásokat:
a) olyan személy nyújtja, aki nem az Egyesült Királyságban honos, és
b) olyan személy veszi igénybe (»igénybevevő«), aki az Egyesült Királyságban honos az általa folytatott bármely üzleti vállalkozás tekintetében,
ez ugyanolyan következményekkel jár e törvény értelmében (különösen amennyiben e törvény alapján a szolgáltatás héaköteles és az adóalany jogosult az előzetesen megfizetett adó levonására), mintha a szolgáltatás igénybevevője a szolgáltatást saját maga teljesítené az Egyesült Királyságban gazdasági tevékenysége keretében vagy érdekében, és a szolgáltatásnyújtás adóköteles lenne.
(2) A jelen cikkben az »érintett szolgáltatások« alatt azon szolgáltatások értendők, amelyek az 5. mellékletben szereplő valamely meghatározás alá esnek, de nem tartoznak a 9. mellékletben szereplő meghatározások közé.
3) Azon szolgáltatások, amelyek a fenti (1) bekezdés alapján az igénybevevő által nyújtott szolgáltatásokkal esnek egy tekintet alá, nem tekinthetők olyan, általa nyújtott szolgáltatásoknak, amelyek esetében a 26. cikk (1) bekezdése szerint az előzetesen megfizetett adó levonható.”
15 A hozzáadottérték‑adóról szóló 1994. évi törvény 9. cikke a következőképpen határozta meg az „illetőség helyét” („place of belonging”) a szolgáltatásnyújtások igénybevevője tekintetében:
„(1) A lenti (2) bekezdést kell alkalmazni valamennyi szolgáltatásnyújtás esetén annak megállapítása során, hogy mely országban rendelkezik illetőséggel a szolgáltatásnyújtó, illetve (a 8. cikk (6) bekezdésében foglalt rendelkezések sérelme nélkül) a lenti (3) és (4) bekezdést kell alkalmazni valamennyi szolgáltatásnyújtás esetén annak megállapítása során, hogy a szolgáltatás igénybevevője mely országban rendelkezik illetőséggel.
2) A szolgáltatásnyújtót egy adott országban honosnak kell tekinteni, ha
a) ott rendelkezik székhellyel vagy más állandó telephellyel, és ilyennel máshol nem rendelkezik, vagy
b) nem rendelkezik telephellyel (ott vagy máshol), de a szokásos tartózkodási helye ott van, vagy
c) ilyen telephelyekkel abban az országban és máshol is rendelkezik, és az a telephelye, amely az adott szolgáltatásnyújtáshoz a leginkább kapcsolódik, ott található.
(3) Ha a szolgáltatást olyan személynek nyújtják, aki azt nem az általa folytatott valamely tevékenység céljára veszi igénybe, e személyt úgy kell tekinteni, mint akinek az illetősége abban az országban van, ahol szokásos tartózkodási helye található.
(4) Ha a fenti (3) bekezdés nem alkalmazható, a szolgáltatást igénybe vevő személyt úgy kell tekinteni, mint akinek illetősége az adott országban van, ha
a) a fenti (2) bekezdés a) és b) pontjában szereplő valamelyik feltétel teljesül, vagy
b) a fenti (2) bekezdésben említett székhellyel rendelkezik egyidejűleg ebben az országban és máshol, de azon székhelye, ahol, vagy amelynek céljára a szolgáltatásokat a legközvetlenebb módon felhasználják, vagy fel fogják használni, ebben az országban található.
5) A jelen cikk alkalmazása céljából (de nem más célból):
a) azt a személyt, amely fióktelepen vagy ügynökségen keresztül végez tevékenységet valamely országban, úgy kell tekinteni, hogy ott rendelkezik székhellyel; és
b) a »szokásos tartózkodási hely« jogi személy esetében azt a helyet jelenti, ahol jogszerűen létrejött.”
16 A hatodik irányelv 13. cikke B. részének d) pontját a hozzáadottérték‑adóról szóló 1994. évi törvény 31. cikke és 9. mellékletének 5. csoportja ültette át, amely rendelkezések szerint mentesek a héa alól többek között a „kölcsön‑ és hitelnyújtási” szolgáltatások, valamint az ehhez kapcsolódó közvetítési szolgáltatások.
17 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben érintett időszakban P. Newey tamworthi (Egyesült Királyság) székhellyel hitelközvetítő ügynökként tevékenykedett. A P. Newey által az Egyesült Királyságban nyújtott közvetítési szolgáltatások a hatodik irányelv 13. cikke B. részének d) pontja szerint mentesek voltak a héa alól. Ellenben a héa alá tartoztak azok a reklámszolgáltatások, amelyeket P. Newey részére nyújtottak az Egyesült Királyságban, és amelyek a lehetséges hitelfelvevők érdeklődésének felkeltésére irányultak, így a reklámköltségeket terhelő adót, amelyet P. Newey viselt, nem lehetett visszaigényelni.
18 Annak érdekében, hogy ezt a vissza nem igényelhető adóterhet elkerülje, P. Newey megalapította az Alabaster (CI) Ltd társaságot (a továbbiakban: Alabaster), amelynek székhelye Jersey lett, amelynek területén nem hatályos a hatodik irányelv, és feljogosította e társaságot az Ocean Finance cégnév használatára. P. Newey e társaságnak egyedüli tagja volt.
19 Az Alabaster legalább egy személyt alkalmazott teljes munkaidőben, és e társaságnak saját igazgatósága volt, amelynek tagjai Jersey‑n laktak, közvetlen ügynöki tapasztalattal nem rendelkeztek, P. Newey könyvelői ajánlották, illetve vették fel őket, és az Alabaster tevékenységében való részvételük időtartama alapján kaptak díjazást.
20 Az Alabaster alapító okirata és a Jersey‑n hatályos jogszabályok alapján az említett igazgatók voltak felelősek e társaság ügyvezetéséért, és eljártak a társaság nevében. P. Newey semmilyen szerepet nem játszott e társaság ügyvezetésében.
21 A közvetítési szerződések közvetlenül a hitelezők és az Alabaster között jöttek létre oly módon, hogy az ügynöki jutalékokat nem P. Newey, hanem e társaság részére fizették.
22 Az Alabaster azonban nem maga intézte a kölcsönkérelmeket, hanem e célból igénybe vette P. Newey szolgáltatásait, amelyeket alvállalkozói szerződés (a továbbiakban: szolgáltatási szerződés) keretében P. Newey Tamworthben tevékenykedő alkalmazottai teljesítettek. E szerződésben szerepelt a P. Newey által teljesítendő szolgáltatások listája, amely lényegében minden feladatot tartalmazott, amely a hitelközvetítési tevékenység elvégzéséhez szükséges. Az említett szerződés alapján P. Newey jogosult volt arra is, hogy megtárgyalja az Alabaster és a hitelezők között létrejött szerződések feltételeit.
23 E szolgáltatások ellenében P. Newey díjazást kapott, amelynek mértékét kezdetben az Alabaster által közvetített egyes kölcsönök után közvetlenül kapott jutalékok bruttó összegének 50%‑ában, majd 60%‑ában határozták meg, ehhez járult még az előzetes kiadások és a költségek megtérítése.
24 A gyakorlatban a lehetséges hitelfelvevők az Egyesült Királyságban közvetlenül P. Newey alkalmazottaival vették fel a kapcsolatot, akik minden egyes ügyet maguk intéztek, majd az Alabaster igazgatói részére Jersey‑be küldték engedélyezés céljából azokat a kérelmeket, amelyek megfeleltek a hitelfolyósítási feltételeknek. Az engedélyezési eljárás általában egy órán belül befejeződött, és valójában egyetlen engedélyezési kérelmet sem utasítottak el.
25 Mivel a lehetséges hitelfelvevők felé irányuló hirdetés elengedhetetlen volt a hitelközvetítési tevékenységhez, ez az Alabaster költségei között jelentős részt képviselt.
26 A kérdést előterjesztő bíróság szerint a reklámszolgáltatásokat a jersey‑i székhelyű és az Alabasterhez nem kapcsolódó Wallace Barnaby & Associates Ltd társaság (a továbbiakban: Wallace Barnaby) nyújtotta az előbbivel kötött szerződés keretében. Maga a Wallace Barnaby is az egyik egyesült királysági reklámügynökségtől, nevezetesen az Ekay Advertising reklámügynökségtől vette igénybe e reklámszolgáltatásokat. A Jersey‑n hatályos jogszabályok alapján nem tartoztak a héa alá azok a kifizetések, amelyeket e szolgáltatásokért az Alabaster a Wallace Barnaby részére teljesített.
27 P. Newey nem volt jogosult arra, hogy e reklámszolgáltatásokat megrendelje az Alabaster költségére, és nem volt felelős azon szolgáltatások kifizetéséért, amelyeket a Wallace Barnaby nyújtott e társaságnak. Ugyanakkor jóváhagyási joga volt a hirdetések tartalmát illetően, amelynek tárgyában megbeszéléseket folytatott az Ekay Advertising egyik Egyesült Királyságban dolgozó alkalmazottjával. E megbeszéléseket követően ez az alkalmazott tett ajánlatot a Wallace Barnabynek.
28 A Wallace Barnaby pedig ajánlatot tett az Alabaster igazgatóinak, akik, miután az ajánlatot megkapták, minden héten ülést tartottak annak érdekében, hogy döntést hozzanak az ajánlott hirdetési költségekről. A gyakorlatban egyetlen ajánlatot sem utasítottak el.
29 A Commissioners úgy véli, hogy a héa szempontjából egyrészt az érintett reklámszolgáltatásokat az Egyesült Királyságban nyújtották P. Newey részére, ezért azok ott adóztathatók, másrészt pedig e hitelközvetítési szolgáltatásokat P. Newey nyújtotta az Egyesült Királyságban.
30 Másodlagosan a Commissioners úgy véli, hogy amennyiben az Alabaster Jersey‑ben a reklámszolgáltatások igénybevevőjének, a hitelközvetítési szolgáltatások esetében pedig szolgáltatásnyújtónak tekintendő, az ezen eredmény elérése céljából kötött szerződések a joggal való visszaélés tilalmára vonatkozó elvbe ütköznek, amelyet a Bíróság a C‑255/02. sz., Halifax és társai ügyben 2006. február 21‑én hozott ítéletben [EBHT 2006., I‑1609. o.] fogalmazott meg, és a szerződéseket át kell minősíteni.
31 Így 2005. szeptember 27‑én a Commissioners P. Newey‑val szemben hozott határozatában a 2002. július 1‑je és 2004. december 31. közötti időszak vonatkozásában 10 707 075 font sterling (GBP) összegű héát állapított meg abból a célból, hogy beszedje tőle az említett időszakban részére nyújtott reklámszolgáltatások utáni héát.
32 P. Newey azt állítja, hogy az alapügybeli közvetítési szolgáltatásokat Jersey‑ből az Alabaster nyújtotta, és ez utóbbi volt a reklámszolgáltatások igénybevevője. Hozzáteszi, hogy a joggal való visszaélés tilalmára vonatkozó elv nem alkalmazható, ha a szolgáltatásokat az Európai Unión kívüli illetőségű személy olyan másik személynek nyújtja, aki az Európai Unión kívül rendelkezik illetőséggel.
33 Így P. Newey keresetet indított az említett adóhatározattal szemben a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) előtt, amely 2010. április 23‑i ítéletében helyt adott e keresetnek.
34 E bíróság úgy ítélte meg, hogy a hitelközvetítési tevékenységet a P. Newey által nyújtott szolgáltatások segítségével és a szolgáltatási szerződés alapján az Alabaster nyújtotta. Következésképpen az Alabaster nem minősíthető fedővállalkozásnak.
35 A First‑tier Tribunal (Tax Chamber) azt is megállapította, hogy az Alabaster nyújtotta az érintett hitelközvetítési szolgáltatásokat a hitelezőknek, és ő volt a reklámszolgáltatások igénybevevője. Nem volt közvetlen visszterhes ügylet sem P. Newey és a hitelezők között, sem pedig P. Newey és a Wallace Barnaby között. Noha az Alabaster fő célja az adóelőny elérése volt, e bíróság szerint visszaélésre nem került sor, mivel az Alabastert is magában foglaló megállapodás nem volt ellentétes a hatodik irányelv céljával.
36 A Commissioners ezen ítélettel szemben jogorvoslati kérelmet terjesztett az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) elé.
37 E körülményekre tekintettel az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Olyan körülmények esetében, mint a jelen ügyben, milyen súllyal kell a nemzeti bíróságnak figyelembe vennie a szerződéseket annak a kérdésnek az eldöntésénél, hogy a héa szempontjából melyik személy nyújtotta a szolgáltatásokat? Különösen, meghatározó‑e a szerződési jogállás a héaszerinti szolgáltatásnyújtó helyzetének megállapításakor?
2) Olyan körülmények esetében, mint a jelen ügyben, amennyiben a szerződéses jogállás nem meghatározó, mely körülmények esetében térjen el a nemzeti bíróság a szerződéses jogállástól?
3) Olyan körülmények esetében, mint a jelen ügyben, adott esetben milyen mértékben lényeges az, hogy:
a) a szerződés szerint a szolgáltatás nyújtását végző személy egy másik személy teljes irányítása alatt áll‑e;
b) az üzleti tudással, kereskedelmi kapcsolattal és tapasztalattal más személy rendelkezik‑e, mint aki a szerződést köti;
c) a szolgáltatás meghatározó elemeinek mindegyikét vagy azok többségét másik személy végzi‑e, mint aki a szerződést köti;
d) a szolgáltatásból eredő pénzügyi veszteséggel és jóhírnév sérelmével járó kereskedelmi kockázatot más személy viseli‑e, mint aki a szerződést köti;
e) a szerződés szerint szolgáltatást nyújtó személy a szolgáltatáshoz szükséges meghatározó eszközöket alvállalkozásba adja‑e annak a személynek, aki az első személyt irányítja, és ezekből az alvállalkozói szerződésekből hiányoznak egyes kereskedelmi jellemzők?
4) Olyan körülmények esetében, mint a jelen ügyben, el kell‑e tekintenie a nemzeti bíróságnak a szerződés elemzésétől?
5) A negyedik kérdésre adandó nemleges válasz esetén az olyan ügyletek eredménye, mint a jelen ügyben, adóügyi szempontból olyan adóelőnyt jelent‑e, amelynek biztosítása ellentétes a hatodik irányelv céljával [a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet] 74–86. pontja értelmében?
6) Az ötödik kérdésre adandó igenlő válasz esetén hogyan kellene az olyan ügyleteket átminősíteni, mint amelyek a jelen ügyben szerepelnek?”
Az első, második, harmadik és negyedik kérdésről
38 Az első, második, harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a szerződéses kikötések meghatározók‑e a hatodik irányelv 2. cikkének 1. pontja és 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „szolgáltatásnyújtás” esetében a szolgáltatásnyújtó és az igénybevevő személyének megállapítása során, és nemleges válasz esetén, mely feltételek mellett lehet átminősíteni az említett kikötéseket.
39 Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a hatodik irányelv a héa közös, többek között az adóköteles tevékenység egységes meghatározásán alapuló rendszerét állítja föl (a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 48. pontja).
40 A hatodik irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében a héa alá tartozik „az adóalany által belföldön ellenszolgáltatás fejében teljesített termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás”. Különösen a szolgáltatásnyújtás kapcsán a Bíróság korábban már több ízben úgy ítélte meg, hogy a szolgáltatásnyújtás csak akkor minősül ezen irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében „ellenszolgáltatás fejében teljesítettnek”, és így adókötelesnek, ha a szolgáltatásnyújtó és a szolgáltatást igénybe vevő között olyan jogviszony van, amelynek keretében szolgáltatások kölcsönös nyújtása történik úgy, hogy a szolgáltatásnyújtó által kapott juttatás képezi a szolgáltatást igénybe vevő számára nyújtott szolgáltatás tényleges ellenértékét (a C‑270/09. sz. MacDonald Resorts ügyben 2010. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 2010., I‑13179. o.] 16. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41 A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy a szolgáltatásnyújtás fogalma objektív jellegű, és az érintett ügyletek céljától és eredményétől függetlenül alkalmazandó, anélkül hogy az adóhatóság köteles lenne vizsgálatot indítani az adóalany szándékának megállapítása iránt (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 56. és 57. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
42 Különösen pedig annak kapcsán, hogy a szerződéses kikötéseknek milyen jelentőségük van abban, hogy az ügylet adókötelesnek minősül‑e, emlékeztetni kell a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, amely szerint a valós gazdasági és kereskedelmi tartalom figyelembevétele a közös héarendszer alkalmazásának alapvető követelménye (lásd ebben az értelemben a C‑53/09. és C‑55/09. sz., Loyalty Management UK és Baxi Group egyesített ügyekben 2010. október 7‑én hozott ítélet [EBHT 2010., I‑9187. o.] 39. és 40. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
43 Miután a szerződéses helyzet rendszerint az ügyletek valós gazdasági és kereskedelmi tartalmát tükrözi vissza, a jogbiztonság követelményeinek való megfelelés érdekében a releváns szerződéses kikötések olyan körülményt jelentenek, amelyet figyelembe kell venni a hatodik irányelv 2. cikkének 1. pontja és 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „szolgáltatásnyújtási” ügylet esetén a szolgáltatásnyújtó és az igénybevevő személyének megállapítása során.
44 Néha azonban előfordulhat, hogy egyes szerződéses kikötések nem tükrözik vissza az ügyletek valós gazdasági és kereskedelmi tartalmát.
45 Ez különösen olyankor fordul elő, ha esetleg kiderül, hogy az említett szerződéses kikötések olyan, teljesen mesterséges megállapodást képeznek, amely nem felel meg az ügyletek valós gazdasági és kereskedelmi tartalmának.
46 A Bíróság ugyanis már több alkalommal úgy ítélte meg, hogy a lehetséges adókijátszások, adókikerülések, illetve más visszaélések elleni küzdelem olyan célkitűzés, amelyet a hatodik irányelv elismer és támogat (lásd a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 71. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot), és hogy a joggal való visszaélés tilalmára vonatkozó elv végeredményben tiltja a teljesen mesterséges, valós gazdasági tartalmat nélkülöző, kizárólag adóelőny megszerzését célzó megállapodásokat (lásd a C‑162/07. sz., Ampliscientifica és Amplifin ügyben 2008. május 22‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4019. o.] 28. pontját, a C‑504/10. sz. Tanoarch‑ügyben 2011. október 27‑én hozott ítélet [EBHT 2011., I‑10853. o.] 51. pontját és a C‑326/11. sz. J. J. Komen en Zonen Beheer Heerhugowaard ügyben 2012. július 12‑én hozott ítélet 35. pontját).
47 Az alapügyben nem vitatott, hogy a szerződéses kikötések szerint formálisan az Alabaster nyújtotta a hitelközvetítési szolgáltatásokat a hitelezők számára, és ő volt a Wallace Barnaby által nyújtott reklámszolgáltatások igénybevevője.
48 Ugyanakkor figyelemmel egyrészt a P. Newey, az Alabaster és a hitelezők, másrészt pedig a P. Newey, az Alabaster és a Wallace Barnaby között fennálló kereskedelmi kapcsolatok valós, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnő gazdasági tartalmára, és különösen az Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) által a harmadik kérdésben említett ténybeli körülményekre, nem zárható ki, hogy az alapügybeli szolgáltatásokat ténylegesen P. Newey javára használták fel, illetve hasznosították az Egyesült Királyságban.
49 A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az alapügy összes körülményének vizsgálata útján ellenőrizze, hogy a szerződéses kikötések tényleg nem tükröznek‑e valós gazdasági tartalmat, és hogy nem az Alabaster, hanem P. Newey az a személy, aki valójában a szóban forgó hitelközvetítési szolgáltatásokat nyújtotta, és a Wallace Barnaby által nyújtott reklámszolgáltatásokat igénybe vette.
50 Ha ez volt a helyzet, a szerződéses kikötéseket át kell minősíteni oly módon, hogy az a helyzet kerüljön visszaállításra, amely a visszaélésszerű gyakorlatot megtestesítő ügyletek hiányában állt volna fenn (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 98. pontját).
51 A jelen esetben azon helyzet visszaállítása, amely a szóban forgó ügyletek nélkül állt volna fenn abban az esetben, ha a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélné meg, hogy azok visszaélésszerű gyakorlatot testesítenek meg, különösen azt eredményezné, hogy a szolgáltatási szerződés, valamint az Alabaster és a Wallace Barnaby között létrejött reklámszerződések nem lennének érvényesíthetők a Commissionersszel szemben, és utóbbi jogszerűen állapíthatná meg, hogy valójában P. Newey nyújtotta a hitelközvetítési szolgáltatásokat, és ő vette igénybe az alapügybeli reklámszolgáltatásokat.
52 A fenti megfontolások alapján az első, második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a szerződéses kikötések, bár olyan körülményt képeznek, amelyet figyelembe kell venni, nem meghatározók a hatodik irányelv 2. cikkének 1. pontja és 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „szolgáltatásnyújtás” esetében a szolgáltatásnyújtó és az igénybevevő személyének megállapítása során. E kikötéseket különösen abban az esetben lehet mellőzni, ha kiderül, hogy nem a valós gazdasági és kereskedelmi tartalmat tükrözik vissza, hanem teljesen mesterséges, valós gazdasági tartalmat nélkülöző, kizárólag adóelőny megszerzését célzó megállapodást képeznek, aminek vizsgálata a nemzeti bíróság feladata.
Az ötödik és hatodik kérdésről
53 Az első, második, harmadik és negyedik kérdésre adott válaszra tekintettel nem kell válaszolni a kérdést előterjesztő bíróság által feltett ötödik és hatodik kérdésre.
A szerződéses kikötések, bár olyan körülményt képeznek, amelyet figyelembe kell venni, nem meghatározók a 2000. október 17‑i 2000/65/EK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv 2. cikkének 1. pontja és 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „szolgáltatásnyújtás” esetében a szolgáltatásnyújtó és az igénybevevő személyének megállapítása során. E kikötéseket különösen abban az esetben lehet mellőzni, ha kiderül, hogy nem a valós gazdasági és kereskedelmi tartalmat tükrözik vissza, hanem teljesen mesterséges, valós gazdasági tartalmat nélkülöző, kizárólag adóelőny megszerzését célzó megállapodást képeznek, aminek vizsgálata a nemzeti bíróság feladata.

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Siker! Az árfolyamkockázatról nyújtott tájékoztatás nem felel meg a tisztességes tájékoztatással szembeni elvárásoknak - Nemzeti Civil Kontroll
Siker! Az árfolyamkockázatról nyújtott tájékoztatás nem felel meg a tisztességes tájékoztatással szembeni elvárásoknak
KÚRIA-DR.KRISTON (V.G.)-C.S.A.BANK ELLENI PERNYERTES ÍTÉLET BEKERÜLT A BÍRÓSÁGI HATÁROZATOK DÖNTVÉNYTÁRÁBA [BH2020.5.151.]
BH 2020.5.151 Az árfolyamkockázatról nyújtott tájékoztatás nem felel meg a tisztességes tájékoztatással szembeni elvárásoknak, ha az kizárólag az árfolyamkockázat fogyasztó általi viselését tartalmazza [1959. évi IV. tv. (rPtk.) 209. § (1) bek.; 1996. évi CXII. tv. (rHpt.) 203. § (6) bek.].
[1] 2008. január 23-án a felperes jogelődje és az alperes devizaalapú fogyasztásikölcsön-szerződést kötöttek gépjármű vásárlás céljából. A szerződés II. pontjában rögzítették: az alperes tudomásul vette és elfogadta, hogy külföldi deviza választása esetén az árfolyamok változása miatt a hátralevő tőkeösszeg és a törlesztőrészletek változhatnak, s a változások kockázatát magára vállalja.
A szerződés részét képező Általános Szerződési Feltételek (a továbbiakban: ÁSZF) 8. pontja szerint a külföldi devizaalapú konstrukció választása esetén a forintban kifejezett tőkeösszeg a szerződés időtartama alatt a forint és a külföldi deviza közti O. Bank Nyrt. által naponta meghatározott devizaárfolyam-mozgásoknak megfelelően változik a kölcsönt nyújtó általános szerződési feltételeiben, valamint az üzletszabályzatában közzétettek szerint.
A 8. pont – többek között – azt is tartalmazza, hogy a szerződés időtartama alatt a forintban kifejezett tőkeösszeg, valamint következésképpen a jövőben esedékes törlesztőrészlet összege a forint és az ügyfél által választott külföldi deviza közti árfolyamváltozásoknak megfelelően újrakalkulálásra kerülnek, valamint, hogy a hátralevő tőke növekszik a forint leértékelődése esetén és csökken a külföldi devizával szembeni felértékelődése esetén.
[2] 2012. május 21-én a felperes a szerződést azonnali hatállyal felmondta az alperes szerződésszegésére hivatkozással.
[3] A felperes módosított keresetében 6 063 321 Ft és járulékai megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Arra hivatkozott, hogy a felek között érvényesen létrejött kölcsönszerződésben vállalt, a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: rPtk.) 523. §-a szerinti kölcsön visszafizetési kötelezettségének az alperes nem tett eleget.
[4] Az alperes a kereset elutasítását kérte. Érdemi ellenkérelme szerint a perbeli szerződés az rPtk. 205/C. §-ában írt feltételek hiányában nem jött létre, illetve a szerződésben rögzített árfolyam kockázati kikötés miatt nem érvényes.
[5] Az elsőfokú bíróság ítéletével 6 063 321 Ft és járulékai megfizetésére kötelezte az alperest.
[6] Az elsőfokú bíróság megítélése szerint a perbeli szerződés érvényesen létrejött, az eleget tesz az rPtk. 205. § (1) és (2) bekezdésében írtaknak. Az elsőfokú bíróság szerint a szerződés, valamint az ÁSZF hivatkozott rendelkezéseiből az alperes számára egyértelmű volt, hogy az árfolyamkockázatot ő viseli. Mivel az árfolyamkockázatra vonatkozó tájékoztatást a szerződés tartalmazta, ezért nem volt jelentősége a szerződéskötés körülményei vizsgálatának.
[7] Az alperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. A fellebbezés indokaira tekintettel azt állapította meg: a szerződés egyedi része egyértelműen rögzíti, hogy a finanszírozás devizaneme CHF. A II. pont tartalmazza az adósnak azt a nyilatkozatát, hogy az ebből adódó kockázatát magára vállalja. Az ÁSZF 8. pontja éppen ennek, a szerződés egyedi részében is rögzített árfolyamváltozásnak a tőkeösszegre és a törlesztő részletekre gyakorolt hatását fejti ki. A másodfokú bíróság utalt arra is, a felperes jogelődje eleget tett a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. tv. (a továbbiakban: rHpt.) 203. § (6) bekezdésében megfogalmazott kötelezettségének azzal, hogy az ÁSZF 8. pontjában részletezett tájékoztatást nyújtotta az árfolyamkockázat tartalmáról, a devizaárfolyam és a forintárfolyam egymáshoz viszonyított erősödésének és gyengülésének a törlesztőrészletekre gyakorolt hatásáról.
[8] Az alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és elsődlegesen a keresetet elutasító határozat meghozatalát, másodlagosan az eljárt bíróságok új eljárásra, új határozat hozatalára utasítását kérte
[9] Az alperes szerint a jogerős ítélet többek között az rPtk.205. § (1), (2) bekezdésébe és a 205/C. §-ába ütköző módon jogszabálysértő. A perbeli szerződés egyedi rendelkezéseiből nem következik az ÁSZF 8. pontjában előírt devizafizetési többletkötelezettség, ezért a devizafeltételekre mint lényeges szerződési feltételekre vonatkozó kölcsönös akarat hiányában a szerződés nem jött létre.
[10] A jogerős ítélet az rPtk. 209. § (2) bekezdését, 209/A. § (2) bekezdését és az rHpt. 203. §-át is sérti. Az alperes szerint az eljárt bíróságok az rHpt. hivatkozott rendelkezésében előírt devizaárfolyam-kockázati kikötés és tájékoztatás kettős tartalmi követelményét tévesen alkalmazták. A konkrét, egyediesített árfolyamkockázati tájékoztatásnak ki kellett volna térnie a nemzeti valuta súlyos leértékelődésének lehetőségére és erre az esetre a gazdasági következményeinek ismertetésére, arra hogy a fogyasztó tényleges és alapos mérlegelés alapján felismerhesse mindennek a pénzügyi kötelezettségeire vonatkozó hatását. E körben hivatkozott az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: EUB) C-26/13., C-186/16. és C-51/17. számú ügyekben meghozott ítéleteiben kifejtettekre is.
[11] A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.
[12] A Kúria a jogerős ítéletet az rPp. 275. § (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta és azt a hivatkozott indokok alapján jogszabálysértőnek találta.
[13] A Kúria egyetértett a perben eljárt bíróságok azon egyező álláspontjával, hogy a perbeli szerződés létrejött, a felek mindazon kérdésekben megállapodtak, amely egy devizaalapú kölcsönszerződés létrejöttéhez szükséges (kölcsön összege, futamideje, kamata, a nyilvántartási devizaneme). A felperes a kölcsönt folyósította, az alperes a törlesztést megkezdte, így jogszerűen nem lehet olyan megállapításra jutni, hogy a szerződés nem jött létre (BH 2018.230.). Ezért a jogerős ítélet az rPtk. 205. § (1) és (2) bekezdésében írtakat nem sérti. Az rPtk. 205/C. §-ának megsértése sem állapítható meg, olyan rendelkezés ugyanis nincs – az alperes által oldalanként aláírt ÁSZF-ben, ilyet az alperes konkrétan nem is jelölt meg -, amely eltérne az egyedi szerződésben írtaktól.
[14] Az árfolyamkockázatot az alperesre telepítő szerződéses rendelkezések tekintetében az alperes kifogásként hivatkozott az rHpt. 203. § (6) bekezdésének sérelmére, valamint az adott tájékoztatás tisztességtelenségére. A Kúria utal arra, az rHpt. 203. § (6) bekezdése valóban előírta, hogy devizahitel nyújtására irányuló szerződés esetén a pénzügyi intézménynek fel kell tárnia a devizahitel kockázatát, arra a lakossági ügyfél figyelmét fel kell hívnia. A perben nem merült fel adat arra vonatkozóan, hogy az alperes ne minősülne lakossági ügyfélnek, de ennek nincs is ügydöntő jelentősége. A Kúria ugyanis a 6/2013. PJE határozat 3. pontjában rámutatott: a tájékoztatási kötelezettség megsértéséhez (nem vagy nem a jogszabályoknak megfelelő teljesítéséhez) sem az rPtk., sem az rHpt. nem fűzi a semmiség jogkövetkezményét.
[15] Az alperes e körben előadott védekezésére is figyelemmel nem annak volt jelentősége, hogy a felperes tájékoztatása megfelelt-e az rHpt. rendelkezéseinek, hanem annak, hogy további hivatkozásainak megfelelően a tájékoztatás tartalmilag megfelelő volt-e, és erre való tekintettel a per tárgyát képező fogyasztói szerződés érvényes-e. A perben nem volt vitatott, hogy a nem gazdasági vagy szakmai tevékenység folytatásához gépjármű vásárlása céljából kölcsönt felvevő természetes személy alperes az rPtk. 685. § d) pontja alapján fogyasztónak minősül.
[16] A Kúria az árfolyamkockázatról adott tájékoztatás megítélése tekintetben nem értett egyet a perben eljárt bíróságok egyező jogi álláspontjával. A perben a felperest terhelte annak bizonyítása, hogy az általa nyújtott tájékoztatás tisztességes volt.
[17] A felperes az eljárás során e körben kizárólag arra hivatkozott, hogy a szerződés II. pontjában, illetve az ÁSZF 6., 7., 8. pontjában írtak megfelelnek a tisztességes tájékoztatással szembeni elvárásoknak. Olyan hivatkozása nem volt, hogy akár szóban, akár írásban például szórólapon, reklámban a fentieken túlmenő tájékoztatást adott volna az alperesnek az adott ügylet kockázatairól. Ilyen adat egyébként a perben más módon sem merült fel. A Kúriának ezért kizárólag a hivatkozott szerződéses, valamint ÁSZF rendelkezései alapján kellett vizsgálnia, hogy a felperes tisztességes tájékoztatást adott-e a kockázatokról.
[18] A Kúria rögzíti, hogy a felperes által nyújtott releváns tájékoztatás csak a szerződés II., valamint az ÁSZF 8. pontjában volt. A 6. pont az árfolyamkockázattal összefüggésben semmilyen tájékoztatást nem adott, a 7. pont a kamat változásait szabályozta, a 6 hónapos LIBOR esetleges változásaira figyelemmel. A Kúria úgy ítélte meg, hogy a nyújtott, az [1] pontban részletezett információk alapján az alperes számára az egyértelmű volt, vagy az kellett, hogy legyen, miszerint az árfolyam változásának hatásait ő viseli. A hivatkozott rendelkezések azonban nem hívták fel az alperes fogyasztó figyelmét az azzal járó kockázatokra, arra, hogy akár a forint jelentős árfolyamgyengülése is előfordulhat, ami a fogyasztó által fizetendő törlesztőrészleteket jelentősen megemelheti, a fogyasztót gazdaságilag nehéz helyzetbe hozhatja. A Kúria úgy ítélte meg, hogy a felperes által állított és bizonyított tájékoztatás nem felelt meg a 2/2014. PJE határozat 1. pontjában foglaltaknak, illetve az EUB joggyakorlata által kimunkált követelményeknek (például a C-51/17. sz. ügyben hozott ítéletben kifejtetteknek), ezért az tisztességtelen volt.
[19] A felek között létrejött, a felperes követelése alapjául szolgáló szerződés ezért semmis. A semmisség általános jogkövetkezménye az, hogy ilyen ügyletre nem lehet jogot alapítani, a felek által célzott joghatások nem érhetők el [1/2010. (VI. 28.) PK vélemény 1. pont]. Az adott kereseti kérelemre tekintettel, amely a semmisség esetleges jogkövetkezményeinek levonására nem irányult, a Kúria a szerződés semmisségének jogkövetkezményéről nem dönthetett.
[20] A Kúria ezért a kereset alapjául szolgáló kölcsönszerződés érvénytelenségére tekintettel a jogerős ítéletet az rPp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és a keresetet elutasította.
(Kúria Gfv. VII. 30.096/2019.)
Dr. Osztovits András előadó bíró
Dr. Tibold Ágnes bíró
A felperes: C. S.A.
A felperes képviselője: Sátori és Lutter Ügyvédi Iroda., ügyintéző: Dr. Sátori Anna Mária ügyvéd
Az alperes: V. G.
Az alperes képviselője: Dr. Kriston István ügyvéd
A per tárgya: kölcsön megfizetése
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: Fővárosi Törvényszék 45.Pf.636.156/2018/3. számú ítélet
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: Pesti Központi Kerületi Bíróság 34.P.303.472/2017/12. számú ítélet
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon belül 450.000 (négyszázötvenezer) forint együttes első- és másodfokú, továbbá 150.000 (százötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget, valamint az államnak – felhívásra – 485.100 (négyszáznyolcvanötezer-egyszáz) forint fellebbezési és 606.300 (hatszázhatezer-háromszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
[1] 2008. január 23-án a felperes jogelődje és az alperes deviza alapú fogyasztási kölcsönszerződést kötöttek gépjármű vásárlás céljából. A szerződés II. pontjában rögzítették: az alperes tudomásul vette és elfogadta, hogy külföldi deviza választása esetén az árfolyamok változása miatt a hátralevő tőkeösszeg és a törlesztő részletek változhatnak, s a változások kockázatát magára vállalja. A szerződés részét képező Általános Szerződési Feltételek (a továbbiakban: ÁSzF) 8. pontja szerint a külföldi deviza alapú konstrukció választása esetén a forintban kifejezett tőkeösszeg a szerződés időtartama alatt a forint és a külföldi deviza közti OTP Bank Nyrt. által naponta meghatározott deviza árfolyam mozgásoknak megfelelően változik a kölcsönt nyújtó általános szerződési feltételeiben, valamint az üzletszabályzatában közzétettek szerint. A 8. pont – többek között – azt is tartalmazza, hogy a szerződés időtartama alatt a forintban kifejezett tőkeösszeg, valamint következésképpen a jövőben esedékes törlesztőrészlet összege a forint és az ügyfél által választott külföldi deviza közti árfolyamváltozásoknak megfelelően újrakalkulálásra kerülnek, valamint, hogy a hátralevő tőke növekszik a forint leértékelődése esetén és csökken a külföldi devizával szembeni felértékelődése esetén.
[3] A felperes módosított keresetében 6.063.321 Ft és járulékai megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Arra hivatkozott, hogy a felek között érvényesen létrejött kölcsönszerződésben vállalt, a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: rPtk.) 523. §-a szerinti kölcsön visszafizetési kötelezettségének az alperes nem tett eleget.
[4] Az alperes a kereset elutasítását kérte. Pergátló kifogással élt arra hivatkozva, hogy a felperes követelése bírói úton nem érvényesíthető, mert az "árfolyamfogadásból" származik. Érdemi ellenkérelme szerint a perbeli szerződés az rPtk. 205/C. §-ában írt feltételek hiányában nem jött létre, illetve a szerződésben rögzített árfolyam kockázati kikötés miatt nem érvényes.
[5] Az elsőfokú bíróság ítéletével 6.063.321 Ft és járulékai megfizetésére kötelezte az alperest. Megítélése szerint az alperes pergátló kifogását azért nem kellett figyelembe venni, mert a kereseti követeléssel szemben felhozott védekezésnek a perbeli tényálláshoz, a konkrét szerződéshez közvetlenül kell kapcsolódnia. Az alperesnek a bírósági úton nem érvényesíthető "árfolyamfogadás" alátámasztására előterjesztett bizonyítási indítványai általános jellegűek voltak, a konkrét perbeli szerződéshez nem kapcsolódtak.
[6] Az elsőfokú bíróság szerint a perbeli szerződés érvényesen létrejött, az eleget tesz az rPtk. 205. § (1) és (2) bekezdésében írtaknak. A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (a továbbiakban: rHpt.) 210. § (2) bekezdésének megsértéséhez a jogszabály nem fűzi az érvénytelenség jogkövetkezményét, erre alapítva az érvénytelenség nem állapítható meg. Az elsőfokú bíróság szerint a szerződés, valamint az ÁSZF hivatkozott rendelkezéseiből az alperes számára egyértelmű volt, hogy az árfolyam kockázatot ő viseli. Mivel az árfolyam kockázatra vonatkozó tájékoztatást a szerződés tartalmazta, ezért nem volt jelentősége a szerződéskötés körülményei vizsgálatának.
[7] Az alperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. A fellebbezés indokaira tekintettel azt állapította meg: a szerződés egyedi része egyértelműen rögzíti, hogy a finanszírozás devizaneme CHF. A II. pont tartalmazza az adósnak azt a nyilatkozatát, hogy az ebből adódó kockázatát magára vállalja. Az ÁSZF 8. pontja éppen ennek, a szerződés egyedi részében is rögzített árfolyamváltozásnak a tőkeösszegre és a törlesztő részletekre gyakorolt hatását fejti ki. A másodfokú bíróság utalt arra is, a felperes jogelődje eleget tett az rHpt. 203. § (6) bekezdésében megfogalmazott kötelezettségének azzal, hogy az ÁSZF 8. pontjában részletezett tájékoztatást nyújtotta az árfolyamkockázat tartalmáról, a devizaárfolyam és a forint árfolyam egymáshoz viszonyított erősödésének és gyengülésének a törlesztő részletekre gyakorolt hatásáról.
[8] Az alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és elsődlegesen a keresetet elutasító határozat meghozatalát, másodlagosan az eljárt bíróságok új eljárásra, új határozat hozatalára utasítását kérte. Arra hivatkozott, hogy a jogerős ítélet a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: rPp.) 2. § (1) bekezdésébe, 130. § (1) bekezdés f) pontjába, 157. § a) pontjába, 163. § (1) bekezdésébe és az rPtk. 204. §-ába ütköző módon jogszabálysértő. Az eljárt bíróságoknak a pergátló kifogást hivatalból kellett volna vizsgálniuk és bizonyítást kellett volna elrendelniük.
[9] Az alperes szerint a jogerős ítélet az rPtk.205. § (1)-(2) bekezdése és a 205/C. §-ába ütköző módon is jogszabálysértő. A perbeli szerződés egyedi rendelkezéseiből nem következik az ÁSZF 8. pontjában előírt deviza fizetési többletkötelezettség, ezért a devizafeltételekre mint lényeges szerződési feltételekre vonatkozó kölcsönös akarat hiányában a szerződés nem jött létre.
[10] A jogerős ítélet az rPtk. 209. § (2) bekezdését, 209/A. § (2) bekezdését és az rHpt. 203. §-át is sérti. Az alperes szerint az eljárt bíróságok az rHpt. hivatkozott rendelkezésében előírt deviza árfolyam kockázati kikötés és tájékoztatás kettős tartalmi követelményét tévesen alkalmazták. A konkrét, egyediesített árfolyam kockázati tájékoztatásnak ki kellett volna térnie a nemzeti valuta súlyos leértékelődésének lehetőségére és erre az esetre a gazdasági következményeinek ismertetésére, arra hogy a fogyasztó tényleges és alapos mérlegelés alapján felismerhesse mindennek a pénzügyi kötelezettségeire vonatkozó hatását. E körben hivatkozott az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: EUB) C-26/13., C-186/16. és C-51/17. számú ügyekben meghozott ítéleteiben kifejtettekre is.
[13] A Kúria a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabálysértésekre tekintettel azt vizsgálta: az eljárt bíróságok eleget tettek-e az alperes pergátló kifogásának elbírálásakor az rPp. hivatkozott rendelkezéseinek. A Kúria utal arra, az alperes pergátló kifogását arra alapította, hogy a deviza alapú kölcsönszerződés konstrukciója "árfolyamfogadást" tartalmaz, az ebből eredő követelések ezért bírói úton nem érvényesíthetők. Az ezzel kapcsolatos bizonyítási indítványai nem a konkrét szerződésre, hanem a szerződéses konstrukcióra vonatkoztak. A devizaalapú kölcsönszerződésekkel kapcsolatos perekben felmerült egyes elvi kérdésekről szóló 6/2013. PJE határozat (a továbbiakban: 6/2013. PJE határozat) 1. és 2. pontja meghatározzák a deviza alapú kölcsönszerződések jellegadó sajátosságait: a kedvezőbb kamatmérték ellenében az árfolyamkockázat az adósnál jelentkezik.
Az EUB C 312/14. sz. Banif Plus Bank Zrt. kontra Lantos Márton és társa ügyben 2015. december 3-án hozott ítéletében szintén vizsgálta ezt a szerződéses konstrukciót és úgy foglalt állást: a pénzügyi eszközök piacairól szóló 2004. április 21 i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 2. pontját akként kell értelmezni, hogy nem tekinthetők e rendelkezés értelmében befektetési szolgáltatásnak vagy tevékenységnek az egy hitelintézet által a devizaalapú kölcsönszerződés rendelkezései értelmében végrehajtott egyes olyan árfolyamműveletek, amelyek során a kölcsön összegét a deviza folyósítás időpontjában alkalmazandó vételi árfolyama alapján rögzítik, és a törlesztőrészletek összegét e devizának az egyes törlesztőrészletek számítása időpontjában alkalmazandó eladási árfolyama alapján határozzák meg. Ennek értelmében ez a szerződéses konstrukció "árfolyamfogadást" nem tartalmaz.
Mindezek alapján az eljárt bíróságok helyesen, jogszabálysértés nélkül utasították el az "árfolyamfogadás" tényére vonatkozó bizonyítási indítványokat és egyúttal az alperes pergátló kifogását.
[14] A Kúria egyetértett a perben eljárt bíróságok azon egyező álláspontjával, hogy a perbeli szerződés létrejött, a felek mindazon kérdésekben megállapodtak, amely egy deviza alapú kölcsönszerződés létrejöttéhez szükséges (kölcsön összege, futamideje, kamata, a nyilvántartási devizaneme). A felperes a kölcsönt folyósította, az alperes a törlesztést megkezdte, így jogszerűen nem lehet olyan megállapításra jutni, hogy a szerződés nem jött létre (BH 2018.230.). Ezért a jogerős ítélet az rPtk. 205. § (1) és (2) bekezdésében írtakat nem sérti. Az rPtk. 205/C. §-ának megsértése sem állapítható meg, olyan rendelkezés ugyanis nincs – az alperes által oldalanként aláírt ÁSZF-ben, ilyet az alperes konkrétan nem is jelölt meg -, amely eltérne az egyedi szerződésben írtaktól.
[15] Az árfolyamkockázatot az alperesre telepítő szerződéses rendelkezések tekintetében az alperes kifogásként hivatkozott az rHpt. 203. § (6) bekezdésének sérelmére, valamint az adott tájékoztatás tisztességtelenségére. A Kúria utal arra, az rHpt. 203. § (6) bekezdése valóban előírta, hogy devizahitel nyújtására irányuló szerződés esetén a pénzügyi intézménynek fel kell tárnia a devizahitel kockázatát, arra a lakossági ügyfél figyelmét fel kell hívnia. A perben nem merült fel adat arra vonatkozóan, hogy az alperes nem minősülne lakossági ügyfélnek, de ennek nincs is ügydöntő jelentősége. A Kúria ugyanis a 6/2013. PJE határozat 3. pontjában rámutatott: a tájékoztatási kötelezettség megsértéséhez (nem vagy nem a jogszabályoknak megfelelő teljesítéséhez) sem az rPtk., sem az rHpt. nem fűzi a semmiség jogkövetkezményét.
[16] Az alperes e körben előadott védekezésére is figyelemmel nem annak volt jelentősége, hogy a felperes tájékoztatása megfelelt-e az rHpt. rendelkezéseinek, hanem annak, hogy további hivatkozásainak megfelelően a tájékoztatás tartalmilag megfelelő volt-e, és erre való tekintettel a per tárgyát képező fogyasztói szerződés érvényes-e. A perben nem volt vitatott, hogy a nem gazdasági vagy szakmai tevékenység folytatásához gépjármű vásárlása céljából kölcsönt felvevő természetes személy alperes az rPtk. 685. § d) pontja alapján fogyasztónak minősül.
[17] A Kúria az árfolyamkockázatról adott tájékoztatás megítélése tekintetben nem értett egyet a perben eljárt bíróságok egyező jogi álláspontjával. A perben a felperest terhelte annak bizonyítása, hogy az általa nyújtott tájékoztatás tisztességes volt.
[18] A felperes az eljárás során e körben kizárólag arra hivatkozott, hogy a szerződés II. pontjában, illetve az ÁSzF 6., 7., 8. pontjában írtak megfelelnek a tisztességes tájékoztatással szembeni elvárásoknak. Olyan hivatkozása nem volt, hogy akár szóban, akár írásban pl. szórólapon, reklámban a fentieken túlmenő tájékoztatást adott volna az alperesnek az adott ügylet kockázatairól. Ilyen adat egyébként a perben más módon sem merült fel. A Kúriának ezért kizárólag a hivatkozott szerződéses, valamint ÁSZF rendelkezések alapján kellett vizsgálnia, hogy a felperes tisztességes tájékoztatást adott-e a kockázatokról.
[19] A Kúria rögzíti, hogy a felperes által nyújtott releváns tájékoztatás csak a szerződés II., valamint az ÁSzF 8. pontjában volt. A 6. pont az árfolyamkockázattal összefüggésben semmilyen tájékoztatást nem adott, a 7. pont a kamat változásait szabályozta, a 6 hónapos LIBOR esetleges változásaira figyelemmel. A Kúria úgy ítélte meg, hogy a nyújtott, az [1] pontban részletezett információk alapján az alperes számára az egyértelmű volt, vagy kellett, hogy legyen, miszerint az árfolyam változásának hatásait ő viseli. A hivatkozott rendelkezések azonban nem hívták fel az alperes fogyasztó figyelmét az azzal járó kockázatokra, arra, hogy akár a forint jelentős árfolyamgyengülése is előfordulhat, ami a fogyasztó által fizetendő törlesztőrészleteket jelentősen megemelheti, a fogyasztót gazdaságilag nehéz helyzetbe hozhatja. A Kúria úgy ítélte meg, hogy a felperes által állított és bizonyított tájékoztatás nem felelt meg a 2/2014. PJE határozat 1. pontjában foglaltaknak, illetve az EUB joggyakorlata által kimunkált követelményeknek (pl. a C-51/17. sz. ügyben hozott ítéletben kifejtetteknek), ezért az tisztességtelen volt.
[20] A felek között létrejött, a felperes követelése alapjául szolgáló szerződés ezért semmis. A semmisség általános jogkövetkezménye az, hogy ilyen ügyletre nem lehet jogot alapítani, a felek által célzott joghatások nem érhetőek el [1/2010. (VI.28.) PK vélemény 1. pont]. Az adott kereseti kérelemre tekintettel, amely a semmisség esetleges jogkövetkezményeinek levonására nem irányult, a Kúria a szerződés semmisségének jogkövetkezményéről nem dönthetett.
[21] A Kúria ezért a kereset alapjául szolgáló kölcsönszerződés érvénytelenségére tekintettel a jogerős ítéletet az rPp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és a keresetet elutasította.
[22] A Kúria ítélete alapján mindhárom fokú eljárásban pervesztes felperest az rPp. 270. § (1) bekezdése szerint irányadó rPp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte – a kifejtett ügyvédi tevékenységgel arányosan, a 32/2003.(VIII.22.) IM rendelet 3. § (2), (5) és (6) bekezdései alapján – az alperes elsőfokú-, másodfokú és felülvizsgálati eljárási költségének megfizetésére, amely az Áfa-t is tartalmazza. Az alperes személyes költségmentessége folytán le nem rótt fellebbezési- és felülvizsgálati eljárási illetéket a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 15. § (1) bekezdése alapján a felperes köteles az államnak – felhívásra – megfizetni.
[23] A Kúria a döntését tárgyaláson kívül hozta meg.
Budapest, 2020. január 21. Dr. Vezekényi Ursula sk. a tanács elnöke, Dr. Osztovits András sk. előadó bíró, Dr. Tibold Ágnes sk. bíró.
Devizahitel Dr.Kriston István európajogi pénzügyi szakjogász siker

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria


text:
Helyreigazítás | hírek | Jogi Fórum
2008.03.19. MTI
Amint arról beszámoltunk a közelmúltban (2008. január 12.) megjelent a HVG című lapban egy cikk – „Bírósági botrányok: eltűnt akták, elévül bűncselekmények” címmel -, amelyben a szerző a Komárom-Esztergom megyei judikatúra visszásságairól igyekszik lerántani a leplet. A cikk alapvetően az igazságszolgáltatás komplex empirikus vizsgálatának keretében elkészült esettanulmányokra és az ezekhez kapcsolódó kéziratos tanulmányra épít, amelyek Fleck Zoltán, jogszociológushoz köthetők. Fleck Zoltán már az elmúlt évben, a Jogi Fórumnak adott interjúban utalt arra, hogy „Korábban pusztán a nyilvánosan hozzáférhető adatok alapján jutottam arra a következtetésre, hogy komoly ellentmondások vannak a működésben. Ma minden kritikus állításomat alá tudom támasztani empirikus elemzésekkel is, nem csak elméleti következtetésekkel.”
A cikkre a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság elnöke dr. Kántor András Richárdné válaszolt a HVG-ben. Véleménye szerint a cikkszerző az újságírói etika legelemibb szabályait semmibe vette, s megtámadta a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság elnökét és bíráit anélkül, hogy a cikk megjelenése előtt lehetővé tette volna a reagálást az érintettek számára. Akkor már említettük, hogy az esetleges per egyre valószínűbbnek látszik, hiszen a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság sajtószóvivőjének közleménye értelmében a bíróság elnöke a Központi Nyomozó Főügyésznél feljelentést tett a botrányt kirobbantó cikk alapján, s egyúttal személyiségi jog megsértése miatt pert indít a cikk írója és Fleck Zoltán ellen, aki a HVG hasábjain (2008. január 26.) válaszolt az elnök panaszára, a tényekre utaló elemek tekintetében (kiemelve, hogy nem is juthatott hozzá szolgálati titkot érintő dokumentumokhoz).
A cikket a megyei bíróság, illetve annak elnöke 13 pontban, több mint három gépelt oldal terjedelemben kívánta helyreigazíttatni. Az elsőfokú bíróság azonban a vitatott állítások túlnyomó többségét vélemények minősítette, és csupán három pontban rendelt el helyreigazítást. E szerint a hetilap valótlanul híresztelte, hogy a megyében 32, vagy 28 alkalommal bírósági hiba miatt később szabadultak fogva tartottak, illetve súlyos mulasztások ellenére kapott újabb vezetői kinevezést a megyei elnöktől a Komáromi Városi Bíróság elnöke. Továbbá a HVG azt a tényt, hogy a megyei elnök adatszolgáltatását az Országos Igazságszolgáltatási Tanács korábbi elnöke valótlannak minősítette, abban a hamis színben tüntette fel, hogy bűncselekmény gyanúja merült volna fel.
Az első fokú ítélet szóbeli indoklása szerint az alperesi érveléssel ellentétben nem lényegtelen, hogy "túlülték"-e valakik a büntetésüket, illetve, hogy egy városi bírósági elnököt kineveztek-e, továbbá sem a sajtó, sem a tudományos vita szabadsága nem jogosít fel arra, hogy valakit bűncselekménnyel hozzanak összefüggésbe, ezt csak az arra illetékes állami hatóságok tehetik meg. A további 10 helyreigazítási ponttal kapcsolatban a bíróság kifejtette: a közéleti, közszereplőkkel kapcsolatos kérdések, vélemények megvitatásának tág keretei vannak, a határt a gyalázkodás jelenti. Ezért nem lehet helyreigazítani a cikknek azokat a kitételeit, célzásait melyek szerint a megye bírák lassan dolgoztak, a megyei bíróság csaknem csődbe jutott, akták tűntek el és kaotikus helyzet alakult ki. A bíróság a kifogásolt írás alapjául szolgáló tanulmány szerzőjének, Fleck Zoltánnak a korábbi tanúvallomása alapján aggálytalanul bizonyítottnak találta, a cikknek azt az állítását, mely szerint a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság elnökének leváltására irányuló szándék merült fel az igazságügyi tárcánál. A tárgyaláson a lap képviselői gyakorlatilag elismerték, hogy a "túlülések", illetve a Komáromi Városi Bíróság elnöknek újra kinevezése tárgyi pontatlanság volt, ám azzal érveltek, hogy ezek nem befolyásolták érdemben a cikk tudományos tanulmányon alapuló lényegi állítását, miszerint a magyar bírósági igazgatás anomáliái súlyos zavarokat eredményeznek a megyei igazságszolgáltatás napi munkájában.
Babus Endre, a vitatott cikk szerzője a tárgyaláson azzal is érvelt: elfogadhatatlan, hogy a magyar bíróságok a több évtizedes ítélkezési gyakorlatra hivatkozva tételes törvényi rendelkezések nélkül is érvényesítik az objektív felelősség, a kétszeres igazság elvét a sajtóperekben, azaz nemcsak azt várják el, hogy a sajtó híven idézze a közéleti vagy tudományos vitákban elhangzott kijelentéseket, de azok igazságtartalmáért is felelnie kell. A hetilap munkatársa szerint ez gyakorlat nem európai, nem felel meg az uniós gyakorlatnak, ahol a véleményszabadságnak csak törvényben rögzített határai lehetnek, az objektív felelősséget pedig nem érvényesítik a sajtóval szemben a közéleti vagy tudományos viták bemutatása során. Arra bírói felvetésre, hogy a kifogásolt cikkben nem volt módja megszólalni az érintettnek, így valódi vita sem bontakozhatott ki, Babus Endre úgy reagált, hogy a következő lapszámban egy "személyeskedő" bekezdés kivételével közölték a megyei elnök válaszát. Továbbá az újságíró megjegyezte azt is, hogy a cikk után a megyei elnök több pert indított és feljelentést tett az ügyészségi nyomozóhivatalnál, ez pedig rontja az termékeny közéleti, szakmai viták lefolytatásának esélyét. A sajtóper első, februári tárgyalásán egyébként a megyei bíróság jogi képviselője, észlelve, hogy egy újságíró jelen van a teremben, személyiségi jogokra hivatkozva zárt tárgyalást kért, ám ezt az eljáró bíró elutasította.
A bíróság kedden szóbeli indoklásában arra is felhívta a figyelmet: az objektív felelősség elve a magyar jogban, a polgári törvénykönyvben rögzített és szabályozott jogintézmény és bár a bírói gyakorlat az utóbbi időben a sajtóperekben kétségtelenül lazított ennek az elvnek az érvényesítésén, az mégsem várható el a bíráktól, hogy a hatályos törvényekkel szembe menve hozzanak ítéletet. A Komárom-Esztergom Megyei Bíróság kontra HVG sajtóper első fokú ítéletének kihirdetése után az alperesi oldal jelezte, fellebbeznek a 3 pontban helyreigazításra kötelező döntés ellen, így várhatóan a Fővárosi Ítélőtáblán folytatódik az ügy.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


c)83 az eb fajtáját vagy fajtajellegét vagy a keverék mivoltára való utalást, nemét, születési idejét, színét, hívónevét,
e)84 a beültetett transzponder sorszámát, a beültetés időpontját, a beültetést végző szolgáltató állatorvos nevét, kamarai bélyegzője számát,
f)85 ivartalanított eb esetén az ivartalanítás időpontját, az ivartalanítást végző szolgáltató állatorvos nevét, kamarai bélyegzője számát,
g)86 az eb oltási könyvének számát, az azt kiadó szolgáltató állatorvos nevét, kamarai bélyegzője számát,
i)87 az eb veszettség elleni védőoltásai során használt oltóanyagot, annak gyártási számát, valamint az oltást végző szolgáltató állatorvos nevét, kamarai bélyegzője számát,
k)88 kisállatútlevéllel rendelkező eb esetén az útlevél számát, kiállításának időpontját, a kiállító szolgáltató állatorvos nevét, kamarai bélyegzője számát,
m)89 elismert tenyésztő szervezet által törzskönyvezett eb esetén a származási igazolás másolatát.
a)90 hozzáférést biztosít a települési, fővárosban a fővárosi kerületi és a fővárosi önkormányzat részére,
42/B. §91 (1)92 A tartás helye szerint illetékes települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat ebrendészeti feladatainak elvégzése érdekében, illetve a veszettség elleni oltás járványvédelmi vonatkozásaira való tekintettel három évente legalább egy alkalommal ebösszeírást végez.
(2)93 Az ebösszeírás során a települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat jogosult kezelni a 42/A. § (4) bekezdés szerinti adatokat.
(3)94 A települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat az ebösszeírás alapján a (2) bekezdésben foglalt adatokról helyi elektronikus nyilvántartást vezet, az állat tulajdonosa, tartója és más személyek jogainak, személyes biztonságának és tulajdonának védelme, valamint ebrendészeti és állatvédelmi feladatainak hatékony ellátása céljából.
(4)95 Az adatbázis működtetőjének kérésére a települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat, valamint a Magyar Állatorvosi Kamara köteles a nyilvántartott ebekről adatot szolgáltatni.
(5)96 Az eb tulajdonosa és tartója az ebösszeíráskor köteles a (2) bekezdés szerinti adatokat a települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat rendelkezésére bocsátani.
42/C. §97 (1)98 Az ebtartás helye szerint illetékes települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat az adott év első napjáig négy hónapos kort betöltött eb után az eb tulajdonosától évente ebrendészeti hozzájárulást szedhet be.
(3)99 Az éves ebrendészeti hozzájárulás mértékét a tartás helye szerint illetékes települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat
a)100 a magyar ebfajtának minősülő törzskönyvezett,
b)101 a mentő-, jelző-, vakvezető, rokkantsegítő, terápiás vagy az Országos Magyar Vadászkamara által kiállított vadászkutya alkalmassági vizsgaigazolvánnyal rendelkező
(7)102 A települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat köteles a befolyt ebrendészeti hozzájárulás teljes összegét az ebek ivartalanításának támogatására, az állatmenhelyek és az ebrendészeti telepek fenntartására, állatvédelmi szervezetek támogatására, valamint az ebösszeírás vagy egyéb, az ebtartással kapcsolatos állatjóléti és közegészségügyi intézkedések finanszírozására fordítani.
43. §103 (1)104 Aki tevékenységével vagy mulasztásával az állatok védelmére, kíméletére vonatkozó jogszabály vagy hatósági határozat előírását megsérti vagy annak nem tesz eleget, magatartásának súlyához, ismétlődéséhez, és különösen az állatnak okozott sérelem jellegéhez, időtartamához igazodó mértékű állatvédelmi bírságot köteles fizetni.
(2)105 Az állatvédelmi bírságot az állatvédelmi hatóság szabja ki.
(3)106 Az állatvédelmi bírság kiszabására az állatvédelmi hatóságnak az (1) bekezdésben meghatározott magatartásról történt tudomásszerzését követő egy éven túl nincs lehetősége. Az elkövetéstől számított öt éven túl nem szabható ki bírság, kivéve, ha a magatartás jogszerűtlen állapot fenntartásával valósul meg. Ebben az esetben az elévülés mindaddig nem kezdődik meg, amíg a jogszerűtlen állapot fennáll.
(6)107 Állatvédelmi bírság kiszabása helyett vagy azzal egyidejűleg az állattartót a hiányosságok kijavítására, pótlására kell kötelezni, továbbá az állatok gondozásával, a velük való helyes bánásmóddal kapcsolatos állatvédelmi oktatáson (a továbbiakban: állatvédelmi képzés) való részvételre kötelezhető.
(7)108 Ha az állatvédelmi képzésen való részvételre kötelezett állattartó a kötelezettségének önként nem tesz eleget, az állatvédelmi képzés, illetőleg annak hátralévő része helyébe állatvédelmi bírság lép.
(8)109 A határidőre meg nem fizetett állatvédelmi bírság adók módjára behajtandó köztartozás.
(9)110 Ha kedvtelésből tartott állat tartója az állatok védelmére vonatkozó jogszabályok vagy hatósági határozat rendelkezésének szándékos vagy ismételt megsértésével állatának maradandó egészségkárosodását vagy elpusztulását okozza, és a kedvtelésből tartott vagy a jövőben tartandó állat jóléte állatvédelmi bírság kiszabásával és az állatvédelmi képzésen való részvételre kötelezéssel sem biztosítható, az állatvédelmi hatóság – állatvédelmi bírság kiszabása mellett – az állattartót állat kedvtelésből való tartásától a jogsértés súlyától függően 2–8 évre eltiltja.
(10)111 Ha nem kedvtelésből tartott állat tartója az állatvédelemre vonatkozó jogszabályok vagy hatósági határozat rendelkezésének szándékos és ismételt megsértésével állatának maradandó egészségkárosodását vagy elpusztulását okozza, és a tartott vagy a jövőben tartandó állat jóléte állatvédelmi bírság kiszabásával és az állatvédelmi képzésen való részvételre kötelezéssel sem biztosítható, az állatvédelmi hatóság – állatvédelmi bírság kiszabása mellett – az állattartót az érintett állatfaj tartásától a jogsértés súlyától függően 2–8 évre eltiltja.
(11)112 Ha nem kedvtelésből tartott állat tartója az állatvédelemre vonatkozó jogszabályok vagy hatósági határozat rendelkezéseinek szándékos vagy ismételt megsértésével állatának maradandó egészségkárosodását vagy elpusztulását okozza, és a tartott vagy a jövőben tartandó állat jóléte állatvédelmi bírság kiszabásával és az állatvédelmi képzésen való részvételre kötelezéssel sem biztosítható, az állatvédelmi hatóság – állatvédelmi bírság kiszabása mellett – az állattartót a jogsértés súlyától függően 2–8 évre
(12)113 Ha az állattartó a (11) bekezdés szerinti kötelezettségeit megsérti, az állatvédelmi hatóság a (10) bekezdésben foglalt jogkövetkezményt alkalmazhatja.
IX. Fejezet114
44. § (1)115
45. § (1)117 Amennyiben az állat továbbélése megszüntethetetlen vagy csillapíthatatlan szenvedéssel járna és gyógyulása nem várható, továbbá
45/A. §119 Az e törvényben foglaltak végrehajtását – feladat- és hatáskörében eljárva – az állatvédelmi hatóság, az élelmiszerlánc-felügyeleti szerv, illetve a természetvédelmi hatóság ellenőrzi.
45/B. §120 (1)121 Ha az állattartó az e törvényben, illetve a külön jogszabályban foglalt rendelkezéseket nem vagy nem megfelelően teljesíti és ez által az állat vagy ember egészségét súlyosan veszélyezteti, az állatvédelmi hatóság az állat tulajdonosának költségére elrendelheti – a feltételek biztosításáig – az állat megfelelő helyre való szállítását és a várható tartási költségek tulajdonos általi megelőlegezését.
45/C. §122 Az e törvény alapján elkobzott állat tulajdonjoga törvény eltérő rendelkezése hiányában az államra száll.
46. §123
47. §124
48. § (1)125 Az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló törvény szerinti azon civil szervezeteket, amelyek tevékenysége az állatok védelmére irányul, az állatvédelmi jogszabályok megsértése miatt általuk kezdeményezett hatósági eljárásokban az ügyfél jogállása illeti meg.
48/A. §127 (1)128 A települési, fővárosban a kerületi önkormányzat, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat önkormányzati állatvédelmi őrszolgálatot működtethet.
(3)129 A települési – a főváros belterületén a fővárosi – önkormányzat kötelező feladata a település belterületén a kóbor állatok befogása. Az így befogott kóbor állat – amennyiben a befogástól számított 15 napon belül a kóbor állat tulajdonosa nem válik ismertté – az állam tulajdonába kerül. Az állatvédelmi hatóság gondoskodik az állat tulajdonjogának átruházásáról, ha ezt jogszabály kizárja vagy az eredménytelen, az állat végleges elhelyezéséről. Az elhelyezés eredménytelensége esetén – a külön jogszabályban meghatározott időtartam elteltével – az állat életét megengedett módon ki lehet oltani.
(4)130 Ha a kóbor állat tulajdonosa ismertté válik, a tulajdonos köteles az állatot visszavenni, valamint a befogásával és elhelyezésével kapcsolatos költségeket megtéríteni. Ha a tulajdonos az állatot nem veszi vissza, vagy az állat egészségét súlyosan veszélyeztető tartási körülmények miatt az állat a tulajdonos részére nem adható ki, az állatvédelmi hatóság – az addig felmerült költségek megtérítésére való kötelezés mellett – az állatot elkobozza, ezt követően gondoskodik az állat tulajdonjogának átruházásáról, ha ezt jogszabály kizárja vagy az eredménytelen, az állat végleges elhelyezéséről. Ha az állat végleges elhelyezése csak rendszeres költségráfordítással biztosítható, a korábbi tulajdonos a jogsértés súlyától, ismétlődésétől függően legfeljebb 12 hónapra jutó költség fizetésére kötelezhető. Az elhelyezés eredménytelensége esetén – a külön jogszabályban meghatározott időtartam elteltével – az állat életét megengedett módon ki lehet oltani.
48/B. §131 A 24/F. §-ban foglalt tartási tilalom nem vonatkozik a külön jogszabályban foglaltak szerint – az állatvédelmi hatóságnak – bejelentett állatokra. A bejelentésben meg kell jelölni az állat tulajdonosának vagy az állat tartójának nevét, címét, valamint az állat azonosítását szolgáló adatokat és az állat tartási helyének adatait. A bejelentett adatokról az állatvédelmi hatóság nyilvántartást vezet.
48/C. §132 Az állatvédelmi hatóság az általa nyilvántartott adatokat az élelmiszerlánc-felügyeleti információs rendszerben kezeli.
a) az állatvédelmi bírság mértékét, kiszabásának és felhasználásának részletes szabályait,134
b)135 az állatvédelmi hatóság kijelölését, valamint az állatok nyilvántartásával kapcsolatos részletes feladat- és hatáskörét,136
c)137 az önkormányzati állatvédelmi őrszolgálat létrehozására, működtetésére, feladat- és hatáskörére, valamint tagjaira vonatkozó részletes szabályokat,
d)138 az állatkísérletek végzésének részletes szabályait, a kísérleti célú állattenyésztés, -szaporítás, -tartás, -szállítás tevékenység folytatásának részletes feltételeit, az e tevékenységre jogosító engedély kiadásának rendjét, a nyilvántartás személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát, valamint a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a tevékenységre jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartása esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,139
e)140 a cirkuszi menazséria létesítése és működtetése engedélyezésének, fenntartásának, valamint a nyilvántartás vezetésének részletes szabályait, továbbá a nyilvántartás személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát, továbbá a tevékenységre jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartása esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,141
f)142 a kedvtelésből tartott állatok kereskedése létesítésének és működtetésének engedélyezésére, működésére vonatkozó szabályokat, a nyilvántartás személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, a kereskedelmi hatóság kijelölését, valamint a kedvtelésből tartott állatok kereskedése működésének ellenőrzésére, továbbá a kedvtelésből tartott állatok tartására, forgalmazására és tulajdonjogának nem kereskedelmi célú átruházására vonatkozó részletes szabályokat,143
g)144 a település belterületén a kóbor állatok befogásával, tulajdonjogának átruházásával és elhelyezésével kapcsolatos feladatok ellátásának részletes szabályait,
h)145 az eb okozta fizikai sérülés, illetve ennek veszélye keletkezésekor felmerülő hatósági feladatokat, valamint a veszélyesnek minősített eb tartásának és a tartás engedélyezésének részletes szabályait,
i)146 a transzponderrel megjelölt ebek adatait nyilvántartó országos adatbázis működési feltételeit, valamint az adatbázisba történő regisztráció díját,
j)147 az ebek viselkedésének megítélésében jártas szakértők engedélyezésére vonatkozó részletes szabályokat
a)148 az élelmiszerlánc-felügyeletért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter), hogy a mezőgazdasági haszonállatok tartásának részletes szabályait;149
b)150 a miniszter, hogy151
be) a veszélyes állatok adatait nyilvántartó országos adatbázis működési feltételeit,152
c)153 a miniszter, hogy a rendészetért felelős miniszterrel egyetértésben az állatok elkábítására szolgáló eszközök, lövedékek körét, az állatok elkábításának részletes szabályait,
d)154 a miniszter, hogy az állatkert és állatotthon létesítésének, működésének és fenntartásának részletes szabályait,
e)155 a miniszter, hogy az élő állat nyereményjáték díjaként történő felhasználásának részletes szabályait,
f)156 a miniszter, hogy az állatok tartása során alkalmazandó állatvédelmi előírásokra vonatkozó iskolarendszeren kívüli hatósági jellegű képzések és vizsgáztatás részletes szabályait,
g)157 a miniszter, hogy az Európai Gazdasági Térség más szerződő államaiban megszerzett, az állatok tartása során alkalmazandó állatvédelmi előírásokra vonatkozó képesítést igazoló bizonyítványok elismerésének feltételeit és rendjét,
h)158 a miniszter, hogy a veszélyes eb tartása engedélyezésének igazgatási szolgáltatási díját, valamint a díj beszedésével, kezelésével, nyilvántartásával, visszatérítésével kapcsolatos szabályokat az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben,
i)159 a miniszter, hogy a szőrméjükért tartott állatfajok körét, tartásuk, tenyésztésük és szaporításuk különleges szabályait,
j)160 miniszter, hogy a vágóállatok körét, az állatok levágásának és leölésének részletes szabályait
(5)161 Felhatalmazást kap a települési, fővárosban a kerületi önkormányzat képviselő-testülete, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat közgyűlése, hogy az ebrendészeti hozzájárulás mértékét, kiszabásának feltételeit, a kedvezmények, mentességek körét, illetve a megfizetésének szabályait rendeletben határozza meg.
(6)162 Felhatalmazást kap a települési, fővárosban a kerületi önkormányzat képviselő-testülete, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat közgyűlése, hogy a kedvtelésből tartott állatok tartásának szabályait rendeletben határozza meg.
50. §163 Ez a törvény a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló, Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodás tárgykörében, a Megállapodást kihirdető 1994. évi I. törvény 3. §-ával összhangban – a végrehajtására kiadott jogszabályokkal együtt – az Európai Közösségek következő jogszabályaival összeegyeztethető szabályozást tartalmaz:
n)164 a Tanács 1999/22/EK irányelve a vadon élő állatok állatkertben tartásáról.
51. §165 E törvény 42/C. § (4) bekezdésének a) pontja tervezetének a műszaki szabványok és szabályok, valamint az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályok terén információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, – a 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított – 1998. június 22-i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8–10. cikkében előírt egyeztetése megtörtént.
83 A 42/A. § (4) bekezdés c) pontja a 2016: X. törvény 3. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
84 A 42/A. § (4) bekezdés e) pontja a 2012: CXXVII. törvény 52. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
85 A 42/A. § (4) bekezdés f) pontja a 2012: CXXVII. törvény 52. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
86 A 42/A. § (4) bekezdés g) pontja a 2012: CXXVII. törvény 52. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
87 A 42/A. § (4) bekezdés i) pontja a 2012: CXXVII. törvény 52. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
88 A 42/A. § (4) bekezdés k) pontja a 2012: CXXVII. törvény 52. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
89 A 42/A. § (4) bekezdés m) pontját a 2012: XVIII. törvény 37. § (1) bekezdése iktatta be.
90 A 42/A. § (8) bekezdés a) pontja a 2013: CXXVIII. törvény 16. § a) pontja szerint módosított szöveg.
91 A 42/B. §-t a 2011: CLVIII. törvény 7. §-a iktatta be.
92 A 42/B. § (1) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
93 A 42/B. § (2) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
94 A 42/B. § (3) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
95 A 42/B. § (4) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
96 A 42/B. § (5) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
97 A 42/C. §-t a 2011: CLVIII. törvény 7. §-a iktatta be.
98 A 42/C. § (1) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
99 A 42/C. § (3) bekezdés nyitó szövegrésze a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
100 A 42/C. § (4) bekezdés a) pontja a 2016: X. törvény 3. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
101 A 42/C. § (4) bekezdés b) pontja a 2013: CCL. törvény 59. §-ával megállapított szöveg.
102 A 42/C. § (7) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
103 A 43. §-t megelőző IX. Fejezet megjelölést és a fejezetcímet a 2009: CXLV. törvény 10. § (2) bekezdés c) pontja hatályon kívül helyezte.
104 A 43. § (1) bekezdése a 2011: CLVIII. törvény 8. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
105 A 43. § (2) bekezdése a 2008: XLVI. törvény 83. § (3) bekezdésének d) pontja, a 2009: LVI. törvény 201. §-a, a 2011: CLVIII. törvény 13. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
106 A 43. § (3) bekezdése a 2008: XLVI. törvény 83. § (3) bekezdésének e) pontja, a 2011: CLVIII. törvény 13. § (9) bekezdése szerint módosított szöveg.
107 A 43. § (6) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
108 A 43. § (7) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
109 A 43. § (8) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
110 A 43. § (9) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
111 A 43. § (10) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
112 A 43. § (11) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
113 A 43. § (12) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
114 A IX. Fejezetet (43/A–43/B. §-t) a 2009: CXLV. törvény 8. §-a iktatta be.
115 A 44. § (1) bekezdését a 2009: LVI. törvény 201. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
116 A 44. § (3) bekezdését a 2009: LVI. törvény 201. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
117 A 45. § (1) bekezdése a 2011: CLVIII. törvény 9. §-ával megállapított szöveg.
118 A 45. § (2) bekezdését a 2012: CCXIII. törvény 45. §-a hatályon kívül helyezte.
119 A 45/A. §-t a 2002: LXVII. törvény 47. §-a iktatta be, szövege a 2006: CIX. törvény 49. § (2) bekezdése, a 2007: LXXXII. törvény 13. § (1) bekezdésének 42. pontja, a 2008: XLVI. törvény 83. § (3) bekezdésének f) pontja szerint módosított szöveg.
120 A 45/B. §-t a 2009: XXVIII. törvény 11. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 17. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 15. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
121 A 45/B. § (1) bekezdése a 2011: CLVIII. törvény 13. § (10) bekezdése szerint módosított szöveg.
122 A 45/C. §-t a 2009: XXVIII. törvény 11. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 17. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 15. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
123 A 46. §-t a 2009: CXLV. törvény 10. § (2) bekezdés d) pontja hatályon kívül helyezte.
124 A 47. §-t a 2013: CCL. törvény 62. §-a hatályon kívül helyezte.
125 A 48. § (1) bekezdése a 2010: IX. törvény 12. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító törvény 12. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2010. március 12. napját követően indult közigazgatási eljárásokban kell alkalmazni. A 48. § (1) bekezdése a 2011: CLXXV. törvény 130. § b) pontja szerint módosított szöveg.
126 A 48. § (3) bekezdését a 2004: X. törvény 4. § (3) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2009: LVI. törvény 201. §-a. Ez utóbbi módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
127 A 48/A. §-t a 2002: LXVII. törvény 49. §-a iktatta be, e módosító törvény 52. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést csak a 2003. március 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
128 A 48/A. § (1) bekezdése a 2013: CXXVIII. törvény 16. § b) pontja szerint módosított szöveg.
129 A 48/A. § (3) bekezdését a 2008: XLVI. törvény 83. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2009: XXVIII. törvény 11. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. Ez utóbbi módosító törvény 17. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 15. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
130 A 48/A. § (4) bekezdését a 2009: XXVIII. törvény 11. § (4) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 17. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 15. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
131 A 48/B. §-t a 2009: XXVIII. törvény 11. § (5) bekezdése iktatta be, szövege a 2009: CXLV. törvény 10. § (3) bekezdése szerint módosított szöveg.
132 A 48/C. §-t a 2012: XVIII. törvény 37. § (2) bekezdése iktatta be.
133 A 49. § (2) bekezdését a 2009: LVI. törvény 201. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
134 Lásd a 244/1998. (XII. 31.) Korm. rendeletet.
135 A 49. § (3) bekezdésének b) pontja a 2006: CIX. törvény 49. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
136 LÁsd a 245/1998. (XII. 31.) Korm. rendeletet, a 334/2006. (XII. 23.) Korm. rendeletet, a 327/2010. (XII. 27.) Korm. rendeletet, a 328/2010. (XII. 27.) Korm. rendeletet, a 22/2012. (II. 29.) Korm. rendeletet.
137 A 49. § (3) bekezdésének c) pontját a 2002: LXVII. törvény 50. § (1) bekezdése iktatta be, e módosító törvény 52. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést csak a 2003. március 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
138 A 49. § (3) bekezdésének d) pontját a 2002: LXVII. törvény 50. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2012: CCXIII. törvény 43. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
139 Lásd a 40/2013. (II. 14.) Korm. rendeletet.
140 A 49. § (3) bekezdésének e) pontját a 2002: LXVII. törvény 50. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2009: LVI. törvény 200. §-a szerint módosított szöveg.
141 Lásd a 222/2007. (VIII. 29.) Korm. rendeletet.
142 A 49. § (3) bekezdésének f) pontját a 2002: LXVII. törvény 50. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2009: LVI. törvény 199. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
143 Lásd a 41/2010. (II. 26.) Korm. rendeletet.
144 A 49. § (3) bekezdésének g) pontját a 2008: XLVI. törvény 83. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2009: XXVIII. törvény 11. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
145 A 49. § (3) bekezdés h) pontját a 2011: CLVIII. törvény 10. § (1) bekezdése iktatta be.
146 A 49. § (3) bekezdés i) pontját a 2011: CLVIII. törvény 10. § (1) bekezdése iktatta be.
147 A 49. § (3) bekezdés j) pontját a 2011: CLVIII. törvény 10. § (1) bekezdése iktatta be.
148 A 49. § (4) bekezdés a) pontja a 2013: CCL. törvény 60. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
149 Lásd a 9/1999. ( VI. 27.) FVM , a 10/1999.(I. 27.)FVM és a 32/1999. (III. 31.) FVM rendeletet, a 140/2012. (XII. 22.) VM rendeletet.
150 A 49. § (4) bekezdés b) pontja a 2015: XXXVII. törvény 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
151 Lásd a 85/2015. (XII. 17.) FM rendeletet.
152 Lásd a 8/1999. (VIII. 13.) KöM-FVM-NKÖM-BM, a 3/2001. (II. 23.) KöM-FVM-NKÖM-BM együttes rendeletet.
153 A 49. § (4) bekezdésének c) pontját a 2002: LXVII. törvény 52. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 2004: XXIV. törvény 21. §-ának (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2006: CIX. törvény 49. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
154 A 49. § (4) bekezdésének d) pontját a 2007: CXV. törvény 7. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 2015: XXXVII. törvény 2. § (2) bekezdése iktatta be.
155 A 49. § (4) bekezdés e) pontja a 2012: CCXIII. törvény 43. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
156 A 49. § (4) bekezdésének f) pontját a 2009: LVI. törvény 201. §-a hatályon kívül helyezte, újonnan a 2009: CXLV. törvény 9. §-a iktatta be.
157 A 49. § (4) bekezdés g) pontját a 2009: CXLV. törvény 9. §-a iktatta be.
158 A 49. § (4) bekezdés h) pontját a 2011: CLVIII. törvény 10. § (2) bekezdése iktatta be.
159 A 49. § (4) bekezdés i) pontját a 2011: CLVIII. törvény 10. § (2) bekezdése iktatta be.
160 A 49. § (4) bekezdés j) pontját a 2013: CCL. törvény 60. § (2) bekezdése iktatta be.
161 A 49. § (5) bekezdését a 2011: CLVIII. törvény 10. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2013: CXXVIII. törvény 16. § c) pontja szerint módosított szöveg.
162 A 49. § (6) bekezdését a 2012: CCXIII. törvény 43. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2013: CXXVIII. törvény 16. § c) pontja szerint módosított szöveg.
163 Az 50. § a 2012: CCXIII. törvény 43. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
164 Az 50. § n) pontját a 2013: CCL. törvény 61. §-a iktatta be.
165 Az 51. §-t a 2011: CLVIII. törvény 12. §-a iktatta be.


text:
20.01.10 10:22 Baleset-bűnügy
20.01.09 16:42 Baleset-bűnügy
Helybenhagyta a Szegedi Ítélőtábla a halált okozó testi sértés bűntette miatt F. L. A. ellen indított büntetőügyben a Kecskeméti Törvényszék elsőfokon meghozott ítéletét. A támadó vádlott jogerős büntetése 2 év, végrehajtásában 5 év próbaidőre felfüggesztett börtön lett.
20.01.09 11:13 Baleset-bűnügy
A 15 éves lány előbb megverte a 13 éves fiút a nádudvari iskolában, majd amikor vége lett a tanításnak, tovább folytatta társával az erőszakot.
20.01.10 10:15 Baleset-bűnügy
Vádat emelt Gáspár Győző énekes ellen a Nógrád Megyei Főügyészség. A médiaszemélyiségnek jelentős vagyoni hátrányt okozó, üzletszerűen elkövetett költségvetési csalás miatt kell bíróság elé állnia.
Unokája ölhette meg
20.01.10 11:22 Baleset-bűnügy
A Bács-Kiskun megyei nyomozók az idős asszony unokáját gyanúsítják a bűncselekmény elkövetésével – értesült az Objektív Hírügynökség a rendőrség közleményéből.
Halált okozó testi sértés Baján
20.01.10 11:00 Baleset-bűnügy
Halált okozó testi sértés Baján Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság2020. 01. 10., p - 11:00 A Bács-Kiskun megyei nyomozók a sértett unokáját gyanúsítják a bűncselekmény elkövetésével.
Bántalmazás Nádudvaron: a bíróság szerint bűnös a két kamasz
20.01.09 18:05 Baleset-bűnügy
Bűnös a bíróság szerint az a két nádudvari kamasz, akik két éve szégyenítették meg a náluk fiatalabb, 13 éves iskolatársukat. Egy 15 éves lány a szünetben megráncigálta, majd óra után egy fiúismerősével arra kényszerítették a fiút, hogy térdre ereszkedve csókolja meg a lábát. Az eset kísértetiesen hasonlít egy másik nádudvari bántalmazáshoz. Úgy…
Elítéltek plágium miatt egy szlovén írót
20.01.10 10:20 Baleset-bűnügy
Az ügy Szlovénia egyik legnagyobb kulturális botránya.
Felfüggesztett börtönbüntetésre ítélte a bíróság az ukrán férfit
20.01.09 14:38 Baleset-bűnügy
A Nyíregyházi Járásbíróság 2020. január 9-én gyorsított eljárásban jelentős vagyoni hátrányt okozó költségvetési csalás bűntette miatt jogerősen 1 év 6 hónap – végrehajtásában 3 évre felfüggesztett – börtönbüntetésre ítélte S.S. vádlottat.
20.01.10 10:17 Baleset-bűnügy
A szlovén bíróság egy év három hónap felfüggesztett börtönbüntetésre ítélte Boris Kobal szlovén írót és színészt, mert lefordított egy olasz komédiát szlovénra, majd azt a sajátjaként adta el egy színháznak – írta a helyi sajtó pénteken. Az ügy Szlovénia egyik legnagyobb kulturális botránya volt tavaly.
20.01.10 09:54 Baleset-bűnügy
A szlovén bíróság egy év három hónap felfüggesztett börtönbüntetésre ítélte Boris Kobal szlovén írót és színészt, mert lefordított egy olasz komédiát szlovénra, és azt sajátjaként adta el a színháznak - írta a helyi sajtó pénteken. Az ügy Szlovénia egyik legnagyobb kulturális botránya volt tavaly. Mti A színház büntetőjogi eljárást indított Kobal e
Megvan a jogerős ítélet a diáktársukat megalázó nádudvari tinilányok ügyében
20.01.09 11:03 Baleset-bűnügy
A Hajdúszoboszlói Járásbíróság 2020. január 8-án hozott ítéletet annak a két fiatalkorú vádlottnak az ügyében, akik diáktársukat kényszerítették egy nádudvari általános iskolában. Az elsőfokú bíróság elsőrendű vádlottat bűnösnek mondta ki társtettesként elkövetett kényszerítés bűntettében, garázdaság vétségében és könnyű testi sértés…
Megalázó kényszerítés a nádudvari iskolában: itt az ítélet
20.01.08 16:28 Baleset-bűnügy
A 13 éves gyereknek letérdelve meg kellett puszilnia egy lábat.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság