text:
JELENTÉS a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló európai parlamenti és tanácsi módosított irányelvre irányuló javaslatról - A6-0073/2007
367k 428k
a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló európai parlamenti és tanácsi módosított irányelvre irányuló javaslatról
Előadó: Nicola Zingaretti
– tekintettel a Bizottságnak az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett javaslatára (COM(2006)0168)(1),
(5) A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv polgári és közigazgatási jogi intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat ír elő. Ezt az irányelvet kellően visszatartó erejű és a Közösség egész területén alkalmazandó büntetőjogi rendelkezésekkel kell kiegészíteni. A belső piacon belüli hamisítás és kalózkodás elleni hatékony küzdelem érdekében egyes büntetőjogi rendelkezések közelítésére van szükség. A közösségi jogalkotó határkörrel rendelkezik a szellemi tulajdon védelme terén általa elrendelt szabályok teljes hatékonyságának biztosításához szükséges büntetőjogi intézkedések meghozatalára.
(5) A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv polgári és közigazgatási jogi intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat ír elő. Ezt az irányelvet kellően visszatartó erejű és a Közösség egész területén alkalmazandó büntetőjogi rendelkezésekkel kell kiegészíteni. A belső piacon belüli hamisítás és kalózkodás elleni hatékony küzdelem érdekében egyes büntetőjogi rendelkezések közelítésére van szükség. A közösségi jogalkotó határkörrel rendelkezik az ezen irányelv értelmében vett, szabadalomtól eltérő szellemi tulajdon védelme terén általa elrendelt szabályok teljes hatékonyságának biztosításához szükséges büntetőjogi intézkedések meghozatalára.
Ez a módosítás azért szükséges, hogy következetességet biztosítson a következő módosításokkal, és a kezdettől megállapítsa az irányelv hatáskörét.
(6a) Az Európai Parlament a gyógyszerek hamisításáról szóló, 2006. szeptember 7-i állásfoglalásában arra az álláspontra jutott, hogy az Európai Uniónak sürgősen el kell fogadnia a kalózkodás és a gyógyszerek hamisítása terén az illegális gyakorlatok elleni eredményes küzdelemhez szükséges eszközöket.
Az Európai Unió határain lefoglalt hamisított árukra vonatkozó 2005. évi vámügyi statisztikák szerint a hamisított gyógyszerek lefoglalásának mértéke 2005-ben a 2004. évi adatokhoz képest 100%-kal nőtt.
(8) Olyan rendelkezéseket kell előírni, amelyek célja a bűnügyi nyomozások megkönnyítése. A tagállamoknak előírják, hogy a szellemi tulajdonjogok érintett jogosultjai, vagy megbízottjaik, illetve a szakértők támogathatják a közös nyomozócsoportok által végzett nyomozásokat.
(8) Olyan rendelkezéseket kell előírni, amelyek célja a bűnügyi nyomozások megkönnyítése. A tagállamoknak előírják, hogy a szellemi tulajdonjogok érintett jogosultjai, vagy megbízottjaik, illetve a szakértők támogathatják a közös nyomozócsoportok által végzett nyomozásokat. A szellemi tulajdonjogok érintett jogosultjainak bevonása olyan támogatást jelent, amely az állam által folytatott nyomozás semlegességét nem befolyásolja.
Egyértelművé kell tenni, hogy a sértetteknek a rendőrségi vagy ügyészségi szervek által végzett nyomozásokba történő bevonása nem sérti az említett állami nyomozati szervek semlegességét. Az objektivitás és a semlegesség megtartása a jogállamiság szerves alkotóeleme.
(9a) Az Európai Unió Alapjogi Chartájában meghatározott jogokat teljes mértékben tiszteletben kell tartani a bűncselekmények meghatározása, a nyomozások és a bírósági eljárások során.
(10) Ez az irányelv nem érinti az elektronikus kereskedelemről szóló, 2000/31/EK irányelv 12-15.-ig terjedő cikkében előírt, az internetszolgáltatók felelősségére vonatkozó szabályokat.
(10) Ez az irányelv nem érinti a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8-i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben1 előírt, az internetszolgáltatók felelősségére vonatkozó szabályokat.
1 HL L 178., 2000.7.17., 1. o.
(10a) Ez az irányelv nem érinti az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22-i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben1 előírt, a felelősségre vonatkozó szabályokat.
1 HL L 167., 2001.6.22., 10. o.
(12a) Az audiovizuális ágazatban a feltételes hozzáférésen alapuló, vagy abból álló szolgáltatások jogi védelméről szóló, 1998. november 20-i 98/84/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek1 megfelelően biztosítani kell a szellemi tulajdonjogok megfelelő védelmét.
1 HL L 320., 1998.11.28., 54. o.
A 98/84/EK irányelv jelenleg az egyetlen európai szintű védelem, amely az audiovizuális jogokat védi a kalózkodás és hamisítás növekvő veszélye ellen. Ilyen védelmet elsősorban a feltételes hozzáférés ad, vagyis az a technikai megoldás, hogy a közvetített tartalom használatát kódolással szabályozzuk. A feltételes hozzáférés megsértésének a 98/84/EK irányelvre hivatkozás útján való beemelése ezen irányelv hatálya alá jelentősen elrettentené a bűnszervezeteket, melyek jelenleg a különböző tagországok által alkalmazott szabályok közötti ellentmondásokra építenek, mely lehetővé teszi, hogy büntetlenül sértsenek meg audiovizuális jogokat.
Ezen irányelv megállapítja a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükséges büntetőjogi intézkedéseket.
Ezen irányelv megállapítja a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükséges büntetőjogi intézkedéseket hamisítás és kalózkodás esetén, amint az alább meghatározásra kerül.
A javaslatok célkitűzései akkor érhetők el a legmegfelelőbben, ha az irányelv kifejezetten a hamisításra és a kalózkodásra összpontosít. A jelenlegi megfogalmazás a büntetőjog körébe sorolhatja a szellemi tulajdonjogokkal kapcsolatos vitákat, amelyek lényegükből adódóan polgári jogi természetűek, és jogszerűen működő kereskedelmi vállalkozások között merülnek fel. A módosítás az irányelv hatályát kívánja pontosítani a következő módosításban szereplő fogalmak beemelésével.
Ezek az intézkedések a közösségi és/vagy a tagállamok nemzeti jogszabályai által biztosított szellemi tulajdonjogokra alkalmazandók.
Ezek az intézkedések a közösségi jogszabályok által biztosított szellemi tulajdonjogokra alkalmazandók, a szabadalmak kivételével.
E módosítás célja, hogy eleve korlátozza az irányelv hatályát.
Ezen irányelv rendelkezései nem terjednek ki a szabadalmi oltalom alatt álló kereskedelmi jogokra.
Az irányelv anyagi jogi hatályát pontosabban meg kell határozni, hogy jobban megfeleljen a jobb, átláthatóbb és érthetőbb jogalkotásra vonatkozó célkitűzésnek.
Mivel a legtöbb kutatási projekt rendkívül összetett, a feltalálók munkájuk végzése során gyakran kockáztatják a szabadalmi jogok megsértését. A szabadalmi jogok megsértésének bűncselekményként történő kezelése a feltalálókat és a tudósokat visszatarthatja az újítások kifejlesztésétől.
1. cikk (2b) bekezdés (új)
Ezen irányelv nem terjed ki a szellemi tulajdonjogok megsértésére a következőkkel kapcsolatban:
- szabadalmak, használati minták és kiegészítő oltalmi tanúsítványok;
- eredeti áruk párhuzamos behozatala, amelyet a harmadik országban a jogosult beleegyezésével értékesítettek.
Az irányelv hatályát a szerzői jogi kalózkodásra és a védjegyhamisításra kell korlátozni.
2. cikk cím
Fontos, hogy meghatározzuk a hamisítás fogalmát, amely központi jelentőségű ezen irányelvre irányuló javaslat alkalmazásához. Csak akkor lehet szankciókat alkalmazni, ha létezik a hamisítás fogalmának világos meghatározása, amely lefedi a szellemi tulajdonjogok megsértésének valamennyi formáját, ideértve a hamisított árucikkek birtoklását is.
Ezen irányelv alkalmazásában „jogi személy” valamennyi, az alkalmazandó nemzeti jog értelmében e jogállással rendelkező jogalany – az államok, a közhatósági előjoguk gyakorlása keretében eljáró valamennyi egyéb szervezet, valamint a nemzetközi közszervek kivételével.
a) „szellemi tulajdonjogok”: egy vagy több a következő jogok közül:
- a szerzői joggal szomszédos jogok,
- adatbázis-készítők sui generis jogai,
- félvezetőtermék-topográfiákat készítők jogai,
- védjegyjogok, amennyiben ezek büntetőjogi védelem alá helyezése nem kedvezőtlen a szabad piacra vonatkozó szabályokra és a kutatási tevékenységekre nézve,
- formatervezési mintaoltalmi jogok,
- földrajzi jelzések,
- kereskedelmi nevek, amennyiben ezeket az érintett nemzeti jogban kizárólagos tulajdonjogként oltalmazzák,
- és minden esetben az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekről és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekről szóló, 2003. július 22-i 1383/2003/EK tanácsi rendelet1 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja szerinti árukhoz fűződő jogok, közösségi szinten történő szabályozásuk mértékéig, és minden esetben a szabadalmak kivételével;
b) „üzletszerű jogsértés”: szellemi tulajdonjogok közvetlen vagy közvetett gazdasági vagy kereskedelmi előny szerzése céljából elkövetett megsértése; rendes esetben a magánfelhasználók által személyes és nem kereskedelmi célokból folytatott tevékenység nem tartozik ide;
c) „szellemi tulajdonjog szándékos megsértése”: a kérdéses jog üzletszerű, gazdasági előny szerzése céljából elkövetett, szándékos és tudatos megsértése.
d) „jogi személy”: valamennyi, az alkalmazandó nemzeti jog értelmében e jogállással rendelkező jogalany – az államok, a közhatósági előjoguk gyakorlása keretében eljáró valamennyi egyéb szervezet, valamint a nemzetközi közszervek kivételével.
1 HL L 196., 2003.8.2., 7. o.
A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjog bármilyen, üzletszerűen elkövetett szándékos megsértését vagy arra irányuló kísérletet, bűnsegélyt és felbujtást bűncselekménynek minősítenek.
A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjog bármilyen, üzletszerűen elkövetett szándékos megsértését vagy az ilyen jogsértés elkövetésében nyújtott bűnsegélyt és az arra irányuló felbujtást bűncselekménynek minősítenek.
Nem alkalmazhatók büntetőjogi szankciók eredeti áruk olyan párhuzamos behozatala esetén, amikor a forgalomba hozatal a jogosult beleegyezésével egy Európai Unión kívüli országban történik.
Eredeti áruk olyan párhuzamos behozatala esetén, amikor a forgalomba hozatal a jogosult beleegyezésével egy Európai Unión kívüli országban történik, nem történik kalózkodás.
A tagállamok biztosítják, hogy egy védett alkotás tisztességes módon történő felhasználása – ideértve annak hanghordozóra vagy más eszközre történő sokszorosított másolását kritika, kommentálás, híradás, oktatás (ideértve a tantermi használatra szánt sokszorosított másolatokat is), tanulás vagy kutatás céljára – nem minősül bűncselekménynek.
A sajtószabadságot védeni kell a büntetőjogi intézkedésekkel szemben. Az olyan szakemberek, mint például az újságírók, a tudósok és az iskolai tanárok, nem bűnözők. Az újságok, a kutatási intézmények és az iskolák nem bűnszervezetek. Ettől a jogok még nem maradnak védelem nélkül: polgári kártérítési perre van lehetőség.
4. cikk (2) bekezdés a) pont
(a) a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak megsemmisítése;
a) vagyontárgyak megsemmisítése, ideértve a szellemi tulajdonjog megsértésére használt anyagokat vagy eszközöket;
Ez a módosítás az irányelvre irányuló javaslat 4. cikke (2) bekezdésének a) pontját hangolja össze a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló irányelv 10. cikkével.
4. cikk (2) bekezdés b) pont
b) az elsősorban a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmény teljes vagy részleges, végleges vagy ideiglenes bezárása;
A bűncselekmény elkövetésére használt valamennyi létesítményre ugyanolyan szankciókat kell alkalmazni.
4. cikk (2) bekezdés ga) pont (új)
ga) végzés, amely a jogsértőt kötelezi a lefoglalt áru őrzési költségeinek megfizetésére,
Mellékbüntetésként a hamisító a nyomozáshoz szükséges áruk őrzési költségeinek fizetésére legyen kötelezhető, különösen mivel ezek a költségek jelentősek lehetnek, ha az őrzött árucikkek kis mennyiségük ellenére terjedelmesek, és a nyomozás hosszú ideig tart.
1. A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikkben említett bűncselekményekért felelős természetes személyeket maximálisan legalább 4 év szabadságvesztés-büntetéssel sújthassák, amennyiben e bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló … kerethatározat értelmében vett bűnszervezet keretében követték el, valamint amennyiben e bűncselekmények személyek egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
1. A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikkben említett bűncselekményekért felelős természetes személyeket maximálisan legalább 4 év szabadságvesztéssel sújthassák olyan esetekben, amikor a pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 2005. október 26-i 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv1 3. cikkének 5. pontja szerint súlyos bűncselekményről van szó, vagy amennyiben e bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló … kerethatározat értelmében vett bűnszervezet keretében követték el, vagy amennyiben e bűncselekmények személyek egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
1 HL L 309., 2005.11.25., 15. o.
E módosítást az indokolja, hogy számos nemzeti jogrendszerben már igen szigorú intézkedések elfogadására került sor a szellemi tulajdonjogok védelmét illetően tekintet nélkül arra, hogy a kérdéses bűncselekményeket bűnszervezet keretében követték-e el. A súlyosabb büntetések kiszabásának bűnszervezet érintettségétől való függővé tétele megakadályozhatja, hogy a nemzeti védőintézkedéseket megfelelően végrehajthassák.
a) a legsúlyosabb esetektől eltérő esetekre maximálisan legalább 100 000 euró;
a) az (1) bekezdésben leírt esetektől eltérő esetekre maximálisan legalább 100 000 euró;
A módosítás eredeti értelmének megváltoztatása nélkül kívánja egyértelműbbé tenni a szöveget.
5. cikk, (2a.) bekezdés (új)
(2a) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a 3. cikk szerinti, természetes és jogi személyek által egy származási vagy lakóhely szerinti országuktól eltérő tagállamban ismételten elkövetett bűncselekményeket figyelembe vegyék a pénzbírságok mértékének e cikk (1) és (2) bekezdésével összhangban történő megállapításakor.
Ahhoz, hogy a bírságok hatékonyak és visszatartó erejűek legyenek, a nemzeti bíróságoknak figyelembe kell venniük a bűnelkövető által a származási országától eltérő tagállamokban szellemi tulajdonjog sérelmére elkövetett bűncselekményeket a kiszabandó pénzbírság mértékének meghatározásakor.
A tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy képesek legyenek a bűncselekményekből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24-i 2005/212/IB kerethatározat 3. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően elítélt természetes vagy jogi személy tulajdonában álló vagyon akár egészben, akár részben való elkobzására, legalább akkor, ha a bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, … kerethatározat értelmében vett szervezett bűnözés keretében követték el, valamint amennyiben e bűncselekmények mások egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
A tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy képesek legyenek a bűncselekményekből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24-i 2005/212/IB kerethatározat 3. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően elítélt természetes vagy jogi személy tulajdonában álló vagyon akár egészben, akár részben való elkobzására, ha a bűncselekmények a pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről szóló, 2005. október 26-i 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv1 3. cikkének 5. pontja szerint súlyos bűncselekmények, vagy ha a bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, … kerethatározat értelmében vett szervezett bűnözés keretében követték el, valamint amennyiben e bűncselekmények mások egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
6a. cikk (új)
A tagállamok büntető, polgári és eljárási intézkedések révén biztosítják a büntetőjogi szankciókkal való fenyegetéssel történő visszaélés tilalmát és büntethetőségét.
A tagállamok tiltják az eljárási visszaélést, különösen olyan esetekben, amikor büntetőjogi intézkedéseket alkalmaznak polgári jogi előírások végrehajtására.
Egy jogosultnak a potenciális jogsértők (pl. a versenytársak) visszatartását illető képessége jelentős mértékben megnő, ha ezeket büntetőjogi szankciókkal fenyegetheti. Mind a nemzetközi, mind az európai jog előírja a szellemi tulajdonjogokkal való visszaélés megakadályozását. A visszaélés az EK-Szerződés 28. és azt követő, illetve 81. és azt követő cikkeit megkerülve tönkreteszi a szabad versenyt.
6b. cikk (új)
A tagállamok biztosítják a vádlottak jogainak megfelelő védelmét és biztosítását.
Együttműködés közös nyomozócsoportokkal
A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjogok érintett jogosultjai vagy megbízottjaik, illetve a szakértők segíthessék a közös nyomozócsoportok által a 3. cikkben említett bűncselekményekkel kapcsolatban végzett nyomozásokat.
A tagállamok a közös nyomozócsoportokról szóló, 2002. június 13-i 2002/465/IB tanácsi kerethatározatban1 foglalt megállapodásnak megfelelően biztosítják a szellemi tulajdonjogok jogosultjainak együttműködését a közös nyomozócsoportokkal.
1 HL L 162., 2002.6.20., 1. o.
A tagállamok megfelelő védintézkedéseket hoznak annak biztosítására, hogy az ilyen segítségnyújtás ne sértse a vádlott jogait, például a bizonyíték pontosságának, integritásának vagy elfogulatlanságának befolyásolása útján.
A szellemi tulajdonjogok jogosultjainak a közös nyomozócsoportokba történő bevonása kockázatot jelent bármely nyomozás elfogulatlanságát, a benyújtott bizonyítékot és a védelemhez való jog védelmét illetően. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy megfelelően védjék a védelemhez való jogot, és hogy a büntető igazságszolgáltatási eljárásban a bizonyítékokra és a bizonyításra vonatkozó követelményeket tiszteletben tartják.
7. cikk (1b) bekezdés (új)
A nyomozás és a bírósági eljárás során teljes mértékben tiszteletben kell tartani az Európai Unió alapjogi chartájának a személyes adatok védelméről szóló 8. cikkét és a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet1.
A Charta 8. cikke kimondja, hogy „mindenkinek joga van a rá vonatkozó személyes adatok védelméhez” és hogy „az ilyen adatokat csak tisztességesen és jóhiszeműen, meghatározott célokra, az érintett személy hozzájárulása alapján vagy valamilyen más, a törvényben rögzített jogos okból lehet kezelni. Mindenkinek joga van ahhoz, hogy a róla gyűjtött adatokat megismerje, és joga van azokat kijavíttatni.” Az irányelv célja az egyén jogainak és szabadságának védelme személyes adataik feldolgozása kapcsán a jogszerű feldolgozás meghatározására vonatkozó iránymutatások révén.
A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben a bűnüldöző hatóságok jogsértő tárgyakat foglalnak le vagy a jogsértés más bizonyítékait szerzik be, a hatóságok az ilyen bizonyítékot rendelkezésre bocsátják az állítólagos jogsértő ellen a jogosult által egy Európai Unión belüli igazságszolgáltatási rendszerben indított, folyamatban lévő vagy általa indítani tervezett polgári eljárás során történő felhasználásra, illetve hogy adott esetben az említett hatóságok tájékoztatják az érintett jogosultat vagy képviselőjét az ilyen lefoglalásról vagy bizonyítékszerzésről. A tagállamok előírhatják, hogy ilyen bizonyítéknak a jogosult számára történő rendelkezésre bocsátását ésszerű hozzáférési, biztonsági vagy más előírásokhoz kötik a bizonyíték integritásának biztosítása és a mindebből eredő esetleges büntetőeljárás sérelmének elkerülése érdekében.
Az állami és a magánszektor közötti EU-szintű együttműködést ösztönözni kell. Az állami hatóságok – ideértve a bűnüldöző hatóságokat is – számára lehetőséget kell adni arra, hogy információt és bizonyítékokat oszthassanak meg a magánszektorral annak biztosítása érdekében, hogy szilárd ténybeli bizonyítékok alapján hatékony és arányos módon kerüljön sor akár polgári, akár büntetőjogi lépések megtételére a hamisítók és a kalózok ellen. Ez teljes mértékben tiszteletben tartja az adatvédelmi jogszabályokat, különösen az adatvédelemről szóló, 95/46/EK irányelvet.
I. Bevezetés: a 2005. július 12-i javaslatok
1. 2005. július 12-én a Bizottság javaslatot küldött az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak egy irányelvre a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről (2005/0127(COD)); ugyanekkor, javaslatot küldött a Tanácsnak egy tanácsi kerethatározatra a szellemi tulajdonjogokat érő sérelmek visszaszorítására kidolgozott büntetőkeret megerősítéséről (2005/0128(CNS)).
2. A irányelvre tett javaslat kötelezi a tagállamokat annak biztosítására, hogy a szellemi tulajdonjogok bármilyen szándékos üzletszerű megsértését, annak kísérletét, segítését, és az arra való felbujtást bűncselekményként kezelik. A javaslat büntető intézkedések sorát tette lehetővé a hamisított termékek elkobzásától a bűnösök szabadságvesztéssel történő büntetéséig. További különböző büntetésekről is rendelkezett, ezen belül elsősorban a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmény teljes vagy részleges, végleges vagy ideiglenes bezárásáról, az üzleti tevékenységek folytatásának állandó vagy ideiglenes megtiltásáról, és a bírósági ítéletek közzétételéről. Mindazonáltal az irányelvre vonatkozó javaslat mindössze arra kötelezte a tagállamokat, hogy helyezzenek eljárás alá és büntessenek meg bizonyos tevékenységeket, anélkül, hogy meghatározta volna az alkalmazandó büntetés mértékét(1).
3. Ugyanakkor a javaslat a kerethatározatra meg kívánta erősíteni a büntetőjogi intézkedéseket, hogy közelítse a szellemi tulajdonjog megsértéséről szóló nemzeti törvényhozásokat, és segíteni kívánta a tagállamok közötti együttműködést a kérdéses sérelmek visszaszorítására. Különösen, kiegészítve az irányelvre való javaslatot, a javaslat a kerethatározatra minimális büntetéseket kívánt meghatározni a kérdéses jogsértésekre: maximálisan legalább 4 év szabadságvesztés-büntetést, amennyiben e bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló jövőbeni kerethatározat értelmében vett bűnszervezet keretében követték el (2005/0003(CNS)), valamint amennyiben e bűncselekmények személyek egészségét és biztonságát veszélyeztetik, melyhez legfeljebb legalább 300.000 euró pénzbírság társul.
II. A Bíróság 2005. szeptember 13-i ítélete és a Bizottság álláspontja
1. Míg a fent említett javaslatok elfogadására vonatkozó eljárások folyamatban voltak, a Bíróság 2005. szeptember 13-án ítéletet hozott a C-176/03 sz. Bizottság kontra Tanács ügyben, amely, míg általános szabályként azt állapította meg, hogy a bűnügyek nem tartoznak a Közösség hatáskörébe, megállapította, hogy ez „nem akadályozhatja meg a közösségi jogalkotót abban, hogy amennyiben a hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciónak a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság általi alkalmazása a súlyos környezetkárosítások leküzdésének elengedhetetlen eszköze, a tagállamok büntetőjogával kapcsolatban megtegye az általa a környezetvédelem tárgykörében alkotott jogszabályok teljes érvényesülésének biztosításához szükségesnek tartott intézkedéseket” (48. pont).
2. Továbbá, a Bíróság úgy vélte, ahhoz, hogy megállapítható legyen, hogy a megfelelő jogi alapot választották-e egy közösségi fellépéshez, a fellépés célját és tartalmát is számításba kell venni. Következésképpen, mivel a kerethatározatnak a kérdéses ügyre(2) vonatkozó elsődleges célja és tartalma a környezetvédelem volt, ezért az EK-Szerződés 175. cikkén (első pillér) kellett volna alapulnia, és nem az EU-Szerződés 4. címén (harmadik pillér) (51.pont).
3. A Bizottság ezért elfogadott egy közleményt(3), amely a Bíróság megállapítását annak logikus következményéig vezeti, nevezetesen, hogy nincsenek korlátai a bűnügyekre vonatkozó rendelkezések átvételének az első pillér értelmében a közösségi érdek bármely lehetségesen releváns területén.
4. A Bizottság álláspontja szerint a hatalmat az első és harmadik pillér között a következőképpen kell elosztani: a büntetőjog rendelkezései, melyek a közösségi jog hatásos végrehajtásához szükségesek az első pillér hatálya alá tartoznak, míg a horizontális büntetőjogi rendelkezések (rendőrségi és bírósági együttműködés, a büntetőjog harmonizációjára tett intézkedések összefüggésben a szabadság, biztonság, és az igazságosság területével) a harmadik pillérhez tartoznak.
5. A fentieknek megfelelően a Bizottság megkezdte minden még függőben lévő jogalkotási javaslat szükséges változtatásainak elvégzését.
III. A 2006. április 26-i javaslat
1. E kérdés vitáját, és különösen a Bíróság vonatkozó ítéletét, követően a Bizottság úgy döntött, hogy módosítja az irányelvre tett javaslatot, és visszavonja a 2005. július 12-i kerethatározatra tett javaslatot(4).
2. Ennek megfelelően 2006. április 26-án a Bizottság továbbított egy új javaslatot az irányelvre a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről, amely magában foglalja, naprakésszé teszi, és egyesíti a két előbbi kezdeményezés rendelkezéseit.
3. Különösen, a büntetések mértékére és az elkobzás széles felhatalmazására vonatkozó javaslatokat, melyeket a kerethatározatra tett javaslat tartalmazott, most belefoglalták az új irányelvre tett javaslatba (lásd, különösen az 5-8. cikkekben). Úgy tűnik, ez az egyik első ügy, ahol a Bizottság alkalmazta a büntetőjog iránti új megközelítését.
4. Röviden összegezve, az 1. cikk megállapítja az irányelv témáját és hatáskörét; a 2. cikk meghatározza a jogi személy fogalmát az irányelvbeli használatra; a 3. cikk arra kötelezi a tagállamokat, hogy bizonyos fajta viselkedést bűncselekményként kezeljenek; a 4. és 5. cikk részletezi a büntetések természetet és mértékét egyenként; a 6. cikk az elkobzás hatalmával foglalkozik; a 7. cikk a hamisítással küzdő közös vizsgálati csoportokról gondoskodik; a 8. cikk arra kötelezi a tagállamokat, hogy biztosítsák, hogy az irányelvben meghatározott jogsértések kivizsgálását és a vádemelést ne kelljen azoknak a személyeknek kezdeményeznie, akiknek a jogait megszegik; végül a 9. és 10. cikk az átültetéssel, illetve a hatályba lépéssel foglalkozik.
5. Ha összevetjük az új javaslatot a két korábbival, világosan látszik, hogy az új tervezet csupán a joghatósággal és a büntetőeljárások összehangolásával kapcsolatos rendelkezéseket nem vette át. A Bizottság a büntetőeljárásokban előforduló joghatósági összeütközésekről és a ne bis in idem elvéről szóló, 2005. december 23-án elfogadott zöld könyve(5) keretében ugyanis horizontális megközelítést tervez e kérdésben. Ebben az összefüggésben a Bizottság úgy véli, hogy nem feltétlenül kell a szellemi tulajdon védelmére külön szabályozást bevezetni.
VI. Vitás kérdések és az előadó álláspontja
1. Tekintettel az első pillérre a büntetőeljárásokra vonatkozó javaslatok alapja tökéletesen összeegyeztethető a Bíróság 2005. szeptember 13-i ítélete megállapításainak széles értelmezésével a Bizottság részéről. Ezt követően, ha ez a széles értelmezés elfogadásra kerül, a Bizottság megközelítése kifogástalan. Mindazonáltal úgy tűnik, még mindig vannak bizonyos problematikus pontok, melyeket a módosított bizottsági javaslat sem tud sikeresen megoldani.
2. Ez különösen az irányelv hatáskörére vonatkozik. A magyarázó feljegyzés kijelenti, hogy e jogszabályt a szellemi tulajdonjogok közösségi jogszabályok, mint például a 2004/48/EK irányelv a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről, és/vagy az érintett tagállam nemzeti jogszabályai szerinti bárminemű megsértésére alkalmazni kell.
3. A Bizottság nyilatkozata (2005/292/EC) a 2004/48/EK irányelv 2. cikkéről felsorolja az érintett tulajdonjogokat, pontosabban meghatározandó az irányelv pontos hatályát. A lista tartalmazza a szabadalmi jogokat, beleértve a kiegészítő oltalmi tanúsítványokból eredő jogokat.
4. Mindazonáltal közösségi szinten a szabadalmi jogok megsértéséért kirótt büntetések önmagukban sem tűnnek megfelelőnek, ill. a közösségi jogalkotó által az elmúlt években követett megközelítéssel megfelelőnek.
5. Nincs semmiféle bizonyíték arra, hogy bármiféle sürgős beavatkozással büntető intézkedések bevezetésére lenne szükség, hiszen sok tagállam már megvalósít szabadalmi jogvédelmet büntető intézkedések foganatosításával (i.e. bírságok és szabadságvesztéssel járó büntetések). Ez vonatkozik például a német(6), osztrák(7), dán(8), spanyol(9), francia(10), magyar(11), olasz(12), holland(13) és a portugál(14) törvényhozásra. Következésképpen azonban figyelmet kell fordítani más jogrendszerekben mindennemű büntetőjogi védelem hiányára (például az angol, belga és a görög jogban), az ilyen rendelkezések bevezetése közösségi szinten megkétszerezné a létező rendelkezések számát, és még ormótlanabbá tenné a rendszert, hacsak nem tesszük fel, hogy egyfelől egy világos rendelkezés beszúrásával (egy megfelelő módosítás segítségével), avagy hogy a közösségi jog „automatikus elsődlegessége” következményeként(15), ebben a tárgyban a közösségi jogalkotás teljesen helyettesíthetné a megfelelő nemzeti törvénykezést.
6. Másodszor, a büntető intézkedések alkalmazására irányuló igyekezet a szabadalmi jog területén, úgy tűnik, nyilvánvalóan megsérti az Európai Parlament álláspontját, mely 2005. július 6-i plenáris ülésén visszautasította a Bizottság számítógépen megvalósított találmányok szabadalmaztathatóságáról szóló irányelvjavaslatát (2002/0047(COD)). Tekintettel arra, hogy az Európai Parlament elsöprő többsége(16) úgy vélte akkor, hogy ezen a területen a jogalkotás alkalmatlan, most bármilyen kísérlet, mely a szabadalmak védelmében büntető intézkedéseket helyez kilátásba (melyeket jelenleg nem szabályoznak), veszélyes és korlátozott betörés lenne egy nagyon összetett területre, amely éppen ezért olyan szabályozási keretet igényel, amely olyan rendszeres és széles körben támogatott, amennyire csak lehetséges.
7. A fentiek fényében az előadó módosításokat javasol az irányelvre tett javaslat 1. és a 2. cikkéhez, hogy körülhatárolja hatáskörét és megadja a megfelelő fogalommeghatározásokat. Gyakorlatilag kizárja az irányelv hatásköréből a szabadalmak témáját, megállapítva, hogy mivel a jövőben a szabadalmakra közösségi szinten jóval átfogóbb szabályok alkalmazása vár (egy megfelelő irányelv formájában), a jelenlegi javaslat rendelkezéseit nem kellene a szabadalmakra alkalmazni. Ez elkerülné bármilyen a szabadalmakra vonatkozó jövőbeli jogalkotás tartalmának (a büntetőjogi szempontokat is beleértve) előítéletét. Emellett az irányelv hatályát a közösségi jogalkotás által megállapított szellemi tulajdonjogokra korlátozná.
8. Végül a belső koherencia miatt az előadó kisebb módosításokat javasol az (5) preambulumbekezdéshez és a 2. cikk szövegéhez, és tisztább és ésszerűbb fogalmazást javasol az 5., 6. és 7. cikk esetében.
VI. Jövőbeni fejlemények
1. Az előadó reméli, hogy a jövőbeli stratégiák felrajzolásakor a kalózkodás és a hamisítás elleni harcban, a közösségi jogalkotó megfontolja majd olyan eljárások és módszerek lehetőségét, melyekkel azok is büntethetővé váljanak, akik olyan javakra tesznek szert, melyek származása jogellenes, és hogy ezen a területen az erősebb harmonizáció korszakát kezdjük meg.
A Bíróság (vö. C-68/88 sz. ügyben 1989. szeptember 21-én hozott ítélet, Bizottság kontra Görög Köztársaság) hagyományosan csak az úgynevezett asszimilációs eljárást engedélyezi, mellyel összhangban a közösségi jogalkotás lehetővé teheti, hogy bizonyos nemzeti érdekek védelmére tervezett hazai büntetőjogi rendelkezések szintén védhetik a megfelelő közösségi érdekeket, így egyesítve a rendelkezések két készletét egy új jogalkotásban, mely büntetőjogi tényállásokat határoz meg. Ez azt jelenti, hogy a közösségi jog megállapíthatja, hogy bizonyos fajta viselkedést bűncselekménynek kell tekinteni, de nem szabad megsértenie a tagállamok hatáskörét, azaz a büntetések gyakorlati előírását és alkalmazását.
A Bíróság a környezet büntetőjog általi védelméről szóló, 2003. január 27-i 2003/80/IB tanácsi kerethatározat
A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a Bíróság által (a C-176/03 sz. Bizottság kontra Tanács ügyben) 2005. szeptember 13-án hozott ítélet következményeiről, COM(2005)0583.
Vö. Az EK-Szerződés 250. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy amíg a Tanács nem határozott, a Bizottság a közösségi jogi aktus elfogadásához vezető eljárások során javaslatát bármikor módosíthatja. Úgy véljük, hogy a javaslatok módosításának hatalmába beletartozik azok visszavonása is; vö. a Jogi Bizottság 2006. március 22-i véleménye az elbírálás alatt álló jogalkotási javaslatok átvizsgálásának eredményéről (2005/2214(INI)).
Vö. Az 1980. december 16-I Bekanntmachung der Neufassung des Patentgesetzes (PatG) 142. paragrafusa.
Vö. Patentgesetz 1970 147. és 149. cikkelyei, az azt módosító I 143 sz. szövetségi törvény
Vö. Az 1967. december 20-i 479. sz. dán szabadalmi törvény 57. szakasza.
Vö. A BTK 273. cikkelye, az azt módosító 1995. november 23-i 10/1995 sz. törvény.
Vö. Az 1990. január 26-i többször módosított szellemi tulajdon törvény L. 615-14 cikkelye.
Vö. A büntető törvény 329/D cikke.
Vö. A büntető törvény 473 és 474 cikkelyei, mely bünteti a hamisítás, kreatív alkotások, vagy ipari termékek megkülönböztető jelzésének megváltoztatását vagy használatát, és behozatalát, és hamis jelzésekkel való értékesítését, továbbá a 475 cikkely mely az ítélet vagy a bírósági döntés nyilvánosságra hozatalának kiegészítő büntetéséről rendelkezik.
Vö. Az 1910-es holland szabadalmi törvény (Rijksoctrooiwet) 45 cikkelye, és az 1995-ös holland szabadalmi törvény (Rijksoctrooiwet) 79(1) cikkelye.
Vö. Az ipari tulajdon törvény 261 és 262 cikkelyei (1995. január 24-i 16/95 sz. többször módosított törvényerejű rendelet).
Ez az elsődlegesség természetesen abból a követelményből fakad, hogy a nemzeti bíróságok a közösségi jogot teljes mértékben alkalmazzák, és következetesen vessenek el minden hazai törvényt, mely ellentmond annak, függetlenül attól, hogy a kérdéses közösségi jogszabály előtt vagy után született (vö. a Bíróság a 106/77 sz. ügyben 1978. március 9-én hozott ítélete, Simmenthal, EB jelentések 1978, 629.o, 24 pont).
648 szavazat 14 ellenében, 18 tartózkodás mellett.
VÉLEMÉNY AZ IPARI, KUTATÁSI ÉS ENERGIAÜGYI BIZOTTSÁG RÉSZÉRŐL (29.11.2006)
a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló módosított javaslatról
A vélemény előadója: David Hammerstein Mintz
Az Európai Bíróság C-176/03. számú ügyben nemrégiben hozott ítéletét követően a Bizottság a Szerződés 95. cikke alapján irányelvet javasol a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről.
A Jogi Bizottság illetékességének sérelme nélkül érdemes megjegyezni, hogy komoly kétségek merültek fel az ítélet Európai Bizottság általi, a COM(2005)0583 közleményben kifejtett átfogó értelmezését, és ennélfogva a javaslat jogalapját illetően.
Az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság hatáskörébe tartozó kérdésekkel kapcsolatban a fő pontok a következők:
a) az irányelv hatálya;
b) a „kereskedelmi nagyságrend (üzletszerűség)” meghatározása;
c) a „szellemi tulajdonjog szándékos megsértésének” meghatározása;
d) a bűnsegély és a felbujtás bűncselekménynek minősítése;
e) közös nyomozócsoportok;
f) alapvető jogok.
E jogalkotási aktus hatályát úgy kell meghatározni, hogy képes legyen kezelni a termékhamisítást és a szerzői jogok megsértését, különösen a zeneiparban, a luxuscikkek területén, a ruhaiparban és a kapcsolódó ágazatokban. Súlyos aggodalmak merülnek fel azonban az irányelv lehetséges hatásai vonatkozásában, amikor a termékhamisítás és a szellemi tulajdonjogok megsértése elleni intézkedéseket a szellemi tulajdon valamennyi formájára alkalmazandókként általánosítják. Hangsúlyozni kell, hogy a szellemi tulajdonjogok megsértése jellegében és az elkövetés módjában eltérő lehet, vagyis a szellemi tulajdonjogok megsértése elleni intézkedéseknek is eltérőeknek kell lenniük. Különbség van a szabadalmi jogok szokásos üzleti tevékenység során való megsértése, például a termékek jogszerű fejlesztése és a csalárd és megfontolt szándékkal elkövetett hamisítás és szerzői jogsértések között. A szabadalmi jogok megsértése polgári eljárás során orvosolható, és a szabadalmi jogok megsértésével vádolt személyeket nem szabad a szerzői jogi kalózkodással és hamisítókkal egy kalap alá venni. Egy vállalatnál szükség lehet a szabadalom szándékos megsértésére, hogy bebizonyítsák, az adott szabadalom nem érvényes, és ez hozzájárul az innovációhoz. Ebben az összefüggésben a jogsértésnek továbbra is polgári ügynek kellene maradnia, hacsak a jogsértés nem jelent súlyos fenyegetést a közegészségügyre vagy a közbiztonságra.
Kereskedelmi nagyságrend (üzletszerűség)
A kereskedelmi nagyságrendre való hivatkozást a TRIPS-megállapodás vezette be, de nem határozta meg. A TRIPS-megállapodás nyelvezete és a kifejezés egész megállapodáson végigvonuló használata segít a fogalom értelmezésében. Olyan haszonszerzési céllal történő jogsértésre utal, amely jelentős közvetlen veszteséget okoz a szellemi tulajdonjog jogosultjának; a jogszerűen beszerzett tartalom egyének közötti térítésmentes cseréjét ki kell zárni az irányelv alkalmazási köréből.
Mivel a jogalkotási javaslat csak a kereskedelmi nagyságrendű (üzletszerű) jogsértést kívánja büntetni, a jogbizonytalanság elkerülése érdekében fontos ezt egyértelműen definiálni. E területen nem hagyatkozhatunk a tagállamok gyakorlatára, mivel az tagállamonként eltérő.
A szellemi tulajdonjogok szándékos megsértése
Csak a tudatos és szándékosan elkövetett jogsértéseket lenne szabad büntetőjogi intézkedésekkel büntetni és csak azokban az esetekben, amikor az elkövető tudatában van annak, hogy szellemi tulajdonjogot sért, és ezt előre megfontolt szándékkal követi el. Megkülönböztetést kell tenni, és a jogsértést nem szabad szándékosnak tekinteni csak azért, mert olyan szándékos tevékenység része, mint például a zenehallgatás vagy a filmnézés.
Bűnsegély és felbujtás
Fontos különbséget tenni a szabadalmi jogok szokásos üzleti tevékenység során való megsértése (például a termékek jogszerű fejlesztése), valamint a csalárd és megfontolt szándékkal elkövetett hamisítás és szerzői jogsértés között, amelyet gyakran bűnszövetkezetek követnek el. A bűnsegélyre és a felbujtásra vonatkozó büntetőjogi szankciókat a legsúlyosabb bűncselekmények számára kell fenntartani; a szellemi tulajdonjogok megsértése esetén aránytalan a bűnsegély és a felbujtás büntetése.
Az alapjogi charta minden pontját tiszteletben kell tartani, különösen a 49. cikk (3) bekezdését, amely kimondja, hogy „a büntetések súlyossága nem lehet aránytalan a bűncselekményhez mérten”.
A javaslat 7. cikke engedélyezi a szakértők és a szellemi tulajdonjog jogosultja képviselőinek részvételét a nyomozásban. Bár a szellemi tulajdonjog jogosultja tudja valóban kétséget kizáróan azonosítani áruit és termékeit, e tekintetben óvatosan kell eljárni.
Először is, mivel a szellemi tulajdonjog jogosultja engedélyezi vagy tiltja meg szellemi terméke használatát, és mivel a szellemi tulajdonjog jogosultját védelem illeti meg, csak megfelelő engedéllyel és megbízással rendelkező képviselő tudja a nyomozócsoportot segíteni. Másodszor, a szellemi tulajdonjog jogosultja vagy képviselője által nyújtott támogatásnak korlátozottnak kell lennie a büntetőjogi eljárás „privatizálásának” elkerülése érdekében; a szellemi tulajdonjog jogosultja nagyobb fokú vagy aktívabb részvétele kockázatot jelentene a méltányos és pártatlan nyomozás és büntetőeljárás tekintetében.
Az alapjogi charta valamennyi pontját tiszteletben kell tartani a bűncselekmények és a szankciók meghatározásánál, valamint a nyomozás és a bírósági eljárás során. Különös figyelmet kell fordítani a charta alábbi cikkeire: az adatvédelemről szóló 8. cikk; a tisztességes eljáráshoz való jogról szóló 47. cikk; és a bűncselekmények és büntetések törvényességének és arányosságának elveiről szóló 49. cikk.
Az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság felhívja a Jogi Bizottság mint illetékes bizottságot, hogy jelentésébe foglalja be a következő módosításokat:
(9) A szellemi tulajdont sértő bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozások és büntetőeljárások megkönnyítése érdekében azokat nem lehet a bűncselekmény sértettjének nyilatkozatától vagy feljelentésétől függővé tenni.
A nyomozást végző hatóságok nem járhatnának el saját kezdeményezésükre azt megelőzően, hogy a jogok jogosultja feljelentést tenne, mivel a használati engedélyre vonatkozó rendelkezéseket nem hozták nyilvánosságra. A jogok jogosultjának alapvető joga, hogy a saját belátása szerint rendelkezzen a jogaival.
(9a) Az Európai Unió alapjogi chartájában lefektetett jogokat tiszteletben kell tartani a bűncselekmények és a büntetések meghatározásánál, valamint a nyomozás és a bírósági eljárás során.
Ezen irányelv megállapítja a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi nagyságrendű szándékos megsértése elleni küzdelemhez és az ettől való elrettentéshez szükséges büntetőjogi intézkedéseket.
Uniós szinten harmonizálja ezeket a büntetőjogi intézkedéseket, ahol erre szükség van a szellemi tulajdonjogok bűnszövetkezetek által elkövetett szándékos megsértése elleni küzdelemhez, illetve ha ezek egészségügyi vagy biztonsági kockázatot jelentenek.
Ez a módosítás visszaállítja a TRIPS-megállapodás szövegét (61. cikk), amelyen a javaslat alapul.
Az irányelv intézkedései a tagállamokban már meglévő intézkedések sérelme nélkül csak védjeggyel való szándékos visszaélések esetén alkalmazandók, beleértve a hamisításokat és szerzőijog-sértéseket.
Különbség van a szabadalmi jogok szokásos üzleti tevékenység során való megsértése, például a termékek jogszerű fejlesztése és a csalárd és megfontolt szándékkal elkövetett hamisítás és szerzőijogsértések között. A szabadalmi jogok megsértése polgári eljárás során orvosolható, és a szabadalmi jogok megsértésével vádolt személyeket nem szabad a szerzői jogi kalózkodással és hamisítókkal egy kalap alá venni. Szabadalmi jogsértések esetében ez beavatkozást jelentene a tagállamok polgári jogi rendszerébe.
A jogszerűen beszerzett tartalom egyének közötti térítésmentes cseréje ki van zárva az irányelv alkalmazási köréből.
A javaslat csak a kereskedelmi nagyságrendű (üzletszerű) jogsértést kívánja büntetni (3. cikk).
1. cikk (1a) bekezdés (új)
Ebben az irányelvben a „kereskedelmi nagyságrendű (üzletszerű) jogsértés”a szellemi tulajdonjog olyan haszonszerzési céllal történő megsértését jelenti, amely jelentős közvetlen veszteséget okoz az adott szellemi tulajdonjog jogosultjának.
Bár a javaslat csak a kereskedelmi nagyságrendű (üzletszerű) jogsértést kívánja büntetni (3. cikk), ez a fogalom nincs definiálva; a bizonytalan jogi helyzet elkerülése végett egyértelmű meghatározást kell megadni. Bár a TRIPS-megállapodás nem határozza meg, mit ért „kereskedelmi nagyságrend” alatt, e kifejezés a megállapodás egész szövegén végigvonul, és a TRIPS tárgyalási folyamatának elemzése egyértelművé teszi a meghatározást.
1. cikk (1b) bekezdés (új)
Ebben az irányelvben „a szellemi tulajdonjog szándékos megsértése” az adott tulajdonjog megfontolt szándékkal elkövetett, tudatos megsértését jelenti.
2. cikk (1c) bekezdés (új)
Az irányelv alkalmazásában a „hamisítás” fogalma a következőket foglalja magában:
a) valaki jogszerű indok nélkül birtokol, bármilyen vámrendelkezés mellett behoz vagy kivisz hamis védjegyet viselő árucikkeket;
b) valaki eladásra kínál vagy elad hamis védjegyet viselő árucikkeket;
c) valaki egy védjegyet, egy együttes védjegyet vagy egy együttes tanúsító védjegyet az annak bejegyzése révén biztosított jogok és az abból eredő tilalmak megsértésével lemásol, utánoz, használ, elhelyez, eltávolít, módosít;
d) valaki tudatosan szállít vagy nyújt attól eltérő bejegyzett védjeggyel rendelkező árut vagy szolgáltatást, mint amilyet rendeltek tőle.
A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjog üzletszerűen elkövetett szándékos megsértését bűncselekménynek minősítsék.
A bűnsegélyre és a felbujtásra vonatkozó büntetőjogi szankciókat a legsúlyosabb bűncselekmények számára kell fenntartani; a szellemi tulajdonjogok megsértése esetén aránytalan lehet a bűnsegély és a felbujtás büntetése.
Ezenkívül a tagállamok biztosítják, hogy az ilyen jogsértésekre irányuló kísérletet, annak támogatását, a bűnsegélyezést és az erre való felbujtást bűncselekménynek tekintsék, amennyiben:
a) azt a szervezett bűnözés támogatása céljából teszik, vagy
b) súlyos fenyegetést jelent az egészségre vagy a biztonságra.
Fontos különbséget tenni a szabadalmi jogok szokásos üzleti tevékenység során való, az érvénytelen szabadalmak megszüntetéséhez vezető megsértése (például a termékek jogszerű fejlesztése) és a csalárd és megfontolt szándékkal elkövetett hamisítás és szerzői jogsértések között, amelyet gyakran bűnszövetkezetek követnek el. A bűnsegélyre és a felbujtásra vonatkozó büntetőjogi szankciókat a legsúlyosabb bűncselekmények számára kell fenntartani; a szellemi tulajdonjogok megsértése esetén aránytalan lehet a bűnsegély és a felbujtás büntetése.
Nem lehet büntetést alkalmazni abban az esetben, ha a szellemi tulajdonjog jogosultjának beleegyezésével harmadik országban piacra kerülő eredeti termékek párhuzamos behozatala folyik.
4. cikk (2) bekezdés bevezető mondat
(2) A 3. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozóan a tagállamok előírják, hogy – amennyiben a közérdek megköveteli – megfelelő esetben az alábbi szankciók is alkalmazhatók:
Az alapvető jogok súlyos megsértéséről van szó, ezért azt a közérdekkel is igazolni kell.
a) a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak megsemmisítése;
a) a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak mielőbbi teljes megsemmisítése, bizonyítékként felhasználandó minták kezesség nélküli megőrzése mellett;
Biztonsági okokból a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak gyors és teljes megsemmisítése javasolt, a nyomozáshoz szükséges cikkek kivételével. Ez az intézkedés a súlyos és drága őrzési költségek elkerülését is lehetővé teszi. A készlet vizuális megörökítése úgy is történhet, hogy azt a felfedezése pillanatában lefényképezik. Adott esetben a készlet megsemmisítésének feltétele lehet a vizsgálat alá vont személy – ha sikerült őt beazonosítani –beleegyezése vagy tiltakozásának hiánya, anélkül, hogy a bűnösség elismeréséről lenne szó.
4. cikk (2) bekezdés fa) pont (új)
fa) végzés, amely a jogsértőt kötelezi a lefoglalt áru őrzési költségeinek megfizetésére,
5. cikk (2) bekezdés a) és b) pont
Pénzbüntetés esetén az egyes tagállamok bíróságai határozzák meg a pénzbírság összegét, figyelembe véve az okozott kárt, a jogsértő áruk értékét vagy az abból származó hasznot, és emellett minden esetben alapvető elemként figyelembe veszik a vétkes vagyoni helyzetét, amely vagyonából, jövedelmeiből, kötelezettségeiből, az általa eltartottak számából, valamint egyéb személyes körülményeiből következik.
b) az (1) bekezdésben említett esetekben maximálisan legalább 300 000 euró.
A szellemei tulajdonjogokat sértő bűncselekményekre alkalmazandó pénzbírságok rögzített összegének meghatározása, ahogy ez a cikk előírja, túl merevnek tűnik, és kétségkívül nehezen összeegyeztethető a szubszidiaritás elvével. A módosítás tiszteletben tartja ezt az elvet, miközben teljesen megőrzi azt a harmonizációs célkitűzést, amelyre e javaslat törekszik.
A tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy képesek legyenek a bűncselekményekből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24-i 2005/212/IB kerethatározat 3. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően elítélt természetes vagy jogi személy tulajdonában álló vagyon akár egészben, akár részben való elkobzására, legalább akkor, ha a bűncselekményeket a szervezett bűnözés elleni küzdelemről szóló, … kerethatározat értelmében vett szervezett bűnözés keretében követték el, valamint ha e bűncselekmények mások egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
A tagállamok az alapvető jogok megsértése nélkül elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy képesek legyenek a bűncselekményekből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24-i 2005/212/IB kerethatározat 3. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően elítélt természetes vagy jogi személy tulajdonában álló vagyon akár egészben, akár részben való elkobzására, legalább akkor, ha a bűncselekmények súlyos bűncselekmények, valamint ha e bűncselekmények mások egészségét és biztonságát veszélyeztetik.
Aggasztó, hogy a 6. cikk csak a „szervezett bűnözés” keretében elkövetett bűncselekményekre korlátozódik. Ez a cikk csak akkor lesz hasznos, ha a jogok jogosultjainak súlyos üzleti kárt okozó valamennyi bűncselekményre alkalmazzák, függetlenül attól, hogy e bűncselekményeket szervezett bűnözés keretében követték-e el vagy sem. A keretirányelvre irányuló javaslat 6. cikkében tehát törölni kell a „szervezett bűnözésre” való hivatkozást, és azt a „súlyos bűncselekmények” kifejezéssel kell felváltani.
A tagállamok biztosítják, hogy a szellemi tulajdonjogok érintett jogosultjai vagy megfelelő engedéllyel felruházott megbízottjaik, illetve a szakértők információt adjanak át a közös nyomozócsoportoknak a 3. cikkben említett bűncselekményekkel kapcsolatban végzett nyomozásokhoz.
A cikk szövegezése nem egyértelmű: jogszerű, hogy a Bíróság engedélyezze mindkét fél szakértőinek részvételét. Korlátozni kell azonban a szellemi tulajdonjog jogosultja képviselőjének közvetlen részvételét a nyomozásban; különben a jogosultak veszélyeztethetik a büntetőeljárást a nyomozás pártatlanságának és méltányosságának megkérdőjelezésével. A Bizottság által javasolt szöveg aránytalan; az értelmezést a Bíróságra kell hagyni.
7. cikk (1a) bekezdés
HL L 281., 1995.11.23., 31.o.
A tagállamok biztosítják, hogy a 3. cikkben említett bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozás vagy büntetőeljárás megindítása ne függjön a bűncselekmény sértettjének nyilatkozatától vagy feljelentésétől, legalábbis akkor, ha a bűncselekményt a tagállam területén követték el.
A tagállamok biztosítják, hogy a 3. cikkben említett bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozás vagy büntetőeljárás a bűncselekmény sértettjének nyilatkozata és feljelentése hiányában is megindulhasson, legalábbis akkor, ha a bűncselekményt a tagállam területén követték el.
A büntetőeljárás megindítása feltételeinek meghatározása mellett ez a módosítás megőrzi a javasolt rendelkezés rugalmasságát. Nagyon fontos – különösen a közegészséget veszélyeztető esetekben, és ahol a jog jogosultja nem határozható meg –, hogy a büntetőeljárás a sértett nyilatkozatának hiányában is megindulhasson.
A szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló módosított javaslat
VÉLEMÉNY AZ ÁLLAMPOLGÁRI JOGI, BEL- ÉS IGAZSÁGÜGYI BIZOTTSÁG RÉSZÉRŐL (12.12.2006)
a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatról
A vélemény előadója: Rainer Wieland
Az Európai Közösségek Bírósága 2005. szeptember 13-i ítéletét követően (C 176/03. sz. ügy Bizottság kontra Tanács) az Európai Bizottság módosította a szellemi tulajdonjogok érvényesítését biztosító büntetőjogi intézkedésekről szóló irányelvre irányuló javaslatát.
A szellemi tulajdonjogok védelme különösen fontos az európai vállalatok számára, amelyeknek biztosnak kell lenniük abban, hogy befektetéseik megtérülnek. A szellemi tulajdonjogok ilyen jellegű védelme hiányában a befektetések és következésképpen a innováció üteme lelassulhat Európában.
Európai szinten meg kell határozni néhány közös alapot a hamisítás és a szerzői jogbitorlás elleni hatékonyabb harc érdekében: éppen ezért ez a javaslat közös meghatározásokat és közös büntetési szinteket hoz létre. Ez a javaslat szintén törekszik arra, hogy megkönnyítse a szellemi tulajdonjogokkal történő visszaélésekkel kapcsolatos bűnügyi nyomozásokat.
Az előadó támogatja a javasolt irányelvet, azonban tekintettel annak tartalmára, de felhívja a figyelmet arra, hogy a fontos terminusokat pontosan meg kell határozni az irányelvben, különösen akkor, ha a bűncselekmény meghatározásának központi részét képezik.
Az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság felhívja a Jogi Bizottságot mint illetékes bizottságot, hogy jelentésébe foglalja bele a következő módosításokat:
Általános jogpolitikai indokok alapján el kell utasítani a büntetőeljárásnak a magánbefektetők érdekében történő privatizálását. A jogérvényesülés által meghatározott demokratikus társadalmakban az állam jogi monopóliummal rendelkezik az erőszak alkalmazása felett. A magánfeleknek nincs felhatalmazásuk arra, hogy a polgártársaik által elkövetett jogsértések miatti büntetőeljárási intézkedésekbe vonják be magukat.
Ezen irányelv alá tartoznak legalább a következő szellemi tulajdonjogok :
a) szerzői jog ;
b) szerzői joggal szomszédos jogok,
c) adatbázisok előállítóinak sui generis jogai;
d) mikroelektronikai félvezető termékek topográfiájának oltalma;
e) védjegyjog ;
f) ipari minta oltalma ;
g) használati minta oltalma;
Jelen irányelv tárgyi alkalmazási köre precízebb megfogalmazásra szorul a jobb, átláthatóbb és érthetőbb jogalkotás követelményének való megfelelés érdekében.
Nem lehet a Bizottság feladata, hogy vélemények nyilvánosságra hozatalával megkerülje a jogalkotót az ilyen messzemenő következményekkel járó irányelvek értelmezésének meghatározásában.
A 2004/48/EK irányelv 2. cikkéből átemelt lista pótlólagosan is megkönnyíti a felelős bizottság számára, hogy különszavazások révén konkrét jogi területeket kiemeljen az alkalmazási körből, amennyiben ez szükségesnek mutatkozik.
1. cikk, (2a) bekezdés a (új)
Ezen irányelv nem terjed ki különösen a szellemi tulajdonjogok bármely megsértésére a következőkkel kapcsolatban:
Ezen irányelv hatályát a szerzői jogi kalózkodásra és a védjegyhamisításra kell korlátozni.
2. cikk, (1a) bekezdés (új)
„Kereskedelmi mértékű”: közvetlen vagy közvetett gazdasági vagy kereskedelmi haszon szerzésének szándékával, vagy olyan nagy mértékben elkövetett cselekmények, amelyek a jog tulajdonosának számottevő közvetlen kárt okozhatnak.
A „kereskedelmi mértékű” kifejezés a cselekmény meghatározása szempontjából központi jelentőségű, és pontos meghatározást igényel. Nem csak a gazdasági vagy kereskedelmi célú cselekményeket kell magában foglalnia, hanem a nagymértékű súlyos kalózkodást is, amely – bár a jogsértő számára gazdasági előnnyel nem jár – az egyéni vagy személyes felhasználáson túllépve jelentős hátrányt okozhat a jogosult számára.
A tagállamok biztosítják, hogy minden szándékos, kereskedelmi mértékű védjegyjogi jogsértést bűncselekménynek minősítenek, amely a kapcsolódó termék vagy szolgáltatás bejegyzett védjegyével azonos jelzés azonos termékekre vagy szolgáltatásokra való alkalmazásával valósul meg.
Megfelelőbb külön meghatározni a szerzői jogi és a védjegyjogi jogsértéseket.
2. A 3. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozóan a tagállamok előírják, hogy megfelelő esetben az alábbi szankciók is alkalmazhatók:
2. A 3. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozóan a tagállamok előírják, hogy megfelelő esetben a szükséges intézkedések is alkalmazhatók annak biztosítása érdekében, hogy valamely felelős természetes vagy jogi személlyel szemben hatékony, megfelelő és elrettentő szankciók legyenek alkalmazhatóak, mint például:
a) az állami segélyekhez és támogatásokhoz való hozzáférés tilalma;
b) valamely kereskedelmi- vagy üzleti tevékenység gyakorlásának ideiglenes vagy végleges tilalma,
c) bírói felügyelet,
d) bírósági felügyelet alá helyezés ;
d) bíró által elrendelt felszámolás,
e) bíróság által elrendelt felszámolás
e) a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmény ideiglenes vagy végleges bezárása,
f) bírósági határozatok közzététele, és
g) bírósági határozatok közzététele.
g) a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak megsemmisítése.
Ahogyan az 1. módosításban is indoklásra került. Kiegészítésképpen ki kell fejteni, hogy jelen módosítás tárgyát képező szankciókatalógust sem kell tartalmában és szövegében minden joganyag számára újraalkotni. Az a)-tól e)-ig szereplő javasolt szankciók ezért a már említett jogi szövegből, a szervezett bűnözés leküzdésére vonatkozó kerethatározati javaslatból (2005/003 (CNS) 8496/1/06) kerültek átemelésre és kerültek jelen módosítás tárgyát képező eredeti szövegből származó specifikus javaslatokkal kiegészítésre.
a) a szellemi tulajdonjogot sértő vagyontárgyak megsemmisítése és, megfelelő esetekben az elsősorban ezen áruk létrehozásához vagy gyártásához használt anyagok vagy összetevők elkobzása vagy megsemmisítése;
Az ezen irányelv 5. cikkében meghatározott esetek tekintetében a tagállamok elfogadják az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy képesek legyenek a bűncselekményekből származó jövedelmek, vagyon és az elkövetéshez használt eszközök elkobzásáról szóló, 2005. február 24-i 2005/212/IB kerethatározat 3. cikkében előírt rendelkezéseknek megfelelően elítélt természetes vagy jogi személy tulajdonában álló vagyon akár egészben, akár részben való elkobzására.
A kiterjesztett elkobzási jogköröket ugyanazokhoz a jogsértésekhez és bűncselekményekhez kell kötni, mint amelyekre az irányelv hatálya kiterjed.
Hatásköri visszaélés
A tagállamoknak büntetőjogi, polgári jogi és eljárási eszközök útján biztosítaniuk kell, hogy a büntetőjogi eszközökkel való visszaélésszerű fenyegetés megtiltható és szankcionálható legyen.
A tagállamoknak tiltaniuk kell a visszaélésszerű eljárásokat, különösen a büntetőjogi eszközöknek a polgári jogi kötelezettségek kikényszerítésére történő alkalmazását
A jogosultnak a lehetséges jogsértők (azaz a versenytársak) elrettentésére vonatkozó képessége jelentősen növekszik, ha büntetőjogi szankciókkal fenyegetheti őket. A nemzeti és az európai jog egyaránt megkívánja szellemi tulajdonjogokkal való visszaélés megakadályozását. A visszaélés az EK-Sz. 28. és azt követő, valamint 81. és azt követő cikkeivel ellentétesen veszélyezteti a szabad versenyt.
A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a terhelt jogai megfelelő védelemben és részesüljenek és megfelelően biztosítva legyenek.
Általános jogpolitikai indokok alapján el kell utasítani a büntetőeljárásnak a magánbefektetők érdekében történő privatizálását. A jog uralma által kötött demokratikus társadalmakban az állam jogi monopóliummal rendelkezik az erőszak alkalmazása felett. A magánfeleknek nincs felhatalmazásuk arra, hogy a polgártársaik által elkövetett jogsértések miatti büntetőeljárási intézkedésekbe vonják be magukat.
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 8. cikkét, valamint az Európai Parlamenti és a Tanács 1995. október 24-i, a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 95/46/EK határozatot1 a nyomozások és a bírósági eljárások során teljes mértékben tiszteletben kell tartani. _______________________
A Charta 8. cikke kimondja, hogy „[m]indenkinek joga van a rá vonatkozó személyes adatok védelméhez”, és „[a]z ilyen adatokat csak tisztességesen és jóhiszeműen, meghatározott célokra, az érintett személy hozzájárulása alapján vagy valamilyen más, a törvényben rögzített jogos okból lehet kezelni. Mindenkinek joga van ahhoz, hogy a róla gyűjtött adatokat megismerje, és joga van azokat kijavíttatni.” Az irányelv a személyek jogainak és szabadságainak védelmét a személyes adatok feldolgozására tekintettel kívánja védelemben részesíteni, a jogszerű feldolgozásra vonatkozó alapelveket meghatározva.
A kijelölés dátuma:
A szellemi tulajdonjogok tiszteletben tartásának biztosítására szolgáló büntetőjogi intézkedések

matches:
sui generis
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
sui generis
bíróság


text:
Szegedi Ítélőtábla - Hat év 6 hónap börtön lett a szolnoki emberrabló vállalkozó büntetése
Helybenhagyta a Szegedi Ítélőtábla az emberrablás bűntette miatt K. Gy. ellen indított büntetőügyben az I. fokon eljáró Szolnoki Törvényszék ítéletét. Így a vádlott jogerős büntetése 6 év 6 hónap börtön és 7 év közügyektől eltiltás lett. Az ítélet indoklásában elhangzott: az I.
Read more about Szegedi Ítélőtábla - Hat év 6 hónap börtön lett a szolnoki emberrabló vállalkozó büntetése
Szombathelyi Törvényszék - Felfüggesztett szabadságvesztés bordélyház üzemeltetéséért
A Kőszegi Járásbíróság – Baloghné dr. Turay Zsófia tanácsa - ítéletet hirdetett a bordélyházat üzemeltető Sz. I. ellen indult ügyében. A bíróság a vádlott bűnösségét 1 rb. prostitúció elősegítésének bűntettében állapította meg.
Read more about Szombathelyi Törvényszék - Felfüggesztett szabadságvesztés bordélyház üzemeltetéséért
Nyíregyházi Törvényszék - Hűtlen kezelés miatt elítélték az önkormányzati cégvezetőt és társait
A Nyíregyházi Törvényszék másodfokú tanácsa 2018. június 27-én a járásbíróság ítéletét megváltoztatta. I.rendű B. P. vádlottat egy rendbeli hűtlen kezelés bűntette miatt emelt vád alól felmentette. Ugyanakkor a vádlott társaival közösen elkövetett hűtlen kezelés és hamis magánokirat felhasználás miatt I. rendű B. P. vádlottat 3 év börtönbüntetésre és 3 év közügyektől eltiltás mellékbüntetésre ítélte. II. rendű D. P. vádlottat 1 év, III. rendű N. J.
Read more about Nyíregyházi Törvényszék - Hűtlen kezelés miatt elítélték az önkormányzati cégvezetőt és társait
Miskolci Törvényszék - Változatlanul hagyta a törvényszék annak a nőnek a büntetését, aki miatt bankfiókokat kellett kiüríteni
A Miskolci Törvényszék másodfokú tanácsa helybenhagyta a Miskolci Járásbíróság ítéletét, amely 8 rendbeli közveszéllyel fenyegetés bűntettében mondta ki bűnösnek azt a vádlottat, akinek valótlan bejelentései miatt több mint 4600 embert kellett evakuálni.
Read more about Miskolci Törvényszék - Változatlanul hagyta a törvényszék annak a nőnek a büntetését, aki miatt bankfiókokat kellett kiüríteni
Miskolci Törvényszék - Enyhítették az embercsempész büntetését
A Miskolci Törvényszék másodfokú tanácsa ítéletet hozott annak a vádlottnak az ügyében, akit tavaly decemberben embercsempészés bűntette miatt 3 és fél év börtönbüntetésre ítélt a Tiszaújvárosi Járásbíróság.
Read more about Miskolci Törvényszék - Enyhítették az embercsempész büntetését
Győri Ítélőtábla - Emberölés bűntettének kísérlete
A vádlott meghívta magához baráti beszélgetésre, italozásra Ny. L. Z. sértettet, valamint K. L.-nét, a vádlott korábbi élettársát és M. Gy.-t 2017. július 23-án. M. Gy. a vádlott kérésére 4 liter bort hozott a boltból. A társaság megebédelt, majd italozni kezdtek és kártyáztak. A sértett megemlítette, hogy K. L-né tőle terhes, amely a vádlottat érzékenyen érintette. Egy ideig magában emésztgette a hallottakat a vádlott, majd féltékenységében indulatba jött, így magához vett egy 8 cm pengehosszúságú bicskát.
Read more about Győri Ítélőtábla - Emberölés bűntettének kísérlete
Egri Törvényszék - Elsőfokú ítélet a szilveszteri rendezvényen elkövetett testi sértés miatt
Az Egri Törvényszék fiatalkorú L. M. K. I. rendű vádlottat társtettesként elkövetett életveszélyt okozó testi sértés bűntette és garázdaság vétsége miatt egy év fiatalkorúak fogházbüntetésére ítélte, melynek végrehajtását három év próbaidőre felfüggesztette, és megállapította, hogy az I. rendű vádlott a próbaidő alatt pártfogó felügyelet alatt áll. A bíróság T. Cs. J. II.
Read more about Egri Törvényszék - Elsőfokú ítélet a szilveszteri rendezvényen elkövetett testi sértés miatt
Budapest Környéki Törvényszék - Elítélte a bíróság a kábítószerrel kereskedő férfiakat
Read more about Budapest Környéki Törvényszék - Elítélte a bíróság a kábítószerrel kereskedő férfiakat
Győri Ítélőtábla - Embercsempészés bűntette
Az ukrán állampolgárságú vádlottak 2016. június 1-jén éjjel indultak el a budapesti Keleti pályaudvar környékéről két autóval, egy Mercedes Vitoval és egy Citroën Jumperrel az osztrák-magyar határ felé. A járművek egymás mögött haladtak azonos távolságra és azonos ütemben. A II. r. vádlott által vezetett Citroën gépjármű 11 m3 légterű rakterében 5 fő pakisztáni és 22 fő afgán nemzetiségű, korábban már Magyarországon nyilvántartásba vett és kötelező tartózkodási helyre kijelölt, onnan engedély nélkül eltávozott menekült személy tartózkodott.
Read more about Győri Ítélőtábla - Embercsempészés bűntette
Szegedi Ítélőtábla - 8 év 6 hónap börtön lett a macedón kábítószercsempész büntetése
Read more about Szegedi Ítélőtábla - 8 év 6 hónap börtön lett a macedón kábítószercsempész büntetése
2013. január 1-től megkezdi működését a Győri Közigazgatási-és Munkaügyi Bíróság
2013. január 1. napjától a jelenlegi munkaügyi bíróságok és a törvényszékeken működő közigazgatási kollégiumok egy szervezeti egységben, új elnevezéssel, közigazgatási- és munkaügyi bíróságként működnek tovább.
A közigazgatási-és munkaügyi bíróságok a munkaügyi bíróságok jogutódai, melyek első fokon járnak el a közigazgatási határozatok bírósági felülvizsgálata iránti, a munkaviszonyból és a munkaviszony jellegű jogviszonyból származó, valamint a törvény által hatáskörükbe utalt egyéb ügyekben.
Read more about 2013. január 1-től megkezdi működését a Győri Közigazgatási-és Munkaügyi Bíróság
Előzetesben a mosonmagyaróvári gyermekgyilkosság gyanúsítottja
A Győri Városi Bíróság nyomozási bírája az ügyészség indítványának helyt adva a mai napon – 2012. december 14-én - egy hónapra elrendelte a mosonmagyaróvári gyermekgyilkosság gyanúsítottjának előzetes letartóztatását.
Read more about Előzetesben a mosonmagyaróvári gyermekgyilkosság gyanúsítottja
Előzetesben az októberi gyilkosság gyanúsítottja
Read more about Előzetesben az októberi gyilkosság gyanúsítottja
Jogerőre emelkedett a Magyarországi Cigányok Országos Pártja nyilvántartásba vételének megtagadásáról szóló bírósági döntés
Read more about Jogerőre emelkedett a Magyarországi Cigányok Országos Pártja nyilvántartásba vételének megtagadásáról szóló bírósági döntés
Nyíregyházi Törvényszék: az igazságszolgáltatás szervezetét 2013. január 1. napjától érintő változásokkal kapcsolatban...
Read more about Nyíregyházi Törvényszék: az igazságszolgáltatás szervezetét 2013. január 1. napjától érintő változásokkal kapcsolatban...
Tájékoztatás a Szegedi Törvényszék sajtószóvivőjétől a KMB felállításáról
Read more about Tájékoztatás a Szegedi Törvényszék sajtószóvivőjétől a KMB felállításáról
Az OBH Elnöke a Szegedi Törvényszék elnöki feladatainak ellátásával bízta meg dr. Tárkány-Szűcs Babettet, a Szegedi Városi Bíróság csoportvezető bíráját
Az Országos Bírósági Hivatal elnöke 2013. január 1. napjától 2013. december 31. napjáig terjedő időtartamra megbízta dr. Tárkány-Szűcs Babettet, a Szegedi Városi Bíróság csoportvezető bíráját a Szegedi Törvényszék elnöki feladatainak ellátásával.
Dr. Tárkány-Szűcs Babett 1999. február 1. napjától volt bírósági fogalmazó a Csongrád Megyei Bíróságon, majd 2003. november 4. napjával bírósági titkári kinevezést kapott a Szegedi Városi Bíróságra.
Read more about Az OBH Elnöke a Szegedi Törvényszék elnöki feladatainak ellátásával bízta meg dr. Tárkány-Szűcs Babettet, a Szegedi Városi Bíróság csoportvezető bíráját
A Győri Törvényszék sajtóközleménye
A Győri Járásbíróság nyomozási bírája 2013. július 8-án, hétfőn délelőtt tartott ülésén a színesfém kereskedelemmel érintett ügyben három gyanúsított előzetes letartóztatását megszüntette, vonatkozásukban szabadlábra helyezésükkel egyidejűleg lakhelyelhagyási tilalmat rendelt el.
A bíróság a lakhelyelhagyási tilalom keretében heti kétszeri, rendőrkapitányságon történő jelentkezési kötelezettséget írt elő.
Read more about A Győri Törvényszék sajtóközleménye

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
EUR-Lex - 62015CJ0171 - EN - EUR-Lex	This site uses cookies to improve your browsing experience. Would you like to keep them? About EUR-LexSite mapA-ZFAQHelpLinksLegal noticeCookiesContactLanguageбългарски (bg)Español (es)Čeština (cs)Dansk (da)Deutsch (de)Eesti keel (et)ελληνικά (el)English (en)Français (fr)Gaeilge (ga)Hrvatski (hr)Italiano (it)Latviešu valoda (lv)Lietuvių kalba (lt)Magyar (hu)Malti (mt)Nederlands (nl)Polski (pl)Português (pt)Română (ro)Slovenčina (sk)Slovenščina (sl)Suomi (fi)Svenska (sv)
A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2016. december 14.Connexxion Taxi Services BV kontra Staat der Nederlanden és társai.A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.Előzetes döntéshozatal – Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – 2004/18/EK irányelv – A 45. cikk (2) bekezdése – A részvételre jelentkező, illetve az ajánlattevő személyes helyzete – Fakultatív kizárási okok – Súlyos szakmai kötelességszegés – Az arányosság elvét alkalmazva esetről esetre történő vizsgálatot előíró nemzeti szabályozás – Az ajánlatkérő szervek határozatai – 89/665/EGK irányelv – Bírósági felülvizsgálat.C-171/15. sz. ügy.
2016. december 14. (
„Előzetes döntéshozatal — Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések — 2004/18/EK irányelv — A 45. cikk (2) bekezdése — A részvételre jelentkező, illetve az ajánlattevő személyes helyzete — Fakultatív kizárási okok — Súlyos szakmai kötelességszegés — Az arányosság elvét alkalmazva esetről esetre történő vizsgálatot előíró nemzeti szabályozás — Az ajánlatkérő szervek határozatai — 89/665/EGK irányelv — Bírósági felülvizsgálat”
A C‑171/15. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) a Bírósághoz 2015. április 15‑én érkezett, 2015. március 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Connexxion Taxi Services BV
a Staat derNederlanden – Ministerie van Volksgezondheid, Welzijn en Sport,
a Transvision BV,
a Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV,
a Zorgvervoercentrale Nederland BV
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. április 27‑i tárgyalásra,
a Connexxion Taxi Services BV képviseletében J. van Nouhuys advocaat,
a Transvision BV, a Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV és Zorgvervoercentrale Nederland BV képviseletében J. P. Heering és P. Heemskerk advocaten,
a holland kormány képviseletében H. M. Stergiou, M. K. Bulterman, A. M. de Ree és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítői: S. Varone és F. Di Matteo avvocati dello Stato,
az Európai Bizottság képviseletében A. Tokár és S. Noë, meghatalmazotti minőségben,
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.; helyesbítés: HL 2014. L 134., 14. o.) 45. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az egyrészről a Connexxion Taxi Services BV (a továbbiakban: „Connexxion”), másrészről a Staat der Nederlanden – Ministerie van Volksgezondheid, Welzijn en Sport (holland állam – egészségügyi, népjóléti és sportminisztérium, Hollandia, a továbbiakban: minisztérium), valamint a Transvision BV‑ből, a Rotterdamse Mobiliteit Centrale RMC BV‑ből és a Zorgvervoercentrale Nederland BV‑ből álló vállalkozáscsoport (a továbbiakban együttesen: vállalkozáscsoport) között egy szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződést e vállalkozáscsoportnak odaítélő minisztériumi határozat jogszerűsége tárgyában folyó peres eljárásban terjesztették elő.
A 2004/18 irányelv (2) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„A tagállamokban az állam, a területi és a települési önkormányzatok, valamint a közjogi intézmények nevében kötött szerződések odaítélése során tiszteletben kell tartani a Szerződés elveit, és különösen az áruk szabad mozgásának, a letelepedés szabadságának, valamint a szolgáltatásnyújtás szabadságának az elvét, továbbá az ezekből levezethető olyan elveket, mint az egyenlő bánásmód, a megkülönböztetés-mentesség, a kölcsönös elismerés, az arányosság és az átláthatóság elve. A bizonyos értéket meghaladó közbeszerzési szerződések esetében azonban tanácsos rendelkezéseket hozni az ilyen szerződések odaítélésére vonatkozó nemzeti eljárások közösségi összehangolására vonatkozóan, amely rendelkezéseknek az említett elveken kell alapulniuk annak érdekében, hogy érvényesülésüket biztosítsák, valamint hogy a közbeszerzések verseny előtti megnyitását garantálják. Ezeket az összehangoló rendelkezéseket ezért az előbb említett szabályokkal és elvekkel, valamint a Szerződés egyéb szabályaival összhangban kell értelmezni.”
Ezen irányelvnek „A szerződések odaítélésének elvei” című 2. cikke előírja:
A II. cím alatt, az említett irányelv VII. fejezetének 2. szakasza tartalmazza „A minőségi kiválasztás kritériumait”. E szakasz tartalmazza a 45. cikket, amelynek címe „A részvételre jelentkező, illetve az ajánlattevő személyes helyzete”. E cikk (1) bekezdése felsorolja a közbeszerzési eljárásban való részvételre jelentkező, illetve ajánlattevő kötelező kizárásának okait. Az említett cikk (2) bekezdésének szövege, amely felsorolja a közbeszerzési eljárásból való kizárás fakultatív okait, a következő:
súlyos szakmai kötelességszegést követett el, amelyet az ajánlatkérő bármilyen indokolt eszközzel bizonyítani tud;
Ugyanezen irányelv „A közbeszerzési szerződések [helyesen: közbeszerzési eljárások] hirdetményeiben feltüntetendő adatok” című VII A. melléklete, a 17. pontjában a következőkre hivatkozik: „[a] gazdasági szereplők személyes helyzetére vonatkozó, adott esetben azok kizárásához vezető kiválasztási szempontok, továbbá azok a szükséges adatok, amelyek alapján bizonyítható, hogy adott gazdasági szereplők esetében nem áll fenn kizáró ok […]”.
A 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 2007. L 335., 31. o.) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.; a továbbiakban: 89/31 irányelv) 1. cikke, melynek címe „A jogorvoslati eljárások alkalmazási köre és rendelkezésre állása”, (1) bekezdésének harmadik albekezdésében a következőképpen rendelkezik:
A 2004/18 irányelv helyébe a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL 2004. L 94., 65. o.; helyesbítés: HL 2015. L 275., 68. o.) lépett. A 2014/24 irányelv 91. cikkének megfelelően a 2004/18 irányelv 2016. április 18‑án hatályát vesztette.
A 2004/18 irányelvet a holland jogba a 2005. július 16‑i Besluit houdende regels betreffende de procedures voor het gunnen van overheidsopdrachten voor werken, leveringen en diensten (az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra vonatkozó közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos eljárásokra vonatkozó rendelkezésekről szóló rendelet; Stb. 2005, 408. o., a továbbiakban: rendelet) ültette át.
Az említett irányelv 45. cikke (2) bekezdésének d) pontját a holland jogba a rendelet 45. cikke (3) bekezdésének d) pontja ültette át, amely kimondja, hogy:
A rendelet indokolása a 45. cikk (3) bekezdése kapcsán pontosítja, hogy:
„Azon kérdést, hogy a kizárást ténylegesen is alkalmazni kell‑e, és mennyi időn keresztül, az irányelv általános megfontolásaira tekintettel, mindig az arányosság elvének megfelelően és hátrányos megkülönböztetéstől mentesen kell eldönteni. Az »arányos« szó azt jelenti, hogy a kizárásnak és a kizárás időtartamának a kötelezettségszegő magatartás súlyával arányosnak kell lennie. Hasonlóképp, a kizárásnak és időtartamának arányban kell állnia a közbeszerzés jelentőségével. Az arra vonatkozó korlátlan határidő meghatározása, amelynek során a vállalkozás jogellenesen jár el, eleve kizárt minden állami közbeszerzési eljárásban, következésképpen nem felel meg az arányosság elvének. Ez egyben azt is jelenti, hogy mindig egyedi értékelésről van szó, hiszen az ajánlatkérőnek esetről esetre kell megvizsgálnia, minden közbeszerzésnél, hogy valamely konkrét esetben (a közbeszerzés jellegétől és jelentőségétől, a kötelességszegés jellegétől és súlyától, valamint a vállalkozás által időközben tett intézkedésektől függően) nem kell‑e kizárnia egy adott vállalkozást.”
2012. július 10‑én a minisztérium „csökkent mozgásképességű személyek részére szánt, szociális és rekreációs célú interregionális szállítási szolgáltatás” nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélésére vonatkozó eljárást indított. E szolgáltatást a csökkent mozgásképességű személyek részére szánták, annak érdekében, hogy szabadabban utazhassanak, oly módon, hogy évente egy meghatározott – taxióra‑kilométerben kifejezett – utazási keretet biztosítanak számukra. A közbeszerzési szerződés minimális időtartama három év és kilenc hónap, értéke pedig körülbelül évi 60000000 eurót tesz ki.
A közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásának részletes leírását az „Ismertető” című dokumentum tartalmazza, amelynek „Kizáró okok és alkalmassági követelmények” című bekezdése többek között a 3.1 pontban kiemeli, hogy:
„Figyelmen kívül kell hagyni, és (érdemben) nem értékelhető részletesen az az ajánlat, amelyre kizáró ok vonatkozik.”
A kizáró okok tekintetében az ismertető egy „nyilatkozatra” hivatkozik, amelyet az ajánlattevőknek kell kitölteniük és az ajánlat kötelező mellékleteként kell csatolniuk. Az ismertető kiemeli, hogy:
„Az ajánlattevő […] ezennel kijelenti, hogy nem vonatkoznak rá kizáró okok (lásd a közbeszerzési eljárással kapcsolatos egységes nyilatkozat 2. és 3. pontját); az ajánlattevő ezt a nyilatkozat aláírásával tanúsítja.”
Az ajánlattevő e nyilatkozattal többek között kijelenti, hogy „sem vállalkozása, sem e vállalkozás valamely vezető tisztségviselője nem követett el súlyos szakmai kötelességszegést”.
A közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásában többek között a Connexxion és a vállalkozáscsoport vett részt. 2012. október 8‑i levelével a minisztérium arról tájékoztatta a Connexxiont, hogy ajánlata a második helyen végzett, és hogy a szerződést a vállalkozáscsoportnak szándékozik odaítélni.
2012. november 20‑án a Nederlandse Mededingingsautoriteit (holland versenyhatóság, Hollandia) a holland versenytörvény megsértése miatt bírságokat szabott ki az említett vállalkozáscsoport két tagjával, valamint e vállalkozások vezetőivel szemben. A megállapított jogsértések a 2007. december 18‑tól 2010. augusztus 27‑ig és a 2009. április 17‑től 2011. március 1‑ig terjedő időszakban más vállalkozásokkal kötött megállapodásokkal voltak kapcsolatosak. A minisztérium úgy ítélte meg, hogy súlyos szakmai kötelességszegésről volt szó, azonban fenntartotta a közbeszerzési szerződést a vállalkozáscsoportnak odaítélő határozatát, azzal az indokkal, hogy a csoport kizárása e kötelességszegés miatt aránytalan lenne.
Az ideiglenes intézkedések meghozatalával kapcsolatos eljárásban a Connexxion azt kérte, hogy tiltsák meg a minisztériumnak, hogy a szerződést a vállalkozáscsoportnak ítélje oda. 2013. április 17‑i határozatával a voorzieningenrechter te Den Haag (ideiglenes intézkedésről határozó hágai bíró, Hollandia) helyt adott e kérelemnek, és azzal érvelt, hogy a minisztérium, miután megállapította, hogy súlyos szakmai kötelességszegés történt, már nem végezhetett volna arányossági vizsgálatot.
2013. szeptember 3‑i határozatával a Gerechtshof Den Haag (hágai fellebbviteli bíróság, Hollandia) hatályon kívül helyezte az ideiglenes intézkedésről határozó bíró határozatát, és felhatalmazta a minisztériumot, hogy a vállalkozáscsoportnak ítélje oda az alapügy tárgyát képező szerződést, mivel úgy ítélte meg, hogy az uniós jog nem tiltja, hogy az ajánlatkérő szerv az arányosság elvének alkalmazásával megvizsgálja, hogy az olyan ajánlattevőt, amelyre valamelyik fakultatív kizáró ok vonatkozik, ki kell‑e zárni, továbbá hogy ezen arányossági vizsgálat elvégzésével a minisztérium nem sértette meg az eljárása során az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elveit.
A Connexxion e határozattal szemben felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Hoge Raad der Nederlandennél (Hollandia legfelsőbb bírósága).
Ez utóbbi bíróság megjegyzi, hogy az alapügyet egyrészt az a körülmény jellemzi, hogy az ajánlatkérő szerv az ajánlati felhívás feltételei között rögzítette, hogy az olyan ajánlatot, amelyre valamely kizáró ok vonatkozik, érdemi vizsgálat nélkül el kell utasítani, másrészt az a körülmény, hogy a szerződést az egyik ajánlattevőnek odaítélő határozatot annak ellenére fenntartották, hogy az ajánlatkérő szerv megállapította, hogy az ajánlattevő az ajánlati felhívás feltételei értelmében vett súlyos szakmai kötelességszegést követett el.
A kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a rendelet 45. cikkének (3) bekezdése teljes egészében átveszi a 2004/18 irányelv 45. cikke (2) bekezdésének első albekezdésében foglalt fakultatív kizáró okokat. Márpedig, ami e kizáró okok alkalmazását illeti, a rendelet említett rendelkezésére vonatkozó indokolásból e bíróság szerint az derül ki, hogy az irányelv általános elveire figyelemmel, azt a kérdést, hogy a kizárást valóban alkalmazni kell‑e, mindig az arányosság elvének alkalmazásával és megkülönböztetéstől mentesen kell mérlegelni. Az ajánlatkérő szerveknek tehát esetről esetre kell vizsgálniuk, hogy valamely vállalkozást ki kell‑e zárni az adott közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásából, figyelembe véve a közbeszerzés jellegét és jelentőségét, a kötelességszegés jellegét és súlyát, valamint a vállalkozás által időközben tett intézkedéseket.
Következésképpen a nemzeti jog szerinte arra kötelezi az ajánlatkérő szervet, hogy a súlyos szakmai kötelességszegés elkövetésének megállapítása után az arányosság elvét alkalmazva állapítsa meg, hogy valóban alkalmazni kell‑e kizárást e kötelességszegés elkövetőjével szemben.
Ennélfogva, az arányosság vizsgálatának elvégzésére vonatkozó kötelezettség a 2006. február 9‑iLa Cascina és társai ítélet (C‑226/04 és C‑228/04, EU:C:2006:94, 21. pont), valamint a 2014. július 10‑iConsorzio Stabile Libor Lavori Pubblici ítélet (C‑358/12, EU:C:2014:2063, 35. és 36. pont) értelmében úgy tekinthető, mint a fakultatív kizáró okok alkalmazására vonatkozó szempontok nemzeti jog által történő rugalmasabbá tétele. A 2004/18 irányelv 45. cikke (2) bekezdésének második albekezdése értelmében a nemzeti jog általi ilyen rugalmasabbá tételnek az uniós jog – különösen az egyenlő bánásmód elvének és az átláthatóság elvének – figyelembevételével kell megtörténnie. Az alapügyben a minisztérium mint ajánlatkérő szerv, miután megállapította a kötelességszegés elkövetését, az arányosság elvének alkalmazásával megvizsgálta, hogy a vállalkozáscsoport szakmai tisztessége és megbízhatósága garantálható‑e a szóban forgó közbeszerzés lefolytatása során. E vállalkozáscsoport szerinte e célból intézkedéseket tett.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata mindeddig nem adott választ arra a kérdésre, hogy ellentétes‑e az uniós joggal, különösen az említett irányelv 45. cikkének (2) bekezdésével, hogy az ajánlatkérő szerv a nemzeti jog alapján köteles az arányosság elvét alkalmazva megvizsgálni, hogy ténylegesen ki kell‑e zárni a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt. A Bíróság szerinte még azon kérdést illetően sem hozott ítéletet, hogy e tekintetben van‑e jelentősége annak, hogy az ajánlatkérő szerv az ajánlati felhívás feltételeiben előírta az összes olyan ajánlat érdemi vizsgálat nélküli elutasítását, amely valamely kizáró ok hatálya alá tartozik. Ezenfelül szerinte ugyanezen irányelv nem tartalmaz semmiféle rendelkezést az ajánlatkérő szerv által hozott döntések bírósági felülvizsgálatának terjedelmére vonatkozóan.
E körülmények között a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia legfelsőbb bírósága) úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
Ellentétes‑e az uniós joggal, különösen az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 2004/18/EK irányelv 45. cikkének (2) bekezdésével, hogy a nemzeti jog arra kötelezi az ajánlatkérő szervet, hogy az arányosság elvét alkalmazva vizsgálja meg, hogy ténylegesen ki kell‑e zárni a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt?
Jelentőséggel bír‑e ennek körében, hogy az ajánlatkérő szerv az ajánlattételi felhívásban szereplő feltételek között olyan rendelkezést rögzített, amelynek értelmében figyelmen kívül kell hagyni azt az ajánlatot, amelyre kizáró ok vonatkozik, és az érdemben nem értékelhető részletesen?
Az [első kérdés a) pontjára] adandó nemleges válasz esetén: Megakadályozza‑e az uniós jog a nemzeti bíróságokat abban, hogy az arányosság elve alapján történő – az ajánlatkérő szerv által a konkrét ügyben elvégzett – vizsgálatot ne átfogóan folytassák le, hanem megelégedjenek annak (»sommás«) vizsgálatával, hogy az ajánlatkérő szerv észszerű értékelés mellett arra a döntésre juthatott‑e, hogy mégsem zárja ki a 2004/18/EK irányelv 45. cikke (2) bekezdésének első albekezdése értelmében vett súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt?”
Elöljáróban azt kell megállapítani, hogy az alapügynek a jelen ítélet 12–17. pontjában ismertetett tényállásának részét képező események a 2014/24 irányelv tagállamok általi átültetésére vonatkozó határidő 2016. április 18‑i lejárta előtt történtek. Ebből következik, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket ratione temporis kizárólag a 2004/18 irányelvre figyelemmel kell vizsgálni, úgy, ahogyan azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmezi.
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a 2004/18 irányelv hatálya alá tartozó közbeszerzéseket illetően az irányelv 45. cikkének (2) bekezdése az ott említett – a közbeszerzési eljárásban való részvételre jelentkezők szakmai tisztességére, fizetőképességére, illetve megbízhatóságára vonatkozó – hét kizárási ok alkalmazását a tagállamok mérlegelésére bízza, amint azt az e rendelkezés elején szereplő, „a közbeszerzési eljárásban való részvételből kizárható” fordulat is tanúsítja [lásd a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) 29. cikke kapcsán: 2006. február 9‑iLa Cascina és társai ítélet, C‑226/04 és C‑228/04, EU:C:2006:94, 21. pont]. Ezenfelül, e 45. cikk (2) bekezdésének második albekezdése értelmében a végrehajtási feltételeket nemzeti jogukkal összhangban és az uniós jog figyelembevételével a tagállamok határozzák meg (lásd ebben az értelemben: 2014. július 10‑iConsorzio Stabile Libor Lavori Pubblici ítélet, C‑358/12, EU:C:2014:2063, 35. pont).
Következésképpen, a 2004/18 irányelv 45. cikkének (2) bekezdése nem írja elő az ott említett kizáró okok uniós szinten történő egységes alkalmazását, hiszen a tagállamok nem kötelesek az ott szereplő valamennyi kizáró okot alkalmazni, illetve ezen okokat a nemzeti szinten figyelembe veendő jogi, gazdasági és társadalmi szempontoktól függően esetenként eltérő szigorral érvényesíthető módon építhetik be a nemzeti jogukba. Ennek keretében a tagállamok enyhíthetik, illetve rugalmasabbá tehetik az e rendelkezésben megállapított szempontokat (2014. július 10‑iConsorzio Stabile Libor Lavori Pubblici ítélet, C‑358/12, EU:C:2014:2063, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen esetben hangsúlyozni kell, hogy valamely gazdasági szereplő súlyos szakmai kötelességszegés miatti kizárásának lehetőségét illetően a Holland Királyság nem határozta meg pontosan jogszabályaiban az említett irányelv 45. cikke (2) bekezdése második albekezdése alkalmazásának feltételeit, hanem e jogkör gyakorlását – rendeleti úton – az ajánlatkérő szervekre ruházta át. Ugyanis az alapeljárás tárgyát képező holland szabályozás az ajánlatkérő szerveket feljogosítja arra, hogy az ugyanezen irányelv 45. cikkének (2) bekezdésében foglalt fakultatív kizáró okokat a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásaiban alkalmazhatónak nyilvánítsák.
Ami az ajánlattevő súlyos szakmai kötelességszegése miatti kizárására vonatkozó okot illeti, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az derül ki, hogy e szabályozás kötelezi az ajánlattevő tekintetében ilyen kötelességszegés fennállását megállapító, érintett ajánlatkérő szervet – az arányosság elvének alkalmazásával – annak vizsgálatára, hogy e kizárást valóban alkalmazni kell‑e.
Így tehát egyértelműen az derül ki, hogy a kizárásnak az arányosság elve alapján történő ezen vizsgálata – a jelen ítélet 29. pontjában idézett ítélkezési gyakorlat alapján – rugalmasabbá teszi a 2004/18 irányelv 45. cikke (2) bekezdésének d) pontjában szereplő, súlyos szakmai kötelességszegéssel kapcsolatos kizárási ok alkalmazását. Ezenfelül ezen irányelv (2) preambulumbekezdéséből az következik, hogy az arányosság elvét a közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásaiban általános jelleggel alkalmazni kell.
Ennélfogva az első kérdés a) pontjára azt a választ kell adni, hogy nem ellentétes az uniós joggal, különösen a 2004/18 irányelv 45. cikkének (2) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapeljárás tárgyát képező, amely arra kötelezi az ajánlatkérő szervet, hogy az arányosság elvének alkalmazásával vizsgálja meg, hogy valóban ki kell‑e zárni a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető részvételre jelentkezőt.
Az első kérdés b) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 2004/18 irányelv rendelkezéseit, az egyenlő bánásmód elvére, valamint az abból következő átláthatóság elvére figyelemmel úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha valamely ajánlatkérő szerv úgy dönt, hogy a közbeszerzési szerződést egy súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőnek ítéli oda, azzal az indokkal, hogy ezen ajánlattevőnek az odaítélési eljárásból való kizárása sértette volna az arányosság elvét, miközben e közbeszerzés ajánlati felhívásának feltételei szerint a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt mindenképpen ki kellett volna zárni, tekintet nélkül arra, hogy e szankció arányos‑e vagy sem.
Az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozásból az következik, hogy az ajánlatkérő szervek széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a 2004/18 irányelvnek a gazdasági szereplők súlyos szakmai kötelességszegés miatti fakultatív kizárásának okairól rendelkező 45. cikke (2) bekezdése alkalmazása feltételeinek az ajánlati felhívás dokumentációjába való belefoglalását és annak tényleges alkalmazását illetően.
Nem zárható ki, hogy az érintett ajánlatkérő szerv már az érintett közbeszerzés dokumentációjának megszövegezésénél is úgy tekintheti – a közbeszerzés jellegétől és az annak tárgyát képező szolgáltatásnyújtás szenzitív jellegétől, valamint a gazdasági szereplőknek az előbbiekkel összefüggő szakmai tisztességére és megbízhatóságára vonatkozó követelményektől függően –, hogy a súlyos szakmai kötelességszegés elkövetésének az ajánlat automatikus elutasítását és a kötelességszegő ajánlattevő kizárását kell maga után vonnia, amennyiben e kötelességszegés súlyosságának értékelésénél biztosítják az arányosság elvének tiszteletben tartását.
A közbeszerzés dokumentációjába belefoglalt és egyértelműen megfogalmazott ilyen kikötés, mint amelyről az alapeljárás tárgyát képező közbeszerzési eljárásban is szó van, alkalmas arra, hogy minden észszerű mértékben tájékozott, általános gondossággal eljáró gazdasági szereplő számára lehetővé tegye az ajánlatkérő szerv által támasztott követelményekről és a közbeszerzés feltételeiről való tudomásszerzést, és az ennek megfelelő eljárást.
Ami azon kérdés eldöntését illeti, hogy az ajánlatkérő szerv köteles vagy csupán jogosult‑e a vonatkozó nemzeti szabályozás alapján az ajánlatok benyújtását, vagy akár az ajánlattevők kiválasztását követően azt vizsgálni, hogy a súlyos szakmai kötelességszegés miatti kizárásra vonatkozó kikötés alapján történő kizárás alkalmazása megfelel‑e az arányosság elvének, miközben e közbeszerzés ajánlati felhívásának feltételei szerint a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt mindenképpen – e szankció arányossága kérdésének figyelembevétele nélkül – ki kellett volna zárni, emlékeztetni kell arra, hogy az ajánlatkérő szerv köteles betartani a saját maga által meghatározott szempontokat (lásd ebben az értelemben: 2013. október 10‑iManova‑ítélet, C‑336/12, EU:C:2013:647, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), többek között a 2004/18 irányelv VIIA. mellékletének 17. pontjára tekintettel.
Ezenfelül, az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy a közbeszerzésben érdekelt gazdasági szereplők azonos esélyekkel rendelkezzenek ajánlataik összeállításakor, pontosan megismerhessék az eljárás szabályait, és megbizonyosodhassanak arról, hogy ugyanazok a kötelezettségek érvényesülnek valamennyi pályázó tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2016. június 2‑iPizzo‑ítélet, C‑27/15, EU:C:2016:404, 36. pont).
Ehhez hasonlóan, az átláthatóságra vonatkozó kötelezettség magában foglalja, hogy a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben vagy a dokumentációban a közbeszerzési eljárás feltételeinek és részletes szabályainak egészét világosan, pontosan és egyértelműen kell megfogalmazni, annak érdekében, hogy minden, észszerű mértékben tájékozott, általános gondossággal eljáró ajánlattevő megérthesse annak pontos jelentését, és azt ugyanúgy értelmezhesse (lásd ebben az értelemben: 2016. június 2‑iPizzo‑ítélet, C‑27/15, EU:C:2016:404, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ami az alapügy tárgyát képező kizárás arányosságának vizsgálatát illeti, ki kell emelni, hogy az érintett gazdasági szereplők közül egyesek, bár teljes mértékben tisztában voltak a dokumentációban szereplő kizárási záradékkal és teljes mértékben tudták, hogy korábban súlyosnak minősíthető szakmai kötelességszegést követtek el, ajánlatot nyújthattak be, annak reményében, hogy esetüknek az arányosság elvének alkalmazásával történő későbbi vizsgálata alapján mentesítik őket a kizárás alól az alapügy tárgyát képező nemzeti szabályozásnak megfelelően, miközben más, összehasonlítható helyzetben lévő gazdasági szereplők nem nyújtottak be ilyen ajánlatot, e kizárási záradék szövegére hagyatkozva, amely nem említi az arányosság ezen vizsgálatát.
Ez utóbbi helyzet különösen azokat a más tagállambeli gazdasági szereplőket érintheti, akik kevésbé ismerik a vonatkozó nemzeti szabályozás szövegét és annak alkalmazásának feltételeit. Ez még inkább elmondható olyan esetben, mint az alapeljárás tárgyát képező eset, amelyben az ajánlatkérő azzal kapcsolatos kötelezettsége, hogy elvégezze a súlyos szakmai kötelességszegés miatti kizárás arányosságának vizsgálatát, a rendelet 45. cikkének (3) bekezdéséből sem derül ki, csupán az e rendelkezésre vonatkozó indokolásból. Márpedig a holland kormány által a Bíróság előtti eljárás során szolgáltatatott információk szerint ezen indokolásnak önmagában nincs kötelező ereje, azt csupán az említett rendelkezés értelmezésénél lehet figyelembe venni.
Így tehát a szóban forgó kizárásnak az arányosság elvére tekintettel történő vizsgálata olyan esetben, amikor az érintett közbeszerzés ajánlati felhívásának feltételei egyértelműen előírják azon ajánlatok ezen elven alapuló vizsgálat nélküli elutasítását, amelyek ilyen kizáró ok alá esnek, az érdekelt gazdasági szereplőket bizonytalan helyzetbe hozhatja, és sértheti az egyenlő bánásmód elvét, valamint az átláthatóságra vonatkozó kötelezettség betartását.
Az előbbi megfontolásokra való tekintettel az első kérdés b) pontjára azt a választ kell adni, hogy a 2004/18 irányelv rendelkezéseit, különösen ezen irányelv 2. cikkét és VIIA. mellékletének 17. pontját az egyenlő bánásmód elvére, valamint az abból következő átláthatóság elvére figyelemmel úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha valamely ajánlatkérő szerv úgy dönt, hogy a közbeszerzési szerződést egy súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőnek ítéli oda, azzal az indokkal, hogy ezen ajánlattevőnek az odaítélési eljárásból való kizárása sértette volna az arányosság elvét, miközben e közbeszerzés ajánlati felhívásának feltételei szerint a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt mindenképpen ki kellett volna zárni, tekintet nélkül arra, hogy e szankció arányos‑e vagy sem.
Tekintettel arra, hogy az első kérdés b) pontjára adott válasz tartalmazza a szükséges elemeket ahhoz, hogy a nemzeti bíróság az előtte folyamatban lévő jogvitát el tudja dönteni, a második kérdésre nem szükséges választ adni.
Az uniós joggal, különösen az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK irányelv 45. cikkének (2) bekezdésével nem ellentétes, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapeljárás tárgyát képező szabályozás, arra kötelezi az ajánlatkérő szervet, hogy az arányosság elvét alkalmazva vizsgálja meg, hogy valóban ki kell‑e zárni a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető részvételre jelentkezőt.
A 2004/18 irányelv rendelkezéseit, különösen ezen irányelv 2. cikkét és VIIA. mellékletének 17. pontját az egyenlő bánásmód elvére, valamint az abból következő átláthatóság elvére figyelemmel úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes, ha valamely ajánlatkérő szerv úgy dönt, hogy a közbeszerzési szerződést egy súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőnek ítéli oda, azzal az indokkal, hogy ezen ajánlattevőnek az odaítélési eljárásból való kizárása sértette volna az arányosság elvét, miközben e közbeszerzés ajánlati felhívásának feltételei szerint a súlyos szakmai kötelességszegést elkövető ajánlattevőt mindenképpen ki kellett volna zárni, tekintet nélkül arra, hogy e szankció arányos‑e vagy sem.
)	Az eljárás nyelve: holland.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság