text:
2015. szeptember 17.(*)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Légi közlekedés – Az utasokat a légi járatok törlése vagy késése esetén megillető jogok – 261/2004/EK rendelet – Az 5. cikk (3) bekezdése – Visszautasított beszállás és a légi járat törlése – A légi járat jelentős késése – Az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség – Rendkívüli körülmények”
A C‑257/14. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Rechtbank Amsterdam (Hollandia) a Bírósághoz 2014. május 28‑án érkezett, 2014. április 29‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, J. Malenovský (előadó) és M. Safjan bírák,
– a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV képviseletében P. Eijsvoogel, P. Huizing, R. Pessers és M. Lustenhouwer advocaten,
– a francia kormány képviseletében G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme és M. Hours, meghatalmazotti minőségben,
– az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében L. Christie, meghatalmazotti minőségben, segítője: J. Holmes barrister,
– az Európai Bizottság képviseletében F. Wilman és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.) értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet a C. van der Lans és a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (a továbbiakban: KLM) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, melynek tárgya, hogy ezen utóbbi megtagadta a kártalanítást az alapügy felperesével szemben, akinek a légi járata késedelmet szenvedett.
3 A 261/2004 rendelet többek között a következő preambulumbekezdéseket tartalmazza:
„(1) Szükséges, hogy a Közösség fellépése a légiközlekedés terén többek között az utasok magas szintű védelmére irányuljon. Emellett maradéktalanul figyelembe kell venni az általános fogyasztóvédelmi követelményeket.
(2) A beszállás visszautasítása és légi járat törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] súlyos gondot és kényelmetlenséget okoz az utasoknak.
(14) A Montreali Egyezménynek megfelelően az üzemeltető légi fuvarozókra háruló kötelezettségeket korlátozni kellene, vagy ki kellene zárni azokban az esetekben, amikor egy eseményt olyan rendkívüli körülmények okoztak, amelyeket minden ésszerű intézkedés ellenére sem lehetett volna elkerülni. Ilyen körülmények különösen politikai instabilitás, az érintett légi járat működésével össze nem egyeztethető meteorológiai feltételek, biztonsági kockázatok, váratlan repülésbiztonsági hiányosságok és olyan sztrájkok esetén fordulhatnak elő, amelyek egy üzemeltető légi fuvarozó működését befolyásolják.
(15) Különleges körülmények [helyesen: rendkívüli körülmények] fennállásának kellene tekinteni, ha egy légiforgalmi irányítási döntés hatása egy bizonyos légi járművel kapcsolatban egy bizonyos napon hosszú késedelmet [helyesen: jelentős késedelmet], egyéjszakás késedelmet, illetve a légi jármű egy vagy több járatának törlését okozza, annak ellenére, hogy az érintett légi fuvarozó minden ésszerű intézkedést megtett a késedelmek vagy járatok törlésének elkerülésére.”
4 E rendelet „Hatály” című 3. cikke az (1) bekezdésének b) pontjában a következőképpen rendelkezik:
„(1) E rendeletet a következőkre kell alkalmazni:
b) utasokra, akik egy harmadik országban található repülőtérről egy olyan tagállam területén található repülőtérre indulnak, amelyre a Szerződést alkalmazni kell, kivéve, ha ebben a harmadik államban előnyökben vagy kártalanításban és segítségben részesültek, amennyiben az érintett légi járat üzemeltető légi fuvarozója közösségi légi fuvarozó.”
5 Az említett rendelet 5. cikke a következőket írja elő:
c) joguk van az üzemeltető légi fuvarozó általi kártalanításhoz a 7. cikkel összhangban [...]
6 Ugyanezen rendelet „Kártalanításhoz való jog” című 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
b) 400 EUR‑t minden 1500 kilométernél hosszabb Közösségen belüli repülőútra [helyesen: légi járatra] és minden egyéb, 1500 és 3500 kilométer közötti repülőútra [helyesen: légi járatra];
(2) Amennyiben az utasoknak a 8. cikk szerint átfoglalást ajánlanak végső célállomásukhoz egy olyan alternatív légi járaton, amelynek érkezési időpontja annak a járatnak a menetrend szerinti érkezési időpontjánál, amelyre eredetileg jegyet váltottak legfeljebb
c) négy órával későbbi, az a) és b) pontba nem sorolható összes egyéb repülőút [helyesen: légi járat] esetében,,
7 A 261/2004 rendelet 13. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Olyan esetekben, amikor egy üzemeltető légi fuvarozó kártalanítást fizet vagy más, e rendelet szerint rá háruló kötelezettségeket teljesít, akkor e rendelet rendelkezései nem értelmezhetők a fuvarozó azon joga korlátozásaként, hogy kártérítést kérjen bármely személytől – beleértve harmadik feleket is –, az alkalmazandó joggal összhangban. E rendelet különösen nem korlátozza az üzemeltető légi fuvarozóknak azt a jogát, hogy visszatérítést kérjen egy utazásszervezőtől vagy más olyan személytől, akivel az üzemeltető légi fuvarozó szerződéses jogviszonyban áll. Hasonlóképpen e rendelet rendelkezései nem értelmezhetők úgy, hogy korlátoznák az üzemeltető légi fuvarozóval szerződéses jogviszonyban levő utazásszervező vagy – az utas kivételével – harmadik fél jogát arra, hogy visszatérítést vagy kártalanítást kérjen az üzemeltető légi fuvarozótól az alkalmazandó vonatkozó törvények szerint.”
8 C. Van der Lansnak repülőjegy‑foglalása volt egy a KLM által üzemeltetett légi járatra. Ezen amszterdami (Hollandia) célú járatnak Quitóból (Ecuador) 2009. augusztus 13‑án, helyi idő szerint 9 óra 15 perckor kellett indulnia. Az indulásra azonban csupán a következő napon, helyi idő szerint 19 óra 30 perckor került sor. Az említett járatot biztosító légi jármű 29 óra késéssel érkezett Amszterdamba.
9 E késést a KLM szerint az okozta, hogy a guayaquili (Ecuador) repülőtéren, ahonnan e légi járműnek indulnia kellett volna az amszterdami célállomás felé Quitón és Bonaire‑en (Holland Antillák) keresztül, a „push back” eljárás keretében – mely a repülőgépnek a földön, egy járművel történő hátratolásában áll – megállapították, hogy az említett légi jármű egyik motorja nem indul be, mivel nem jut el bele az üzemanyag.
10 A KLM szerint az „aircraft technical log”‑ból [műszaki fedélzeti napló] kitűnik, hogy több hiba kombinációja lépett fel. Két alkatrész, mégpedig a motor üzemanyag‑szivattyúja és a hidromechanikai egység, hibás volt. Ezen alkatrészeket, melyek nem álltak rendelkezésre Guayaquilában, Amszterdamból kellett légi úton odaszállítani abból a célból, hogy ezt követően azokat beszereljék az érintett légi járműbe, amely Quitóból a jelen ítélet 8. pontjában ismertetett késéssel szállt fel.
11 Az említett alkatrészeket nem vizsgálták meg alaposabban abból a célból, hogy a meghibásodásuk okát megállapítsák, mivel ilyen vizsgálatot csak ezen alkatrészek gyártója végezhet.
12 C. van der Lans keresettel fordult a Rechtbank Amsterdamhoz (amszterdami bíróság), mellyel e késés miatt 600 euró összegű kártalanítást kérelmezett.
13 A KLM vitatja e kérelem jogosságát, és a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében az „olyan rendkívüli körülmények” esetére vonatkozóan előírt kivételre hivatkozik, „amelyeket minden ésszerű intézkedés ellenére sem lehetett volna elkerülni”.
14 A KLM véleménye szerint a hibás alkatrészeket nem használták azok átlagos élettartamát meghaladóan. Ezenfelül azok gyártója nem bocsátott rendelkezésre olyan konkrét információt, amely szerint ezen alkatrészek esetében bizonyos életkortól kezdve hibák léphetnének fel. A KLM továbbá azzal érvel, hogy az említett alkatrészeket nem ellenőrizték a felszállás előtt, az általános „preflight check” [a repülést megelőző ellenőrzés] alkalmával, az alapügy tárgyát képező légi járatot hozzávetőlegesen egy hónappal megelőző, legutóbbi, „A‑check” [A ellenőrzés] során azonban igen.
15 C. van der Lans álláspontja szerint a KLM nem hivatkozhat arra, hogy a jelen ügyben rendkívüli körülmények merültek fel. E légi járat késését ugyanis műszaki probléma okozta. Márpedig a Bíróság a Wallentin‑Hermann‑ítéletben (C‑549/07, EU:C:2008:771) megállapította, hogy a műszaki hibák megoldása a légi fuvarozó tevékenységi körébe tartozik, és az nem minősülhet rendkívüli körülménynek.
16 Az alapügy arra a kérdésre vonatkozik, hogy a KLM az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló körülmények között hivatkozhat‑e 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében előírt kivételre.
17 E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság annak tisztázását kéri, hogy miként kell értelmezni a „rendkívüli körülményeknek” és a „minden ésszerű intézkedésnek” e rendelkezésben szereplő fogalmát, különösen figyelembe véve e tekintetben a 261/2004 rendelet (14) preambulumbekezdését, valamint a Bíróság releváns ítélkezési gyakorlatát és különösen a Wallentin‑Hermann‑ítéletet (C‑549/07, EU:C:2008:771).
18 E körülmények között a Rechtbank Amsterdam úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Hogyan kell értelmezni 261/2004 a rendelet (14) preambulumbekezdésében foglalt »esemény« fogalmát?
2) A Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 22. pontjára tekintettel az előzőekben említett (14) preambulumbekezdés értelmében vett rendkívüli körülmények nem esnek egybe az említett (14) preambulumbekezdés második mondatában foglalt felsorolás példaként felsorolt eseteivel, amelyekre a Bíróság az említett ítélet 22. pontjában »eseményekként« hivatkozik. Igaz‑e, hogy az előzőekben említett 22. pont értelmében vett események nem azonosak a rendelet (14) preambulumbekezdésében szereplő »eseménnyel«?
3) Mire kell gondolni az olyan „rendkívüli körülmények” fogalma esetében, amelyek a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 23. pontja szerint a 261/2004 rendelet (14) preambulumbekezdése értelmében vett »váratlan repülésbiztonsági hiányosságok« eseményével járnak, ha a váratlan repülésbiztonsági hiányosságok a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 22. pontjára tekintettel maguk repülésbiztonsági hiányosságokként nem jelenthetnek rendkívüli körülményeket, hanem csupán ilyen körülményeket eredményezhetnek?
4) A Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 23. pontja szerint a műszaki hiba a »váratlan repülésbiztonsági hiányosságok« közé sorolható, és így az említett ítélet 22. pontja értelmében vett »esemény«. Az említett esemény körülményei Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 23. pontja szerint akkor minősíthetők »rendkívülinek«, ha olyan eseményhez fűződnek, amely nem tartozik az érintett légi fuvarozó rendes tevékenységi körébe, és jellegénél vagy eredeténél fogva a légi fuvarozó tényleges befolyásolási körén kívül esik. Ezen ítélet 24. pontja szerint a karbantartási hiányosságból eredő műszaki hiba megoldását a légi fuvarozó rendes tevékenységi körébe tartozónak kell tekinteni. Ezért az ilyen műszaki hibák a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 25. pontja szerint nem jelenthetnek rendkívüli körülményeket. E megállapítások arra engednek következtetni, hogy a »váratlan repülésbiztonsági hiányosságok« közé sorolható műszaki hiba egyúttal olyan eseményt jelent, amely rendkívüli körülményekkel járhat, és maga rendkívüli körülményt jelenthet. Hogyan kell értelmezni a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 22–25. pontját ahhoz, hogy feloldható legyen e látszólagos ellentmondás?
5) »[A] légi fuvarozó rendes tevékenységi körébe tartozó« fordulatot az alsóbb fokú bíróságok ítélkezési gyakorlata rendszerint »a légi fuvarozó rendes tevékenységével összefüggő[ként]« értelmezi – e tekintetben egyébként olyan értelmezésről van szó, amely összeegyeztethető a holland »inherent« szóval (»körébe tartozó«; az ítélet nem hiteles változata) –, és így például a madarakkal való ütközéseket vagy a hamufelhőket sem tekintik a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 23. pontja értelmében vett »eseményeknek«. Más ítélkezési gyakorlat a szintén a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 23. pontjában foglalt »és [az esemény] jellegénél vagy eredeténél fogva a légi fuvarozó tényleges befolyásolási körén kívül esik« fordulatot emeli ki. Úgy kell‑e értelmezni a »körébe tartozó« kifejezést, hogy csak a légi fuvarozó tényleges befolyásolási körébe eső események tartoznak e fogalom alá?
6) Hogyan kell értelmezni a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 26. pontját, illetve hogyan kell értelmezni e pontot a Bíróság negyedik és ötödik kérdésre adandó válaszára figyelemmel?
7) a) Amennyiben a hatodik kérdésre olyan értelmű választ kell adni, hogy a váratlan repülésbiztonsági hiányosságok közé sorolandó műszaki hibák rendkívüli körülményeket jelentenek, amelyek a rendelet 5. cikkének (3) bekezdésére való hivatkozás sikerét eredményezhetik, ha e hibák olyan eseményből erednek, amely nem tartozik a légi fuvarozó tevékenységi körébe, és a légi fuvarozó tényleges befolyásolási körén kívül esik: azt jelenti e ez, hogy az a műszaki hiba, amely spontán következett be, és amelyet nem karbantartási hiányosság okozott, illetve amelyet a rendes karbantartás (a tényállás ismertetése körében fent említett »A–D check‑ek és a daily check« [napi ellenőrzés]) során nem állapítottak meg, rendkívüli körülményt jelenthet, vagy éppen nem jelenthet ilyet – amennyiben az e rendes karbantartási időközök során nem volt megállapítható – amiatt, hogy ebben az esetben nem állhat fenn a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 26. pontja értelmében vett esemény, és ezért az sem állapítható meg, hogy ezen esemény a légi fuvarozó tevékenységi körébe tartozik‑e, tehát a légi fuvarozó befolyásolási körén kívül esik‑e?
b) Amennyiben a hatodik kérdésre olyan értelmű választ kell adni, hogy a váratlan repülésbiztonsági hiányosságok közé sorolandó műszaki hibák a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 22. pontja értelmében vett események, a műszaki hiba spontán következett be, és azt nem karbantartási hiányosság okozta, illetve azt nem a rendes karbantartás (az említett »A–D check«‑ek és a »daily check«) során állapították meg: az említett műszaki hiba ebben az esetben (nem) a légi fuvarozó tevékenységi körébe tartozik, és az előzőekben említett 26. pont értelmében véve a légi fuvarozó befolyásolási körébe tartozik vagy éppen azon kívül esik?
c) Amennyiben a hatodik kérdésre olyan értelmű választ kell adni, hogy a váratlan repülésbiztonsági hiányosságok közé sorolandó műszaki hibák a Wallentin‑Hermann‑ítélet (C‑549/07, EU:C:2008:771) 22. pontja értelmében vett események, a műszaki hiba spontán következett be, és azt nem karbantartási hiányosság okozta, illetve azt nem a rendes karbantartás (az említett »A–D check«‑ek és a »daily check«) során állapították meg: milyen körülményeknek kell ebben az esetben az említett műszaki hibával járniuk, és mikor minősítendők e körülmények rendkívülinek oly módon, hogy hivatkozhatóvá válnak a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében véve?
8) A légi fuvarozó csak akkor hivatkozhat rendkívüli körülményekre, ha bizonyítani tudja, hogy a járat törlését/késését olyan rendkívüli körülmények okozták, amelyeket minden ésszerű intézkedés ellenére sem lehetett volna elkerülni. Helyes‑e az a következtetés, hogy minden ésszerű intézkedés megtétele a rendkívüli körülmények bekövetkeztének elkerülését jelenti, nem pedig olyan intézkedések megtételét, amelyek arra irányulnak, hogy a késést a rendelet 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának a Sturgeon és társai ítélet (C‑402/07 és C‑432/07, EU:C:2009:716) 57–61. pontjával összefüggésben értelmezett iii. alpontjában említett háromórás időtartamon belül tartsák?
9) Főszabály szerint kétféle intézkedést kell figyelembe venni a műszaki hibák miatti késések legfeljebb három órára mérséklése érdekében: egyrészt egy pótalkatrész raktárkészlet rendelkezésre állását a világ több pontján, tehát nem csak a légi fuvarozó bázisrepülőterén, másrészt a késésben levő járat utasainak átirányítását. Azon kérdés tekintetében, hogy milyen mennyiségű raktárkészlettel rendelkeznek, és a világ mely pontján rendelkeznek azzal, a csak részben a 261/2004 rendelet hatálya alá tartozó fuvarozók esetében is alapul vehetik‑e a légi fuvarozók azt, ami megszokott a légi fuvarozók világában?
10) Azon kérdés megválaszolásakor, hogy minden ésszerű intézkedés megtételére sor került‑e a repülésbiztonságra hatást gyakorló műszaki hibák miatti késés mérséklése érdekében, figyelembe kell‑e vennie a nemzeti bíróságnak azokat a körülményeket, amelyek fokozzák a késés hatásait, például azt a körülményt, hogy a műszaki hibák által érintett légi járműnek, mielőtt, akárcsak a jelen esetben, visszatérne bázisrepülőterére, több repülőtérre el kell repülnie, és ezáltal még nagyobb időveszteség léphet fel?”
19 A francia kormány vitatja az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát amiatt, hogy a 261/2004 rendelet a 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem alkalmazandó az alapügyre, mivel az ecuadori jog már előír egy kártalanítási és segítségnyújtási rendszert azon légi utasokra vonatkozóan, akik esetében a beszállást visszautasították, vagy a légi járatot törölték, illetve késleltették, és e rendszer előnyei C. van der Lanst megilletik.
20 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint különösen csak akkor tagadható meg a határozathozatal a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, ha nyilvánvalónak tűnik, hogy az Unió jogának azon rendelkezése, amelynek az értelmezését a Bíróságtól kérik, nem alkalmazandó (Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid ítélet, C‑484/08, EU:C:2010:309, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21 E tekintetben a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében e rendelet azokra az utasokra alkalmazandó, akik egy harmadik országban található repülőtérről egy tagállam területén található repülőtérre indulnak, feltéve hogy egyrészt az üzemeltető légi fuvarozó, amely a légi járatot lebonyolítja, európai uniós fuvarozó, és másrészt az érintett utasok nem részesültek az e harmadik ország által nyújtott előnyökben, vagy kártalanításában és segítségnyújtásában.
22 E feltételek közül az elsőt illetően meg kell állapítani, hogy a KLM vitathatatlanul uniós fuvarozó.
23 Az említett feltételek közül a másodikat illetően meg kell állapítani, hogy a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdése b) pontja szövegének különböző nyelvű változatai tekintetében eltérés mutatkozik. Bizonyos változatok ugyanis – többek között a cseh, a német, az angol, az olasz és a holland nyelvű változat – az „obdrželi”, „erhalten”, „received”, „ricevuto”, illetve az „ontvangen” kifejezéseket használják. E nyelvi változatok tehát úgy értelmezhetők, hogy a rendelet alkalmazását csak abban az esetben zárják ki, ha az érintett utasok ténylegesen előnyökben, kártalanításban és segítségnyújtásban részesültek az érintett harmadik országtól.
24 Ezzel szemben más nyelvi változatok, mint például többek között a spanyol („disfruten de”), a francia („bénéficient”) és a román („beneficiat de”) nyelvű, inkább azt sugallják, hogy a 261/2004 rendelet alkalmazása akkor eleve kizárt, ha az érintett utasok e harmadik országban előnyökre, vagy kártalanításra és segítségnyújtásra jogosultak, függetlenül attól, hogy abban ténylegesen részesültek‑e, vagy sem.
25 Márpedig az uniós jogi rendelkezés egységes értelmezésének szükségessége azt követeli meg, hogy annak egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás kontextusára és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi (lásd ebben az értelemben: DR és TV2 Danmark ítélet, C‑510/10, EU:C:2012:244, 45. pont; Bark‑ítélet, C‑89/12, EU:C:2013:276, 40. pont).
26 E tekintetben elég arra emlékeztetni, hogy a 261/2004 rendelet, amint az egyértelműen kitűnik annak (1) és (2) preambulumbekezdéséből, az utasok magas szintű védelmének a biztosítását célozza (lásd: IATA és ELFAA ítélet, C‑344/04, EU:C:2006:10, 69. pont; Emirates Airlines ítélet, C‑173/07, EU:C:2008:400, 35. pont).
27 Márpedig, bár a 261/2004 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja az e célra tekintettel való értelmezés szerint bizonyosan nem követeli meg annak bizonyítását, hogy az érintett utas ténylegesen előnyökben, vagy kártalanításban és segítségnyújtásban részesült a harmadik országban, önmagában az ezekben való részesülésnek a puszta lehetősége nem igazolhatja, hogy az említett rendelet nem alkalmazható ezen utasra.
28 Nem fogadható el ugyanis, hogy egy utast megfosszanak a 261/2004 rendelet által nyújtott védelemtől önmagában azon feltételezés alapján, hogy egy harmadik országban bizonyos kártalanításban részesülhet, anélkül, hogy bizonyított lenne, hogy az említett kártalanítás megfelel az e rendelet által biztosított kártalanítás céljának, és hogy az abban való részesülésre vonatkozóan előírt feltételek, valamint az annak végrehajtását érintő különböző módozatok egyenértékűek az említett rendelet által előírtakkal.
29 Márpedig a bíróság előtti iratok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az érintett harmadik ország jogában előírt kártalanítások célja megfelel‑e a 261/2004 rendeletben biztosított kártalanítás céljának, és annak megállapítását sem, hogy az ilyen kártalanításban való részesülésre vonatkozóan előírt feltételek, valamint az annak végrehajtását érintő különböző módozatok egyenértékűek‑e az említett rendelet által előírtakkal. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie, hogy ez a helyzet áll‑e fenn.
30 E körülmények között nem kizárt, hogy a rendelkezés, amelynek az értelmezését kérik, a jelen ügyben nem alkalmazandó.
31 Ezért meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
32 Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárásban a Bíróság kötelessége, hogy a nemzeti bíróság részére olyan hasznos választ adjon, amely annak lehetővé teszi az előtte folyamatban lévő ügy elbírálását. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket (lásd különösen: Le Rayon d’Or ítélet, C‑151/13, EU:C:2014:185, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33 Ezen ítélkezési gyakorlatra tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság által feltett tíz kérdést úgy kell értelmezni, hogy azok lényegében arra a kérdésre irányulnak, hogy a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan műszaki probléma, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amely váratlanul merült fel, nem karbantartási hiányosságból ered, és amelyet a rendes karbantartás során nem is állapítottak meg, az e rendelkezés értelmében vett „rendkívüli körülmények” fogalmába tartozik, és amennyiben az említett rendelkezést így kell értelmezni, melyek azok az ésszerű intézkedések, amelyeket a légi fuvarozónak e probléma elhárítása érdekében meg kell tennie.
34 E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében az üzemeltető légi fuvarozó nem köteles kártalanítást fizetni a 7. cikk szerint, ha bizonyítani tudja, hogy a járat törlését olyan rendkívüli körülmények okozták, amelyeket minden ésszerű intézkedés ellenére sem lehetett volna elkerülni.
35 Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy ezen 5. cikk (3) bekezdését, mely az utasok kártalanításhoz való jogára vonatkozó elv alóli kivételt jelent, szigorúan kell értelmezni (Wallentin‑Hermann‑ítélet, C‑549/07, EU:C:2008:771, 20. pont).
36 Végezetül konkrétabban a légi jármű tekintetében felmerülő műszaki problémákat érintően a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az ilyen problémák a váratlan repülésbiztonsági hiányosságok közé sorolhatók, és az ilyen körülmények közé tartozhatnak. Továbbra is igaz azonban, hogy az ilyen problémák felmerüléséhez kapcsolódó körülmények csak akkor minősíthetők a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében „rendkívülinek”, ha olyan eseményhez fűződnek, amely az e rendelet (14) preambulumbekezdésében felsorolt eseményekhez hasonlóan nem tartozik az érintett légi fuvarozó rendes tevékenységi körébe, és jellegénél vagy eredeténél fogva a légi fuvarozó tényleges befolyásolási körén kívül esik (lásd ebben az értelemben: Wallentin‑Hermann‑ítélet, C‑549/07, EU:C:2008:771, 23. pont).
37 Márpedig, tekintettel arra, hogy a légi járművek működésében elkerülhetetlenül műszaki problémák merülnek fel, a légi fuvarozók a tevékenységük végzése során rendszeresen szembesülnek ilyen problémákkal. E tekintetben a légi járművek karbantartása során vagy az ilyen karbantartás hiánya miatt megnyilvánuló műszaki problémák önmagukban nem képezhetnek a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdésében említett „rendkívüli körülményeket”. (lásd ebben az értelemben: Wallentin‑Hermann‑ítélet, C‑549/07, EU:C:2008:771, 24. és 25. pont).
38 Ettől függetlenül bizonyos műszaki problémák a rendkívüli körülmények közé tartozhatnak. Ez így van például abban a helyzetben, amelyben az érintett légi fuvarozó flottáját képező gépek gyártója vagy az illetékes hatóság felfedi, hogy a már használatban lévő gépeknek a járatok biztonságát érintő rejtett gyártási hibája van. Ugyanerről lenne szó a légi járművekben szabotázs‑ vagy terrorcselekmények által okozott károk esetén is (lásd ebben az értelemben: Wallentin‑Hermann‑ítélet, C‑549/07, EU:C:2008:771, 26. pont).
39 A jelen ügyben a KLM azt állítja – amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie –, hogy az alapügy tárgyát képező műszaki probléma az érintett gép motorjának a bizonyos, olyan hibás alkatrészek által okozott meghibásodásában áll, amelyek esetében az átlagos élettartamot nem lépték túl, és amelyek esetében azok gyártója nem bocsátott rendelkezésre olyan információt, amely szerint ezen alkatrészek esetében bizonyos életkortól kezdve hibák léphetnének fel.
40 E tekintetben először is úgy tűnik, amint az a jelen ítélet előző pontjából következik, hogy az ilyen műszaki probléma csupán egyetlen meghatározott légi járművet érint. Ezenfelül a Bíróság előtti iratokból semmilyen módon nem tűnik ki, hogy az érintett légi fuvarozó flottáját képező gépek gyártója vagy az illetékes hatóság megállapította volna, hogy nemcsak ennek a konkrét légi járműnek, hanem e flotta más légi járműveinek is a járatok biztonságát érintő rejtett gyártási hibája van, mely megállapítás megtörténtét mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie. Ha valóban nem került sor ilyen megállapításra, az ítélkezési gyakorlatban megfogalmazott és a jelen ítélet 38. cikkében említett eset a jelen ügyben nem merülne fel.
41 Meg kell állapítani továbbá azt, hogy egyrészt az olyan meghibásodás, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amelyet a légi jármű bizonyos alkatrészeinek az idő előtti hibája okoz, valóban váratlan eseménynek minősül. Ugyanakkor az ilyen meghibásodás a lényegét tekintve a repülőgép rendkívül bonyolult működéséhez kapcsolódik, mely repülőgépet a légi fuvarozó gyakran – különösen meteorológiai szempontból – kényes, sőt akár szélsőséges körülmények között üzemelteti, és egyértelmű ezenfelül, hogy a légi jármű egyetlen alkatrésze sem örök életű.
42 Meg kell ezért állapítani, hogy a légi fuvarozó tevékenysége keretében ez a váratlan esemény a légi fuvarozó rendes tevékenységi körébe tartozik, mivel e fuvarozó rendszeresen szembesül ilyen típusú váratlan műszaki problémákkal.
43 Másrészt az ilyen meghibásodás megakadályozása vagy az emiatt elvégzendő javítás, beleértve az idő előtt meghibásodott alkatrész cseréjét, nem áll az érintett légi fuvarozó tényleges befolyásolási körén kívül, mivel a légi fuvarozónak kell biztosítania az általa a gazdasági tevékenységének céljaira üzemeltett légi jármű karbantartását és megfelelő működését.
44 Következésképpen az olyan műszaki probléma, mint amely az alapügy tárgyát képezi, nem tartozhat a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett rendkívüli körülmények fogalmába.
45 Végezetül meg kell állapítani továbbá, hogy még ha a körülmények alapján a légi fuvarozó úgy is véli, hogy bizonyos hibás alkatrészek esetében a gyártó vétkességére hivatkozhat, az utasok magas szintű védelmének a biztosítását célzó 261/2004 rendelet első céljával, valamint az e rendelet 5. cikkének (3) bekezdése esetében alkalmazandó szigorú értelmezéssel ellentétes annak lehetővé tétele, hogy a légi fuvarozó a komoly kellemetlenségeket elszenvedő utasok kártalanításának az általa történő esetleges megtagadását e tekintetben „rendkívüli körülmények” fennállására való hivatkozással igazolhassa.
46 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 261/2004 rendelet alapján teljesített kötelezettségek nem zárják ki azt, hogy a légi fuvarozók bárkitől – harmadik személyeket is beleértve – kártérítést követeljenek, amint azt e rendelet 13. cikke előírja. Az ilyen kártérítés így enyhítheti, vagy akár teljes egészében kiegyenlítheti a fenti fuvarozók által az ezen kötelezettségek teljesítése következtében viselt pénzügyi terhet. (Sturgeon és társai ítélet, C‑402/07 és C‑432/07, EU:C:2009:716, 68. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47 Márpedig nem zárható ki eleve, hogy a 261/2004 rendelet 13. cikkére a vétkes gyártó tekintetében hivatkozni lehessen, és e cikket a gyártó tekintetében alkalmazni lehessen az e rendeletből eredő kötelezettségek teljesítése következtében a légi fuvarozó által viselt pénzügyi terheknek az enyhítése, vagy akár teljes egészében való kiegyenlítése céljából.
48 Mivel az olyan műszaki hiba, mint amely az alapügy tárgyát képezi, nem tartozik a „rendkívüli körülmények” fogalmába, nem kell határozni arról, hogy a légi fuvarozónak a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése alapján milyen ésszerű intézkedéseket kellett volna megtennie annak elhárítása érdekében.
49 A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 261/2004 rendelet 5. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan műszaki probléma, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amely váratlanul merült fel, nem karbantartási hiányosságból ered, és amelyet a rendes karbantartás során nem is állapítottak meg, nem tartozik az e rendelkezés értelmében vett „rendkívüli körülmények” fogalmába.
A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11‑i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan műszaki probléma, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amely váratlanul merült fel, nem karbantartási hiányosságból ered, és amelyet a rendes karbantartás során nem is állapítottak meg, nem tartozik az e rendelkezés értelmében vett „rendkívüli körülmények” fogalmába.

matches: Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Aránytalan! Jogtalan! Bizonyítatlan!: A bizonyítékok
Ha eldöntöttük, hogy terrorizmusról
beszélünk vagy nem, és egyáltalán valamilyen módon büntetni akarjuk-e ezeket a
cselekményeket vagy nem (amnesztia kérdése), akkor a következő kérdés, hogy
mennyire és milyen módon vannak ezek a cselekmények az adott személyekre
rábizonyítva!
Az ítélet utáni TV interjúkban
folyton azzal nyüstölték Budaházyt, hogy most akkor "elkövette-e, amivel
vádolják?" A vádlottak már mind nyilatkoztak ez ügyben az eljárás során.
Tudjuk, hogy mennyire szerettek
volna és szeretnének most is beismerő vallomásokat hallani, mert ezek nélkül
csak erőből tudnak ítélkezni felettük, de nincs és nem is lesz ilyen. És
egyébként sem a vádlottaknak kell bizonygatniuk az ártatlanságukat, hanem a
vádlónak kell törvényes bizonyítékokkal kétséget kizáróan a bűnösségüket.
Itt a "törvényesség" és
"kétséget kizáró" szint elérése a kulcskérdések, ezeket kell
Először is érdemes rámutatni, hogy
milyen vonatkozásban koncepciós az eljárás. Nem olyan értelemben az, hogy
kitalált cselekmények lennének (bár ez sem állt távol a balliberális hatalom
hatóságaitól, hisz pl. amikor 2009. március 15-én minden ok nélkül elhurcolták
az Erzsébet térről Budaházyt, aki ennek ellenállt, volt pofájuk kitalált
cselekmények - "hátrafejelt, hátrarúgott" - kapcsán megvádolni
hivatalos személy elleni erőszakkal), de olyan értelemben koncepciós, hogy
ezeket a cselekményeket terrorizmusként kezelik és olyan értelemben is, hogy
már az elejétől azt Budaházy nyakába akarták varrni.
Már 2008. februárjából hivatalos
dokumentumok vannak rá, hogy a nyomozóhatóság Budaházyt akarta látni ezen
cselekmények mögött. 2008. február 19-én az ügyészség nyelvi szakértőt rendelt
ki egyes Magyarok Nyilai közlemények szövegének Budaházy és Toroczkai írásainak
nyelvezetével való összehasonlítására. Ugyanebben az időben egy - az ügyben
szereplő addig megtörtént cselekmények elkövetőiként a jelenlegi vádlottaktól
teljesen különböző embereket megnevező - tanú, azt vallotta 2014. júniusában a
bíróságon, hogy az őt 2008. februárban kihallgató Gulyás Imre (a BRFK
Szervezett Bűnözés Elleni Osztály vezetője volt, azóta a Vizoviczki ügy
vádlottja) mindjárt a kihallgatás elején azt mondta neki, hogy őt "biztos
Budaházy György küldte be a rendőrségre, hogy vezesse félre őket". Ezek szerint Budaházyt már minimum
innentől – de akár már előbbtől is – tuti megfigyelték. Viszont akkor a
letartóztatásáig terjedő közel másfél év alatt csak sikerült volna egy-két
észrevétlenül készített fotót csinálniuk arról, amint a jelenlegi vádlotti
körbe tartozó emberekkel rendszeresen találkozik, gyakorlatozik, akcióba indul
stb. Ilyen lebuktató fotókat még egyszerű oknyomozó újságírók is simán szoktak
rendszeresen készíteni, nem egy nehezen kivitelezhető dolog ez, főleg ha másfél
évük van rá. Viszont ilyesmi nincsen sehol!
Úgy sincs semmi közös fotó a vádlottakról,
hogy mondjuk valakinek a gépéről vagy az Internetről került volna elő. A
telefon híváslisták alapján is csak azt lehet megállapítani – és ezt is csak
maguk a vádlottak vizsgálták meg, mert a nyomozóhatóság nem elemezte ki ezeket
a kapcsolati háló felállítása szempontjából –, hogy bizonyos vádlottak
ismerhették egymást bizonyos időpontoktól kezdődően, de hogy mindenkinek
kapcsolata lenne mindenkivel azt nem. És ez a vádlotti körnek egyáltalán
valamiféle egységes csoportként való létezése szempontjából igen jelentős
A vád bizonyítékai döntően terhelő
állítások.
Egyik kupac a rendőrségi ügynökként
működő Benkő Györgyféle hangfelvételek,
a másik Soós Tibor gyanúsítottból
lett tanú vallomástömege,
a harmadik F. R. Zoltán vádlott
visszavont nyomozati vallomásai.
A elsővel a következő bajok vannak:
A hangfelvételek manipulálatlanságát
szakértő soha nem vizsgálta. Az ilyen irányú indítványt a bíróság elutasította,
miközben a hangfájlok létrejöttének dátumai szerint azok egyértelműen nem akkor
készültek, amikor az állítólagos beszélgetések állítólagosan voltak.
Benkő György állítólagosan maga
által készített felvételeit a rendőrség sose foglalta le, tehát jogszerűen nem
lett a nyomozati anyag része. Ráadásul Benkő maga is többszörös
önellentmondásba keveredett a bíróságon annak vonatkozásában, hogy a felvételei
miként és mikor lettek átadva a rendőrségnek, teljesen nyilvánvaló volt, hogy
valamit takargat ez ügyben (is).
A párhuzamosan ugyanazokról a
beszélgetésekről készült titkos lehallgatások jogszerű mivolta szintén
kétséges, ráadásul ha elfogadjuk őket jogszerűnek, akkor meg Benkő volt az, aki
államtitok sértést követett el azzal, hogy tudva a titkos lehallgatásról, azt ő
is rögzítette magán célra.
Az mindenesetre egyértelmű a
felvételek alapján, hogy Benkőt a rendőrség irányította, és az is egyértelmű,
hogy mindent elkövetett, hogy valamiféle bűncselekmény elkövetésének
elhatározására serkentse beszélgetőpartnerét, miközben a neki feladatul adott
személyeket (pl. Budaházyt) mindenáron belekeverje a témába. Vagyis a háttérből
az NNI egy bűncselekményt gründolt, hogy ennek kapcsán embereket tudjon
letartóztatni, akikből majd vallomásokat szedhet esetleg ki. Csakhogy ehhez nem
volt joga, mert a hatóság legfeljebb csak adatokat gyűjthet, de nem lehet
szekértolója egy bűncselekménynek.
Tovább csökkenti a hangfelvételen
szereplő dolgok hitelességét, hogy az ott beszélő S. Józseffel kapcsolatban
pszichológus szakértő megállapította, hogy hajlamos a nagyot mondásra,
konfabulációra, felvágásból fakadó hazugságra. A felvételeken egyébként is szinte csak olyan dolgokat ad elő a különböző cselekményekről, amiket a sajtóból lehetett tudni, néha még annál is pontatlanabb.
A bíróság az ítélet indoklásában azt mondta, hogy "a hangfelvételek önmagukért beszélnek", csakhogy a feljebb említett, 2008. februárban először kihallgatott tanú - Benkő Györgyhöz hasonlóan -, szintén azok alapján tett vallomást, amiket ő a különböző cselekmények elkövetéséről való hencegésekként hallott. Ha ez a személy is Benkőhöz hasonló rendőrségi provokátor lett volna (de ő valóban csak egy fültanú volt, bár tanúvallomása után őt is próbálták ügynökként használni, ezt ő maga mondta el a bíróságon) és így azok a "hencegések" is rögzítve lennének, akkor most lenne egy másik csokor - a jelenlegi vádlottaktól - teljesen más elkövetőkre vonatkozó "önmagáért beszélő" felvétel.
F. R. Zoltán XI. rendű vádlott még
a bírósági tárgyalások megkezdése előtt visszavonta nyomozati vallomásait.
Az ő esetében mindjárt az elején
borul az egész dolog azzal, hogy már a letartóztatása teljesen törvénytelen volt!
2009. július 14-én azzal vették őrizetbe és gyanúsították meg
"megalapozottan", hogy ő követtel el 2007. december 15-ről 16-ra
virradó éjszaka a Kóka János épülő budai villája elleni molotov-koktélos
támadást (a támadás annyira volt egyébként veszélyes, hogy az éjjeli őr a tüzet
egy 2 literes műanyagflakon vízzel eloltotta). Ez után két nappal az ügyészség
indítványára a bíróság előzetes letartóztatásba is helyezte ezen egyetlen
gyanúsítás alapján (ő ezt egyébként soha nem ismerte be). Csakhogy a 2010 nyári
iratismertetések után a terheltek és védőik meglepetten tapasztalták, hogy a
21.000 oldalnyi nyomozati anyagban sehol semmi nincs, ami ezt a gyanúsítást
alátámaszthatta volna, még egy fél mondatnyi utalás se. Ebből logikusan
következik, hogy a nyomozási bíró se láthatott 2009. július 16-án semmiféle
bizonyítékot, ami az ügyészi letartóztatási indítványt alátámasztotta volna.
Vagyis nem rendelhette volna el az előzetest, hanem szabadon kellett volna
engednie a gyanúsítottat, esetleg jelezve az ügyészség felé, hogy olyan
gyanúsítással álljon elő, ami mellé bizonyítékot is tud mutatni (azóta a Be.
előírja már azt is, hogy magának a terheltnek is kell valami bizonyítékot
mutassanak az alapos gyanú közlésekor, de akkoriban ezt még nem kellett). Tehát teljesen kitalált
gyanúsítással letartóztatták, majd az előzetes letartóztatás
kilátástalanságának körülményei között vallomásokat csikartak ki belőle,
amiknek újabb gyanúsítások lettek az eredményei, végül ezt az első gyanút
megszüntették ellene. Ravasz, csak hát törvénysértő, de nagyon! Mert ha a
valakit törvénytelenül tartóztatnak le, akkor nyilván az ezen letartóztatás,
mint eszköz segítségével kipréselt vallomások sem lehetnek törvényesek, hisz a
dominó elv alapján a kezdeti törvénysértés borítja az ebből fakadók
törvényességét is.
F. R. Zoltán a bíróságon tett egy
másik vallomást, ahol elmondta miképpen születtek a nyomozati vallomásai és
hogy azok nem igaz dolgokat tartalmaznak. Érdemes ezen bírósági vallomásából
néhány mondatot idézni:
"Bevittek a Főügyészségre,
ahol már várt Antal Lajos ügyész úr és Molnár László nyomozó úr… tudomásuk volt
róla, hogy én házat építek, hogy nekünk kölcsönünk van, hogy gyógytornász
vagyok, hogy hétvégén a szüleimhez készültünk volna, és folytathatom a házam
építését, nevelhetem a gyerekem, dolgozhatok, kezelhetem a betegeket, és
hétvégén már otthon is lehetek az édesanyámnál, amennyiben használható
információval tudok nekik szolgálni, illetve a legeslegfontosabb, hogy ismerjem
el, hogy én ennek a csoportnak a tagja vagyok vagy voltam, és ezt a
bűncselekményt elkövettem. Azt mondták, hogy ezt vegyem tudomásul, hogy ez van,
ez tény, hogy elkövettem, ez biztos, erre bizonyítékuk van. Kértem, hogy
mutassák meg. Amit megmutattak, köze nem volt
ahhoz, amivel akkor meggyanúsítottak… Azt monda, hogy „tudomásunk van
arról, a bizonyíték itt áll ön előtt, hogy ön különböző személyekkel –
említette is a nevüket – Cegléden, a maga
gépkocsijával Molotov koktélos támadást hajtott végre”. Ezzel nem voltam
meggyanúsítva. De nem is értettem, hogy miért nem a Kóka János ellen elkövetett
bármilyen cselekményről mutatott nekem fel valamit. Ez nem volt más, mint
színtiszta ijesztgetés és kőkemény zsarolás… Mindent visszautasítottam… ekkor
nem volt ügyvédem…
Közölték velem, hogy innentől kezdve
ők már segíteni nem tudnak, az út egyenesen a börtönbe vezet. A következő nap megjelentek
Szilágyi Anita és „XY” nyomozók (a bíróságon is megpróbálták kihallgatni „XY”
nyomozó urat, de nem volt hajlandó semmit mondani és a neve közléséhez sem
járult hozzá) a fogdában, gyakorlatilag rá akartak beszélni arra, hogy tegyek
beismerő vallomást, XY megfenyegetett azzal, hogy amennyiben nem vagyok
segítőkész, érettségikor láthatom legközelebb a kislányomat. Szilágyi Anita
fenyegetett, hogy „hamis
tanúzásért a feleségét is letartóztathatjuk, úgyhogy úgy gondolja meg, hogy a
kislánya nevelőintézetben fog felnőni”. Még egyszer megismétlődött a
látogatás, ugyanez volt a lényege a dolognak. Augusztus 4-én egy Aradi úti
irodahelyiségébe Komáromi és Szilágyi Anita nyomozó újrakezdte a rábeszélést.
Bizonyítékuk, tudomásuk van róla, ők mindent tudnak, biztos lehetek benne, hogy
engem nagyon súlyosan el fognak kaszálni, tegyek beismerő vallomást és bármit
megtesznek azért, hogy én sértetlenül és büntetlenül kerüljek ki ebből az
egészből. Mondtam, hogy nem vagyok bűnös, nem ismerem azokat, akikkel
kapcsolatban említenek. Mert ugye Budaházy személyének az említése mindvégig
jelen volt, sőt, Szilágyiéknak ez volt a vesszőparipájuk, az ő neve
említése."
Sikeres megtörése után tett
vallomásai születésének körülményeiről többek köz ezeket mondta:
"Ceglédet elismertem nagyjából
azok alapján, amit az ügyész úr már elmondott. Amikor nem volt egyértelmű a
dolog, visszakérdeztek, én helyeseltem, és szépen lassan összeállt egy vallomásszerű
anyag. Ami mondom, iszonyú vontatottan, nagyon sok ideig tartott…
mindent Budaházy Györgyre kellett
visszavezetni. Ő a megbízójuk, ő a vezetőjük. Tudomásom volt róla innentől
kezdve, hogy Budaházy az első számú közellenség, és az is maradt mindvégig…
Szilágyi Anitánál volt a gép, és
amikor nem tudtam, akkor ő elmondta, bekapcsolta a magnót, én utána mondtam,
kikapcsolta a magnót és így ment tovább."
F. R. Zoltán vádlott szinte
heroikus küzdelmet folytatott a bírósági szak során a vele szemben elkövetett
törvénytelenségek feltárásáért. Több vádlottal együtt feljelentést tettek a
nyomozást folytató ügyész és rendőrök ellen név szerint, kényszervallatás,
hivatali visszaélés stb. miatt (merthogy szinte minden letartóztatásba került
gyanúsítottnál ment ugyanúgy a fenyegetőzés, zsarolás). Feljelentést tett az
első- és másodfokon eljáró nyomozati bíró és ügyész ellen is a törvénytelenül
elrendelt előzetes letartóztatása kapcsán. Mindhiába! A feljelentéseit érdemi
vizsgálat nélkül, mondvacsinált ürügyekkel elutasították, nyilván a kéz kezet
mos elv mentén. Soós Tibor volt az a
személy, akinek az általa vezetett kocsiját benne két ismerősével együtt a rendőrség 2009. április 8-án a 6-os főúton megállította és a csomagtartóban
egy focilabdát talált, ami bombává volt alakítva. Meggyanúsították őket
robbanóanyaggal való visszaéléssel, és előzetesbe vágták mindegyiküket. Ott
aztán megkezdődött a puhításuk. Soósnak négy gyereke volt és a börtönben
közölték vele az első napokban, hogy úton van az ötödik (a felesége még nem
mondta el addig neki a hírt). Sajnos az ő esetében a saját
szájából (vagy a feleségééből) csak a bíróságon tett elszólásokból lehet
következtetni arra, hogy miképpen törhették meg, és vehették rá a terhelő
vallomások megtételére. De szerencsére még a bírósági szakasz megkezdése előtt
- mivel ő is vissza akarta ezeket a vallomásait vonni - találkozott ezügyben
Dr. Gaudi Nagy Tamás jogvédővel, aki akkoriban még országgyűlési képviselő is
volt, és ráadásul a találkozón részt vett az akkor szintén országgyűlési
képviselő Zagyva György Gyula is. Az ők közjegyző előtt tett vallomásukból
(mert a bíróság nem tartotta őket szükségesnek megidézni) érdemes azért idézni:
"Soós Tibor... azt közölte
velünk: a Budaházy György és társai ellen, terrorcselekmény miatt folyamatban
levő büntetőeljárásban őt a nyomozó ügyészség a fogva tartási időszaka alatt
törvénytelen módszerekkel vette rá vallomástételre, többek között feleségére és
rá gyakorolt meg nem engedhető nyomással (pl. azt mondták nekik, hogy évekig
nem láthatják egymást, illetve ő nem láthatja gyermekeit) arra kényszerítették,
hogy a hatóság által előkészített jegyzőkönyveket aláírjon és akaratának,
illetve tudomásának nem megfelelő nyilatkozatokat tegyen még a helyszíni
szemlék során is. Mikor felmerült, hogy visszavonja az így tett vallomását, a
hatóság részéről súlyos következményeket helyeztek kilátásba. Ismét
nyomatékosan utaltak rá, hogy akkor nem láthatja a feleségét. Erre figyelemmel
kérdezte véleményünket és kérte segítségünket."
Ezt támasztja alá a Soóst ismerő
XIII. rendű vádlott azon bírósági nyilatkozata is, miszerint ő egyszer
összefutott a bírósági szakban a bíróság épületének közelében Soóssal, aki
panaszkodott neki, hogy gyakorlatilag egy harapófogóban
van, mert abban az esetben, hogy ha netán visszavonná a vallomását vagy pedig
nem úgy fogalmaz, hogy a vádlottakat elítéljék, akkor hamis váddal fogják
bíróság elé állítani, és - mivel ez életfogytos ügy - elintézik neki, hogy
megkapja a maximális nyolc évet. Végül úgy látszik győzött a
hatóságtól való félelem, mert Soós nem merte visszavonni a vallomásait. Soóst az általa megbízott Nemzeti
Jogvédős ügyvédje jelenlétében egyszer sem hallgatták ki, végül elérték, hogy
az ügyvédet küldje el és a nyomozóhatóság által kijelölt ügyvédre cserélje le.
Már annak dokumentáltsága is teljes káosz, hogy miképpen és pontosan mikortól
került kirendelésre ez az ügyvéd, dr. Fecci Gizella, aki egyébként egyetlen
egyszer sem találkozott Soóssal, kizárólag az ügyvédjelöltje, Jánó Christopher (aki
állítólag a fia) szerepel a kihallgatási jegyzőkönyvekben. A "védő"
statiszta szerepe jól kidomborodik abból is, hogy a 13 kihallgatás alkalmával
egyetlen egyszer sem tett észrevételt vagy indítványt.
Érdekes még ezzel az
ügyvédjelölttel kapcsolatban, hogy ő volt a móri bankrablást beismerő Nagy
László védője is, aki – minő érdekes – ott is egy sofőr volt a cselekményben,
ugyanúgy mint ahogy Soós adja elő magát ebben az ügyben, és aki azóta már – ha
igaz – öngyilkos lett a börtönben.
Soóssal a nyomozóhatóság egyébként
szabályszerűen "leszerződött" a terhelő vallomások megtételére. 2009.
április 17-én adta be a derekát. Ekkori vallomása gyakorlatilag egy 11 pontos
lista arról, hogy milyen cselekményekről hajlandó vallomást tenni, csak éppen
vallomást nem tesz. "Tudok erről, tudok arról", de nem mondja, hogy
mit, nem mond részleteket. Olyan mintha pontokba szedve leírták volna neki,
hogy miről kéne vallomást tennie és ő aláírta annak fejében, hogy mentesítik a
labdabomba alól meg minden alól, amit majd "bevall". Ez után két hétig ki se hallgatták.
Ebből azért elég egyértelmű, hogy ez volt az az idő, amíg a
"szerződést" a ki tudja milyen feljebb lévő személyek
"jóváhagyták".
Először tett egy halom vallomást
gyanúsítottként, amikben több cselekmény elkövetését magára vallotta, viszont
ennek ellenére egyikben sem gyanúsították meg. Majd megszüntették vele szemben
a robbanóanyaggal való visszaélés címen folyó eljárást és szabadították az
ügyből. Ez után tanúként újra elölről
kezdve, tetettek vele egy új vallomást. Az iratismertetésnél már csak ez
szerepelt, az első vallomáskupacot eltüntették és csak a vádlottak követelésére
(mert az ügy egyéb irataiból egyértelműen kiderült, hogy léteznek gyanúsítotti
vallomásai is) adták át végül a bírósági tárgyalások elején. Vagyis szerették
volna ha a gyanúsítotti vallomásai nem kerülnek be a bizonyítékok közé, ami nem
csoda, hisz már azok is számtalan helyen ellentmondásban vannak a nyomozás
során később tett tanúvallomással, amit nyilván az eljárás előrehaladtához
igazgattak már.
Ezeket a az ellentmondásokat még
jól megfejelte Soós a bíróságon előadott vallomáskupacában, úgyhogy a végére
annyi önellentmondást és - a valós tényekkel vagy a Benkőféle hangfelvételeken,
illetve F. R. Zoltán nyomozati vallomásaiban szereplőkkel szembeni -
ellentmondást halmozott fel, hogy teljesen elvesztette a szavahihetőségét (erre
egyébként a bíróság is utalt valamelyest az indoklásában).
Soós Tibor vallomásaira és F. R. Zoltán XI. rendű vádlott
visszavont vallomásaira egyaránt jellemző, hogy ha mások által elkövetett
cselekményekről beszélnek, akkor ők arról azon személyek előadásaiból,
"dicsekvéseiből" tudnak. Viszont az is folyton visszatérő elem a
vallomásaikban, hogy "nagy volt titkolózás, hogy az egymás cselekményeiről
ne tudjanak a csoport tagok".
Ez egy mindenkinek nyilvánvaló feloldhatatlan ellentmondás,
de hát mivel a nyomozó hatóság egyszerre próbálta igazoltatni velük a
"nagy konspirációs gyakorlatot" (merthogy nem nagyon találtak ugye
bizonyítékokat) és közben mégis mindenkit bevádoltatni általuk, így ez
kiküszöbölhetetlen maradt.
Soós helyszíni kihallgatásának alkalmával nem tudta még F. R. Zoltán keresztnevét sem és a kirendelt védőnek kellett súgni neki (ez persze a helyszíni kihallgatás jegyzőkönyvéből nem derült volna ki, csak az utólagosan a bírósági eljárás során becsatolt kihallgatási videók közt lévő ezen kihallgatás videóját megnézve vették észre a terheltek).
Csakhogy ezzel szemben van néhány
makacs tény!
A molotov-koktélos helyszíneken
használt üvegek számában és típusában iszonyú összevisszaság van. Több mint
húszféle üveg fordul elő, több helyen műanyag flakon (ami nem is lehet ugye
molotov). A szakértők összevetették a
különböző helyszíneken talált molotov-koktél rongy maradványokat, hogy
valamiféle hasonlóság kimutatható-e köztük, ami az azonos elkövetők feltevést
így erősítené, de nem találtak ilyen hasonlóságot. Sőt, az S. József II. rendű
vádlottnál talált "molotov-koktélba való gyújtósként" lefoglalt
rongycsíkok se mutattak hasonlóságot egyik helyszíni maradvánnyal se (pedig ő
több molotovozással is meg van vádolva). Az is változik a különböző
helyszíneken, hogy benzin vagy benzin-gázolaj keveréket használtak az
elkövetők.
Az ügyben előforduló 3 db
robbantásos eset, a Szilvásy lesencefalui nyaralója, a székesfehérvári ATM, és
a szabadszállási buszrobbantás (nem lett vád, de a nyomozati anyagokban
szerepel, mert ez után is volt Magyarok Nyilai közlemény) mind másféle
robbanóanyaggal és másféle módszerrel lettek elkövetve. És ráadásul ezektől is
különböznek anyagukban és működésükben az állítólagos labdabombák.
- Szilvásynál nem találtak
semmiféle robbanóanyagot és robbantó szerkezet maradványt se, csak benzin
maradványt és benzin kiterjedéses térrobbanását állapították meg, ami akár a
véletlenek összjátékaként is megvalósulhatott egy gyújtogatási szándék esetén.
De azt teljesen kizárta a szakértő, hogy időzítő szerkezetet használtak volna,
mert akkor abból kellett volna maradványoknak lennie, márpedig Soós és a
Benkőféle lehallgatósdi állításaiban időzítő szerepel és C4 illetve valamiféle
plasztik robbanóanyag. Ennyit ezen állítások hitelességéről!
- Az ATM robbantásnál klorát
ionokat találtak, amely klorátos robbanóanyagra utal. Továbbá volt egy kábel
ott hagyva, ami meg távolabbról kábellel történő indításra. - Szabadszálláson nitropenta
robbanóanyag nyomait mutatták ki.
- A labdabombákban meg
ammónium-nitrát és aceton-peroxid volt állítólag egy időzítő szerkezettel, de
ezeket az anyagokat mind elrobbantgatták, így már utólag a vádlottak és védőik
nem tudtak új szakértést kérni rájuk. Egyébként a labdabombák robbanóerejével
kapcsolatos azon szakértői állítás - ami végigment az egész sajtón is anno -,
miszerint "16 méteren belül tégla épületek, 1 méteren belül vasbeton
épületek rombolódását okoznák", teljesen nevetségessé vált a bíróságon,
amikor a vádlottak szembesítették a szakértő urakat azzal, hogy a saját
robbantási kísérletükről általuk készített videójukon látszik, hogy már a 4
méterre lévő OSB lap is nemhogy megsérülne, de még csak el sem dől. Erre
össze-vissza beszéltek, de semmi értelmese magyarázatot nem tudtak adni.
Továbbá az olyan cselekményeknél,
ahol valami kamerafelvétel vagy szemtanú beszámoló van az elkövetők külsejéről,
mindenhol más ruházatú, máshogy kinéző személyek szerepelnek.
A XI. kerületi SZDSZ székháznál
2007. szeptemberében a biztonsági kamera felvétele szerint az elkövetőkön
világos színű ninja-kapucnis pulóver van, de az egyiknek nincs a fején.
A kispesti MSZP székháznál
októberben a biztonsági kamera felvétele szerint egy hagyományos csúcsos végű
fekete kapucnis pulóveres ember látható maszk nélkül.
Csintalan Sándor skinheadszerű
ruházatot ír le az elkövetőkről (skinhead ruházkodás soha nem merült fel a
vádlottakkal kapcsolatban).
Dunaújvárosban 2008. februárjában a
vélt elkövetők teljesen különböző felsőkben (utcai ruhák) vannak.
A Broadway jegyirodánál 2008.
áprilisban a szemtanúk maximum sima kapucnis pulóvert említenek, de az se
egyöntetűen, illetve egyikük szerint rikító színű símaszkokban voltak az
elkövetők. Az Action bárnál 2008. júniusában,
fekete símaszk és kék felső látható az elkövetőkön a biztonsági kamera
felvételén. A székesfehérvári ATM-nél 2008.
decemberében pedig az a tanú, aki a ruházatát is valamelyest leírja az
elkövetőknek, az terepszínűt nevez meg és csuklyáról nem beszél. Ezek a különböző helyszíni nyomok,
adatok sokkal inkább különböző elkövetőkre utalnak, mind egy egységes
csoportra, akik molotovozáshoz nyilván maximum 2-3 féle kipróbált üveget
használnának (műanyag flakont nyilván nem). És életszerűtlen, hogy ennyiféle
robbanóanyaggal rendelkeznének és ennyiféle robbantási módszerrel dolgoznának.
Továbbá valami egységes álcázó
ruházatuk lenne. Ez utóbbi ügyében erőltették a B. Anikó XV. rendű vádlott
által varrt valamiféle kapucnis pulóverek létét és használatát, de ilyenek
sehonnét nem kerültek elő és a már említett helyszíni adatok miatt is megdőlt
az egész, végül ezt a bíróság sem állapította meg.
A házkutatással kapcsolatban is
érdemes néhány dolgot rögzíteni.
Holott a Be. azt írja elő, hogy
"rendszerint az érintett jelenlétében kell megtartani", ehhez képest
szinte minden esetben kerülték ezt, és többször éppen hogy elvitték az
egyébként az aktuális házkutatás helyszínén lefogott terheltet onnan, és inkább
a gyerekekkel ott maradt kétségbeesett feleséget/élettársat gyötörték az
intézkedéssel.
Az a házkutatás pedig, ahonnan
szinte minden tárgyi "bizonyíték" előkerült (állítólagos bombagyár),
egy olyan házkutatás volt Százhalombattán, ahol a helyszínen tartózkodó hölgyet
kivitték a rendőrautóba és úgy túrták szét a házat, majd semmiféle
jegyzőkönyvet a helyszínen fel nem vettek, a hölgyet egy szemhunyásnyi alvás
nélkül délelőtt elvitték kihallgatásra és fenyegették, hogy valljon az
élettársára, Szász Endre III. rendű vádlottra. És amikor ez a hölgy a bíróságon
el akarta volna mondani, hogy miképpen zajlott ez a "házkutatás",
Kenéz bírónő belefojtotta a szót, nem engedte erről beszélni, mondván, hogy ha
az élettársára nem köteles terhelő vallomást tenni, akkor erről sem beszélhet.
Majd az ítéletnél csont nélkül elfogadta törvényesnek ezt az egészet.
Több informatikai eszköz
vizsgálatáról szóló rendőrségi jelentés dátuma megelőzi az adott informatikai
eszköz klónozásának időpontját, vagyis benne turkálhattak mindenben még a
hitelességet biztosító bitazonos másolat elkészítése előtt.
A klónozásokat végző INFOLABOR a
nyilvános cég adatok alapján egy igazi „projekt cég” volt, aminek a működése
2006 ősze után indul be és a 2010-es kormányváltással le is cseng. Bevételeinek
10 %-át adta ez az ügy. A bíróságon feketén-fehéren ki is derült, hogy a
nyomozók ki-be jártak hozzájuk, és hozzáfértek a lefoglalt eszközökhöz
bármikor. Persze azt állította a képviselőjük a bíróságon, hogy ők mindent
szabályosan csináltak, de hát ez csak az ő állításán ül, mert a tevékenységük
dokumentáltsága teljesen káoszos (erre még az ítélet indoklásban is utalt a
bíró).
Ezen állítólagos e-mailek egy olyan szerver számítógépről származnak állítólag, amelyet a feljebb részletezett több szempontból is törvénysértő házkutatásnál találtak állítólag. A gépen számos különböző honlap található (pl. a Bencsik Andrásféle Demokrata újságé vagy webáruházaké stb.), illetve kétszáznyolcvanezer (!) e-mail, amelynek egy kis töredékére mondják, hogy hunnia.org-os levelezések. Illetve ezen a gépen állítólag "feltaláltak" még egy adatbázist is a Hunniába jelentkezőkről (több száz személy).
További gyanús körülmény, hogy a hatóság - minő csoda - pont a két terhelő vallomást tévő személy (Soós Tibor és F. R. Zoltán) állítólagos e-mail fiókjából szedi elő a relevánsnak mondott e-mailek nagy részét (persze ezekben sincs semmi konkrét bűncselekmény említve, inkább találkozó megbeszélések, ilyesmik, csak belemagyarázással akarják egyik vagy másik cselekményhez kötni őket).
Egyébként semelyik vádlottól lefoglalt számítógépről nem került elő ilyen hunnia.org-os e-mailezésnek nyoma, viszont a két terhelő vallomást tevő esetén - mert ez lenne az igazából érdekes - nem lehet ugyanezt ellenőrizni, mert "eltűntek" az adataik!
Soósnak "elvitte" állítólag a számítógépéből a winchestert az egyik később vádlottá vált ismerőse még a Soósnál tartott házkutatás előtt. Itt egy további furcsaságként meg kell említeni, hogy mindenkinél a lefogásakor azonnal tartottak házkutatást, egyedül Soós ez alól a kivétel, ahol az iratok szerint csak két nappal utána, így lehet állítani, hogy "elvitték" a winchestert. Csakhogy még ezen házkutatási jegyzőkönyv se említ egyáltalán számítógépet sem a lakásban (még úgy sem, hogy hiányzik belőle a winchester), pedig Soós állítása szerint két gépük is volt, ez is roppant furcsa.
Az F. R. Zoltántól lefoglalt számítógépe winchesterének másolatát tartalmazó, a nyomozóhatóságtól származó bizonyítékok közt szereplő adathordozó eszköz pedig "tönkrement", "leesett" valamikor valahonnan vagy ki tudja. Ez is elég furcsa "véletlen".
Mindezen tények, a fent említett törvénysértések és a klónozások körüli anomáliák miatt teljességgel megállapíthatatlan az, hogy mi hiteles és mi nem ezen informatikai adatok közül! Maguk a vádlottak sem ismerték el soha hitelesnek ezeket és több meghallgatott tanú is tagadta, hogy bizonyos e-maileket ők írtak volna vagy nekik írták volna.
Keress minket az Igazságtalan
a Budaházy-ítélet facebook oldalunkon is.
menü ügy bizonyítottság,

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
FŐVÁROSI HÍRHATÁR - A Kúria a fővárosi hajléktalanellenes rendelet egyetlen pontját semmisítette meg
2014. 11. 02. 16:33
A Kúria a fővárosi hajléktalanellenes rendelet egyetlen pontját semmisítette meg
Ezzel a döntéssel a köztéri hajléktalanság továbbra is a főváros jelentős részén tiltott „tevékenység”, amit közmunkával, illetve pénzbírsággal lehet büntetni. 2013 októbere óta közel 200 esetben indítottak eljárás hajléktalan emberek ellen csak azért, mert az utcán kényszerülnek élni.
A Kúria 2014. szeptember 9-i döntésében megsemmisítette a fővárosban az életvitelszerű közterületen tartózkodást tiltó rendelet azon pontját, amely a „Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályozásáról” szóló rendelet hatálya alá eső területeken tiltja a hajléktalanságot.
A Kúria hatályban hagyta a rendelet azon pontját, amely 34 budapesti aluljáróból tiltja ki a hajléktalan embereket, rendelet 2. mellékletét pedig, amely a kerületi önkormányzatok által kijelölt tiltott zónákat tartalmazza, az Alkotmánybíróság hatáskörébe utalta. Ezzel a döntéssel a köztéri hajléktalanság továbbra is a főváros jelentős részén tiltott „tevékenység”, amit közmunkával, illetve pénzbírsággal lehet büntetni. 2013 októbere óta közel 200 esetben indítottak eljárás hajléktalan emberek ellen csak azért, mert az utcán kényszerülnek élni.
A szóban forgó rendeletet a Fővárosi Közgyűlés 2013. november 14-én fogadta el, miután A Város Mindenkié tiltakozó aktivistáit a rendőrség eltávolította. Az elfogadott rendeletben szinte egész Budapest hajléktalanmentes zónává vált, ráadásul úgy, hogy lehetetlen megállapítani, pontosan mely területeken szabálysértés az életvitelszerű közterületen tartózkodás.
A Kúria szeptemberi döntése – amelyet azonban csak az önkormányzati választások után hoztak nyilvánosságra – az Alapvető Jogok Biztosának beadványán alapul, aki három területen kérte a rendelet felülvizsgálatát: 1. a 34 budapesti aluljáró; 2. a védett és kiemelten védett parkolási zónák; és 3. a kerületek által kijelölt területek számos pontja tekintetében.
A Kúria döntésében több fontos, elvi jelentőségű megállapítást tesz. Először is kimondja, hogy „a szabálysértési törvény felhatalmazó rendelkezéseit megszorítóan kell értelmezni”, vagyis „a közterületen való életvitelszerű tartózkodás csak ott lehet tilalmazott, ahol a védendő értékek [a közrend, a közbiztonság a közegészség és a kulturális értékek] kifejezetten, tényszerűen igazolhatóan érvényesülést kívánnak.” Másodszor, „a hajléktalan személy nem rekeszthető ki a települések, egyes önkormányzatok illetékességi területének egészéből, sőt egyes összefüggő településrészekből sem.” Harmadszor, „a megalkotott önkormányzati rendelet rendelkezéseinek a normavilágosság követelményének megfelelően, kellően pontosnak kell lenniük.
Nem megengedhetőek az olyan megfogalmazások, amelyek relativizálják annak a tilalmazott közterületnek a kiterjedését, amelyen a hajléktalan ember életvitelszerű tartózkodása szabálysértést valósít meg.” Végül, a Kúria megerősítette az Alkotmánybíróság korábbi álláspontját, mely szerint „a lakhatási szegénység … létállapot, amely a közösség számára is szociális kötelezettségeket teremt. … A jog eszközei önmagukban nem alkalmazhatóak hatékonyan arra, hogy a közösséget „védjék” a lakhatási szegénység és az azzal járó körülmények látványától.”
A Kúria döntése alapján a 34 fővárosi aluljáró tiltott területté nyilvánítása megfelel a fenti kritériumoknak, és a főváros által korábban megszabott további területeken (világörökség, tömegközlekedési megállók, repülőtér, játszóterek, köztemetők, gyemekjóléti és oktatási intézmények, hidak, felüljárók – és mindezek környéke) továbbra is büntethető a hajléktalanság.
Annyiban valóban csökken a tiltott területek kiterjedése, amennyiben a rendeletből ki kell, hogy kerüljenek a védett parkolási övezeteket. A kerületi önkormányzatok által kijelölt területek tekintetében a Kúria az Alkotmánybírósághoz fordult. A Város Mindenkié csoport bízik abban, hogy az Alkotmánybíróság – immár a Kúria elvi állásfoglalásaival megtámogatva – a korábbiakhoz hasonlóan ismét megálljt fog parancsolni a szegénység hatósági üldözésének.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Bencze Pali emlékoldal - Az MTV ostrom - 2010. 01. 11 - A hajrához érkeztek
Kezdőlap » Az MTV ostrom » 2010. 01. 11 - A hajrához érkeztek
Bár talán a cím mást sugall, de itt a Bíróságra gondolok, amely talán már szeretne e koncepciósnak mondott per sorozaton túl lenni, hiszen közelednek a választások, és ki tudja, hogy a következő kormány hogyan vélekedik a kézi vezérlésről. Nincsenek illúzióim, de történtek már jó dolgok is, csak ritkán. Nem én akarok megállapítani, de hallom mások véleményét, és én csupán leírom ezeket, nagy részükkel pedig azonosulok is, hiszen általában rólam is szól a történet. A 2006. szeptember 18-ai petíció átadási kísérlet kudarca után, a provokátorok által kirobbantott elégedetlenség zavargássá fajult, és ennek lett a következménye, hogy a kb. 350 fősnek mondott támadóból, 39 embert megvádolt az ügyész
a Közérdekű Üzem megzavarásával. 17 ítélet már megszületett, Ekrem Kemál Gyuri meg már nem élte meg, hogy elítéljék, pedig bízott Ő is a felmentésben. A védelem, és a vádlottak szerint, nem kellően megalapozott vádak alapján hoz a Bíróság ítéleteket, főleg felfüggesztve, így mivel a vádlottak szeretnének már az egészen túllenni, ezt tudomásul is veszik, és csupán azok föllebbeztek, akiket letöltendő börtönre ítélt a Bíróság. Ezek a föllebbezési perek, tudomásom szerint még nem kezdődtek el. A mai nap is azzal kezdődött, hogy még tanúkat hallgattak meg J. Ádám és más ügyében, hiszen nem ismeri el, amivel megvádolták. Nevezetesen azzal, hogy a Baló házaspár autóját ő gyújtotta volna föl. E miatt volt már antropológiai vizsgálat is 95725 forintért, de kezdetben a Blikk is készített fotót, és érdekes módon a fotós hamarabb megjelent a lakáson, mint a rendőrség, mert nem akart lemaradni a szenzációsnak gondolt riportról. Végül is a Blikk pert vesztett, a rendőrök pedig egy beszélgetésre hívták a vádlottat, amikor éppen ráér, hiszen éppen vizsgaidőszakban volt, speciális vizsgarend alapján. Amikor meg ráért, akkor, meg már haza se mehetett utána, mert előkerült a bilincs. Hogy is megy ez? Nos, ezek az elemzők, nyomozók, ma meg lettek hallgatva, és már nem is voltak olyan biztosak, hogy Ádám lett volna gyújtogató, főleg akkor, amikor Dr. Gál Péter védő föltette kérdéseit, hiszen a jelentést író, nem győződött meg a hitelességről úgy, ahogy azt a szakma szabályai előírják. Egyébként is, a vádlott mellett már égett az autó, és nem látható, hogy van-e papír fecni a kezében. Később hallottam arról is, hogy ugyan ebben az esetben egy másik fiatalembert is köröznek a nyomozók egy fénykép miatt, amin egy Ádámhoz megtévesztésig hasonló fiatalember benzineskannából locsol éghető anyagot a nevezetes Subaru gépkocsira. Ezt is a jelenlegi vádlottra akarták bizonyítani, mikor szembesítésen Ádám ügyvédje felhívta a nyomozók figyelmét arra, hogy a fényképen benzint locsoló fiatalember rövid nadrágot visel és nem teljes ruházatban van, ahogyan a vádlott. Vajon hol lehet most ez a fiatalember, mert a vádlottak között nincs az biztos? Nem baj ül itt még elég vádlott, majd közülük szemezgetnek... legalábbis a rendőrségen a nyomozók ezt hitték. Csapatban dolgoztak, és információkat csak úgy, ellenőrzés nélkül átvettek? De volt itt több vádlott is, akiről nem láttam terhelő videót, csupán a fenyegetettség hatására elmondott nyomozati vallomásuk alapján
vádolták meg őket. De itt volt a tulajdonos is, aki az autóban hagyta igazolványát, készpénzét, laptopját. Érdekes, az igazolványát, bankkártyáját, hiánytalanul vissza is kapta. Nem jött el az a Majoros Zoltán, aki akkor a rendőri egység parancsnoka volt. De nem volt itt az a Gyurcsány Ferenc sem, akinek a hazugságbeszéde vitte a Kossuth térre a tömeget, de az a Rudi Zoltán sem, (bár őt meghallgatta a Bíróság, de meg akarta tiltani nekik is a fölvételt) aki erősnek érezve magát, nem tárgyalt „csőcseléknek” titulált tömeggel, hiszen nem 300-an, hanem több ezren tiltakoztak akkor. Igaz, az utóbbi két személyt még nem merték, vagy nem akarták megvádolni. Mit is mondott előzőleg a bírónő: „a törvényesség akkor működik, ha mindenki betartja a Törvényeket.”. A törvény alkotóira, a közszolgákra nem vonatkozik a Törvény betartási kötelezettség? És ha legalább a Petíciót átveszik, elmaradt volna a Tv. ostroma, hiszen nem ostromolni jött a tömeg, hanem hiteles tájékoztatást akart az eseményekről, majd követelésének a beolvasását, hogy békés rendszerváltás lehessen. De amikor az „áldozatként” otthagyott rendőrök föladták a védekezést, a tömeg is szelíd lett, mutatván, hogy csupán a rendőri agresszióra válaszolt. De azért érdekes ez is, hiszen a műsorszórás nem itt van, és bejutás után a Petíció beolvasásának a követelését is elfelejtették? Persze, hergelni kell a befolyásolhatókat, hátha be lehet vezetni a rendkívüli állapotot. A nép, általában nem rombol, de amikor mégis ezt teszi, mindig valami, vagy valaki hozza ki a rosszabbik énjét. Az okot, vizsgálják-e valaha? Az ok következményeként sérült meg az a Kovács Gyula is, akit áldozatnak hagytak ott, és maradandó sérülést szenvedett. Mivel pénteken, 15-én ítélethirdetés is lesz, az ügyész 10 vádlott vádiratát olvasta föl, a vád tanúinak a félelmére alapozva. 8 vádlottra börtönbüntetés kiszabását kérte, de végrehajtást próbaidőre kéri felfüggeszteni, egy vádlottra pénzbírság kiszabásét kéri, de mindenki fizesse meg a ráeső bűnügyi költséget. Elérkezett az, az idő is, amikor egy vádlott fölmentését javasolja, mivel nem sikerült rábizonyítani a „Közérdekű Üzem” megzavarásának vádját. Vajon, hogyan veszi figyelembe a bírónő az ügyész javaslatát, hiszen ő szabadon mérlegelhet.
Utána megkezdődött az első védői beszéd, aminek során az 1.rendű vádlott Edelényi Tamás védője, Dr. Molnár Lajos mondta el azokat az aggályokat, ami miatt védencének most itt, első rendű vádlottként kell felelnie. Miért is lett ő első rendű? Megmondja-e valaki? Hiszen a társ tettesként elkövetett Közérdekű Üzem megzavarásához, az elkövetőknek ismerniük is kellett volna egymást, és a közös szándékról egy akarattal is kellett volna dönteni, vezérként. Mit vezér, hiszen ő is egy a többi közül. 14 olyan pontot sorolt fel, amely a vád hiányosságait ismerteti, amely szerint az a provokátor sincs itt, aki azzal hergelte a tömeget, hogy „nem tárgyalni kell, hanem elfoglalni a TV-t”. Az ügyész, 45 perces vádbeszéde során többször
említette azok felelősségét is, akiknek a személyét nem sikerült földeríteni, pedig jó minőségű fölvételek voltak a kilenc db. TV társaság és a hívatásos fotósok jóvoltából. Vajon ezek a személyek, most miért nincsenek itt? Négy vádlott nevét említi, ahol az elsőfokú vádhatóság nem állapította meg a bűncselekményt, mégis elrendelte az őrizetbe vételt, mondván, hogy majd az elemzés igazolja a bűncselekményt. Védence esetében, az a 40 perces videó anyag, nem mutat olyan cselekményt, amely szerint elkövette azt, amivel megvádolták. Azt a követ, amit a földre dobott, sem a székházat, sem a rendőröket nem veszélyeztette, hiszen azt az után dobta el, amikor sérülést szenvedett. A nyomozók is hagyták beszélni a vádlottak, hogy kialakíthassák a kronológiai sorrendet. A vádlott, szemöldökcsont törést szenvedett, és a kórházi ellátás után, miután hazament, következett a többórás kihallgatás Siófokon, majd folytatódott Budapesten. Ilyen állapotban az ember szeretne mielőbb túllenni a kihallgatáson. Hát, ez lett belőle. Akkor a rendőrség összegyűjtötte a TV fölvételeket, a kórházi kezelések adatlapjait, és vizsgálta, hogy kapcsolatba hozhatók-e a Szabadságtérrel? Természetesen ez a dolga, de munkáját a Törvényi előírásnak megfelelően kell végeznie ilyenkor is.
A pénteki védőbeszéd és ítélethozatal után, a következő tárgyalás 2010. február 24-én 8:30-kor várható, de már a III. emelet 305-ös teremben, hiszen itt már elférnek azok a vádlottak, akik még ítéletre várnak. Ez jelen pillanatban öt vádlottat érint, de vannak még néhányan, akik a sorsukra várnak.
Ui: A következő vádlottak esetében az ügyész az alábbiakat kéri a büntetés kiszabását:.
az 1. rendű Edelényi Tamásra.
a 3. rendű Attak Lászlóra.
a 6. rendű Kállai Dánielre pénzbüntetést.
a 9. rendű Gelencsér Gergelyre.
a 10. rendű Papp Sándorra.
a 11. rendű Balogh Péterre.
a 22. rendű Dubi Bélára.
a 28. rendű Birkecz Mihályra.
a 30. rendű Tuschinger Lászlóra.
a 33. rendű Gannai Attilát mentse fel bizonyítottság hiánya miatt.
Az Edelényi Tamás és társai ellen a Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt indult büntetőügyben a mai napon a bíróság ítéletet hozott az I. rendű, III. rendű, V. rendű, VI. rendű, X. rendű, XI. rendű, XIV. rendű, XXII. rendű, XXVIII. rendű, XXX. rendű és XXXIII. rendű vádlottak tekintetében.
Edelényi Tamás I.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében.
Ezért őt a bíróság 1 év 2 hónap börtönbüntetésre ítélte.
A szabadságvesztés végrehajtását 2 évre felfüggesztette.
A vádlott és védője az ítélettel szemben fellebbezést jelentettek be.
Attak László III.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében és társtettesként elkövetett jelentős kárt okozó rongálás bűntettében.
Ezért őt a bíróság 1 év 10 hónap börtönbüntetésre ítélte. A szabadságvesztés végrehajtását 3 évre felfüggesztette.
Somogyi Tamás László V.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében. Ezért őt a bíróság 1 év 8 hónap börtönbüntetésre ítélte.
Kállai Dániel Loránd VI.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntette kísérletében. Ezért őt a bíróság 1 év börtönbüntetésre ítélte.
Papp Sándor X.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében.
Ezért őt a bíróság 1 év 4 hónap börtönbüntetésre és mellékbüntetésül 2 év közügyektől eltiltásra ítélte.
Balogh Péter XI.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében. Ezért őt a bíróság 1 év 8 hónap börtönbüntetésre ítélte. A szabadságvesztés végrehajtását 3 évre felfüggesztette.
Ifj. Rózsási Attila Sándor XIV.r. vádlottat az ellene társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntette miatt emelt vád alól felmentette.
Az ítélet a XIV. rendű vádlott tekintetében jogerős.
Dubi Béla XXII.r. vádlottat az ellene társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntette és a hivatalos személy elleni erőszak bűntette miatt emelt vád alól felmentette.
Az ítéletet a XXII. rendű vádlott tekintetében a vádlott és védője tudomásul vette, az ügyész három nap gondolkodási időt tartott fenn a perorvoslati nyilatkozatra.
Birkecz Mihály XXVIII.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében és társtettesként elkövetett jelentős kárt okozó rongálás bűntettében. Ezért őt a bíróság 1 év 8 hónap börtönbüntetésre ítélte.
A szabadságvesztés végrehajtását 3 évre felfüggeszt ette.
Az ítélet a XXVIII. r. vádlott tekintetében jogerős.
Tuschinger László XXX.r. vádlott bűnös társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntettében és csoportosan, felfegyverkezve elkövetett hivatalos személy elleni erőszak bűntettében. Ezért őt a bíróság 2 év börtönbüntetésre ítélte. A szabadságvesztés végrehajtását 4 évre felfüggesztette.
Gannai Attila János XXXIII.r. vádlottat társtettesként elkövetett közérdekű üzem működésének megzavarása bűntette miatt emelt vád alól felmentette.
Az ítélet a XXXIII. r. vádlott tekintetében jogerős.
A tudósító: Bencze Pali

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság