text:
EU szervezete és felépítése
Miért jó tagja lenni és hogyan érdemes tagja maradni
Walter Hallstein európai gondolkodó, az EK Bizottságának későbbi elnöke: „az európai egység hívei építhetnek arra, hogy Európa kialakult közös értékekkel rendelkezik. Közös értékítélete van Európának azzal kapcsolatban, hogy mi a jó és mi a rossz, hogy az embernek milyen jogai és kötelezettségei vannak, hogy miként kell berendezkednie a társadalomnak. Európa sok dologban osztozik: azokban az emlékekben, amelyeket történelemnek nevezünk, azokban a teljesítményekben, amelyekre büszke lehet, és azokban az eseményekben, amelyek szégyent hoztak reá, az örömeiben és a szenvedéseiben és nem utolsósorban a holnapjaiban”.
Európai gondolkodók régóta foglalkoznak az európai egység eszméjével.
Richard Zouche oxfordi prof: XVII. század közepén azt javasolta, hogy az uralkodók küldjenek megbízottakat, akik együtt vitatják meg a közös ügyeket.
William Penn: már 1693: európai parlament gondolatával foglalkozik.
Victor Hugo: 1849-ben az Európai Egyesült Államok kifejezést haszálja.
2. világháború tanulságai: szupranacionális (nemzetek feletti) alapon működő, intézményesített, egységes Európa létrehozásának igénye.
2. vh: Európa kettészakad: nyugati felén felismerik, hogy a kétpólusú világrendszerben Európa csak egységben lehet versenyképes. Egységesülés további ösztönzője Németország helyzetének rendezése és a német-francia ellentét rendezése.
I. TÖRTÉNETI ÁTTEKINTÉS, INTEGRÁCIÓ FEJLŐDÉSE
Robert Schuman (francia külügyminiszter):
1950. május 9: Schuman tervet meghirdeti, amellyel lerakta az európai integráció alapkövét. Célja a szén és vasérc közös piacának megteremtése: egyidejűleg teszi lehetetlenné az önálló háborús készülődést és hoz gazdasági előnyt.
Eredménye: 1951. április: ESZAK (Montánunió) szerződés, Párizs, 1952. július 25-én lép hatályba, ötven évre, 2002-ben hatályát vesztette, de az Európai Közösség keretein belül az általa kifejtett tevékenység továbbra is megvalósul.
Montánunió sikerén felbuzdulva: közös piaci integrációs szervezet létrehozása.
1957. március 25: Rómában aláírják az EGK és az Euratomot létrehozó szerződéseket, az un. Római Szerződéseket (RSZ), amelyek 1958. jan 1-én léptek hatályba.
RSZ célja:
1. tagállamok gazdaságpolitikájának egymáshoz közelítése:
2. vámunió létrehozása: vámok, mennyiségi korlátozások, azonos hatású intézkedések megszüntetése a Közösségen belül, áruk, szolg szabadon mozognak, kívülállókkal szemben közös külső vámok és közös külpol. (1968-ra megvalósul)
- további cél: közös piac létesítése: vámuniónál annyival több, hogy a tőke és munkaerő is szabadon mozoghat
3. közös mezőgazdasági, közlekedési és versenypolitika
4. jogharmonizáció
Intézményi modell:
Bizottság, de Tanács az erősebb, kormányközi jellegű inkább, mint szupranacionális, Közgyűlés (később Európai Parlament)
1968: vámok lebontása, közös külső vámok életbe lépnek, közös mg. Politika.
Tőke, munkaerő szabad áramlása nem. Közösségi szakterületekre irányuló politikák terén is csak kezdeti lépések.
1965: Merger Treaty: ESZAK, Euratom és EGK addig párhuzamosan működő szerveit összevonják, ettől kezdve használatos az EK elnevezés is, de a három Közösség megőrzi önálló nemzetközi jogalanyiságát, csak intézményeik válnak közössé.
1965: üres szék politikája: EK legnagyobb válsága: De Gaulle utasítására Franciaország visszavonta minisztereit az Európai Gazdasági Közösség Tanácsának üléseiről.
Az európai integrációs folyamatban szinte a kezdetektől folyt a vita az együttműködés jövőbeli formájáról és funkciójáról. Két fő koncepció állt szemben egymással, a "nemzetek feletti Európa" és a "nemzetállamok Európája". A szupranacionális, nemzetek feletti Európa alapja az volt, hogy a döntő szó a döntéshozatali folyamatokban az "összeurópai" szervek kezébe kerüljön. A nemzetállamok Európájának ("Europe des Patries") fő szószólója az ötvenes évek végétől Charles de Gaulle tábornok Franciaországa volt, amely szerint a döntéshozatali folyamatokban az egyes tagállamoknak, illetve kormányaiknak kell, hogy domináns szerepe legyen (innen a "nemzetállamok Európája" elnevezés) és nem a nemzetek feletti – közösségi szerveknek. Párosul egy gyanakvó Amerika ellenességgel.
1966. január 1-jétől a Római Szerződés értelmében az EGK Tanácsa az egyhangú határozathozatalról áttért volna a többségi döntésekre. Ezt a de Gaulle vezette Franciaország nem akarta elfogadni. Amikor 1965. július 1-jén nem sikerült a mezőgazdasági finanszírozásról megállapodni, Franciaország visszahívta a Tanácsból képviselőjét. (Ez volt az "üres szék politikája".) Fél évig bojkottálta a közösségi intézmények munkáját. 1966. januárjában Luxemburgban az a kompromisszumos állásfoglalás született, hogy bár a többségi döntési eljárás elfogadható, amennyiben egy ország "nagyon fontos érdeke" forog kockán, kérheti, hogy döntést csak egyhangúlag hozzanak. (Azt nem határozták meg pontosan, hogy mi tekinthető "nagyon fontos érdek"-nek.) Luxemburgi komromisszum. Az Egységes Európai Okmány újraszabályozta a döntési eljárásokat, és elfogadása óta senki nem akadályozott meg többségi döntést a luxemburgi kompromisszumra való hivatkozással
De Gaulle 1963-ben és 69-ben vétót emel Anglia csatlakozása előtt, attól fél, hogy az az USA befolyását alapozná meg Európában.. 1969. népszavazás következtében az integráció-párti tagállamok megkönnyebbülésére lemond.
1973 január 1: Dánia, Írország, Egyesült Királyság is csatlakozik
EK világgazdasági súlya jelentős mértékben nő, de a olajválságok miatt az egyes tagállamok sokszor protekcionista intézkedésekhez folyamodtak, ami nehezítette az integrációs folyamatot.
1979: Európai Monetáris Rendszer elindítása, megteremti a pénzügyi stabilitás alapjait és az első nagy lépés a gazdasági unió irányába. ECU bevezetése
1981: második bővítés: Görögország
Déli bővülés: szegényebb államok csatlakoznak + olajválságok, recesszió, az egységes piac programjának meghirdetése adott új lendületet az integrációnak.
1986. február 18: aláírják az Egységes Európai Okmányt (Single Act), amely 1987. január 1-én lép életbe és célja az igazi közös piac, az egységes belső piac létrehozása, az annak létrejöttét akadályozó fizikai (határellenőrzés), technikai (tagállami jogszabályok, előírások eltérése) és pénzügyi (költségvetési, adózási szabályok eltérése) felszámolása. Rendelkezéseit 1992. dec 31-ig kellett elérni. Masszív jogalkotási program, több, mint 300 közösségi irányelv születik az áruk, szolgáltatások, tőke és munkaerő szabad mozgását még akadályozó korlátok felszámolása céljából. Nagyon megnő a közösségi joganyag, megnehezítve a későbbi csatlakozásokat.
Single Act intézményi változásai:
- Közgyűlésből 1962-ben átnevezett Európai Parlament képviselőinek közvetlen választása
- Bizottság hatáskörének szélesítése
- tanácsi szavazási rendszerben megnöveli a minősített többségi szavazás jelentőségét, eddig a konszenzusos döntéshozatal volt a jellemző.
1992. február 7: Maastricht: Közösségből Unió (1993. november 1-én lép hatályba).
Gazdasági unió: egységes piacon túl már a gazdaságpolitikák integrációját is megvalósítja: nemzeti gazdaságpolitikák összehangolása, harmonizálása, végcél: azok közösségi szintű egyesítése. Fontos eleme: közös valuta (monetáris unió, 1999-ben megvalósul).
-a gazdasági integráció mélyítése érdekében a tagállamok elhatározzák, hogy gazdasági és monetáris unióra lépnek és 1999-ig közös valutát vezetnek be
-politikai integráció mélyítése érdekében közös kül-és biztonságpolitika, bel-és igazságügyi együttműködés felállítása (politikai unió)
Maastrichti konvergencia kritériumok (államadósság, államháztartás hiánya, infláció)
- uniós állampolgárság
- unió minden polgára (nem csak munkavállaló) számára elhatározzák a személyek szabad mozgását.
Új név, de az Unió nem lép a korábbi Közösségek helyébe, azokat nem szünteti meg, nem kap jogalanyiságot, azzal továbbra is csak a három Közösség rendelkezik.
- három pilléres szerkezet:
az addig működő három Közösség, az Európai Közösségek
kormányközi alapon szerveződő kül- és biztonságpolitika
bel és igazságügyi együttműködés
utóbbi kettőnél a közösségi intézmények illetékessége erőteljesen korlátozott marad, megőrzi kormányközi jellegét. Három pillér együtt alkotja az EU-t. Következő évek célja: 2. pillér közösségesítése.
Maastricht jelentősége:
- Európai Parlament hatáskörét növeli
- Tanácsban: többségi szavazási eljárás alkalmazási körét növeli. Minősített döntés: tagállamok lemondatnak szuverenitásukról
- Szubszidiaritás alapelvét bevezeti a közösségi döntéshozatalba: csak akkor kell egy kérdésben közösségi szinten döntést hozni, ha a kitűzött cél tekintetében nemzeti szinten nem lehet kielégítő eredményre jutni és ha a javasolt lépés közösségi szinten jobban megvalósítható.
- Régiók Bizottsága
1995: Ausztria, Finnország, Svédország csatlakozik + közép-kelet európai országok is társulási megállapodásokat kötnek.
Létkérdés az eredetileg hat államra tervezett intézményrendszer átalakítása:
1997 október 2: Amszterdami szerződés (1999. május 1-én lép hatályba)
cél: döntési mechanizmus hatékonyabbá tétele:
- Eu Parlament döntési jogainak széleskörű kiterjesztése
- Egyre több bel- és igazságügyi kérdést közösségi hatáskörbe von (belső és külső határőrizet, menekül és bevándorlási politika): személyforgalom ellenőrzés megszűnik az Unión belüli határokon. Harmadik pillérből 9-ből 7-et átvisz az elsőbe, marad: rendőrségi és büntető ügyekben együttműködés.
de: további bővítéshez szükséges intézményi kérdésekben kudarcot vall.
2001. február 26: Nizzai szerződés (2003. február 1-én lép hatályba).
„amszterdami maradékokra” koncentrál, legnagyobb vívmánya, hogy lehetővé teszi az EU keleti irányú történelmi bővítését:
- többségi döntéshozatal további kiterjesztése a konszenzusossal szemben: tagállami vétó lehetőségét csökkenti
- népességi súlyok jobban érvényesüljenek a Tanácsban
- Parlament befolyását növeli
- Mandátumok újraelosztása a Parlamentben (ld. Később)
1999. január 1-én: monetáris uniót megvalósítják az akkor 15 tagállamból 11 részvételével útjára indítják az euro-t, amihez 2001. január 1-én Görögország is csatlakozik. Készpénzforgalomba 2002. jan. 1-én vezetik be.
2000. március: lisszaboni csúcs: lisszaboni stratégia: 2010-ig az EU-t a világ legversenyképesebb és legdinamikusabb tudás alapú gazdaságává tegye.
2004. május 1: Tizek csatlakozása 15-ből 25
2004. október: Alapvető Jogok Chartája, Alkotmány Szerződés második része, nem lépett hatályba.
2007. január 1. Románia, Bulgária csatlakozik
2009.? Lisszaboni Szerződés (EP választásra akarták hatályba léptetni, jelenleg az ír népszavazás miatt kérdéses)
II. EU INTÉZMÉNYRENDSZERE
Európai Unió Tanácsa (Council of the European Union), röviden Tanács
- elsődleges de nem kizárólagos, kormányközi alapon működő döntéshozó, jogalkotó szerve + tagállamok érdekképviseleti intézménye, itt jelennek meg a tagállamok álláspontjai a legmarkánsabban. Döntései a tagállamok nemzeti érdekeit tükrözik.
- Tagjai: tagállamok kormányainak képviselői, általában miniszterek, tagállamok hatáskörébe tartozik, hogy mikor kit delegálnak. Összetétele ennek megfelően a napirend és megoldandó feladatok szerint alakul. Ezért Miniszterek Tanácsaként is emlegetik. Székhelye Brüsszel, de meghatározott időszakonként Luxembourg.
- Szakminiszterek testületei: szektorális tanácsok. 1-3 havonta, napi 1-2 napos ülések, amik nem teszik lehetővé a döntések megfelelő előkészítését és tárgyalását. Ezért: Tanács munkáját segítő testületet hoztak létre: COREPER: Állandó Képviselők Bizottsága (tagállamok EU mellé rendelt brüsszeli nagyköveteinek (állandó képviseleteik vezetőinek – permanent representation) testülete. Feladata a tagállami álláspontok egyeztetése és közelítése, inkább szakértői szinten, döntéshozó miniszterek számára előkészít, koordinál. Mára olyan kiterjedt és szakmai jellegű a munkája, hogy a tagállamok brüsszeli állandó képviseletein a tagállamok minden szakminisztériumának van kiküldött szakértője.
Európai Tanács (állam- és kormányfők testülete)
Intézményileg nem a Tanács része, de mivel a tagállamok vezetőinek fóruma, ezért annak struktúrájába illeszkedik. Maastricht óta hivatalosan is össze kell ülniük egy évben kétszer. Stratégiai kérdésekben dönt, EU számára a követendő általános politikai irányvonalat fekteti le. Munkáját a tagállamok külügyminiszterei és a Bizottság egy-egy tagja segíti.
Soros elnökség intézménye:
Félévenként felváltva tölti be egy-egy tagállam. Ő hívja össze a Tanácsot, elnököl a Miniszterek Tanácsában, hív fel szavazásra és írja alá az elfogadott aktusokat. Komoly súlya van az elnöki időszakban tárgyalásra kerülő ügyek meghatározásában, mert meghatárzó szerepe van a napirend összeállításában. Unió külső képviseletében és külpolitikai álláspontjának megjelenítésében is kulcsszerepe van.
Egyszerű többség: eljárási kérdésekben
Minősített többség: érdemi ügyben
Egyhangúság (konszenzusos döntés): érdemi ügyben, korábban szinte kizárólag, szerződések módosítása következtében mára az esetek döntő többségében minősített többségi eljárás.
Nizza: tagállamok szavazati súlyozása, minősített többséget érinti, 2007 január 1-től a 27 tagú Tanácsban egy három komponensből összetevődő rendszer szerint:
- 345 szavazati súly összesen, ebből 255 kell a minősített többséghez (91= blokkoló kisebbség)
- tagállamok felének támogatása, ha a Bizottság a kezdeményező, ha nem, akkor 2/3 támogatása
- népességi szűrő: tagállam kérése alapján ellenőrzik: minősített többség eléri-e az Unió lakosságának 62%-át.
- Magyarországnak 12 szavazata van.
Bizottság (székhely: Brüsszel)
Döntéselőkészítő, javaslattevő szerv, bizonyos esetekben ellenőrző, képviseleti, döntéshozó és végrehajtó feladatokat is ellát.
Kormányszerűen működő intézmény, élén politikai testület: biztosok kollégiuma, amelynek tagjai között a feladatokat szakterületek szerint osztják fel. Kb. 30 ezer fős hivatali apparátus segíti. Mégsem kormány, mert döntéshozó és végrehajtó hatalommal korlátozottan rendelkezik, u.i. a döntéshozatal elsősorban a Parlament és a Tanács, a végrehajtás a tagállamok feladata.
EU szupranacionális szerve: nem közvetlenül a tagállamokat, hanem az Unió egészét szolgálja, közösségi érdekeket vesz figyelembe és képvisel. Biztosok kinevezésük után nem tekinthetők állami küldötteknek.
Kinevezésük: Tanács kijelöli az Elnökét, EU Parlament is jóváhagyja, majd a Tanács megjelöli a Testület tagjait, Parlament az egész testületet hagyja jóvá (egyes jelölteket nem utasíthat el, csak a testület egészét).
Tagjai: biztosok, tagállamonként 1, 5 éves hivatali időszakra, megújítható.
Tanács nem oszlathatja fel, és egyetlen tagját sem válthatja le. Bizottság lemondatásához az EU kétharmados bizalmatlansági indítványa kell. Feloszlatásra még nem volt példa, bizalmatlansági indítvány benyújtására már igen (mikor??)
Bizottságnak beszámolási kötelezettsége van a Parlament felé.
Bizottság alatt: főigazgatóságok
pillér területén kizárólagos joggal rendelkezik jogalkotási javaslatok beterjesztésére (!) a Tanács és Parlament elé: tehát Tanács kizárólag a Bizottság javaslata alapján alkothat jogszabályt, eredeti jogalkotó hatáskörben nem!
származékos döntéshozói és jogalkotói hatáskör (egyes esetekben bocsáthat ki normát pl. versenypolitika)
EU költségvetése tervezet elkészítése, előterjesztése
közösségi programok és pénzügyi alapok kezelése (végrehajtó hatáskör)
szerződés őre: a köz és magánszférában egyaránt ellenőrzi, hogy a Szerződés rendelkezései és a másodlagos jogi normák megfelelően kerülnek e megvalósításra. Eljárást indíthat azon tagállamok, vállalkozások ellen, akik nem teljesítik a Szerződés, közösségi jog alapján fennálló kötelezettségeiket (ld. Bíróság eljárásai).
EU külső képviseletéért felel
Parlament (székhely: Strasbourg, de munkájában fontos Brüsszel és Luxembourg is, ezért háromközpontú intézmény)
EU állampolgárok által közvetlenül választott testület: tagállami érdekeket képviselő Tanács és közösségi érdekeket megtestesítő Bizottság mellet: Unió állampolgárainak érdekeit képviseli a közösségi döntéshozatalban. Egyre nagyobb hatáskör, ma már társ-jogalkotó szerv, EU költségvetésében is!
-1957-ben Közgyűlésként indul, RSZ csak tanácsadói és felügyeleti jogokat ad neki, jogalkotói tevékenységet nem: Tanács csak a Közgyűlés véleményét volt köteles kikérni, betartani ne.
- nevét 1962-ben változtatta át EU Parlamentre
- 1970: első komolyabb szerep: költségvetés elfogadásában Tanács partnere lett, azóta kell az egyetértése
- jelentősége 1979-től nő, amióta tagjait az EU állampolgárok közvetlenül választják meg, azóta is a világ egyetlen közvetlenül választott nemzetközi parlamenti testülete! Ettől kezdve a Közösségek demokratikus legitimációt biztosító szerveként határozható meg (demokratikus deficit problémája): joggal követelhet egyre szélesebb jogalkotói jogosítványokat.
- valódi jogalkotóvá: Single Act 1987 óta., ezt erősíti 1992 Maastricht, 1997 Amszterdam, Nizza, azaz, hogy a Tanács mellett az EU társjogalkotó szervévé válik. De önálló jogalkotói hatásköre még ma sincs!
- fontos a kezdeményezési jog: többségi szavazással felkérheti a Bizottságot jogalkotási javaslat előterjesztésére.
Képviselők választása:
- mandátum öt éves időszakra szól
- nemzeti választáshoz hasonló, frakciókba tömörülnek, képviselők álláspontját nem a nemzetiségi, hanem a politikai hovatartozás határozza meg.
- nincs egységes európai választási rendszer, tagállamokban eltérő szabályozás szerint zajlik, annyiban egységes, hogy uniós állampolgárok abban a tagországban választhatnak és választhatók, ahol állandó lakóhelyük van.
- mandátumok szám: népesség számától függ. Képviselői helyeket a Nizzai Szerződés határozza meg. Előirányzat 2004-2009- re: 732. A közben belépők is megkapják a nekik arányosan járó mandátumokat, ezért most ideiglenese n meghaladja. Román, bulgár csatlakozási szerződéssel módosított szerződés szerint 2009-2014-es időszak elejétől 736. Magyarország 24.
Rendes ülésszakait Strasbourgban tartja, bizottsági ülések Brüsszelben, hivatali apparátus székhelye Luxembourg. Évi 12 alkalommal ülésezik, ált. egy hét.
Bíróság (Luxembourg)
Közösségek létrejöttével a tagállamok jogrendjébe beépülő, azok integráns részévé váló jogrend születik. Közösségi jog hatékony bírói védelmét látja el.
- közösségi jog egységes értelmezése és alkalmazása
- felügyeli betartása
- Közösség által megkötni szándékozott nemzetközi szerződések előtt véleményezi azok közösségi joghoz való viszonyát.
- Nincs általános joghatósága, csak a Szerződésben meghat. Esetben lehet hozzá fordulni.
Tagjai: bírák, tagállamonként 1, megújítható hat éves időszak, minden három évben a felét leváltják vagy újraválasztják. Bírák a tagállamoktól és minden más intézménytől függetlenek.
Kamarákban ülésezik. 8 főtanácsnok. Soron lévő jogesetekről készítenek összefoglalókat.
1989: Elsőfokú Bíróság: hatékony törvénykezés elősegítése, Bíróság tehermentesítése, Nizza célja: Elsőfokú Bíróság az általános bírói szerv majdnem minden eljárás esetén, Bíróság a kötelezettség teljesítés elmulasztása miatti eljárásnál és az előzetes döntéshozatali eljárásnál tartja meg hatáskörét, egyben fellebbviteli fórum.
Bíróság eljárásai:
kötelezettség teljesítése miatti eljárás (tagállamokkal szemben) Bizottság pert indít a Bíróság előtt, ha vmely tagállam nem teljesíti sz.. alapján fennálló kötelezettségeit. Ha Bíróság ezt megállapítja, tagállam köteles a Bíróság ítéletének megfelelően eljárni. Ha nem: bírság fizetésére marasztalható.
semmissé nyilvánítási eljárás: Bíróság figyelni a közösségi intézmények rendelkezéseinek törvényességét. Ha hatáskörrel való visszaélést, hatáskör hiányát, jogszabálysértést észlel: rendelkezést semmissé nyilvánítja
intézkedés elmulasztása miatti eljárás: EU intézményekkel szemben, kötelezettség elmulasztása esetén
kártérítési eljárás: EU intézményei vagy alkalmazottai által, funkcióik gyakorlása során okozott kár
véleménykérési eljárás: Tanács, Bizottság, tagállam, Parlament joga, hogy nki szerződés előtt kikérjék.
előzetes döntéshozatali: nemzeti bíróságokkal való együttműködés a közösségi jog egységes értelmezése céljából. Adott jogeset kapcsán értelmezési kétség. Közösségi jog számos fontos alapelvét (elsőbbség, közvetlen hatály) a Bíróság ilyen döntések során fogalmazta meg!!!
Számvevőszék (pénzköltés ellenőrzése)
Gazdasági és Szociális Bizottság, Régiók Bizottsága (Maastricht óta): EU két tanácsadó bizottsága
Európai Beruházási Bank (EGK szerződés hozza létre, részvényesei,k hitelfelvevői csak tagállamok)
Központi Bank (Maastrichtután: gazdasgái, monetáris uniót szolgálja, euro kibocsátása, árfolyamstabilitás biztosítása)
Európai Ombudsman (Maastricht), EU állampolgárai és az EU területén letelepedett vállalkozások és társadalmi szervezetek fordulhatnak hozzá, ha nem megfelelő elbánásban részesültek, vagy sérelmet szenvedtek az Unió intézményei által. Nem járhat el kormányok, önkormányzatok érdekében, nem foglalkozik bíróság előtti és jogerős ítélettel lezárt ügyekkel.
III. DÖNTÉSHOZATAL AZ EU-BAN
Tanács központú modell
Bizottság javaslatot tesz (kivéve versenyjog – döntési autonómia), javaslatát a Tanács csak egyhangúan módosíthatja + jogszabály tanácsi elfogadása előtt azt a Bizottság visszavonhatja, ha úgy ítéli, hogy azon számára elfogadhatatlan változásokat kívánnak véghezvinni. Addig tárgyalnak, amíg konszenzus lesz. Tanács mögött: COREPER, hosszú egyeztetések, konszenzuskeresés. Állam és kormányfők bevonása a döntéshozatalba: EU története = csúcstalálkozók története. Tény, hogy ma minden fontos kérdésben itt hoznak döntést, csúcstalálkozók egyre sűrűbbek, széles napirenddel.
Parlament eljárásai – P bevonása a jogalkotásba: differenciált. Bevonás mértéke szerint négy eljárással születhetnek döntések
GYAKORI Konzultációs – Single Act előtt az egyetlen jogalkotási elj, itt a legkisebb a P érdekérvényesítő ereje. Lényege, hogy a Tanács csak a Parlament véleményének beszerzése után dönthet, amit nem kell figyelembe vennie, de annak hiányában sem hozhat döntést. P elérheti, hogy módosító javaslatait a Bizottság figyelembe vegye és átdolgozza a javaslatot.
Együttműködési – Single Act vezeti be, Amszterdam óta minimálisra csökkent a jelentősége, alkalmazási területeinek jelentős része átkerült az együttdöntései eljárás alá. Lényege, hogy a Tanács csak egyhangúan utasíthatja el a Parlamentnek a Bizottság javaslatához megfogalmazott módosításait.
hozzájárulási jogkör: Egységes Okmány vezeti be, vétójogot jelent a P szmára (pl. új tagállam felvétele): Parlament egyetértése szükséges a Tanács döntése előtt. Parlament nem módosíthat. Ha nemet mond, kérdés nem kerül szavazásra a Tanácshoz.
GYAKORI Együttdöntési: kiemelkedő jelentőségű eljárás, ötvözi az előző eljárásokban a Parlament által élvezett jogköröket: módosításokat is tehet és a végső döntést is csak vele egyetértésben lehet meghozni. Alkalmazási területe folyamatosan bővül.
EU politikái a három pillérben:
pillér: gazdasági integráció tovább mélyítése érdekében Európai Közösségek az intézményi, döntéshozatali és jogrendszerével együtt. Szupranacionális jelleg, szupranacionális intézmények (Bizottság, Parlament, Bíróság meghatározó szerepe).
Politikák: kereskedelempolitika, CAP (közös mezőgazdasági politika), közlekedés politika, monetáris politika, regionális politika, foglalkoztatás, k+f, oktatás, kultúra
és 3. pillér: politikai integráció terén nem akartak az EK-hoz hasonló közösségi struktúrában haladni: kormányközi alapon kül-biztonság, bel-igazságügyi együttműködés. Miniszterek Tanácsa és az Európai Tanács, mint kormányközi szervek rendelkeznek átfogó kompetenciával mindhárom pillérben, a többi intézményt a második két pillér csak kölcsönveszi. Bizottság javaslattételi joga nem kizárólagos, Parlamenttel csak konzultálnak, Bíróság csak akkor járhat el, ha erre a tagállamok külön felkérik.
Három jogforrási rend is eltér. Első pillér ld. Lejjebb.
2., 3. pillér: közös stratégia, közös álláspont, kerethatározat, határozat döntés. Nincs közvetlen hatályuk
IV. KÖZÖSSÉGI JOG, JOGFORRÁSI RENDSZER, ÍTÉLKEZÉSI GYAKORLAT
Unióra ráruházott feladatok végrehajthatósága szükségessé teszi az önálló jogrendszer létezését: Közösségi intézmények, tagállamok hatáskörét, feldatait fekteti le, szabályozza a dön téshozatal feltételeit. EU nem hagyományos értelemben vett nközi szervezet, hanem olyan, ahol a tagállamok lemondtak a Közösség javára egyes jogaikról, azokat átruházták a Közösségre.
Közösségi jog/nemzetközi jog viszonya:
Mindkettő a résztvevő tagállamok közötti szerződésen alapul, de
+K jog: nem csak a tagállamokat, hanem az abban letelepedett természetes és jogi személyeket is kötelezi
+ jogforrási rendszerébe beletartoznak a közösség saját aktusai (másodlagos jogforrás)
Közösségi jog/nemzeti jog:
+ k jog elsőbbsége: korábban és később meghozott nemzeti jogszabállyal szemben, azt a később hozott nemzeti jogszabály sem módosíthatja. Szerződésekből nem, hanem az EU Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik. Ha belső jogszabály ellentétes, közösségi érvényesül. Függetlenül attól, hogy a nemzeti jogszabály milyen szinten helyezkedik el a belső jogrendben. Még az Alkotmány felett is - rendelet esetében!
+ elsőbbséghez kapcsolódik: előfoglalás elve (preemption): ha egy jogterületen a közösségi jog már kimerítően szabályoz, vagy ahol kizárólagos a Közösség hatásköre, ott nincs a továbbiakban lehetőség nemzeti jogalkotásra. (külkereskedelem, verseny, mezőgazdaság, közlekedés területére jellemző).
+ közvetlen alkalmazandóság: nem igényel további jogalkotási folyamatot (Szerződés a rendelet közvetlen alkalmazandóságát mondja ki)
+ közvetlen hatály: természetes vagy jogi személyek nemzeti bíróságaik előtt hivatkozhatnak a közösségi jogra és kérhetik, hogy a nemzeti bíróság ítéletét a közösségi jogra alapozza. EU Bíróság jogértelmezése folytán vált elfogadottá. (Szerződések, rendeletek mindig, irányelv, határozat: gyakran, nem automatikus)
- vertikális: személy állami aktussal szemben hivatkozik rá a nemzeti bíróság előtt
- horizontális: személyek egymás közötti perekben is kérhetik, hogy a nemzeti bíróság ítéletét a közösségi jogra alapítsa.
Jogforrási rendszer
primer jog: alapszerződések: Európai Gazdasági Közösséget létrehozó, ESZAK, Euratom szerződések + Szerződés az Európai Unióról. 4 szerződés összefoglalóan: Szerződések. Európai Alkotmány Szerződés integrálta volna őket, erre nem került sor.
- Merger Treaty (Egyesülési Szerződés)
- módosító szerződések: nem önállóak, hanem felülírják a régieket: rendelkezéseit beépítik a módosított szerződésbe: Maastricht, Amszterdam, Nizza (i Szerződéssel módosított EK Szerződés).
- csatlakozási szerződések
- általános jogelvekben rejlő jog (alkotója: EU B, ítélkezési gyakorlatában kidolgozott alapelvek (1. alapjogok, 2. jogállamiság ált. elvei, pl. jogbiztonság elve, visszaható hatály tilalma, intézkedés/cél közötti arányosság elve)
másodlagos jog: közösségi jogszabályok:
- kötelező: rendelet, irányelv, határozat
- nem kötelező: ajánlás, vélemény
Rendelet: teljes egészében minden tagállamban kötelező és közvetlenül alkalmazandó, nincs szükség külön jogszabály kibocsátására, hatályba lépésétől minden további aktus nélkül minden részletében alkalmazandóvá válik!
Irányelv: célokat illetően kötelezi a tagállamokat, annak megvalósítási formáját, eljárást, eszközt, saját jogrendszerbe illesztés a tagállam hatásköre. Kötelesek átültető jogszabályt kibocsátani, nemzeti jogforrási hierarchiába a kihirdető jogszabály helyezi el (törvény, rendelet, lehet törvény módosítással is). határidő.
- határozat: meghatározott címzetthez szóló konkrét ügyre vonatkozó közösségi jogi aktus. Tanács, Tanács Parlament, Bizottság és Európai Központi Bank bocsáthat ki.
Acquis communautaire (vívmány): norma, joggyakorlat, Bíróság esetjoga, mindaz a jogi és kötelezettségi halmaz, amit a tagállamnak el kell fogadnia.
Esetjog: EU Bíróság a Közösség fejlődését alapvetően meghatározó döntési, alapelvei, szerződések értelmezései (közvetlen hatály és elsőbbség elvét is EUB fekteti le)
Legfontosabb esetek:
1964. Costa v. Enel (elsődlegesség): államok az általuk elfogadott jogrendszerrel (közösségi joggal) szemben utólagos, egyoldalú intézkedést nem érvényesíthetnek.
1971: Bizottság kontra Franciország: egyszer már a Közösségre átruházott hatáskört egyoldalúan visszavonni nem lehet.
1978: Simmenthal: tagállami bíróságoknak a közösségi jogot teljes egészében alkalmazniuk kell, akkor is, ha az összeütközik nemzeti joguk rendelkezéseivel. Nem kell kezdeményezniük, vagy megvárniuk, hogy nemzeti hatóságaik ténylegesen megsemmisítsék a közösségi jszabályok közvetlen és azonnali alkalmazását akadályozó nemzeti rendelkezéseket.
1963: Van Gend en Loos: legfontosabb: közvetlen hatály: új jogrend, amelynek javára az államok korlátozzák szuverén jogaikat és amelynek alanyai az állampolgárok is.
1991: Francovich Bonifaci: tagállam nem tesz eleget közösségi jogból fakadó kötelezettségeinek, és ezzel természetes vagy jogi személynek kárt okoz, mulasztó államnak mögöttes kártérítési felelőssége van a károsult felé.
1974: Dassonville:
Dassonville úr skót whiskyt importál Belgiumba, de a belga szabályok alapján alkoholt csak a gyártó államból származó eredetigazolással lehet forgalmazni, amit Dassonville, aki a whiskyt Franciaországból reimportálta, nem tudott beszerezni, így hátrányos helyzetbe került azokkal, akik közvetlenül Skóciából importáltak. Bíróság: tilos minden olyan kereskedelmi előírás, amely képes közvetve vagy közvetlenül, ténylegesen vagy potenciálisan akadályozni a közösségen belüli kereskedelmet (Dassonville formula).
1979 Cassis de Dijon: német cég 15-20%-os alkoholtartalmú ribizli likőrt kíván Németországba importálni. Német szabályozás tiltja a 25% alatti gyümölcseredetű szeszesital forgalmazását. Bíróság: ha egy terméket jogszerűen állítanak elő és forgalmaznak egy tagállamban, azt a Közösség egész területén szabadon forgalmazhatónak kell tekinteni. Korlátozás csak: közegészség védelem, fogyasztók érdekei védelme, kereskedelmi ügyletek tisztasága miatt. (egyenértékűség elve/kölcsönös elismerés elve).
Emberi jogok védelme: International Handelsgesellschaft ügy: alapvető jogok tiszteletben tartása integráns része annak a jognak, amelynek betartását a Bíróság biztosítja. Közösségi jog érvényesülését a tagállami alkotmányok, az abban foglalt alapvető jogok sem akadályozhatják.
Alapjogi Charta: 2000 Nizza, nincs még hatályban, de EUB már hivatkozik rá. Lisszaboni szerződés. Polgári, politikai, gazdasági szociális jogokat.
1990: Marleasing ügy: közvetett hatály. Mivel a Közösségnek nincs közvetlen, végrehajtó hatalommal felruházott intézménye, gyakorlat alapelve az önkéntes jogkövetés. Bíróság: nemzeti bíróság köteles a nemzeti jogot úgy értelmezni, hogy az összhangban álljon a közösségi normákkal.
AB: gyakorolhat-e normakontrollt a közösségi jog szabályaival szemben. AB: Jat-hoz köti magát, csak olyan aktus formát vizsgál, ami abban szerepel. Van-e hatásköre olyan aktussal (rendelet), amit a Jat. nem minősít jogszabálynak, á.i.e.j.eszközének. + rendelet szabályai nem magyar normák, közösségi szabályok. Ezért első ránézésre közösségi joggal szemben az AB nem nyújthat alkotmányos védelmet.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
í t é l e t e t : I n d o k o l á s - PDF
1 17.Pf /2014/6. 1 Fővárosi Ítélőtábla 17.Pf /2014/6. A Fővárosi Ítélőtábla a Gere Ügyvédi Iroda (cím, ügyintéző: dr. Gere István ügyvéd) által képviselt név (cím), az SBGK Ügyvédi Iroda (cím) által képviselt név (cím) alperes ellen általános szerződési feltételek érvényességének megállapítása iránt indított perében a Fővárosi Törvényszék szeptember 17. napján meghozott 36.G /2014/6. számú ítélete ellen a felperes részéről 7. sorszám és Pf. 3. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán meghozta a következő í t é l e t e t : A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatja, a felperes által fizetendő perköltséget (Nyolcszázötvenkétezer-ötszáz) forintra leszállítja. Ezt meghaladóan az elsőfokú ítéletet helybenhagyja. Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek (Háromszáznyolcvanegyezer) forint másodfokú perköltséget. Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye. I n d o k o l á s A felperes által május 1-től napjainkig alkalmazott, személyi kölcsönszerződés deviza alapon nyilvántartott kölcsönökhöz megnevezésű, valamint kölcsönszerződés gépjármű vásárlásához megjelölésű, továbbá kölcsönszerződés gépjármű vásárlásához (Mazda Credit 1 ) fajtájú szerződéseiben alkalmazott általános szerződési feltételek és az üzletszabályzatok egyoldalú szerződésmódosításra vonatkozó rendelkezéseit és azok időbeli hatályát a Fővárosi Törvényszék G /2014/6. számú ítélete a 2-22 oldala tartalmazza. A felperes keresetében kérte, hogy a bíróság a Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Törvény) alapján állapítsa meg, hogy a május 1. napjától a deviza alapú fogyasztói kölcsönszerződései 1 M.C.
2 17.Pf /2014/6. 2 tekintetében alkalmazott valamennyi, egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó általános szerződési feltétel és egyedileg meg nem tárgyalt szerződéses kikötés tisztességes és ezért érvényes. Az egyoldalú szerződésmódosítási kikötések vizsgálata mellett kérte, hogy a bíróság a kikötésekben felsorolt, egyoldalú szerződésmódosításra okot adó körülményeket egyenként vizsgálja meg. Amennyiben valamelyik ok nem felel meg a Törvény 4. (1) bekezdésében meghatározott elvek egyikének, úgy ítéletében azt állapítsa meg, hogy az egyoldalú szerződésmódosítási kikötés az érvénytelenségi ok elhagyásával tisztességes. Kérte továbbá az alperes kötelezését a perrel felmerült költségei megfizetésére. Indokai szerint a tisztességtelenség vélelme nem vonatkozik olyan kölcsönszerződésekben található egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekre, amelyek futamideje legfeljebb egy év volt, mert a szerződésmódosítási kikötés szerint a kamatlábat a szerződés időtartama alatt a felperes nem módosíthatta, vagyis egyoldalú módosítás részéről nem történt. A kógens jogszabály által meghatározott vagy annak megfelelő egyoldalú szerződésmódosítási kikötések tisztességessége a perben nem vizsgálható. E körben azzal érvelt, hogy a január 1-jét megelőzően a régi Hpt. akkor hatályos szabályai szerint az egyoldalú szerződésmódosítási kikötések a felek megállapodásán alapultak. A felperes által alkalmazott egyoldalú szerződésmódosítási kikötések oklistája már a 275/2010. (XII. 18.) Kormányrendelet (továbbiakban: Kormányrendelet) hatályba lépése előtt is a Kormányrendeletben foglalt okokat tartalmazta. A tételesség elve január 1-jétől jelent meg a Hpt (3) bekezdésében, ettől fogva az egyoldalú szerződésmódosítási kikötések gyakorlása törvényben meghatározott feltételekhez kötött. A kógens keretszabályokat a Magatartási Kódexben foglalt oklista töltötte meg kötelező tartalommal. A felperes február 1-jétől a felügyelet által elfogadott kódexben foglalt oklistának megfelelően alakította ki szerződéseit, üzletszabályzatát és hirdetményeit, az egyoldalú szerződésmódosítási kikötéseket. Állította, hogy az általa alkalmazott valamennyi kikötés megfelel a Törvény 4. (1) bekezdés a) g) pontjában foglalt elveknek: eleget tesznek az egyértelmű és érthető megfogalmazás, a tételes meghatározás, az objektivitás, a ténylegesség és arányosság, az átláthatóság, a felmondhatóság és szimmetria elvének. Indítványozta, hogy a bíróság a per tárgyalásának felfüggesztése mellett az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés (EUMSZ) 267. cikke alapján az Európai Unió Bírósága előtt kezdeményezzen előzetes döntéshozatali eljárást. Álláspontja szerint a Törvény az Európai Unió Alapszerződéseinek egyes rendelkezéseibe ütközik és ellentétes az Európai Unió Alapvető Jogok Chartájával (továbbiakban: Charta). A Törvény 4. (1) bekezdése sérti a Charta 17. és 47. cikkében biztosított tulajdonhoz, a hatékony jogorvoslathoz és tisztességes eljáráshoz való jogot. A törvény ellentétes a jogos elvárások védelmére vonatkozó, az Európai Unió Szerződése (EUSZ) 6. cikk (3) bekezdésében foglalt jogelvvel. A jogbiztonság egyik legfontosabb aspektusa a visszaható hatály tilalma és a jogos elvárások védelmének az elve. A tisztességtelenség visszamenőleges hatályú kimondása megfosztja a pénzügyi intézményeket jogos várakozásuktól, mely az általuk jóhiszeműen szerzett és gyakorolt jogok gyakorlásához kapcsolódik. Utalt arra, hogy a Törvény visszaható hatályát az Európai Központi Bank (EKB) is kifogásolta véleményében.
3 17.Pf /2014/6. 3 A Törvény sérti az EUMSZ 49. cikkében és 54. cikkében biztosított letelepedés szabadságát. Az elsőbbség tétele szerint az EUMSZ 288. cikke alapján az uniós joggal ellentétes nemzeti jogszabály nem alkalmazható. Az uniós jog megsértése az Alaptörvény E) és Q) cikkével ellentétben áll. A törvény a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazandó tisztességtelen feltételekről szóló 93/13/EGK Irányelv (továbbiakban: Irányelv) rendelkezéseivel is ellentétes. Az Irányelv rendelkezéseit a régi Ptk /D. -ai megfelelően átültették a magyar jogrendszerbe, amelyeket a Polgári Törvénykönyvről szóló évi V. törvény, az új Ptk. 6: :105 -ai tartalmaznak. A Törvény azonban több ponton eltér az Irányelvtől, a régi és az új Ptk. rendelkezéseitől. Hiányos feltételrendszerhez köti a tisztességtelenség vélelmét, a tisztességtelenség kivételeit contra legem nem engedi érvényesülni, és egy kivételes eljárást intézményesít a tisztességtelenség vélelmének megdöntésére. A törvény olyan egyoldalú kikötések tisztességtelenségét is vélelmezi, amelyet jogszabály állapított meg vagy jogszabályi előírások szerint határoztak meg, továbbá a tisztességtelenség megítélését hiányos szempontrendszer teljesülésétől teszi függővé. (Irányelv 1. cikk (2) bekezdése, az Irányelv mellékletének 1-2. pontjai) Az Irányelv 7. cikkének (1)-(3) bekezdésének megfelelő, a régi Ptk. 209/B. -a és az új Ptk. 6:105 -a a közérdekű keresetindítással biztosítja az egyoldalú szerződésmódosítási kikötések tisztességtelenségének eldöntését egy tisztességes és fair eljárásban. A fogyasztó és a szolgáltató közötti jogvitát helyettesítő, a törvényen alapuló, a szolgáltató és az állam közötti jogvita sérti a jogbiztonság, az arányosság és a visszaható hatályú jogalkotás tilalmát. A Kúria a 2/2014. Polgári Jogegységi Határozatában (továbbiakban: PJE határozat) téves analógiát alkalmazva az Európai Bíróságnak a C-26/13. számú, a Kásler ügyben megfogalmazott átláthatósági követelményt kiterjesztette az egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekre, holott az Európai Bíróság döntése során nem vizsgálta az Irányelv melléklete 2. b)-d) pontjában foglalt kivételeket. A Törvényben meghatározott vélelem nem minősül az Irányelv 8. cikke szerinti, a fogyasztó részére magasabb szintű védelmet biztosító rendelkezésnek. A Törvény ellentétes a fogyasztási hitelekre vonatkozó irányelvekkel is. A felperes meghatározta az Európai Unió Bíróságához feltenni indítványozott kérdéseket. A felperes indítványozta azt is, hogy a bíróság a per tárgyalásának felfüggesztése mellett az Alkotmánybíróságról szóló évi CLI. törvény (Ábtv.) 32. (2) bekezdése alapján kezdeményezze az Alkotmánybíróságnál a Tv. konkrétan megjelölt rendelkezései, és a PJE határozat rendelkező rész 2. pontja alaptörvény-ellenességének megállapítását, és a perben való alkalmazásuk kizárását. Részletesen indokolta álláspontját, mely szerint a Törvény 1. (6) és (7) bekezdése, a 4. (1) bekezdése, a 3. (6) bekezdése, a PJE határozat rendelkező részének hivatkozott pontja ellentétes a jogállamiság elvéből eredő visszaható hatályú jogalkotás tilalmával (Alaptörvény B) Cikk (1) bekezdése), a Törvény 4. (1) bekezdése, a 8. (1) bekezdés a) pontja, a 8. (3) bekezdése, a 9. (3) bekezdése, a 10. (4) bekezdése ellentétes a tisztességes eljáráshoz való joggal. (Alaptörvény XXVIII. Cikk (1) bekezdés) Az alperes részletesen indokolt ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte mivel a kereset tárgyát képező szerződési feltételek egyik időszakban sem feleltek meg maradéktalanul a Törvény 4. (1) bekezdésében foglalt feltételeknek.
4 17.Pf /2014/6. 4 Kérte, hogy a bíróság mellőzze az előzetes döntéshozatali eljárás és az alkotmánybírósági eljárás kezdeményezését. Álláspontja szerint a Törvény a közösségi joggal összhangban áll, és a jelen perben alkalmazandó szabályai az Alaptörvény egyetlen rendelkezését sem sértik. Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította és a felperest forint perköltség megfizetésére kötelezte. Indokolásában kifejtette, hogy nem fellebbezhető végzéssel elutasította a felperesnek az Alkotmánybíróság megkeresése és ennek érdekében a per tárgyalásának felfüggesztése iránti kérelmét, mert nem észlelte azt, hogy a Törvény az Alaptörvény rendelkezéseibe ütközne. Rámutatott, hogy a bíróság az elutasító döntésének indokait az ítéletében sem köteles részletesen kifejteni, mert az elutasítás a Törvény alkotmányosságának vizsgálatát jelentené, amely nem a bíróság feladata. Az elsőfokú bíróság megítélése szerint a perben nem merült fel olyan kérdés, amely indokolná az Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárásának kezdeményezését. A felperes által az Európai Bíróságnak feltenni szándékozott kérdések egy része az Irányelv értelmezésével volt kapcsolatos. A bíróság rögzítette, hogy a jogalkotó az Irányelvben meghatározott célkitűzéseket számos hazai jogszabályban megfogalmazta. Ezek a jogszabályok garantálják az Irányelvben kitűzött célok megvalósulását. Az Irányelv rendelkezései jelen perben tehát közvetlenül nem alkalmazhatóak. Az EKB-val való egyeztetés hiánya olyan jogalkotási kérdés, amely miatt szintén nem kezdeményezhető döntéshozatali eljárás. A Charta rendelkezéseinek pedig a tagállamok akkor címzettjei, ha az Unió jogát hajtják végre. A felperesnek a Törvény 4. (1) bekezdése értelmében azt a törvényi vélelmet kellett megdöntenie, hogy az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó, egyoldalú kamatemelést, költségemelést, díjemelést lehetővé tévő szerződéses kikötés nem felel meg a) az egyértelmű és érthető megfogalmazás elvének, b) a tételes meghatározás elvének, c) az objektivitás elvének, d) a ténylegesség és arányosság elvének, e) az átláthatóság elvének, f) a felmondhatóság elvének, g) a szimmetria elvének. Az elsőfokú bíróság ezért azt vizsgálta, hogy a felperes által megjelölt egyoldalú szerződésmódosítások egyrészt a Törvény 4. (1) bekezdése értelmében annak tárgyi hatálya alá tartoznak-e, másrészt azt, hogy az érvényessé nyilvánítani kért kikötések mindegyike megfelel-e valamennyi, a Törvény 4. (1) bekezdésének a)-g) pontjában foglalt feltételnek. Rámutatott, hogy akár csak egyetlen követelménynek nem felel meg a perbeli általános szerződési feltétel (SZÁF), vagy az üzletszabályzat (ÜSZ) kereset szerinti pontja, kizárt az adott kikötés érvényességének a megállapítása. A Törvény 4. (1) bekezdésében meghatározott feltételek értelmezésekor figyelembe vette a Kúria 2/2012. PK véleményét is, mivel a jogalkotó az ebben meghatározott elvek mentén határozta meg azt a hét feltételt, amelynek fennállása esetén megállapítható az adott kikötés érvényessége. Az ítélet jogi indoklásának I. része a személyi kölcsönszerződés deviza alapon nyilvántartott kölcsönökhöz típusú szerződés szerződéses kikötéseivel foglalkozott. Ennek A fejezete a től ig alkalmazott feltételeket ölelte fel. Az ÜSZ pontja szerint a felperes csak akkor módosíthatja egyoldalúan, a fogyasztó számára kedvezőtlenül a szerződést, ha a szerződés ezt külön pontban lehetővé tette. A SZÁF 3.3. pontja értelmében a felperes a 12 hónapot meghaladó futamidejű kölcsönök esetén a pénzpiaci kamatlábak változásának függvényében jogosult a kamat
5 17.Pf /2014/6. 5 megváltoztatására. Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy a SZÁF 3.3. pontja nem felel meg az egyértelmű és érthető megfogalmazás, a ténylegesség és arányosság, a szimmetria és a felmondhatóság elvének, de kielégíti az objektivitás, valamint a tételes meghatározás elveinek követelményét. Az egyértelmű és érthető megfogalmazás elve nemcsak azt a követelmény támasztja, hogy a felperes áttekinthető formában, nyelvtanilag érthetően fogalmazza meg az egyoldalú módosításra okot adó körülményeket, az azzal kapcsolatos fogalmakat. Az elv magában foglalja a tartalmi érthetőség követelményét is. A módosítás okaként meghatározott körülmény a pénzpiaci kamat megváltozása nem tekinthető egzaktnak és egyértelműnek, abból nem állapítható meg, hogy melyik ország milyen típusú kamatának változása adhat alapot a fogyasztók fizetési terheinek egyoldalú emelésére. Az átláthatóság elve azt jelenti, hogy a fogyasztó a szerződés megkötésekor előre láthatja, hogy milyen feltételek teljesülése esetén és milyen mértékben kerülhet sor további terhek rá történő áthárítására. A jóhiszeműség és tisztesség követelményeinek az felel meg, ha a felek a szerződés megkötésekor megállapodnak az egyik felet megillető egyoldalú szerződésmódosítás feltételeiben és eseteiben, annak érdekében, hogy az egyoldalú módosítással hátrányosabb helyzetbe kerülő fél a szerződés megkötésekor tisztában legyen a kötelezettségei várható alakulásával, valamint ellenőrizni tudja azt, hogy a másik fél nem a helyzetével visszaélve, hanem a ténylegesség és arányosság elvének betartása mellett gyakorolta ezt a jogát. A felperes által megjelölt, egyoldalú kamatemelésre okot adó körülmény általános megfogalmazás, amely nem foglalta magában azokat a korlátokat, amelyek keretei között a felperes gyakorolhatja az egyoldalú szerződésmódosítás jogát. A szerződési feltételek nem rendelkeztek arról, hogy a felsorolásban szereplő, módosításra okot adó tétel változását a fogyasztónak milyen arányban és mértékben, milyen összefüggés mentén kell figyelembe vennie. Kétségtelen, hogy a felperesnek nem áll módjában minden egyes, általa megfogalmazott feltétel megváltozását, illetve megváltozásának mértékét már a szerződés megkötésekor pontosan meghatároznia. Az azonban elvárható, hogy a változás mértékéhez igazítsa az egyoldalú szerződésmódosításból eredő jogának gyakorlását és ezt kifejezésre is juttassa a szerződéses feltételeiben. Ennek hiányában a felperessel szerződő felek egyrészt a szerződéskötéskor nem tudják ténylegesen felmérni a jövőben várható többletterheik mértékét. Másrészt egy számukra hátrányos szerződésmódosítás esetén utólag sem tudnak meggyőződni arról, hogy melyik feltétel megváltozása, milyen mértékben és milyen összefüggések mentén eredményezte számukra a szerződéses kötelezettségeik terhesebbé válását. Megállapítható tehát, hogy a felperesnek a szerződéses kikötések lehetőséget biztosítottak arra, hogy átláthatatlan formában, a fogyasztók által követhetetlen módon gyakorolhassa az egyoldalú szerződésmódosításból eredő jogát. A SZÁF 3.3 pontjának tisztességtelensége okán, fogalmilag kizárt az ahhoz szorosan tartozó és azzal együtt értelmezendő ÜSZ , , pontjai érvényességének a megállapítása. Az indokolás I. Rész B fejezete a től ig irányadó szerződési feltételekkel foglalkozott. A fenti időszakokban alkalmazott ÜSZ, SZÁF pontjai teljes
6 17.Pf /2014/6. 6 mértékben megegyeztek az I/A. fejezetben ismertetett pontokkal, ezért az elsőfokú bíróság az indoklását fenntartotta az I/B. fejezetben megjelölt időszakokban alkalmazott kikötésekre is. A SZÁF új, 3.4. pontja nem felel meg a ténylegesség és arányosság, valamint az átláthatóság elveinek. Nem igazolt az, hogy a késedelmes fizetés ténylegesen összefüggésben van az ügyleti kamatláb mértékével, továbbá nem ellenőrizhető, hogy a felperes milyen mértékben jogosult az ügyleti kamatláb emelésére. Az I. Rész C fejezete a től ig alkalmazott szerződési feltételekre vonatkozó érvelést tartalmazza. Az elsőfokú bíróság tartalmi egyezés folytán fenntartotta az I/A. fejezetben foglaltakat, és azt kiegészítette amiatt, hogy az ÜSZ rendelkezései a korábbi időszakokhoz képest az 1. sz. mellékletbeli pontokkal bővültek. Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy az 1. számú melléklet 1.1. a-c) pontjaiban meghatározott feltételek nem felelnek meg az átláthatóság, a ténylegesség és az arányosság elvének. A felperes az a)-c) pontokban részletezte, hogy pontosan mit ért jogi, szabályozói környezet megváltozásán. Ez a felsorolás azonban továbbra sem tette átláthatóvá a fogyasztók számára a szerződés megkötésekor, hogy várhatóan milyen keretek között és milyen mértékben fog emelkedni a törlesztőrészlet az adott körülmény bekövetkezésekor, továbbá az emelés mértékének indokoltsága utólag sem ellenőrizhető. Ezzel szemben a konkrét, közérthető kikötések megfelelnek az érthetőség és az egyértelműség követelményének. Az 1.2. pontban és annak alpontjaiban foglaltak sem biztosítják az átláthatóság elvének érvényesülését, és néhány kivételtől eltekintve jegybanki alapkamat, hitelező lekötött ügyfélbetétei nem teljesítik az egyértelmű és érthető megfogalmazás követelményét, továbbá nem felelnek meg a ténylegesség és az arányosság elvének sem. A szakmai kifejezések megmagyarázása elengedhetetlen ahhoz, hogy a fogyasztó megértse a fogalmak mögött húzódó tartalmat. A hitelbesorolás változása nem értelmezhető. Nem egyértelmű, hogy melyik hitelminősítő társaság által végzett besorolás jelentős. Ugyanez megállapítható az országkockázati felár változása esetén is. A felperes nem ad egyértelmű magyarázatot arra, hogy mit ért bankközi pénzpiaci kamatlábakon, hitelkamatokon, SWAP hozamgörbéken és a refinanszírozást biztosító, nyilvánosan kibocsátott értékpapír hozamán. Az ÜSZ. 1. sz. mellékletének 1.3. a-c) pontjai ugyancsak nem felelnek meg az átláthatóság elvének, ezen kívül az egyértelmű és érthető megfogalmazás követelményének. A fogyasztó nem tudhatja, hogy a felperes mit ért kockázati feláron, értékvesztésen. A feltételek teljesítik a ténylegesség elvét, mert azok a Kormányrendelet 1. (4) bekezdésében foglaltakkal egyezőek, de az átláthatóság elvének sérelme miatt nem állapítható meg, hogy az egyoldalú emelés mértéke arányban áll-e a körülményeknek a kamatra gyakorolt hatásával. Emiatt a feltételek nem felelnek meg az arányosság elvének sem. A tételes felsorolás elvét sértő kikötés az így különösen, de nem kizárólagosan kifejezés használata. A feltételek a fentiekkel szemben megfelelnek az objektivitás és a felmondhatóság elvében foglalt követelményekkel. Az ÜSZ , , pontjainak rendelkezései megegyeznek az I/A. fejezet időszakának szövegezésével, így az elsőfokú bíróság fenntartotta az ezekkel a pontokkal
7 17.Pf /2014/6. 7 kapcsolatban az I/A. fejezetben tett megállapításait. A SZÁF 3.3. és 3.4. pontjai megegyeztek az I/C. fejezet vonatkozó pontjaival, így az ezekre a pontokra is irányadó az I/C. fejezetben kifejtett okfejtés. Az I. rész D fejezete a től ig alkalmazott szerződési feltételekkel foglalkozott. Az elsőfokú bíróság megállapítása szerint e fejezet szövegezése megegyezik az I/C. fejezetben foglaltakkal, továbbá négy ponttal bővült. A bíróság az I/C. fejezetben tett indokolását fenntartotta és azt az alábbiakkal egészítette ki: Az pont utalt arra, hogy a felperes egyoldalú kamatemelésének meg kell felelnie a felperes árazási elveiben, valamint a Magatartási Kódexben foglaltaknak. Az elsőfokú bíróság megítélése szerint a szerződést nem teszi átláthatóvá az, ha ezeknek a követelményeknek a szerződéses kikötések megfelelnek. Az árazási elvek a felperes üzleti titkát képezik, ezért azt a fogyasztónak nincs lehetősége ellenőrizni. A magatartási kódex pedig egy olyan szakmai iránymutatás, amelynek ugyan a felperes alávethette magát, de ettől még nem vált a szerződéses rendszer részévé és nem lesz a felperessel szerződő fogyasztó számára ismert. A felperes az , és az pontjaiban a fogyasztók számára egyoldalú kamat- és díjemelést tartalmazó szerződésmódosítás esetére külön is biztosította a felmondhatóságot. Ezek a rendelkezések azonban kívül estek a Törvény 4. (1) bekezdése értelmében annak tárgyi hatályán, ezért a bíróság e pontok vonatkozásában is elutasította a keresetet. Az I. rész E fejezetében a felperes által től jelenleg is alkalmazott feltételekről az elsőfokú bíróság megállapította, hogy a felperes számára egyoldalú kamatés költségemelést biztosító kikötések megegyeztek az I/D. fejezetben foglaltakkal, ezért az elsőfokú bíróság fenntartotta az I/D. fejezetben kifejtett indokolást. Az ítélet jogi indoklásának II. része a gépjármű vásárláshoz nyújtott kölcsönszerződésekkel kapcsolatos kereseti kérelmekre vonatkozó indoklást tartalmazta. Az A fejezet szerinti, a től ig alkalmazott kikötések az I/A. fejezetben megjelölt feltételekkel, a B fejezetnek a től ig alkalmazott kikötései az I/B. fejezetével egyezőek. A C fejezet a től ig, a D fejezet a től ig, az E fejezet a től alkalmazott szerződési feltételek vizsgálata eredményeként az elsőfokú bíróság megállapította, hogy a kikötések az I/C., az I/D., illetve az I/E. fejezetben megjelöltekkel megegyeznek. Ezért az elsőfokú bíróság visszautalt az indokolás I. rész vonatkozó fejezeteiben kifejtett indokokra. Az indoklás III. részében az elsőfokú bíróság a felperes által közötti időszakban a kölcsönszerződés gépjármű vásárláshoz (Mazda Credit 2 ) típusú szerződések kereset szerinti feltételeit vizsgálta. Megállapította, hogy a szerződéses kikötések egyezőek az I/B. fejezetben megjelölt feltételekkel, így az arra vonatkozó indoklás e fejezetre is irányadó. 2 M. C.
8 17.Pf /2014/6. 8 Az elsőfokú bíróság a perköltség viseléséről a Pp. 78. (1) bekezdése alapján határozott. Az alperes jogi képviselőjének ügyvédi munkadíját a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 2. (2) bekezdése alapján mérsékelte, mivel az ügyben egy tárgyalást tartott, és hivatalos tudomása szerint az alperes az első ellenkérelmét több hasonló ügyben is előterjesztette. Túlzott mértékűnek ítélte az óradíj összegét, valamint a jogi képviselő munkavégzésre fordított idejét, ezért az óradíját nettó forintra, a munkaóráinak számát 60 órára csökkentette. Az ítélet ellen a felperes terjesztett elő fellebbezést, amelyben az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását, keresetének teljesítését és az alperes kötelezését kérte az első- és a másodfokú perköltség megfizetésére. Külön fellebbezéssel támadta a megállapított perköltség összegét. A felperes a másodfokú eljárásban ismét előterjesztette az alkotmánybírósági és az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése iránti indítványait. Fenntartotta azt az álláspontját, hogy a Törvény az Európai Unió Alapszerződéseinek és a Charta egyes rendelkezéseibe ütközik. Sérti a tulajdonhoz való jogot, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot, továbbá a jogos elvárások védelmére vonatkozó általános jogelvet és a letelepedés szabadságát. Ellentétes az Irányelv rendelkezéseivel és a fogyasztási hitelekre vonatkozó irányelvekkel. A törvény konkrétan megjelölt rendelkezései és a PJE határozat rendelkező részének 2. pontja az Alaptörvénybe ütköznek. Ellentétesek a jogállamiság elvéből következő visszaható hatályú jogalkotás tilalmával és a tisztességes eljáráshoz való joggal. Sérült a jogállamiság, jogbiztonság elve és a visszamenőleges jogalkotás tilalma a Törvény elévülésre vonatkozó szabályai és a felállított tisztességtelenségi vélelem kapcsán. A Törvény sérti a jogszabály alkalmazására való felkészüléshez való jogot, valamint több fogalom meghatározásánál a jogállamiság elvéből következő normavilágosság, a jogforrási hierarchia, a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét és a tisztességes eljáráshoz és jogorvoslathoz való jogot. Kiemelte, hogy a Törvény alapjául szolgáló PJE határozat jogot alkotott, sőt az új előírásokat visszamenőlegesen fogalmazta meg. Hivatkozott arra is a felperes, hogy a Törvényben rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló, október 6. napján kihirdetett évi XL. törvény újabb pontokon tette alaptörvény-ellenessé a Törvényt, mivel megváltoztatta törvény tárgyi hatályát és azt, hogy milyen típusú szerződések esetén és milyen időintervallumban érvényesül a tisztességtelenség vélelme. Érvelt azzal is, hogy más bíróságok a Pp. 155/B. -a alapján kezdeményezték az Alkotmánybíróságnál a Törvény egyes rendelkezései alaptörvény-ellenességének megállapítását és a per tárgyalását az alkotmánybírósági eljárás befejezéségi felfüggesztették. A felperes álláspontja szerint az elsőfokú ítélet indokolása több helyen ellentétes a perben benyújtott okiratok tartalmával, logikai ellentmondásokat és okszerűtlen következtetéseket is tartalmaz, így helye van a bizonyítékok felülmérlegelésének, eltérő jogi következtetések levonásának és az ítélet megváltoztatásának. Hangsúlyozta, hogy a szerződéses kikötések tisztességes voltát nem lehet kizárólag a Törvény 4. (1) bekezdésének a)-g) pontjaiban meghatározott szempontoknak való megfelelés alapján eldönteni. A Törvényt az Alaptörvénnyel összhangban értelmezve és a magyar jogrendszerbe illesztve, a nemzeti jogrend egyes ide vonatkozó szabályait, valamint a Törvény elméleti hátteréül szolgáló kúriai határozatokat is figyelembe kell venni.
9 17.Pf /2014/6. 9 Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság nem alkalmazta a Ptk. tisztességtelenségre vonatkozó keretszabályait és nem vette figyelembe az uniós jogi normákat (így az Első Fogyasztási Hitel Irányelv, Második Fogyasztási Hitel Irányelv, Lakóingatlan-hitelezési Irányelv, EUMSZ ide vonatkozó rendelkezéseit). Nem értékelte a felperes belső szabályzatait, az árazási elveit, holott azok kizárták a kamatok és a díjak felső határ nélkül módosítását, ezáltal a felperes nem sértette meg a jóhiszeműség és a tisztesség elvét. Kiemelte, hogy a felperes által alkalmazott valamennyi egyoldalú szerződésmódosítási kikötés tartalmazza, hogy a maximum 12 hónapra nyújtott kölcsönök kamatlába fix, a futamidő alatt nem változik, így a tisztességtelenség vélelme nyilvánvalóan nem vonatkozhat az ilyen szerződésekre. A rövid távon lejáró kölcsönszerződések is tartalmazzák a perbeli szerződéses kikötéseket, ezért legalább az ítélet indokolásában indokolt annak világos és egyértelmű megfogalmazására, hogy a felperes maximum 12 hónapos futamidejű kölcsönszerződéseiben található szerződéses kikötések nem tartoznak a Törvény hatálya alá. Ténylegesen nem adnak lehetőséget az egyoldalú szerződésmódosításra. Változatlanul érvelt azzal is, hogy a kógens jogszabály által meghatározott vagy annak megfelelő egyoldalú szerződésmódosítási kikötések tisztességessége a perben nem vizsgálható. A régi Hpt (3) (5) bekezdései, a kötelezően alkalmazandó Magatartási Kódex és a felperes árazási elvei együttesen meghatározták a felperes egyoldalú szerződésmódosítási jogát. A kormányrendelet pedig kógens jogszabályi előírás. A felmondhatóságra vonatkozó rendelkezés szerint a felperes valójában nem is módosíthatta egyoldalúan a szerződést a fogyasztó számára kedvezőtlenül, hiszen ha a fogyasztó úgy nyilatkozott, hogy a felperes által közölt módosítást nem fogadja el, a módosítás a fogyasztóra nézve nem vált hatályossá, és ez esetben a szerződést a felperes felmondhatta. Fenntartotta azt a jogi érvelését is, hogy az esetleges tisztességtelenség fő szabályként csupán részleges érvénytelenséget okoz, azaz a bíróság csak az adott kikötés tisztességtelenségét állapíthatja meg, de nincs lehetősége az egész szerződési feltétel tisztességtelenségének megállapítására. Kifogásolta, hogy az elsőfokú ítélet nem adja indokát a részleges érvénytelenségre vonatkozó szabályok mellőzésének. Az egyes vizsgálandó elvek kapcsán a fellebbezés a korábbi időszakokban alkalmazott szerződéses kikötéseket illetően az alábbiakra mutatott rá: A pénzpiaci kamatlábak változásához kötött egyoldalú szerződésmódosítás kellően egyértelmű, érthető és világos. Ezt az egyoldalú szerződésmódosításra okot adó körülményt a régi Hpt. 210/A. (4) bekezdése és a kormányrendelet is rögzíti. Ha ezt a fogalmat a kifejezetten fogyasztóvédelmi céllal létrejött jogszabályi rendelkezések is tartalmazzák, akkor a felperes kikötéseiben szereplő, hasonlóan megfogalmazott ok is kellően egyértelmű és nem lehet tisztességtelen. A Ptk ában foglalt értelmezési szabályok alapján egyértelműen megállapítható, hogy a felperes szerződéses kikötéseiben a pénzpiaci kamatláb kifejezésen a bankközi pénzpiaci kamatlábat kell érteni, mert a pénzügyi intézmények ezen a piacon szerzik be a kölcsönök folyósításához szükséges forrásokat. Emellett a fogyasztó szükség esetén segítséget kérhet a szerződés áttanulmányozásához, és szakember közreműködését is igénybe veheti, a szükséges információ az interneten bármikor, bárki által elérhető. A pénzpiaci kamatlábak változásához kötött egyoldalú szerződésmódosítás nem sérti a ténylegesség és arányosság elvét, ugyanis a függvényében kifejezés biztosítja annak
10 17.Pf /2014/6. 10 érvényesülését. Kifejezi az ügyleti kamat és a pénzpiaci kamatlábak változása közötti azon összefüggést, hogy egyoldalú kamatváltoztatás csak akkor és olyan mértékben lehetséges, amikor és amilyen mértékben a pénzpiaci kamatlábak változása ténylegesen hat a kamatra. A szimmetria elve megfelelően érvényesül, ha a szerződéses kikötés nem zárja ki a fogyasztó javára történő egyoldalú szerződésmódosítást. Az átláthatóság elvével kapcsolatban kiemelte, hogy az Európai Bíróságnak az árfolyamrésre vonatkozó megállapításai nem alkalmazhatók az egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekre. Az Európai Bíróság a C-26/13. számú Kásler ügyben az árfolyamrés kapcsán foglalkozott ezzel a kérdéssel, ahol a lényeges elem a folyósítási és törlesztési árfolyamok különbözősége és az abból adódó terhek előreláthatósága volt. Ezzel szemben az egyoldalú szerződésmódosítási kikötések esetén az uniós jogban is elismert a kamatok módosításának lehetősége, a változó körülményekhez igazodás joga. A Kúria tehát téves analógiát alkalmazott, amikor az Európai Unió Bíróságának az árfolyamrés átláthatóságára vonatkozó megállapításait az egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekre is kiterjesztette. Az átláthatóság elve nem jelenti azt, hogy a szerződéskötéskor a körülményváltozás mértékét és kamatra gyakorolt hatását előre pontosan meg kell határozni. Az átláthatóságnak az elsőfokú bíróság által követett értelmezése gyakorlatilag kiüresíti a változtatható kamat fogalmát, és lényegében csak a fix kamatot vagy az értékmegtartó klauzulát tartalmazó szerződéses kikötéseket tekinti tisztességesnek, holott a változtatható kamat és az annak alapját képező egyoldalú kamatváltoztatási jog mindeddig jogszabály által elismert. A szerződések mellékletét képező tájékoztató kiegészítette az egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekben közölt információkat, mert részletes tájékoztatást tartalmazott a hitel törlesztőrészletének mértékét döntően befolyásoló devizaárfolyamváltozásnak a hitel kamatára gyakorolt hatásáról. A fogyasztó a fenti tájékoztató alapján előre láthatta az árfolyamok jövőbeli változásának, és ezáltal fizetési kötelezettsége módosulásának lehetőségét, ezért a tájékoztató is hozzájárult a kikötések átláthatóságának érvényesüléséhez. A felmondhatóság elvét illetően hangsúlyozta, hogy az ezt tartalmazó szerződéses kikötés szerint a felperes a fogyasztó számára kedvezőtlenül valójában nem is módosíthatta egyoldalúan a szerződést, hiszen amennyiben a fogyasztó úgy nyilatkozott, hogy a felperes által közölt módosítást nem fogadja el, az a fogyasztóra nézve nem vált hatályossá, és ez esetben a szerződést a felperes felmondhatta. A későbbi időszakokban bevezetett kikötésekben a ténylegesség és az arányosság elvével kapcsolatban a felperes kifejtette, hogy az adós fizetési késedelme nyilvánvalóan befolyásolja a hitelkockázati besorolást, amelyet a felperes a rá irányadó, a felügyelet által ellenőrzött kötelező belső szabályzatok szerint, a hitelkockázat változásaként köteles figyelembe venni. A hitelkockázat változását és az adós késedelmes fizetését a kormányrendelet is nevesíti egyoldalú szerződésmódosításra okot adó körülményként. A kamat mértéke a fogyasztó 30 napon túli fizetési késedelme esetén a fogyasztóvédelmi céllal megalkotott jogszabályi rendelkezés szerint is módosítható. A kölcsönszerződés mellékletét képező hirdetmény pedig meghatározta, hogy a felperes milyen mértékben jogosult az ügyleti kamatlábat módosítani az adós fizetési késedelme esetén. Rámutatott, hogy a szerződéses kikötés tisztességességének vizsgálata során kizárólag a
11 17.Pf /2014/6. 11 SZÁF rendelkezéseit kell figyelembe venni akként, hogy az üzletszabályzat 1. sz. mellékletében foglaltak csak a SZÁF-ban nevesített okok magyarázatául szolgálnak. A felügyelet által elfogadott Magatartási Kódexnek való megfelelés biztosítja az átláthatóságot, de ugyanezt eredményezi az árazási elvek alkalmazása is. Ez utóbbiak célja éppen az, hogy a felperes a vonatkozó jogszabályok és a Magatartási Kódex tartalmával összhangban lefektesse a fogyasztói kölcsönszerződésekkel kapcsolatos árazási döntéseinek alapelveit, valamint rögzítse az árazás folyamatát. Tartalma megfelel a szimmetria, a szabályszerűség, valamint az okszerűség és arányosság elvének. Az árváltoztatási mechanizmust tartalmazó árazási elvek jogszabályi meghatározottságának megfelelőségét a felügyelet ellenőrzi, ami kizárja, hogy az árazási elvekkel összhangban álló egyoldalú szerződésmódosítási kikötések az átláthatóság hiánya miatt tisztességtelenek legyenek. Az átláthatóság követelményét ezért nem önmagukban az egyoldalú szerződésmódosítási kikötéseknek kell teljes körűen kielégíteniük, hanem az írásba foglalt árazási elvekkel együtt kell az átláthatóságnak teljesülnie. Ez a január 1-jétől alkalmazott egyoldalú szerződésmódosítási kikötések esetében megvalósult, így a kikötések tisztességesek és érvényesek január 1-jétől a régi Hpt. előírása biztosítja a fogyasztó számára, hogy a szerződésmódosítás okát és mértékét utólag ellenőrizni tudja. Álláspontja szerint nem a szerződéskötéskor, hanem csak a már bekövetkezett körülményváltozás konkrét mértékének ismeretében kell a fogyasztó számára ellenőrizhetővé tenni a rá nézve hátrányos szerződésmódosítás indokoltságát, arányát és mértékét. Tévesnek tartotta az elsőfokú bíróság azon megállapítását, amely szerint az emelés mértékének indokoltságát utólag sem lehetett ellenőrizni. Az árazási elvek alkalmazása és a kormányrendelet is biztosítják a ténylegesség és arányosság elvének érvényesülését. Csak utólag, az emelés mértékének ismeretében ellenőrizhető, hogy az emelés mértéke arányban áll-e a körülménynek a kamatra gyakorolt hatásával. Az elsőfokú bíróság irreális elvárást támasztott a szerződéses kikötéssel szemben, figyelmen kívül hagyta a Kormányrendelet 1. (1) bekezdését és (3) bekezdését. A KSH által közzétett éves átlagos infláció mértékéhez kötött díjemelést lehetővé tevő rendelkezés tisztességes. A felperes a kölcsönszerződésben a díjakat és költségeket forintban határozta meg, az infláció nem vitatható módon ténylegesen hat a forintban meghatározott díj- és kölcsöntételek reálértékére, a díjak és költségek emelése pedig a szerződéses rendelkezés alapján kizárólag ezen közrehatással arányosan történhet. Az egyértelmű és világos megfogalmazás elvével kapcsolatban a felperes sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság értelmezhetetlennek tartotta az országkockázati felár, a refinanszírozást biztosító, nyilvánosan kibocsátott értékpapír, a kockázati kategória és az értékvesztés kifejezéseket. A tételes meghatározás elvével összefüggésben kifogásolta, hogy az elsőfokú bíróság szerint nem felelt meg ennek az így különösen, de nem kizárólagosan" kifejezés használata. Álláspontja szerint egy önmagában is helytálló okon belül, a módosításra okot adó körülmények példálózó felsorolása még nem teszi az egész kikötést példálózóvá. Az a helytálló okok taxatív felsorolásával továbbra is zárt rendszert alkot, amely nem sérti a tételes meghatározás elvét. Végül kiemelte, hogy a jogviszonyoknak az alperes nem alanya. A Törvény szerinti eljárás lefolytatása eredményeként hozott döntésből egyértelműen nem határozható meg, hogy
12 17.Pf /2014/6. 12 annak jogereje mely személyek milyen ténybeli alapból származó jogaira terjed ki, ami a jogbiztonságot veszélyezteti. A törvény figyelmen kívül hagyja a perbeli jogviszonyok alapján indult bírósági ítéleteket. A megítélt perköltség a perben ténylegesen kifejtett tevékenységére tekintettel eltúlzott, hiszen mindössze egyetlen tárgyalásra került sor, az ellenkérelmek pedig más devizaperekben is benyújtott szabvány beadványok, melyek elkészítésével az alperes jogi képviselője által kimutatott jelentős munkaidő-ráfordítás nem merülhetett fel. Kérte ezért az ügyvédi munkadíj mint perköltség mérséklését. Az alperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú ítélet helybenhagyását kérte. Kérte továbbá a felperes kötelezését másodfokú perköltségként a megbízási szerződésben kikötött forint + áfa ügyvédi munkadíj viselésére. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság megalapozottan utasította el a felperes alkotmánybírósági és előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése iránti indítványát. A jelen perben nincs közvetlenül alkalmazandó vagy közvetlenül érvényesülő uniós jogi szabály. A Törvény a magyar bírói gyakorlatot emelte jogszabályi szintre, ezért az EGK irányelvekkel való összhang kétségtelen, továbbá nincs értelmezési bizonytalanság sem. A 2014/17/EU Irányelv nem alkalmazandó a március 21. napja előtt kötött szerződésekre. A 2008/48/EK Irányelv, de a 2014/17/EU Irányelv sem alkalmazható szerződéses kikötések érvényességének megállapítására. Az EGK irányelvek implementációja megtörtént, a közvetlen alkalmazásnak nincs helye. A Törvény összhangban áll az uniós joggal, de ez a kérdés előzetes döntéshozatali eljárásban nem is vizsgálható. A tagállami jogszabályok a fogyasztó érdekeit jobban védő, számukra több jogot biztosító megoldást is alkalmazhatnak. Nincs helye előzetes döntéshozatali eljárásnak az Irányelv további értelmezésével kapcsolatban sem, mert a lényeges kérdésekben kialakultnak tekinthető a bírói gyakorlat. Az EGK irányelvnek a jelen jogvitára alkalmazható rendelkezéseit az Európai Unió Bírósága többször is értelmezte. A Kúria az alkalmazandó elveket az EU Bíróságának határozata alapján dolgozta ki. A Charta sem alkalmazható, mert a Törvény nem tekinthető implementációs aktusnak, hanem pusztán a fennálló bírói gyakorlatot tükröző általános tisztességtelenségi szempontokat deklarálta. Nem teremtett új érvénytelenségi okokat, nem avatkozott bele a felek szerződéses jogviszonyába. Az Európai Unió Bíróságának gyakorlata a Charta alkalmazhatóságát illetően közvetlen kapcsolódást igényel a tagállami intézkedés és az uniós jogrend között. A tulajdonjog korlátozásának lehetőségét a Charta nem zárja ki. A Charta által elismert tisztességes eljáráshoz való jogot a Törvény nem sérti, mert egyértelműen biztosítja a bírósági eljárás igénybevételének lehetőségét és a megállapított határidők és egyéb eljárásjogi rendelkezések sem zárják ki az érintettek igényérvényesítési lehetőségét. A letelepedés szabadságára való hivatkozáshoz tényleges migráció, határon átnyúló elem szükséges, ami a Törvény rendelkezései kapcsán nyilvánvalóan nem merül fel. A Törvény nem ütközik az uniós jogba, hanem megkönnyíti az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását azzal, hogy az államot állítja a fogyasztók helyébe, egy bírói úton megdönthető vélelem alkalmazásával. Erre vonatkozólag nincs uniós jogi tilalom, sőt az Európai Unió lehetővé teszi, hogy a fogyasztó javára a tagállamok szigorúbb szabályokat alkalmazzanak. Az Irányelv a tisztességtelenség megítélésének egyedi esetére ad módszertani iránymutatást,
13 17.Pf /2014/6. 13 nem rögzít kizárólagosan alkalmazandó eljárási szabályokat. Téves hivatkozás, hogy a Törvényben felállított tisztességtelenségi vélelem az Irányelvvel ellentétes. Az Irányelv az Európai Unió Bírósága és a tagállami bíróságok között osztja meg a feladatot, a PJE határozat pedig ezen a feladatmegosztáson belül a magyar bíróság értelmezését jeleníti meg. A Törvény csak ezt a tagállami bírói értelmezést fogalmazta meg. Megjegyezte, hogy nincs helye előzetes döntéshozatali eljárásnak a tagállami és az uniós jog összhangjának vizsgálata tekintetében. Az Európai Unió Bíróságának joggyakorlata szerint nem kezdeményezhető előzetes döntéshozatali eljárás, ha a jogvitában esetleg alkalmazandó uniós szabály értelmezése kapcsán felmerült hasonló kérdés körében kialakult a bírói gyakorlat. Kifejtette azt az álláspontját, hogy a Törvény nem ütközik az Alaptörvénybe, a visszamenőleges jogalkotás és a hátrányos megkülönböztetés tilalmába. Megfelelő felkészülési időt biztosított a megváltozott jogszabályi környezethez való alkalmazkodáshoz. Nem sérti a normavilágosság elvét és a tisztességes eljáráshoz való jogot. A bizonyítási teher megfordításával kapcsolatban hangsúlyozta, hogy maga a szerződési kikötés tisztességtelenségére vonatkozó törvényi vélelem és az ilyen kikötést alkalmazó jogalanyra telepített bizonyítási teher előírása megfelelő. Más perekben hozott végzések a jelen perben eljáró bíróságot nem kötik. A október 6. napján kihirdetett évi XL. törvénnyel kapcsolatos aggályokat illetően pedig arra hivatkozott, hogy a perre a évi XXXVIII. törvény eredeti szövegét kell alkalmazni, és e törvényből sem következik a felperesi álláspont helyessége. Az elsőfokú bíróság érdemi döntése megalapozott. Helytálló megállapítás, hogy a felperes belső szabályzatainak, árazási elveinek nincs jelentősége a per eldöntése szempontjából. A Kormányrendeletben felsorolt indokok szó szerinti átvétele még nem teszi a szerződéses kikötést tisztességessé. A felperes alaptalanul érvelt a felmondhatóság elvével kapcsolatban azzal, hogy valójában egyoldalúan nem módosíthatta a szerződést. Ha a fogyasztó nem fogadja el a felperes által közölt módosítást, a felperes felmondhatja a szerződést, amely jogkövetkezményeit tekintve gyakorlatilag olyan, mint egy szankciós felmondási jog a felperes javára. Az elsőfokú bíróság részletesen és teljességében vizsgálta a peresített szerződéses kikötéseket, és egyetlen olyat sem talált, amely megfelelt volna a Törvény szerinti mind a hét elvnek, így értelemszerűen nincs olyan része a peresített általános szerződési feltételeknek, amelyek esetében a részleges érvénytelenség megállapítható lett volna. Ebből következően a felperes alaptalanul állította, hogy a részleges érvénytelenségre vonatkozó kérelem tárgyában a bíróság nem döntött. A pénzpiaci kamatlábakkal kapcsolatos módosítási ok általános megfogalmazás, melynek pontos tartalma a fogyasztók számára nem ismert. A rendelkezés így megfelelő és szükséges korlátok nélkül biztosított a felperesnek egyoldalú szerződésmódosítási jogot, ami ellenőrizhetetlen, számonkérésre alkalmatlan. A fogalom többféle kamatot is magában foglal, amely nem felelhet meg a tételes meghatározás, az egyértelmű és érthető megfogalmazás elveinek. A ténylegesség és arányosság elvét a "függvényében" kifejezés használata egyáltalán nem biztosítja. A szimmetria elve pedig akkor érvényesül, ha kötelezettségként a fogyasztókra nézve kedvező módosítás lehetősége kifejezetten megjelenik a szerződésben. Az ítéletnek az átláthatóság elvével kapcsolatos megállapításai helytállóak. Ezen elv alapján
14 17.Pf /2014/6. 14 a fogyasztót a szerződés megkötése során olyan helyzetbe kell hozni, hogy megfelelően fel tudja mérni az általa vállalt kötelezettségeket, a szerződéskötést követően bekövetkező körülményváltozásból eredő többlet kötelezettségei keletkezésének indokait, kötelezettségei változásának mechanizmusát, és annak lehetséges mértékét. A szerződéses rendelkezésekből egyértelműen ki kell tűnnie, hogy az abban felsorolt körülmények milyen okból, mértékben és módon hatnak ki a kamatra, költségre, díjra. A felperesi perbeli kikötések ezen követelményeknek egyértelműen nem felelnek meg. A szerződésnek kell átláthatónak lennie, a tájékoztató semmilyen indokot nem tartalmaz, az a devizaárfolyam változására vonatkozik, nem pedig a hiteldíj egyoldalú emelésének lehetőségére. Megalapozott megállapítás, hogy az I/A. fejezetben foglalt kikötések nem minősülnek tisztességesnek. Az I/B. fejezetben kifejtett okfejtéssel kapcsolatban hangsúlyozta, hogy az arányosság követelménye sem teljesül, mert nem igazolt, hogy az adós fizetési késedelme ténylegesen hatást gyakorolna a kamatra, költségre és díjra. Az I/C. fejezet vonatkozásában kiemelte, hogy a különböző szerződéses dokumentumok közötti egymásra utalás az átláthatóságot csökkenti. Az éves átlagos inflációval kapcsolatos kikötést illetően az elsőfokú ítélet megalapozottan állapította meg, hogy az sérti az arányosság elvét, hiszen lehetőséget ad a felperesnek arra, hogy az infláció mértékével mindig megemelje a díjakat, akár akkor is, ha az a díjakra egyébként hatással nem volt. Az egyértelmű és világos megfogalmazás elvével kapcsolatban a fellebbezési érvelés megalapozatlan. Ezen elvnek az érintett körülmények nem felelnek meg, mert az átlagos fogyasztó nincs tisztában azzal, hogy mit jelent a hitelezőre kötelező egyéb szabályozó, a példaként említett adón kívül milyen egyéb közteher kapcsolódhat a jogviszonyhoz, továbbá mit kell érteni a kötelező tartalékolási szabályokon. A fogyasztók számára a kötelező betétbiztosítás összege sem feltétlenül egyértelmű. A többi fogalomról is megállapítható, hogy azok pontos tartalma a fogyasztók számára nem ismert. Az üzletszabályzat 1. számú melléklete több olyan elemet is tartalmaz, amire a felperesnek már ráhatása van, ezért ezek nem egyértelműek és nem világosak, de objektívnek sem tekinthetők. A körülmények nem lesznek objektívek pusztán attól, hogy az eljárás szabályzatok alapján történik, hiszen a szabályzatokat a felperes alkotja meg és az abban foglaltakat maga értékeli. A "különösen, de nem kizárólagosan" fordulat sérti a tételes meghatározás elvét, továbbá a "forrásköltségek változása" mint a felperes által nevesített ok tág fogalom. Az érdemi döntés meghozatala előtt az ítélőtábla a felperesnek az előzetes döntéshozatali és az alkotmánybírósági eljárás kezdeményezése, valamint a per tárgyalásának felfüggesztése iránti indítványairól határozott. A Pp. 155/A. (1) bekezdése értelmében a bíróság az Európai Bíróság döntéshozatali eljárást az Európai Közösséget létrehozó Szerződésben foglalt szabályok szerint kezdeményezheti. Az EUMSZ 267. cikk a) és b) pontja alapján az előzetes döntéshozatali eljárás tárgya a Szerződések értelmezése vagy uniós intézmények, szervek vagy hivatalok jogi aktusainak érvényessége és értelmezése lehet. A felperes az Irányelvben foglalt egyes rendelkezések értelmezése, illetve annak tisztázása érdekében indítványozta az eljárás kezdeményezését, hogy a Törvény egyes rendelkezései összeegyeztethetők-e az Európai Unió jogával. Ez utóbbi vizsgálatára az EUMSZ 267. cikke nem biztosít lehetőséget és a jelen ügyben közvetlenül alkalmazandó uniós jog nincs. A per tárgya nem a fogyasztóval
15 17.Pf /2014/6. 15 kötött szerződések érvényessége vagy érvénytelensége, hanem a fogyasztói kölcsönszerződés részévé vált általános szerződési feltételekben szereplő, az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó szerződési kikötés tisztességtelenségére vonatkozó vélelem megdöntése. A bíróság kizárólag azt vizsgálhatja, hogy a kereset tárgyát képező szerződéses kikötésben teljesülnek-e a Törvény 4. (1) bekezdés a)-g) pontjaiban meghatározott követelmények. Ez a kikötések szövege és a miniszteri indokolás alapján állapítható meg, melynek során figyelemmel kell lenni az Alaptörvény 28. Cikkében megfogalmazott értelmezési szabályra. A jogszabály céljával kapcsolatban a miniszteri indokolás kifejezi, hogy a jogalkotó a 2/2014. Polgári Jogegységi Határozatban kifejtett elveket kívánta jogszabályi szintre emelni és a jogkövetkezmények levonása során figyelemmel volt az Irányelvre, valamint annak az Európai Unió Bírósága általi értelmezésére, köztük a C-26. számú Kásler ügyben, illetve a Banco-Espanol ügyben hozott C-618/10. számú határozatra. Ezeket az e pertípusban eljáró bíróságok a Törvény alkalmazása során figyelembe vehetik, de az érdemi döntés körében további értelmezésre nincs szükség. Ennek okán az ítélőtábla sem tartotta indokoltnak az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezését az Irányelvbe és a Chartába ütközésre alapítva. A Pp. 155/B. (1) bekezdése kimondja, hogy a bíróság az Alkotmánybíróságnak a jogszabály, a jogszabályi rendelkezés, közjogi szervezetszabályozó eszköz vagy jogegységi határozat alaptörvényellenességének megállapítására, továbbá nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítására irányuló eljárást az Alkotmánybíróságról szóló törvényben foglalt szabályok szerint kezdeményezheti. Az idézett eljárásjogi szabályból, az Abtv. 25. (1) bekezdéséből, a 32. (2) bekezdéséből következően a bíróság hivatalból vagy indítványra akkor fordulhat az Alkotmánybírósághoz, ha olyan jogszabály vagy annak egyes rendelkezései alaptörvényellenességét vagy nemzetközi szerződésbe ütközését észleli, amelyet az előtte folyamatban lévő perben alkalmaznia kell. A Törvényt a bevezető rendelkezéséből kitűnően az Országgyűlés a Kúria 2/2014. számú PJE határozatából származó egyes követelmények érvényre juttatása érdekében alkotta meg. Ebből következően a bíróság a perben csak a Törvényt alkalmazhatja, ezért az eljárásban nem alkalmazott PJE határozat alaptörvény-ellenessége, vagy nemzetközi szerződésbe ütközése sem adott alapot az alkotmánybírósági eljárás kezdeményezésére. A felperes indítványában több olyan Törvényi rendelkezés alaptörvény-ellenességére is hivatkozott, amelyeket a bíróságnak a jelen perben nem kellett alkalmaznia. Az alkalmazandó rendelkezések alaptörvény-ellenességét vagy nemzetközi szerződésbe ütközését pedig az ítélőtábla nem észlelte, ezért mellőzte az alkotmánybírósági eljárás kezdeményezését, melynek indokait a BH szám alatt közzétett határozatban kifejtett szempontoknak megfelelően nem fejtette ki. Az indítvány elutasításának részletes indokolása nem feladata a perben eljáró bíróságnak, az alkotmánybírósági hatáskörbe tartozik. Más bíróság, az ítélőtábla más tanácsának határozata pedig a Pp. 4. (1) bekezdésében foglalt alapelv alapján a bíróságot nem köti. Itt utal az ítélőtábla arra, hogy a Kúria nem alkotott jogot azzal, hogy az Európai Unió Bírósága a C-26/13. számú ügyben hozott ítéletében az árfolyamváltozások kapcsán kifejtett, az átláthatóságra vonatkozó követelményt az egyoldalú szerződésmódosítási jogot biztosító szerződési feltételekre is irányadónak tekintette. A fellebbezés a per fő tárgya tekintetében nem alapos.
16 17.Pf /2014/6. 16 A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróságnak a helyesen megállapított tényállásra alapított érdemi döntésével és annak jogi indokolásával túlnyomó részben egyetért, ezért okfejtését a helyes indokok szükségtelen megismétlése nélkül a fellebbezésre tekintettel az alábbiak szerint kiegészíti, azt meghaladóan az elsőfokú ítélet indokolását részben módosítja. A felperes alappal érvelt azzal, hogy a tisztességtelenség törvényi vélelme nem vonatkozik olyan kölcsönszerződésekben található egyoldalú szerződésmódosítási kikötésekre, amelyek futamideje legfeljebb egy év. A kikötések szerint a kamatlábat a szerződés időtartama alatt a felperes nem módosíthatja, emiatt a 12 hónapot meg nem haladó szerződéses kikötések nem minősülnek a Törvény 4. (1) bekezdés hatálya alá tartozó egyoldalú szerződésmódosítási jogot biztosító feltételnek. A Kúria is úgy foglalt állást a 2/2012. (XII. 10.) PK vélemény 7. pontjában, hogy a fix kamatozású kölcsönszerződés esetén a bank nem jogosult egyoldalúan a kamat mértékét módosítani. Ebben az esetben a pénzintézet a tartós futamidő alatt, a körülmények megváltozásából eredő minden kockázatot átvállalja. A kereset elutasításának ezért a kereshetőségi jog hiányában van helye. A felperes álláspontja szerint az általános szerződési feltétel nem minősülhet tisztességtelennek, ha azt jogszabály állapítja meg vagy a jogszabály előírásának megfelelően határozták meg, továbbá ha jogszabályba ütközik, ezért minden feltétel esetében vizsgálandó, hogy az adott szerződéstípusra, az adott időpontban hatályos jogszabályi környezet milyen rendelkezéseket tartalmazott. A felperes érvelésével szemben a Törvény alapján indított perben az elsőfokú bíróság helyesen vizsgálta, hogy teljesülnek-e a kereset tárgyát képező kikötések szövegében a Törvény 4. (1) bekezdés a)-g) pontjaiban foglalt követelmények. A felperes által hivatkozott jogszabályi rendelkezések a pénzügyi szolgáltató és a fogyasztó közötti jogvitában alkalmazhatók. A pénzügyi szolgáltató felperes által a Magyar Állam alperes ellen indított, a törvényen alapuló perben a vizsgálandó körülmények körén kívül esik, hogy a keresettel érintett kikötések miért kerültek az adott módon meghatározásra. E körben az ítélőtábla utal arra, hogy a régi Hpt január 1. napjától hatályos 210. (3) bekezdésében foglalt törvényi felhatalmazása keretjellegű. A 210. (4) bekezdésében rögzített árazási elvek biztosítása és az ezen jogszabályi rendelkezésnek megfelelő általános szerződési feltételek még nem zárják ki a Törvényben foglalt követelmények vizsgálatát, mert az árazási elvek nem váltak a fogyasztói szerződés részévé. A 210. (4) és (5) bekezdéseiben szabályozott, a pénzügyi intézmény árképzési gyakorlatát rögzítő árazási elvek ellenőrzésére és számonkérésére a fogyasztó nem jogosult, így nem alapíthat szerződéses jogot a hitelező árazási elveire. A Kormányrendelet hatályba lépését követően is vizsgálható az ezen jogszabálynak megfelelő tartalmú általános szerződési feltételek tisztességtelensége, az ugyanis nem ad kimerítő szabályozást az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó szerződéses feltételekre. Nem tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek a jogszabály erejénél fogva a szerződés részévé válnak, azok olyan keretszabályok, amelyek alapján maguknak a pénzügyi szolgáltatóknak kell megalkotniuk a fogyasztóvédelmi szempontoknak is megfelelő általános szerződési feltételeiket. A benne szereplő felsorolás csupán a kamatemelés lehetséges okai tekintetében taxatív. Az, hogy a pénzügyi intézmény egyoldalú szerződésmódosításának lehetnek alapos okai, nem jelenti egyben azt is, hogy az egyoldalú
17 17.Pf /2014/6. 17 szerződésmódosítással kapcsolatos kikötés nem minősülhet egyéb okból tisztességtelennek. A hivatkozott jogszabály előírásainak való megfeleléssel nem teljesíti a pénzügyi intézmény a tisztességesség követelményét, figyelemmel arra, hogy az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó szerződéses feltételeknek csak egyik eleme az oklista, további szükséges tartalmi eleme a kötelezettségvállalás mechanizmusának, lehetséges mértékének szabályozása is. A Kormányrendelet 1. -ának előírásait teljesítő oklista nem jelenti az egyoldalú szerződésmódosítási jog szabályozásának tisztességességét, nem valósítja meg a tisztességességből fakadó további követelményeket, így az átláthatóságot, az érthető és világos megfogalmazást, továbbá a felmondhatóság és a szimmetria követelményét sem. Nem értett egyet az ítélőtábla a felperesnek azzal az álláspontjával sem, hogy az esetleges tisztességtelenség fő szabályként csupán részleges érvénytelenséget eredményez, azaz a bíróság csak az adott kikötés tisztességtelenségét állapíthatja meg, de nincs lehetősége a szerződéses feltétel egésze tisztességtelenségének a megállapítására. E kérdés vizsgálata során abból kell kiindulni, hogy az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó fogyasztóra hátrányos kikötés nem azonosítható az egyoldalú szerződésmódosítási jog gyakorlásának feltételeivel, okaival. A tisztességesség szempontjából a pénzügyi intézmény által a maga javára kikötött változtatási jogra vonatkozó szerződési tartalom egésze egyetlen szerződési kikötésként vizsgálandó. A törvény 4. (1) bekezdésében meghatározott követelményekből is kitűnik, hogy az oklista nem azonos a szerződéses kikötéssel, az a szerződéses kikötésnek csak egyik eleme. A 4. (1) bekezdés a) pontjában foglalt egyértelmű és érthető megfogalmazás, valamint az e) pont szerinti átláthatóság vonatkozik a teljes szerződéses kikötésre, míg a b), c) és d) pont az oklistára. Az oklista, mint a szerződéses kikötésen belüli egyik elem; vagy az oklista egyes elemeinek részleges érvénytelensége fel sem merülhet. A keresettel érintett szerződéses kikötés egyes elemei, vagy azok kitételei külön-külön nem vizsgálhatóak. A Törvény szerint a kikötés egészének tisztességtelensége vélelmezett és a felperesnek a kikötés egésze tekintetében kell bizonyítania, hogy az tisztességes. Ez következik abból, hogy az egyoldalú szerződésmódosítást lehetővé tevő szerződéses feltétel egésze, mint egység alkalmazásának következményeként, az oklista minden pontjának együttes hatásaként jelentkezik a kamat-, költség- vagy díjemelés. Az egyoldalú módosítás egyes indokai a fogyasztót egészében érintik, azok összhatásaként változnak a költségei: ha több ok beállta az emelés irányába hat, de egy ok ellene, ezek eredőjeként alakul a módosult kamat, költség vagy díj. A fogyasztó mindig összhatás eredményében látja a változást, így a kikötés egészének van jelentősége. A felperes keresetében másodlagosan kért részleges érvénytelenség megállapítása kizárt, mert a vizsgálandó szerződéses kikötés az előbbiekben kifejtettek szerint egységes egész. A felperes tartalmilag a szerződéses feltétel érvénytelen kitételeinek mellőzését kéri, amelyből következően a többi szerződéses feltétel érvényes. A polgári jogban ugyanakkor az érvénytelenség lehet csak részleges ezt tartalmazza a 2/2012. (XII.10.) PK vélemény 8. b) pontja is, márpedig a jelen perben ilyen érvénytelenséget megállapító döntés nem hozható. Nem hozható ilyen döntés azért sem, mert a Tv a meghatározza, hogy a bíróság mit vizsgálhat, a vizsgálat eredményéhez képest mit állapíthat meg, és milyen döntést hozhat. A bíróság döntése kétféle lehet: vagy elutasítja a keresetet, ha a szerződéses kikötés tisztességtelen, vagy megállapítja, hogy a szerződéses kikötés tisztességes, ezért érvényes. Amennyiben jelen pertípusban sor kerülne a szerződéses kikötések részleges
18 17.Pf /2014/6. 18 érvényességének, az egyoldalú szerződés módosítást megalapozó oklista egyes elemei érvénytelenségének megállapítására, a tisztességtelennek talált körülmények mellőzésével, a szerződéses kitételek kiegészítésével felborulna a szabályozás szerződéskötéskor fennálló egysége. Egyúttal bírói úton módosításra kerülne a tisztességtelen szerződési kikötés, amely ellentétes a Törvény meghozatalánál irányadónak tekintett Banco-Espanol ügyben hozott C számú EUB ítéletben kifejtett elvekkel. Helyesen állapította meg az elsőfokú bíróság a Tv. 4. (1) bekezdésre hivatkozással azt, hogy a felperes részéről csak akkor vezethet sikerre a törvényi vélelem megdöntése, azaz a kereset csak akkor alapos, ha a felperes valamennyi elv érvényesülését bizonyítja, illetve ha csak egy elv érvényesülése is bizonyítatlan marad, akkor a vélelem megdöntése iránti igény megalapozatlan. Ezt a Tv. 11. (2) és (3) bekezdése egyértelműen rögzíti. A 11. (3) bekezdése szerint ugyanis egyértelmű, hogy a szerződéses kikötés csak akkor lehet tisztességes és ezért érvényes, ha megfelel a 4. (1) bekezdés szerinti valamennyi feltételnek, illetve a 11. (2) bekezdés alkalmazásával, amennyiben a szerződéses kikötés a 4. (1) bekezdés szerinti bármelyik feltételnek nem felel meg, a kikötés tisztességtelen. A Tv. 4. (1) bekezdése tehát konjunktív feltételeket ír elő az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségét tartalmazó kikötés tisztességességének megállapításához, ezért bármelyik feltétel hiányában a szerződéses kikötés tisztességtelen, ami miatt a bíróságnak a keresetet el kell utasítania. Kétségtelen, hogy a jogalkotó nem határozta meg azt a sorrendet, amelyet követni kell a Törvény 4. (1) bekezdésében felsorolt elvek vizsgálata során. Ez azonban az uniós jogból, a logika szabályaiból, és a pergazdaságosság szempontjából levezethető. Az Irányelv 5. cikke kimondja: olyan szerződések esetében, amelyekben a fogyasztónak ajánlott valamennyi feltétel, vagy a feltételek némelyike írásban szerepel, ezeknek a feltételeknek világosnak és érthetőnek kell lenniük. A 4. cikk második bekezdése szerint a feltételek tisztességtelen jellegének megítélése nem vonatkozik sem a szerződés elsődleges tárgyának meghatározására, sem a szolgáltatás és ellenszolgáltatás viszonyának megfelelésére, ha ezek a szerződések világosak és érthetőek. A Törvény 4. (1) bekezdés a) pontja szerinti egyértelmű és érhető megfogalmazáshoz fűzött miniszteri indokolás alapján önmagában is tisztességtelen a szerződési feltétel, ha a szerződés megkötése előtt a fogyasztónak az egyértelmű, világos és érthető szerkesztés és megszövegezés hiánya miatt nem volt tényleges lehetősége a kikötés alapos megismerésére. A szerződéskötés során tehát a fogyasztót olyan helyzetbe kell hozni, hogy megfelelően fel tudja mérni az általa vállalt kötelezettségeket, így az oklistában megjelölt és a szerződéskötést követően bekövetkező körülményváltozásból eredő többlet-kötelezettsége keletkezésének okait, kötelezettsége változásának mechanizmusát és annak lehetséges mértékét is. Logikailag ehhez az elvhez tartozik a Törvény 4. (1) bekezdés e) pontjában megfogalmazott átláthatóság elve, mely szerint a fogyasztó nem láthatta előre, hogy milyen feltételek teljesülése esetén és milyen mértékben kerülhet sor további terhek rá történő áthárítására. A törvényi fogalmat a miniszteri indokolás azzal a követelménnyel egészíti ki, hogy a fogyasztó ellenőrizni tudja az egyoldalú szerződésmódosítást lehetővé tevő szerződéses rendelkezések jogszerű alkalmazását és fel tudjon lépni a pénzügyi intézménnyel szemben, ha meglátása szerint rá nézve hátrányos szerződésmódosításra a ténylegesség, az arányosság, a szimmetria elvének be nem tartásával kerül sor.
19 17.Pf /2014/6. 19 Tehát az egyértelmű és érthető megfogalmazás követelményének részét képező mechanizmus, valamint az ellenőrizhetőséget jelentő átláthatóság együtt jelenti azt a két elvet, amelyek szövegszerű megjelenésének hiánya objektív, mérlegelést nem engedő módon megállapítható a perben. Az elvek alapvető jelentősége, a további elvekkel való összefüggése miatt a Törvény 4. (1) bekezdésében felsorolt követelmények közül elsődlegesen a szerződéses kikötések egyértelmű és érthető megfogalmazása, és az átláthatósága vizsgálandó figyelemmel ezen elvek alapvető jelentősége, és a további feltételekkel való összefüggésére. Az ítélőtábla nem osztotta az elsőfokú bíróság azon álláspontját, mely szerint egyes SZÁF kikötések megfeleltek az egyértelmű és érthető megfogalmazás elvének, mert az nem ítélhető meg pusztán nyelvtani jelentés alapján. Az érthető megfogalmazás követelményének nem felel meg az olyan megfogalmazás, amely gazdasági következményeit illetően nem egyértelmű. Nyilvánvalóan nem felelnek meg e követelménynek az elsőfokú ítéletben hivatkozott kifejezések. A felperes álláspontjával szemben a fogyasztó szerződéskötést megelőző, illetve a szerződéskötéskori magatartása a jelen perben nem értékelhető, az esetlegesen nem körültekintő eljárás jogkövetkezménye nem vonható le. Azt viszont helyesen állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy a perben érintett kikötések nem felelnek meg az átláthatóság elvének. A helyes indokokat meghaladóan utal az ítélőtábla arra, a fogyasztó számára meg nem ismerhető árazási elveket meghaladóan az adósminősítési és eszközminősítési szabályzatok nem részei a fogyasztóval kötött szerződéseknek, ellenőrzésükre és számonkérésükre a fogyasztó nem jogosult. Nem kérhető számon és nem ellenőrizhető a fogyasztó részéről az sem, hogy a pénzügyi intézmény az alapos elemzését hogyan végezte el. Ugyanígy nem alapíthat jogot a fogyasztó a Magatartási Kódexben foglaltakra sem. Valamennyi csoportba tartozó szabályozásra általánosságban jellemző, hogy megfelelő és szükséges korlátok nélkül biztosított a felperesnek egyoldalú szerződésmódosítási jogot, ennél fogva átláthatatlanok, ellenőrizhetetlenek és számonkérésre alkalmatlanok. A kikötésekben megjelölt feltételek többsége nem tekinthető egyértelmű, egzakt mutatót jelentő megfogalmazásnak, ezért egyedül a felperes belátásán múlott, hogy ezen feltételek alatt pontosan mit értett, a kikötést miként alkalmazta, mikor és milyen körülményváltozásokat érvényesített. Az egyértelmű és érthető megfogalmazás, valamint az átláthatóság követelményének való megfelelés hiányában szükségtelen minden további vizsgálódás, ezért az elsőfokú ítéletnek a Tv. 4. (1) bekezdésében felsorolt további követelmények (tételes meghatározás, objektivitás, ténylegesség és arányosság, felmondhatóság, szimmetria) hiányára vonatkozó megállapításai nem lényegesek. Az ítélőtábla ezért mellőzte az elsőfokú ítélet azon megállapításait, amelyek szerint valamely szerződéses rendelkezés a Tv. 4. (1) bekezdés a) és e) pontjában foglaltakon kívüli, további törvényi követelményeknek megfelel. Emiatt nem volt jelentősége annak, hogy az elsőfokú bíróság miként értékelte a felmondhatóság elvének megfelelőségét. A perköltség mértékét kifogásoló fellebbezés alapos. Az ítélőtábla álláspontja szerint az alperes jogi képviselője részéről a munkavégzésére fordított idő az elsőfokú bíróság által
20 17.Pf /2014/6. 20 alkalmazott csökkentés ellenére is túlzott mértékű, figyelemmel arra, hogy az ítélőtábla hivatalos tudomása szerint az alperes más hasonló ügyekben előterjesztett ellenkérelmének tartalma lényegében azonos. Az ítélőtábla ezért a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 2. (1) bekezdés a) pontja szerint megállapítható munkadíjat a (2) bekezdés alapján forint + áfa óradíj, és 30 óra időtartamban végzett tevékenységre figyelemmel forintra ( x 30 óra = x 27) leszállította. A kifejetett indokok alapján a Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp (2) bekezdése alapján részben megváltoztatta. A felperes a Pp a szerint irányadó Pp. 78. (1) bekezdése alapján köteles megfizetni az alperes jogi képviseletével felmerült másodfokú perköltséget, a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 2. (1) bekezdés a) pontja, a (2) bekezdése, a 4/A. (1) bekezdése szerint. Az ítélőtábla a felperest forint + áfa óradíj, és a ténylegesen elvégzett ügyvédi tevékenységgel arányban álló 14 óra időtartamban végzett tevékenység alapján megállapított munkadíj mint másodfokú perköltség megfizetésére kötelezte. Budapest, október 29. Dr. Baloginé dr. Faiszt Judit s.k. a tanács elnöke dr. Kiss Csaba s.k. előadó bíró Dr. Pusztai Anita s.k. bíró A kiadmány hiteléül: Horváth Katalin tisztviselő
Fővárosi Ítélőtábla 10.Gf.40.545/2014/6.
A Fővárosi Ítélőtábla a Dr.... Ügyvédi Iroda által képviselt felperesnek, a... Ügyvédi Iroda által képviselt... alperes ellen általános szerződési feltételek érvényességének megállapítása iránt indított

matches:
Pf. 3
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Kúria
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Kúria
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Kúria
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Kúria
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Kúria
bíróság
Kúria
Kúria
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság