text:
II/03736/2012
. II/03736/2012
Első irat érkezett: 12/18/2012
Az ügy tárgya: A nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény és a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény egyes rendelkezéseivel összefüggő utólagos normakontroll eljárás és nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálata
Az alapvető jogok biztosa a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény (a továbbiakban: Nvt.) 17. § (3) bekezdése és a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény (a továbbiakban: Vbtv.) 4. §-a "valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés" mondatrészének megsemmisítését kérelmezi nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálatára irányuló eljárás illetve az Alaptörvénnyel való összhang utólagos vizsgálata keretében.
Véleménye szerint a fenti rendelkezések az 1964. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a nemzetközi kereskedelmi választottbíráskodásról szóló, Genfben 1961. április 21-én kelt Európai Egyezmény II. cikkébe, továbbá az 1962. évi 25. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a külföldi választottbírósági határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, New Yorkban, 1958. június 10-én kelt Egyezmény II. cikkének 1. pontjába és az 1987. évi 27. törvényerejű rendelettel kihirdetett, az Államok és más természetes és jogi személyei közötti beruházási viták rendezéséről szóló, Washingtonban, 1965. március 18-án kelt Egyezmény 25. cikkébe ütköznek.
Álláspontja szerint a fenti rendelkezések ellentétesek az Alaptörvény B) cikkének (1) bekezdésével (jogállamiság és jogbiztonság követelménye).
A biztos előadja, hogy az AB több döntésében megerősítette a nemzetközi kötelezettségek szerepét, elsődlegességét a belső joggal szemben. Az Alaptörvény Q) cikke alapján az állam kötelezettsége biztosítani a megkötött nemzetközi szerződés és a belső jog összhangját. A támadott rendelkezések azáltal, hogy tiltják választottbírósági eljárás kikötését, illetve kimondják, hogy ilyen eljárásnak bizonyos esetekben nincs helye, nemzetközi szerződésbe ütköznek.
Kifejti továbbá, hogy az Nvt. érintett rendelkezésének megfogalmazása nem pontos, homályos, összemossa a szabályozni kívánt jogviszonyra vonatkozó alanyi és tárgyi oldalt, ezzel sérti a normavilágosság alkotmányos követelményét. A Vbtv. felhívott rendelkezése nem egyértelmű megfogalmazása következtében sérti az Alaptörvény B) cikkének (1) bekezdéséből levezetett jogbiztonság elvét, hiszen megenged egy olyan értelmezést is, miszerint a korábban kötött szerződés választottbírósági kikötését az érintett körben törvény erejénél fogva érvénytelenné teszi, amely a hivatkozott nemzetközi szerződések végrehajtását is egyoldalúan érintené..
a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (3) bekezdés
a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény 4. §
A határozat száma: 14/2013. (VI. 17.) AB határozat
ABH oldalszáma: 2013/507
Az ABH 2013 tárgymutatója: beruházási szerződés; jogbiztonság mint szerzett jogok védelme (bizalomvédelem elve); kétoldalú nemzetközi megállapodás; kölcsönösség elve; nemzeti vagyon; nemzetközi jog és a belső jog összhangja; nemzetközi szerződésbe ütközés vizsgálata; szoros tartalmi összefüggés; választottbírósági kikötések
A határozat kelte: Budapest, 06/11/2013
B) cikk (2) bekezdés
2013.01.29 9:00:00 Teljes ülés
2013.02.19 9:00:00 Teljes ülés
2013.03.05 9:00:00 Teljes ülés
2013.04.30 9:00:00 Teljes ülés
Az Alkotmánybíróság teljes ülése jogszabály alaptörvény-ellenességének utólagos vizsgálatára, valamint nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló indítvány tárgyában – dr. Dienes-Oehm Egon és dr. Paczolay Péter alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja: az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és a Q) cikk (2) bekezdése alapján alkotmányos követelmény a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (3) bekezdése utolsó mondatának („A nemzeti vagyonnal rendelkezni jogosult e jogviták eldöntésére választottbírósági eljárást nem köthet ki.”) a 17. § (1) bekezdésével („E törvény hatálybalépését megelőzően jogszerűen és jóhiszeműen szerzett jogokat és kötelezettségeket e törvény rendelkezései nem érintik.”) történő együttes értelmezése és alkalmazása. Ez az alkotmányos követelmény vonatkozik a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény által érintett, a magyar állam és egy másik államhoz kötődő jogi személy között 2012. január 1-jén hatályban levő beruházási és vállalkozási természetű megállapodásokra.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja: az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és a Q) cikk (2) bekezdése alapján alkotmányos követelmény a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény 4. §-a „valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés,” szövegrészének, valamint az 55. § (1) bekezdés b) pontjának és a (2) bekezdés a) pontjának a 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (1) bekezdésével („E törvény hatálybalépését megelőzően jogszerűen és jóhiszeműen szerzett jogokat és kötelezettségeket e törvény rendelkezései nem érintik.”) történő együttes értelmezése és alkalmazása. Ez az alkotmányos követelmény vonatkozik a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény által érintett, a magyar állam és egy másik államhoz kötődő jogi személy között 2012. január 1-jén hatályban levő beruházási és vállalkozási természetű megállapodásokra.
3. Az Alkotmánybíróság megállapítja: alkotmányos követelmény, hogy a kétoldalú beruházásvédelmi szerződésekben foglalt, a szuverén államok közötti jogviták rendezésére szolgáló, választottbíróság létrehozásáról rendelkező cikkekre a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény és a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (3) bekezdése nem vonatkoztatható, azokat semmiben sem érinti.
4. Az Alkotmánybíróság a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (3) bekezdése és a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény 4. §-ának „valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés,” szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítványt elutasítja.
5. Az Alkotmánybíróság a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény 17. § (3) bekezdése és a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény 4. §-ának „valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés,” szövegrésze nemzetközi szerződésbe ütközését állító indítványt elutasítja.
[1]	1. Az alapvető jogok biztosa (a továbbiakban: indítványozó) – az Alkotmánybírósághoz 2012. december 18-án érkezett indítványában – kezdeményezte a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény (a továbbiakban: Nvt.) 17. § (3) bekezdése és a választottbíráskodásról szóló 1994. évi LXXI. törvény (a továbbiakban: Vbt.) 4. §-ának „valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés,” szövegrésze alaptörvény-ellenességének, valamint nemzetközi szerződésbe ütközésének megállapítását és megsemmisítését.
[2]	Elsődlegesen annak megállapítását kérte az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 32. § (2) bekezdése alapján, hogy a támadott rendelkezések nemzetközi szerződésbe ütköznek. Másrészt az Abtv. 24. § (2) bekezdése alapján a megjelölt szabályok Alaptörvénnyel való összhangjának vizsgálatát kezdeményezte.
[3]	Az Nvt. támadott szabálya a nemzeti vagyonra vonatkozó szerződésekben kizárja a választottbíróság kikötésének lehetőségét, a Vbt. rendelkezésének a támadott szövegrésze szerint pedig a nemzeti vagyonnal kapcsolatos jogvitákban nincs helye választottbírósági eljárásnak.
[4]	2. Az indítványozó álláspontja szerint mindkét támadott rendelkezés ellentétes az 1964. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a nemzetközi kereskedelmi választottbíráskodásról szóló, Genfben 1961. április 21-én kelt Európai Egyezménnyel (a továbbiakban: Genfi Egyezmény), az 1962. évi 25. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a külföldi választottbírósági határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, New Yorkban, 1958. június 10-én kelt Egyezménnyel (a továbbiakban: New York-i Egyezmény), valamint az 1987. évi 27. törvényerejű rendelettel kihirdetett, az államok és más államok természetes és jogi személyei közötti beruházási viták rendezéséről szóló, Washingtonban, 1965. március 18-án kelt Egyezménnyel (a továbbiakban: Washingtoni Egyezmény).
[5]	A Genfi Egyezmény II. Cikkének 1–2. bekezdése alapján közjogi jogi személyek is érvényesen köthetnek választottbírósági szerződést, kivéve, ha az érintett állam az egyezmény aláírása, vagy az ahhoz való csatlakozás alkalmával kijelenti, hogy ezt a jogosultságot nyilatkozatban meghatározott feltételek szerint korlátozza. Ilyen nyilatkozatot Magyarország nem tett.
[6]	A két támadott rendelkezés az indítványozó szerint bár közvetlenül nem, de a Genfi Egyezmény II. Cikkének 1. bekezdésére tekintettel sérti a New York-i Egyezmény II. Cikk 1. bekezdését is. Ennek oka, hogy a New York-i Egyezmény II. Cikk 1. bekezdésének utolsó fordulata nem értelmezhető úgy, hogy a magyar közjogi jogi személyek jogvitái ne lennének választottbírósági eljárás útján eldönthetőek. A „feltéve, hogy a jogvita tárgya választottbírósági eljárás útján eldönthető” kitétel nem értelmezhető a „ha azt törvény lehetővé teszi” megfelelőjeként, azaz az előbbi kitételnek nem adható olyan értelmezés, hogy e lehetőség a belső jogalkotás akaratának alakulásától függne. Ez az értelmezés ugyanis szűkítené az Alaptörvény Q) cikkének (1) és (2) bekezdésében foglalt szabályt, hatásában pedig relativizálná a nemzetközi egyezmények és szerződések Alaptörvény által biztosított szerepét, elsődlegességét.
[7]	A Washingtoni Egyezmény 1. Cikke létrehozta a Beruházási Viták Rendezésének Nemzetközi Központját, amelynek az a rendeltetése, hogy a Szerződő Államok és más Szerződő Államok természetes és jogi személyei közötti beruházási vitákkal kapcsolatos választottbíráskodásra biztosítson lehetőséget. A 25. Cikke pedig meghatározta a Központ joghatóságát, amely az (1) bekezdés értelmében kiterjed minden olyan beruházásból közvetlenül keletkező jogvitára, amely egyik Szerződő Állam és egy másik Szerződő Állam természetes és jogi személyei között jött létre, amennyiben a vitában álló felek írásban hozzájárulnak a jogvitának a Központ elé terjesztéséhez. Amennyiben a felek hozzájárulásukat adták, azt egyik fél sem vonhatja vissza egyoldalúan. Az indítvány indokolása alapján a támadott szabályok a Washingtoni Egyezmény 25. Cikkébe is ütköznek.
[8]	Az indítványozó szerint, mivel az Alaptörvény Q) cikkének szövege megegyezik a korábbi alkotmányi rendelkezésekkel, így a nemzetközi szerződések, egyezmények végrehajtása továbbra is kötelező alkotmányi parancs Magyarország számára. Ennek alátámasztására az indítványozó több alkotmánybírósági határozat elvi megállapításaira is hivatkozott, így a 30/1990. (XII. 15.) AB határozatra, a 16/1993. (III. 12.) AB határozatra és a 7/2005. (III. 31.) AB határozatra.
[9]	3. Az indítványozó szerint az Nvt. 17. § (3) bekezdése és a Vbt. 4. §-ának kifogásolt szövegrésze az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében rögzített jogállamiság részét képező jogbiztonságot, azon belül is a normavilágosság követelményét sérti. Az előbbi rendelkezés azért, mert megfogalmazása nem pontos, homályos, összemossa a szabályozni kívánt jogviszonyra vonatkozó alanyi és tárgyi oldalt. Az utóbbi rendelkezés pedig azért, mert szöveg szerint nem a választottbíróság kikötését, hanem annak eljárását zárja ki, ami – figyelemmel a Vbt., valamint a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény módosításáról szóló 2012. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Módtv.) 4. §-ának (1) és (2) bekezdésére – azt is eredményezhetné, hogy a korábban szerződésben kikötött választottbírósági klauzulák sem alkalmazhatók a 2012. június 13. napja után elindult eljárásokban. A szövegezés szerint a Vbt. 4. §-ának rendelkezését a 2012. június 13-át követően indult eljárásokban kell alkalmazni, azonban ez azt is jelentheti ebben a megfogalmazásban, hogy a korábban, azaz a 2012. június 13. előtt kikötött választottbírósági klauzulák szerint sem folytatható választottbírósági eljárás olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya az Nvt. hatálya alá tartozó, Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés. A jogszabály-szöveg a választottbírósági eljárást zárja ki az adott körben minden 2012. június 13-át követően indult eljárásra nézve, és nem arról rendelkezik, hogy az ezt a dátumot követően megkötött szerződésben kikötött választottbírósági út nem vehető igénybe az adott körben, praktikusan azért, mert az ilyen kikötés a Vbt. 4. §-a módosításának hatályba lépését követően megkötött szerződésekben ipso iure érvénytelen. Ezt a lehetséges értelmezést erősíti a Vbt.-t módosító 2012. évi LXV. törvényhez fűzött vonatkozó egymondatos jogalkotói indokolás is: „A módosítás a nemzeti vagyonról szóló törvénnyel való összhang megteremtése mellett, egyértelművé teszi, hogy a Vbt. 4. §-ában rögzített ügyekben külföldi székhelyű állandó, illetve eseti választottbíróság sem járhat el.”
[10]	A módosítás által beiktatott normaszöveg az indítványozó szerint tehát megenged egy olyan értelmezést is, amely elvileg hatásában azzal is járhatna, hogy a módosítás hatályba lépésénél korábban megkötött és választottbírósági kikötést tartalmazó szerződések a törvény erejénél fogva végrehajthatatlanok lennének. Azaz: a törvény módosítása korábban megkötött szerződések (egy konkrét szerződés-típus) tartalmának érvényesülését lehetetlenítené el.
[11]	Az indítványozó álláspontja szerint az, hogy a támadott szabály az ilyen értelmezést is lehetővé teszi, sérti a normavilágosság alkotmányos követelményét, a hatályos szabályozási megoldás pedig az érintett nemzetközi szerződések végrehajtását is érintheti, méghozzá egyoldalúan.
[12]	4. Az Alkotmánybíróság az indítvány kapcsán kikérte a külügyminiszter, a nemzeti fejlesztési miniszter és a nemzetgazdasági miniszter véleményét. A nemzeti fejlesztési miniszter és a nemzetgazdasági miniszter részletesen kifejtették álláspontjukat, erre tekintettel a külügyminiszter már nem kívánt önálló véleményt megfogalmazni.
[14]	2. A Genfi Egyezmény érintett rendelkezései:
„I. Cikk
1. Ezt az Egyezményt alkalmazni kell:
a) azokra a választottbírósági szerződésekre, amelyeket nemzetközi kereskedelmi tevékenységből származó vitáik eldöntése érdekében olyan természetes vagy jogi személyek kötnek egymással, akiknek, illetőleg amelyeknek állandó lakóhelye vagy székhelye a szerződés megkötésekor más-más Szerződő Állam területén van;
b) azokra a választottbírósági eljárásokra és határozatokra, amelyek alapja e cikk 1. bekezdésének a) pontja alá eső szerződés.
2. Ennek az Egyezménynek az alkalmazásában
a) választottbírósági szerződés kifejezésen valamely szerződésben foglalt választottbírósági kikötést vagy külön választottbírósági szerződést kell érteni, amelyet a felek írnak alá, vagy levél-, illetőleg táviratváltásba vagy géptávíró üzenetváltásba foglalnak; olyan országok közötti kapcsolatban pedig, amelyek jogszabályai a választottbírósági szerződést nem kötik írásbeli alakhoz, e kifejezésen a jogszabályok által megengedett bármely alakban létrejött választottbírósági szerződést kell érteni;
b) választottbíráskodás kifejezésen nemcsak a vitának a felmerült esetre kijelölt választottbírák által (ad hoc választottbíráskodás), hanem állandó választottbírósági intézmény által történő eldöntését is érteni kell;
c) székhely kifejezésen azt a helységet kell érteni, ahol a választottbírósági szerződést megkötő jogi személy telephelye fekszik.
Választottbíráskodás igénybevétele közjogi jogi személyek által
1. Az Egyezmény I. Cikkének 1. bekezdése alá tartozó esetekben érvényesen köthetnek választottbírósági szerződést azok a jogi személyek, amelyek a reájuk irányadó jogszabályok értelmében közjogi jogi személyeknek minősülnek.
2. Ennek az Egyezménynek az aláírása, megerősítése vagy az ahhoz történő csatlakozás alkalmával bármelyik Állam kijelentheti, hogy ezt a jogosultságot nyilatkozatában meghatározott feltételek szerint korlátozza.”
[15]	3. A New York-i Egyezmény érintett rendelkezései:
1. A jelen Egyezmény természetes, vagy jogi személyek között felmerült viták tárgyában hozott olyan választottbírósági határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozik, amelyeket más Állam területén hoztak, mint amelyben e határozatok elismerését és végrehajtását kérik. Az Egyezmény olyan választottbírósági határozatokra is vonatkozik, amelyeket abban az Államban, ahol azok elismerését és végrehajtását kérik, nem tekintenek hazai határozatoknak.
2. A választottbírósági határozatok kifejezés nemcsak az egyes esetekre kijelölt választott bírák, hanem az olyan állandó választottbírósági testületek által hozott választottbírósági határozatokat is magában foglalja, amelyeknek a felek magukat alávetették.
3. A jelen Egyezmény aláírása, megerősítése, az ahhoz való csatlakozás vagy a X. Cikkben szabályozott kiterjesztésről szóló értesítés alkalmával a viszonosság alapján minden Állam kijelentheti, hogy az Egyezményt csak egy másik Szerződő Állam területén hozott választottbírósági határozatok elismerésére és végrehajtására fogja alkalmazni. A nyilatkozatot tevő Állam kijelentheti továbbá azt is, hogy az Egyezményt csak olyan – akár szerződéses, akár szerződésen kívüli – jogviszonyból eredő vitás ügyekre alkalmazza, amelyeket hazai joga kereskedelmi ügyeknek tekint.
1. Valamennyi Szerződő Állam elismeri az olyan írásbeli megállapodást, amelyben a felek arra vállalnak kötelezettséget, hogy meghatározott – akár szerződéses, akár szerződésen kívüli – jogviszonyból keletkezett vagy keletkezhető összes vagy valamely jogvita esetére választottbíróság döntésének vetik alá magukat, feltéve, hogy a jogvita tárgya választottbírósági eljárás útján eldönthető.”
[16]	4. A Washingtoni Egyezmény érintett rendelkezései:
(1) Ezennel létrejön a Beruházási Viták Rendezésének Nemzetközi Központja (a továbbiakban: a Központ).
(2) A Központ célja, hogy a Szerződő Államok és más Szerződő Államok természetes és jogi személyei közötti beruházási vitákkal kapcsolatos békéltetésre és választott bíráskodásra lehetőséget biztosítson az Egyezmény rendelkezéseinek megfelelően.”
(1) A Központ joghatósága kiterjed minden olyan beruházásból közvetlenül keletkező jogvitára, amely egyik Szerződő Állam (vagy ezen Szerződő Állam bármely olyan alárendelt szerve vagy ügynöksége, amelyet az a Központnak bejelent) és egy másik Szerződő Állam természetes és jogi személyei között jött létre, amennyiben a vitában álló felek írásban hozzájárulnak a jogvitának a Központ elé terjesztéséhez. Amennyiben a felek hozzájárulásukat adták, azt egyik fél sem vonhatja vissza egyoldalúan.
(2) Egy másik Szerződő Állam állampolgára jelent:
a) minden természetes személyt, aki a jogvitában félként szereplő államon kívüli valamely Szerződő Állam állampolgára azon a napon, amikor a felek hozzájárulnak ahhoz, hogy az említett vitát békéltető vagy választott bírósági eljárásnak vetik alá, illetőleg azon a napon, amikor a kérelmet a 28. Cikk (3) bekezdésének vagy a 36. Cikk (3) bekezdésének megfelelően nyilvántartásba vették, de nem tartozik ide az a személy, aki az említett bármelyik napon a jogvitában félként szereplő Szerződő Állam állampolgárságával is rendelkezett;
b) minden jogi személyt, amely a jogvitában félként szereplő államon kívüli valamely Szerződő Államban volt honos azon a napon, amikor a felek hozzájárultak ahhoz, hogy az említett vitát békéltető vagy választott bírósági eljárásnak vetik alá, és minden jogi személyt, amely a jogvitában félként szereplő Szerződő Állam honosságával rendelkezett az említett napon, és amelyet illetően – a külföldi irányításra való tekintettel – a felek egyetértettek abban, hogy azt az Egyezmény szempontjából egy másik Szerződő Államban honosként kell kezelni.
(3) A Szerződő Állam alárendelt szerve vagy ügynöksége részéről történő hozzájárulást az illető Államnak jóvá kell hagynia, kivéve, ha ez az Állam értesíti a Központot arról, hogy ilyen jóváhagyásra nincs szükség.
(4) Bármely Szerződő Állam jogosult – az Egyezmény ratifikálásakor, elfogadásakor vagy jóváhagyásakor, illetve bármikor ezt követően – értesíteni a Központot azon vitáról vagy viták köréről, amelyet vagy amelyeket nem vet alá a Központnak, illetőleg megfontolás tárgyává teszi azt. A Főtitkár köteles az ilyen értesítést haladéktalanul közölni valamennyi Szerződő Állammal. Az ilyen értesítés nem tekinthető az (1) bekezdés által megkívánt hozzájárulásnak.”
[17]	5. Az Nvt. indítvánnyal érintett eredeti rendelkezése:
„17. § (1) E törvény hatálybalépését megelőzően jogszerűen és jóhiszeműen szerzett jogokat és kötelezettségeket e törvény rendelkezései nem érintik. Az e törvény hatálybalépése előtt létrejött szerződések időtartamának e törvény hatálybalépését követően történő meghosszabbítása új jogviszony létesítésének minősül.”
[18]	Az Nvt. indítvánnyal érintett hatályos szövegű rendelkezése:
„17. § (1) E törvény hatálybalépését megelőzően jogszerűen és jóhiszeműen szerzett jogokat és kötelezettségeket e törvény rendelkezései nem érintik. Az e törvény hatálybalépése előtt létrejött szerződések időtartamának e törvény hatálybalépését követően történő meghosszabbítása új jogviszony létesítésének minősül, kivéve a 6. § (8) bekezdésében, a 11. § (10) bekezdésében, valamint a 12. § (3) bekezdésében meghatározott eseteket.”
[19]	Az Nvt. indítvánnyal támadott rendelkezése:
„(3) Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyonra vonatkozó polgári jogi szerződésben a nemzeti vagyonnal rendelkezni jogosult irányadóként kizárólag a magyar nyelvet, valamint a magyar jog alkalmazását, és jogvita esetére kizárólag a magyar bíróság – ide nem értve a választottbíróságot – joghatóságát kötheti ki. A nemzeti vagyonnal rendelkezni jogosult e jogviták eldöntésére választottbírósági eljárást nem köthet ki.”
[20]	6. A Vbt. indítvánnyal érintett, illetve támadott rendelkezése:
„4. § Nincs helye – sem magyarországi, sem Magyarországon kívüli választottbírósági hellyel (székhellyel) rendelkező eseti vagy állandó – választottbírósági eljárásnak a Polgári perrendtartás (a továbbiakban: Pp.) XV–XXIII. fejezetében szabályozott eljárásokban, valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés, továbbá olyan ügyekben, amelyekben törvény a jogvita választottbírósági eljárás keretében történő rendezését kizárja.”
„55. § (1) A fél, továbbá az, akire az ítélet rendelkezést tartalmaz, a választottbíróság ítéletének részére történt kézbesítésétől számított hatvan napon belül keresettel az ítélet érvénytelenítését kérheti a bíróságtól, ha
b) a választottbírósági szerződés annak a jognak a szabályai szerint, amelynek alávetették, ilyen kikötés hiányában a magyar jog szerint érvénytelen; […]
a) a vita tárgya a magyar jog szerint választottbírósági útra nem tartozik, vagy […]”
[21]	Az Alkotmánybíróság először azt vizsgálta, hogy fennáll-e az indítvánnyal támadott rendelkezéseknek az indítványozó által állított nemzetközi szerződésekbe való ütközése.
[22]	Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt arra mutat rá, hogy az Nvt. tárgyi hatálya alá nem tartozó – azaz a nemzeti vagyont semmiben sem érintő – területeken kötött vagy kötendő nemzetközi beruházási, vállalkozási és hasonló természetű szerződésekbe foglalt választottbírósági klauzulák érvényesíthetőségét az Nvt. 17. § (3) bekezdése és a Vbt. 4. §-a eleve nem érinti, azaz itt a nemzetközi szerződésbe ütközés kérdése – e jogszabályi rendelkezések összefüggésében – nem is merül fel, sem a New York-i Egyezmény, sem a Genfi Egyezmény, sem a Washingtoni Egyezmény, sem a bilaterális megállapodások tekintetében.
[23]	Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság az Nvt. 17. § (3) bekezdése és a Vbt. 4. §-a nemzetközi szerződésbe ütközésére vonatkozó állítást az alábbi feltételekkel összefüggésben tanulmányozta: i. a nemzeti vagyont érintsék a már megkötött nemzetközi beruházási, vállalkozási stb. megállapodások; ii. tartalmazzanak választottbírósági kikötést; iii. közvetlenül vagy közvetve, vagy egy bilaterális államközi beruházásvédelmi szerződésnek vagy a New York-i Egyezmény, a Genfi Egyezmény, illetve a Washingtoni Egyezmény legalább egyikének a hatályát érintsék.
[24]	Mivel a Vbt. 4. §-ának az indítványban támadott szövegrésze („valamint olyan ügyben, amelyben a jogvita tárgya a nemzeti vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény hatálya alá tartozó Magyarország határa által körbezárt területen lévő nemzeti vagyon, illetve azzal kapcsolatos bármely jog, igény, követelés,”) az Nvt. 17. § (3) bekezdésére tekintettel lett megfogalmazva – ahogyan arra az indítványozó és a törvény indoklása is utal –, ezért a két jogszabályi rendelkezés közötti szoros összefüggésre, valamint a kérdéses rendelkezések szövegszerű hasonlóságára és tartalmi azonosságára tekintettel az Alkotmánybíróság a Vbt. 4. §-a és az Nvt. 17. § (3) bekezdése Alaptörvénnyel való összeegyeztethetőségének vizsgálatát egyszerre végzi el.
[25]	A Vbt. 4. §-ának és az Nvt. 17. § (3) bekezdésének az indítványban említett nemzetközi szerződésekbe való ütközését az Alkotmánybíróság az alábbi bontásban vizsgálja meg:
[26]	– a kétoldalú beruházásvédelmi egyezményekbe való ütközés kérdése;
[27]	– a Washingtoni Egyezménnyel való ütközés kérdése;
[28]	– a Genfi Egyezménnyel való ütközés kérdése;
[29]	– a New Yorki Egyezménnyel való ütközés kérdése.
[30]	A kétoldalú beruházásvédelmi egyezményekbe való ütközés kérdése
[31]	Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt arra mutat rá, hogy a Vbt. alapvetően a gazdasági természetű jogvitákkal összefüggő választottbíráskodásra vonatkozik, azonban ez alól, mint főszabály alól eltérésre is lehetőséget ad. Ez a Vbt. 3. § (2) bekezdésében található fordulat elvben vonatkoztatható az államra, mint gazdasági operátorra és nyelvtani értelmezésben akár még az államra, mint a szuverenitás hordozójára is.
Vbt. „A választottbíróság kiköthetősége és a kikötés módja
(2) Választottbírósági eljárás az (1) bekezdés a) pontjában foglalt feltétel hiányában is kiköthető, ha azt törvény megengedi.”
[32]	Ezért az Alkotmánybíróság először a kétoldalú beruházásvédelmi szerződésekbe ütközést vizsgálja meg.
[33]	Az Alkotmánybíróság a vizsgálathoz a Magyar Köztársaság és az Azerbajdzsán Köztársaság között a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló, Bakuban, 2007. május 18-án aláírt Megállapodást (amelynek kihirdetéséről a 2007. évi CVIII. törvény rendelkezett) veszi alapul. Az ilyen kétoldalú megállapodások – Magyarország esetében mintegy hatvannak a túlnyomó része – csaknem szó szerint azonosak, mivel szokványként vesznek alapul az államok egy, az ENSZ-ben kialakított mintaszerződést. Az államok jelentős része használja ezt a szerződéstípust.
[34]	A kétoldalú megállapodások megsértésének kérdése felvetődhet (i) az állam és a másik államhoz kötődő valamelyik beruházója között felmerülő jogvitára visszamutatóan, illetve (ii) egy ilyen vitától elvben függetlenül.
[35]	A kétoldalú megállapodások megsértésének kérdése az állam és a másik államhoz kötődő valamelyik beruházója között felmerülő jogvitára visszamutató esetben
[36]	A kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények „Az egyik Szerződő Fél és a másik Szerződő Fél beruházója közötti beruházási viták rendezése” című 8. cikke a következők szerint rendelkezik:
„1. Az egyik Szerződő Fél beruházója és a másik Szerződő Fél között felmerülő, az utóbbi Szerződő Fél területén lévő beruházással kapcsolatos vitákat a vitában álló feleknek tárgyalások útján kell egymás közt rendezniük.
c) olyan nemzetközi ad hoc választott bírósághoz, amely az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottságának (UNCITRAL) Választott Bírósági Szabályai szerint jött létre. A vitában lévő felek írásban megállapodhatnak ezen Szabályok módosításában.”
[37]	Látható, hogy amennyiben probléma merül fel, de azt sikerül tárgyalások útján rendezni (kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 8. cikk 1. §), akkor in concreto nem sérül a bilaterális megállapodás 8. cikke. Feltéve, hogy a tárgyalások esetleg mégsem vezetnek eredményre, de az állam és a beruházó megegyezik a magyar bíróság joghatóságában [a kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 8. cikk 2. § (a) alapján], akkor szintén nem sérül a megállapodás.
[38]	Amennyiben viszont ez nem valósul meg (fennálló vita van, nem rendezték tárgyalásokon, nem tudtak megállapodni a rendes bíróság elé bocsátásban) és a másik fél részéről felmerül a választottbíráskodás igénye, a Beruházási Viták Rendezésének Nemzetközi Központja (ICSID) javára (kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 8. cikk 2. § (b) pontja alapján) vagy egy UNCITRAL ad hoc választottbíróság javára (kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 8. cikk 2. § (c) pontja alapján), figyelembe kell venni az ICSID vonatkozásában a Washingtoni Egyezményről alább kifejtetteket, mint ami az ICSID-rendszer sérelmét a megfelelő lépések megtétele esetén eleve ki tudja zárni.
[39]	Az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének 31/98 sz. határozatával megerősített, az államok számára ajánlási értékű dokumentum az UNCITRAL Mintaszabályzat (United Nations Commission on International Trade Law Arbitration Rules), maga is a már megkötött, választottbírósági klauzulát hordozó megállapodásokra vonatkozik.
[40]	Ugyanakkor avégett, hogy sem az ICSID, sem az UNCITRAL vonatkozásban ne történjék jogsérelem a Vbt. 4. §-a és az Nvt. 17. § (3) bekezdése miatt, ezért kell kimondani alkotmányos követelményként, hogy az Nvt. 17. § (1) bekezdésébe foglalt szabály mindenesetre vonatkozik az állami szervek és a beruházók között 2012. január 1-jén hatályban levő (nemzetközi beruházási, gazdasági természetű) megállapodásokra.
[41]	Az Alkotmánybíróság megjegyzi, ezek hatályának lejárta előtt, a megfelelő időben kell gondoskodnia a Kormánynak arról, hogy a Vbt. 4. §-ában és az Nvt. 17. § (3) bekezdésében foglaltaknak megfelelően történjék meg a megállapodások újratárgyalása, ha a jogviszony fenntartása szükséges vagy célszerű.
[42]	A kétoldalú megállapodások megsértésének kérdése egyéb esetben
[43]	A kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények „A Szerződő Felek közötti viták rendezése” című 9. cikke szerint: „1. A Szerződő Felek között jelen Megállapodás értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatosan felmerült vitákat lehetőség szerint egyeztetések, illetve tárgyalások útján kell rendezni. 2. Ha a vita ily módon hat hónapon belül nem rendezhető, azt bármelyik Szerződő Fél kérésére a jelen Cikk rendelkezései szerinti, háromtagú választott bíróság elé kell terjeszteni. […]”
[44]	Látható, hogy amennyiben probléma merül fel, de azt sikerül tárgyalások útján rendezni (kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 9. cikk 1. §), akkor in concreto nem sérül a 9. cikk. E tárgyalásokon kell a magyar kormány képviselőjének hangsúlyoznia, hogy alkotmányos követelményként lett kimondva, hogy az Nvt. 17. § (1) bekezdésébe foglalt szabály mindenesetre vonatkozik az állami szervek és a beruházók között hatályban levő (nemzetközi magánjogi természetű) megállapodásokra.
[45]	Az idézett kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 8. cikkében foglaltak sérelmének a megelőzése – az alkotmányos követelmény technikájával – ezért azt is eredményezi, hogy a kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 9. cikke felhívására (a 8. cikk sérelmére visszamutatva) eleve nem kerülne sor.
[46]	Ugyanakkor a kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 9. cikke más cikkek vonatkozásában [pl. 3. cikk: Nemzeti és legnagyobb kedvezményes elbánás; 4. cikk: Kártalanítás veszteségekért (ti. háború, fegyveres összeütközés, országos szükségállapot, felkelés, lázadás, zavargás, vagy egyéb hasonló esemény miatt); 5. cikk: Kisajátítás; 6. cikk: Átutalások] elvben felmerülhet.
[47]	Azokra az esetekre nézve, amikor a tárgyalások nem vezetnek eredményre, és az államközi választottbíráskodás igénye merül fel (kétoldalú beruházásvédelmi egyezmények 9. cikk 2. §), mutat rá arra az Alkotmánybíróság, hogy alkotmányos követelményként mondta ki: ezen egyezmények saját választottbírósági rendelkezéseire (amelyek tehát a két szuverén állam közötti vitarendezést szolgálják), a Vbt., mint jogszabály, illetve az Nvt. 17. § (3) bekezdése eleve nem vonatkoztatható.
[48]	Ettől eltér az a helyzet, amikor az állam nem mint szuverén, hanem mint gazdasági partner lép fel.
[49]	Az Nvt. több rendelkezése ugyanis a külföldi államokra is vonatkozik, mindenekelőtt azokkal a rendelkezésekkel összefüggésben, amelyek szerint a nemzeti vagyon hasznosításáról szerződés csak természetes személyekkel, átlátható szervezetekkel köthető [Nvt. 8. §-a, a 11. § (10) és (11) bekezdése], a külföldi államokat és a külföldi állami szerveket pedig az átlátható szervezetek közé sorolja [Nvt. 3. § (1) bekezdés 1. pont a) és ad) alpontjai)].
[50]	Mivel az ilyen esetekben az állam szervei révén lép fel, ilyenkor a külföldi állam szerve a beruházó pozícióban van és ugyanazok az elvek vonatkoznak rá, amelyeket az Alkotmánybíróság fentebb a magyar állam a másik Szerződő Fél beruházója közötti beruházási viták rendezése tekintetében kifejtett. (Ha mégis szuverén államként lép fel, akkor a Rendelkező rész 3. pontjában foglalt alkotmányos követelmény irányadó.)
[51]	A külföldi állam tehát érintve lehet, mint hozzá kötődő vagy honosságát élvező beruházó állama, valamint mint cselekvő gazdasági operátor, ezért a Vbt. 4. §-ára és az Nvt. 17. § (3) bekezdésére vonatkozó, azoknak a Nvt. 17. § (1) bekezdésére tekintettel történő értelmezését kimondó alkotmányos követelmény megfogalmazása a nemzetközi beruházásvédelmi és gazdasági természetű szerződésekre, attól függetlenül kimondást nyert, hogy külföldi állam hozzá kötődő vagy honosságát élvező beruházó állama vagy pedig önálló, cselekvő gazdasági operátor.
[52]	A Kormánynak kell gondoskodnia arról, hogy a bilaterális szerződések lejárta előtt megtörténjenek a szükséges lépések avégett, hogy a Vbt. 4. §-ára és az Nvt. 17. § (3) bekezdésébe foglaltakra figyelemmel történjék azok újrakötése, vagy ha a partner állam erre nem kész, úgy azok felmondása.
[53]	Az államok és más államok természetes és jogi személyei közötti beruházási viták rendezéséről szóló, Washingtonban, 1965. március 18-án kelt Egyezménnyel való ütközés kérdése
[54]	A Washingtoni Egyezmény 25. és 26. cikkei a következőket tartalmazzák:
„25. cikk (1) A Központ joghatósága kiterjed minden olyan beruházásból közvetlenül keletkező jogvitára, amely egyik Szerződő Állam (vagy ezen Szerződő Állam bármely olyan alárendelt szerve vagy ügynöksége, amelyet az a Központnak bejelent) és egy másik Szerződő Állam természetes és jogi személyei között jött létre, amennyiben a vitában álló felek írásban hozzájárulnak a jogvitának a Központ elé terjesztéséhez. Amennyiben a felek hozzájárulásukat adták, azt egyik fél sem vonhatja vissza egyoldalúan.
(2) »Egy másik Szerződő Állam állampolgára« jelent:
(4) Bármely Szerződő Állam jogosult – az Egyezmény ratifikálásakor, elfogadásakor vagy jóváhagyásakor, illetve bármikor ezt követően – értesíteni a Központot azon vitáról vagy viták köréről, amelyet vagy amelyeket nem vet alá a Központnak, illetőleg megfontolás tárgyává teszi azt. A Főtitkár köteles az ilyen értesítést haladéktalanul közölni valamennyi Szerződő Állammal. Az ilyen értesítés nem tekinthető az (1) bekezdés által megkívánt hozzájárulásnak.
A feleknek az Egyezmény szerinti választott bíráskodásnak való alávetése – ellenkező kikötés hiányában – olyan hozzájárulásnak minősül, amely minden más jogorvoslati utat kizár.”
[55]	Az ICSID tényleges joghatóságának a beálltát azonban a 25. cikk (1) bekezdésében foglaltakkal élve az államok kormányai tudják befolyásolni: így az írásbeli hozzájárulás meg nem adása az egyik olyan akadály, amelyet a részes államoknak felajánl az Egyezmény szövege. Arra figyelemmel, hogy amennyiben az a lista, amelyen szerepel a magyar állam „bármely olyan alárendelt szerve vagy ügynöksége, amelyet az a Központnak bejelent”, utólag módosítható.
[56]	A Kormánynak meg kell tenni a megfelelő lépéseket annak érdekében, hogy a nemzeti vagyonnal rendelkezni jogosult hazai szervek, ha rajta vannak, – amint lehet – erről lekerüljenek, illetve a felsoroltak vonatkozásában jelenjen meg a korlátozás. A 25. cikk (4) bekezdése szerint ez bármikor megtehető. Ettől függetlenül a 25. cikk (3) bekezdése szerinti állami jóváhagyás intézménye (amelyet az állam nem köteles megadni) is olyan eszköz, amely lehetőséget nyújt az állam számára, hogy a Vbt. 4. §-a és az Nvt. 17. § (3) bekezdése szerinti szabály ne jelentse a Washingtoni Egyezmény sérelmét.
[57]	Eszerint tehát a Washingtoni Egyezmény vonatkozásában a konfliktus kialakulása tulajdonképpen anélkül is megelőzhető, hogy szükséges lenne az Nvt. 17. § (1) bekezdésének hatályát arra nézve alkotmányos követelményként kimondani.
[58]	Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy van egy fennálló, a Washingtoni Egyezmény alkalmazásával összefüggő, ma is hatályos állami akaratnyilatkozat. Az Egyezményt megerősítő okirat letétbe helyezésével egyidejűleg ugyanis Magyarország a következő nyilatkozatot tette: „A Magyar Népköztársaság kijelenti, hogy a Fővárosi Bíróság a Magyar Népköztársaságnak az Egyezmény 54. Cikk (2) bekezdésében említett, az Egyezmény keretében hozott határozatok elismerésére és végrehajtására kijelölt szerve.” Ennek tartalma ugyanakkor a jelen ügy megítélését nem befolyásolja.
[59]	A nemzetközi kereskedelmi választottbíráskodásról szóló, Genfben 1961. április 21-én kelt Európai Egyezménnyel való ütközés kérdése
[60]	A Genfi Egyezmény I., II. és X. cikkei a következőket tartalmazzák:
„I. cikk Az Egyezmény hatálya
a) »választottbírósági szerződés« kifejezésen valamely szerződésben foglalt választottbírósági kikötést vagy külön választottbírósági szerződést kell érteni, amelyet a felek írnak alá, vagy levél-, illetőleg táviratváltásba vagy géptávíró üzenetváltásba foglalnak; olyan országok közötti kapcsolatban pedig, amelyek jogszabályai a választottbírósági szerződést nem kötik írásbeli alakhoz, e kifejezésen a jogszabályok által megengedett bármely alakban létrejött választottbírósági szerződést kell érteni;
b) »választottbíráskodás« kifejezésen nemcsak a vitának a felmerült esetre kijelölt választottbírák által (ad hoc választottbíráskodás), hanem állandó választottbírósági intézmény által történő eldöntését is érteni kell;
c) »székhely« kifejezésen azt a helységet kell érteni, ahol a választottbírósági szerződést megkötő jogi személy telephelye fekszik.
II. cikk Választottbíráskodás igénybevétele közjogi jogi személyek által
1. Az Egyezmény I. Cikkének 1. bekezdése alá tartozó esetekben érvényesen köthetnek választottbírósági szerződést azok a jogi személyek, amelyek a reájuk irányadó jogszabályok értelmében »közjogi jogi személyek«-nek minősülnek.
2. Ennek az Egyezménynek az aláírása, megerősítése vagy az ahhoz történő csatlakozás alkalmával bármelyik Állam kijelentheti, hogy ezt a jogosultságot nyilatkozatában meghatározott feltételek szerint korlátozza. […]
X. cikk Záró rendelkezések
7. Az Egyezmény rendelkezései nem érintik a Szerződő Államok között a választottbíráskodás tárgyában megkötött vagy a jövőben megkötendő többoldalú vagy kétoldalú egyezmények hatályát. […]
9. Az Egyezményt az Egyesült Nemzetek Főtitkárának értesítése útján bármelyik Szerződő Fél felmondhatja. A felmondás attól a naptól számított tizenkét hónap elteltével lép hatályba, amelyen az Egyesült Nemzetek Főtitkára az arról szóló értesítést kézhez vette.”
[61]	Az I. cikk 2. § a) pontjában foglaltakra („»választottbírósági szerződés« kifejezésen valamely szerződésben foglalt választottbírósági kikötést vagy külön választottbírósági szerződést kell érteni”) figyelemmel valóban felvetődik, hogy a Vbt. 4. §-ába és az Nvt. 17. § (3) bekezdésébe foglalt tilalom ezzel ütközik-e.
[62]	Erre a kérdésre a választ annak alapján lehet megadni, hogy i) már megkötött beruházási (nemzetközi magánjogi) szerződésről van-e szó, vagy ii) még nem megkötött szerződésekről.
[63]	A már megkötött beruházási (nemzetközi magánjogi) szerződések esetében az Nvt. 17. § (1) bekezdésével összefüggésben kimondott alkotmányos követelmény az értelmezési vitáknak elejét veszi, azaz ezek összefüggésében a Genfi Egyezményen sem esik sérelem.
[64]	Ettől független kérdés az, hogy a Genfi Egyezményből – különösen annak II. cikk 1. §-ából – levezethető-e egy olyan természetű állami kötelezettség, hogy az állam köteles lehetővé tenni, hogy „közjogi jogi személyek” pro futuro választottbírósági szerződést köthessenek, azaz nemcsak a megkötött ilyen szerződéseket védi, hanem mintegy általános facultas de contrahendo-t statuál az ő számukra.
[65]	A Genfi Egyezmény II. cikkének 2. pontjába foglalt nyilatkozattétel intézménye (amelyben az állam rögzítheti az ilyen jellegű aktivitás korlátait, aminek oka értelemszerűen nemzeti jogának valamely különös szabálya lehet) az a contrario érvelés alapján ránézésre alátámasztja ezt az értelmezést. (A hazai nemzetközi magánjogtudományi szakirodalom egy része is ezen az állásponton van.)
[66]	Ugyanakkor a Genfi Egyezmény I. cikk 1. §-a francia és angol nyelvű változatában – amelyek az Egyezmény hiteles nyelvei közé tartoznak – egyértelműen múlt idő szerepel (szemben a magyar fordítás jelen idejével): „La présente Convention s’applique (a) aux conventions d’arbitrage conclues […]” / „This Convention shall apply (a) to arbitration agreements concluded […]”
[67]	Ez azért is jelentőséggel bír, mivel az Egyezmény II. cikke visszautal az I. cikkre. Ugyanakkor a II. cikk 1. pontja francia nyelvű és angol nyelvű formájában ugyanúgy jelen idejű, mint a magyar fordítás.
[68]	Az Alkotmánybíróság tanulmányozta a Genfi Egyezménynek a tényleges gyakorlat alapján történő értelmezését is.
[69]	Ehhez áttekintette az ENSZ hivatalos nyilvántartása alapján a részes felek listáját. Eszerint 2013-ban az alábbi államok voltak részesei a Genfi Egyezménynek: Albánia, Ausztria, Azerbajdzsán, Belarusz, Belgium, Bosznia-Hercegovina, Bulgária, Burkina Faso, Csehország, Dánia, Franciaország, Horvátország, Kazahsztán, Kuba, Lengyelország, Lettország, Luxemburg, Macedónia (FYROM), Magyarország, Moldova, Montenegró, Németország, Olaszország, Orosz Föderáció, Románia, Spanyolország, Szerbia, Szlovákia, Szlovénia, Törökország, Ukrajna (Finnország 1961-es aláírását nem erősítette meg, így ő nem tekinthető részes államnak).
[70]	A résztvevők között szerepelnek olyan államok, amelyek tagjai az Európai Uniónak, ugyanakkor az EU-tagállamok többsége nem részese a Genfi Egyezménynek. A részes államok között vannak olyan államok, amelyek honosságát viselő vállalkozások jelentős számban vesznek részt a magyar gazdasági életben, és vannak olyanok, amelyekhez nem köthető jelentős gazdasági aktivitás. Néhány ország pedig abba a kategóriába tartozik, amelyik a magyar külgazdasági-beruházási aktivitás célországának is tekinthető. A részes országok túlnyomó részével Magyarországnak van hatályos kétoldalú, beruházásvédelmi megállapodása, csak Belarusszal, Burkina Fasoval és Montenegróval nincs.
[71]	A részes államok közül kettő, Belgium és Lettország élt a II. cikk 2. pontja szerinti nyilatkozattétellel. Belgium azt jelentette be, hogy „csak az állam köthet választottbírósági megállapodásokat”, Lettország pedig a „közhatóságokat és a helyi önkormányzatokat” zárta ki ezek megkötéséből. (Magyarország ilyen jellegű nyilatkozatot nem tett.) Az Alkotmánybíróság észlelte azt is, hogy jóllehet Franciaország nem élt a II. cikk 2. pontja szerinti nyilatkozattétel lehetőségével, a gyakorlatában – saját jogtudományi világa egy részének bírálatát kiváltva – korlátozza a helyi önkormányzatok ilyen természetű tevékenységét. (A Code Civil 2060. cikke főszabályként kizárja az önkormányzatok választottbírósági szerződéskötését, kiegészítő szabályként azonban, ipari és kereskedelmi közhatóságok esetében – külön rendeletben történő felhatalmazás révén – ezt mégis lehetővé teszi.)
[72]	Azon államok esetében, amelyek a korlátozó nyilatkozatot megtették, illetve amelyek ilyen nyilatkozat megtétele nélkül is ex lege korlátozzák az ún. közjogi jogi személyek választottbírósági szerződéskötését, a kölcsönösség elve felhívható. A X. cikk 7. pontjában foglaltakra figyelemmel pedig az Alkotmánybíróság felidézi azt, amit fentebb, a kétoldalú államközi megállapodások tekintetében kifejtett.
[73]	Eszerint csak a pro futuro kompromisszumkötési lehetőség kizárása az, ami – bizonyos értelmezésben – ütközhet a Genfi Egyezménnyel, feltéve, hogy az Nvt. által érintett tevékenység egyáltalán kereskedelmi jellegűnek minősül-e a Genfi Egyezmény értelmében.
[74]	Mivel azonban az Nvt. valóban lefed legalább egy olyan tevékenységet, amely kereskedelmi jellegűnek minősül (ti. az ún. kiotói egységek áruba bocsátása, az 1. § 2/f pontja értelmében), ezért az Alkotmánybíróság elfogadja, hogy a Genfi Egyezmény hatálya alá tartozó tevékenységi körök legalábbis érintkezhetnek az Nvt. alá tartozókkal.
[75]	Mindazonáltal az Alkotmánybíróság úgy ítéli meg, hogy mivel a X. cikk 9. pontja szerinti felmondás lehetősége az ott foglaltaknak megfelelően nyitva áll, a Kormánynak kell eldöntenie azt, hogy a Genfi Egyezménnyel való ütközés esélyét úgy kívánja-e kizárni, hogy i. a Genfi Egyezményt felmondja vagy ii. a Genfi Egyezményt felmondja és a II. cikk 2. pontjában foglalt joggal élve újraköti (ti. csatlakozik) és nyilatkozatába a Vbt. 4. §-ába és az Nvt. 17. § (3) bekezdésébe foglalt szabályt belefoglalja. (Mindkét esetben a szándékozott joghatás a tizenkét hónapos időtartamra figyelemmel áll be).
[76]	A New Yorkban 1958. június 10. napján a külföldi választottbírósági határozatok elismeréséről és végrehajtásáról kötött Egyezménnyel való ütközés kérdése
[77]	A New York-i Egyezmény I. és II. cikkeinek az ügy szempontjából releváns rendelkezései a következőket tartalmazzák:
[78]	Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a New York-i Egyezmény I. cikke a „természetes, vagy jogi személyek között felmerült viták” tekintetében a már meghozott választottbírósági határozatokra vonatkozik, a II. cikk az ezek alapjául szolgáló, létező megállapodásokra utal.
[79]	Mivel a Vbt. 4. §-ában és az Nvt. 17. § (3) bekezdésében kimondottak a már meghozott választottbírósági határozatokra eleve nem vonatkoznak, a hatályban levő nemzetközi magánjogi természetű szerződésekre vonatkozóan pedig az Nvt. 17. § (1) bekezdése tekintetében kimondott alkotmányos követelmény elegendő garanciát ad, így a New York-i Egyezmény sérelme nem állapítható meg. [Ott, ahol a későbbiekben a Vbt. 4. §-ára és az Nvt. 17. § (3) bekezdésére figyelemmel immár nem lehet kötni választottbírósági megállapodást, illetve azt tartalmazó szerződést, mivel nem jön létre szerződés, ezért azon alapuló választottbírósági határozat sem születhet, következésképpen a New York-i Egyezmény sérelme itt eleve nem állapítható meg.]
[80]	Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy Magyarország az Egyezményhez az alábbi, ma is hatályos fenntartással csatlakozott: „A Magyar Népköztársaság az Egyezményt csak valamelyik másik Szerződő Állam területén hozott és csak a magyar jog szerint kereskedelminek tekintendő jogviszonyokból eredő vitákra vonatkozó határozatok elismerésére és végrehajtására fogja alkalmazni.” Ennek a fenntartásnak a jelen ügy megítélését illetően azonban – a fentiek miatt – közvetlen kihatása nincs.
[81]	1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését illetően az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az Nvt. mellékleteinek tételes felsorolása nyomán a jogalkalmazó és a gazdasági élet szereplői pontos információval rendelkeznek a nemzeti vagyon keretei közé tartozó természeti, kulturális és vagyoni elemekről: az 1. sz. melléklet felsorolja az állam kizárólagos tulajdonában levő dolgokat, mint (A) Folyók, patakok, holtágak, mellékágak és azok medre, valamint a vízi létesítmények, továbbá a természetes tavak (Balaton, Velencei-tó, Fertő tó, Hévízi–tó) és (B) az állam kizárólagos tulajdonában álló országos törzshálózati vasúti pályák.
[82]	A 2. sz. melléklet tartalmazza: a nemzetgazdasági szempontból kiemelt jelentőségű nemzeti vagyon körét, így például ide tartozik több megnevezett erdőgazdaság, valamint a HungaroControl Magyar Légiforgalmi Szolgálat Zrt., a Szerencsejáték Zrt., a Bábolna Nemzeti Ménesbirtok, a Kincsem Nemzeti Lóverseny és Lovasstratégiai Kft., a Diákhitel Központ Zrt., a Honvédelmi Minisztériumhoz kötődő bizonyos, a listán felsorolt zrt.-k. Ide tartoznak a budapesti Kossuth téren álló szobrok, nevesítve II. Rákóczi Ferenc lovasszobra, a Kossuth-emlékmű, „A forradalom lángja”, József Attila szobra („A Dunánál”).
[83]	A melléklet a továbbiakban „Műemlékek és műemlékegyüttesek” cím alatt is tételes felsorolást ad, így Budapesten ilyen többek között a Sándor Palota, a budai Királyi Palota, a Mária-Magdolna templom tornyának és falának maradványai, Gül Baba türbéje, a Fő utcai török fürdő, az aquincumi polgárváros romjai, a gellérthegyi Citadella, a Hősök tere műemlékegyüttese, a „Vajdahunyad vár” majd megyénkénti felsorolásban Baranyában a siklósi és szigetvári vár, Pécsett pl. Jakováli Hasszán dzsámija és a Cella Septichora, Borsod megyében a bükki Fazzola-őskohó, a boldogkőváraljai vár, a diósgyőri vár, a fűzéri várrom, az ónodi várrom, a regéci várrom, a sárospataki vár, a bükkszentléleki és a martonyi pálos kolostorrom, a mádi zsinagóga, az edelényi L’Huillier-Coburg kastély, Heves megyében az egri vár és az egri minaret, Zala megyében a keszthelyi Festetics kastély stb.
[84]	2. A fentiekhez kapcsolódóan az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy nem tartozik hatáskörébe a támadott jogszabályi rendelkezés gazdasági összefüggéseinek, előnyeinek és hátrányainak a mérlegelése. A Vbt. 4. §-ában és az Nvt. 17. § (3) bekezdésében foglaltak érvényesítése a későbbiekben kötendő bilaterális nemzetközi szerződésekben, illetve a lejáró szerződések újrakötése során nyilvánvalóan a másik fél hozzájárulását is feltételezi, amit vagy sikerül megszerezni, vagy nem, illetve lehet, hogy az az adott esetben csak a viszonosság alapján sikerül. A gazdasági előnyök és esetleges hátrányok, illetve a gazdasági racionalitások azonban nem képeznek alkotmányossági szempontú mércét az Alkotmánybíróság számára.
[85]	3. Az indítványozó azért kérte a megsemmisítést, mivel megítélése szerint a Vbt. 4. §-a és az Nvt. 17. § (3) bekezdése egyértelműen sérti a New Yorki, a Genfi és a Washingtoni Egyezményt, mint sokoldalú szerződéseket, valamint egy sor kétoldalú szerződést, amelyet az indítványában nevesített. Tekintettel arra, hogy az Alkotmánybíróság a fentiek alapján megállapította: alkotmányos követelményt kell kimondania a szerzett jogok védelmének érdekében az Nvt. 17. § (1) bekezdésének értelmezését illetően, arra a következtetésre jutott, hogy nem elengedhetetlen a Vbt. 4. §-ának és az Nvt. 17. § (3) bekezdésének a megsemmisítése ahhoz, hogy megvalósuljon az összhang a nemzetközi jogi kötelezettségek és a magyar jog között, az Alaptörvény Q) cikkének (2) bekezdése értelmében. Mivel az indítványozó által felvetett konfliktus csak bizonyos feltételek bekövetkezése esetén és eleve nem minden érintett nemzetközi szerződés (és nem is minden részes állam) vonatkozásában áll be, az Alkotmánybíróság elutasította a Vbt. 4. §-ának és az Nvt. 17. § (3) bekezdésének megsemmisítésére irányuló indítványt.
[86]	4. Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az ún. államközi beruházásvédelmi megállapodások által lefedett területeken, az állam és a külföldi honosságú szervhez kötődő magánjogi jogalany által kötött beruházási megállapodások tipikusan csak az Nvt. 1. § (2) bekezdés b), c), d) alpontok alá tartozó dolgok és jogosítványok tárgyában születnek, azaz „(b) az a) pont hatálya alá nem tartozó, az állam vagy a helyi önkormányzat tulajdonában lévő dolog, (c) az állam vagy a helyi önkormányzat tulajdonában lévő pénzügyi eszközök, továbbá az államot vagy a helyi önkormányzatot megillető társasági részesedések, (d) az államot vagy a helyi önkormányzatot megillető bármely vagyoni értékkel rendelkező jogosultság, amelyet jogszabály vagyoni értékű jogként nevesít.”
[87]	Nem kizárt ugyanakkor, hogy az Nvt. 1. § (2) bekezdés a) pontja alá tartozó terület kapcsán szülessen ilyen megállapodás, azaz „(a) az állam vagy a helyi önkormányzat kizárólagos tulajdonában álló dolgok” tekintetében.
[88]	Az Nvt. 1. §-ában nemzeti vagyonnak minősítenek olyan természeti és kulturális vagyoni elemeket, amelyek az államok jelentős részében szintén nemzeti vagyonnak minősülnek, és amelyek vonatkozásában másutt is a nemzeti bíróságoknak szokott kizárólagos joghatóságuk lenni.
[89]	Az Nvt. 1. § (2) bekezdésének egyes alpontjai szerint ilyen például „e) Magyarország határa által körbezárt terület feletti légtér, […] g) állami vagy helyi önkormányzati fenntartású közgyűjtemény (muzeális intézmény, levéltár, közgyűjteményként működő kép- és hangarchívum, valamint könyvtár) saját gyűjteményében nyilvántartott kulturális javak körébe tartozó dolog, h) a régészeti lelet, i) a nemzeti adatvagyon körébe tartozó állami nyilvántartások fokozottabb védelméről szóló törvény szerinti nemzeti adatvagyon.”
[90]	5. A megsemmisítésre a fentiekre figyelemmel tehát nincs szükség: ahol a Vbt. 4. §-ának és az Nvt. 17. § (3) bekezdésének tartalma problémákat jelenthet, az az alkotmányos követelmény kimondásával megfelelően kezelhető. Így eljárva az Alkotmánybíróság, az Abtv. 46. § (3) bekezdése szerinti jogosítványával élt, és szem előtt tartotta a „jogszabályok kímélete” kapcsán kialakított folyamatos gyakorlatát.
[91]	6. A Vbt. 55. § (1) bekezdésének b) és (2) bekezdésének a) pontja vonatkozásában az alkotmányos követelmény kimondására e rendelkezések és a Vbt. 4. §-a közötti szoros összefüggésre tekintettel került sor.
[92]	7. Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a fent említett magánjogi természetű megállapodások, illetve a bilaterális államközi szerződések tekintetében a futamidő alatt – a még hátralevő időre – is kezdeményezheti a magyar fél a módosítást az Nvt. 17. § (3) bekezdésében és a Vbt. 4. §-ában foglaltak érvényesítése érdekében, de egy ilyen jellegű módosítás ekkor értelemszerűen csak a partner hozzájárulásának függvényében valósítható meg.
[93]	A Magyar Közlönyben való közzététel az alkotmányos követelményre tekintettel és az Abtv. 44. § (1) bekezdése alapján történik.
Dr. Dr. Kiss László s. k.,
[94]	Nem értek egyet a határozat rendelkező részével és annak indokolásával.
[95]	Álláspontom szerint a 2011. évi CXCI. törvény (Nvt.) 17. § (3) bekezdése, illetőleg a választottbíróságról szóló 1994. évi LXXI. törvény (Vbtv.) 4. §-a nemzetközi szerződésbe ütközik, és ennek tényét az Alkotmánybíróságnak határozata rendelkező részében meg kellett volna állapítania, meghatározván egyidejűleg annak jogkövetkezményeit. Az itt hivatkozott rendelkezéseket az Alkotmánybíróságnak meg kellett volna semmisítenie vagy a jogalkotót arra kellett volna felhívnia, hogy az ellentét feloldásához szükséges intézkedéseket a határozatban megjelölt időpontig tegye meg.
[96]	A nemzetközi szerződésekkel való összhang hiányát a határozat indokolása maga is kifejezésre juttatja. Ennek ellenére a jogviszonyok alanyai számára nehezen követhető alkotmányos követelmények meghatározásával véli kiküszöbölni a határozat a támadott törvényi rendelkezéseknek nemzetközi szerződésekbe ütközése folytán alkalmazandó jogkövetkezményeket. Ez azonban mindenekelőtt azért nem lehetséges, mert a nemzetközi jogsértés ténye már bekövetkezett.
[97]	1. A Genfi Egyezmény kereskedelmi ügyekben teszi lehetővé – egyéb korlátozások nélkül – a választottbírósági kikötést. Nincs fogalom-meghatározás ugyan arra, mi tekintendő kereskedelmi tevékenységnek, ám épp a II. Cikk 1. bekezdése jelzi, hogy ilyen tevékenységet állami, önkormányzati szervezetek is végezhetnek, nem csupán a klasszikusan magánjogi jogalanyok. A rendelkezésükre bízott ingó és ingatlan vagyontárgyak megóvását, műszaki és egyéb célú fejlesztését illető, megrendelői helyzetből fakadó ügyletei mellett, szükségleteik kielégítése érdekében az állam (helyi önkormányzatok) gazdálkodóként is belép a piacra, a tulajdonában álló vagyontárgyakat (a fent érintett külön szigorú előírások alapján) elidegenítheti, bérbe adhatja, illetőleg azokkal sok esetben vállalkozik, bevételeinek egy része e vállalkozásokból ered. Ezek tehát egyfelől mind a nemzeti vagyonnal rendelkezni jogosult kereskedelmi tevékenységének részét képezik, másfelől polgári jogi szerződésekkel valósulnak meg.
[98]	A II. Cikk 2. bekezdése alapján az Egyezmény I. Cikkének 1. bekezdése alá tartozó esetekben érvényesen köthetnek választottbírósági szerződést azok a jogi személyek is, amelyek a reájuk irányadó jogszabályok értelmében közjogi jogi személyeknek minősülnek. Az Egyezmény aláírása, megerősítése vagy az ahhoz történő csatlakozás alkalmával az államok kijelenthették, hogy ezt a jogosultságot nyilatkozatukban meghatározott feltételek szerint korlátozzák. Ilyen nyilatkozatot Magyarország nem tett, egyéb fenntartással sem élt.
[99]	A Genfi Egyezmény megsértése – az abban részes államok tekintetében – tehát már a támadott két jogszabályhely (az Nvt. 17. § (3) bekezdése, illetőleg a Vbtv. 4. §-a) hatálybalépésekor megtörtént.
[100]	Ez jogi tény (és nem „esély, vagy virtuális lehetőség”), ami következésképpen semmilyen alkotmányos követelmény megállapításával nem szüntethető meg. Magyarország ugyanis nem élt az Egyezmény II. cikk (1) bekezdésében biztosított lehetőséggel, később tehát törvényi úton sem mondhatja azt, hogy bizonyos körben a választottbírósági út igénybevétele lehetőségétől közjogi alanyait a többi, az Egyezményben részes természetes, vagy jogi személlyel kötött kereskedelmi ügyletében kizárja.
[101]	A választottbírósági eljárás igénybevételének a Genfi Egyezmény által elismert lehetőségét ennélfogva az Nvt. és a Vbtv. támadott rendelkezései korlátozzák, következésképpen egyértelműen megsértik Magyarországnak az Egyezményben vállalt nemzetközi kötelezettségeit.
[102]	2. Magyarország a ’80-as évek végétől kezdődően számos kétoldalú beruházás-védelmi megállapodást kötött más államokkal, és ebben az időszakban csatlakozott a beruházás-védelmi ügyekben eljáró állandó nemzetközi vitarendezési fórumot létrehozó Washingtoni Egyezményhez is, amelynek funkciója a beruházó természetes és jogi személyek és a beruházás állama közötti, beruházásokkal kapcsolatos jogviták rendezése.
[103]	2.1. Valamennyi kétoldalú megállapodás rendelkezéseket tartalmaz a szerződő felek között a megállapodás alkalmazásával kapcsolatos nemzetközi közjogi viták rendezésére.
[104]	Ezen túlmenően 55 jelenleg is hatályos szerződésünkben található rendelkezés azokra az esetekre nézve, amelyek a beruházással kapcsolatos, a beruházó állam és a másik szerződő állam természetes vagy jogi személy beruházója között keletkezett – a széles értelemben vett nemzetközi gazdasági kapcsolatok körébe tartozó – magánjogi (polgári jogi) jellegű jogvitás ügyek rendezésére irányadóak. Ezekben a jogvitákban tehát a beruházás területének állama, illetve annak valamely erre jogosult szerve, illetve társasága közvetlenül kerül már nem a nemzetközi (köz-) jog hatókörébe tartozó jogviszonyba más államok gazdálkodó természetes, vagy jogi személyével. Következésképpen az állam, illetőleg a nevében intézkedésre jogosult szerv akkor is magánjogi jogalanyként szerepel a jogvitában, ha státusza szerint nem lenne az. Ily módon adott esetben az Nvt. hatálya alá tartozó tárgyi körben az intézkedésre jogosult magyar szervezet (legyen az közjogi személy vagy gazdasági társaság) beruházással kapcsolatos vitában szemben állhat külföldi magánjogi jogalannyal.
[105]	Az itt tárgyalt kétoldalú nemzetközi szerződésünk mindegyike úgy rendelkezik, hogy amennyiben a felek ezen magánjogi jellegű jogvitájukban meghatározott (általában 6 hónapos) időtartam alatt nem egyeznek meg, úgy a beruházó természetes, vagy jogi személy annak rendezése céljából jogosult választottbíróság elé terjeszteni az ügyet. Ezekben az esetekben tehát az az állam, amelynek a területén a beruházás a jövőre nézve megvalósul, a beruházás-védelmi megállapodás hatályban létének teljes időtartamára aláveti magát, illetőleg intézkedésre jogosultját a beruházással kapcsolatos jogviták választottbírósági úton való rendezésének, azaz ez az állam eleve jogi lehetőséget biztosít a vele szerződő másik állam beruházó természetes, illetőleg jogi személynek a választottbírósági jogvita-elrendezési mód egyoldalú választására.
[106]	A már megkötött választottbírósági kikötések, illetőleg választottbírósági szerződések érvényessége fennmaradását főszabályként biztosító (tehát a választottbíróságra vonatkozóan létrejött konkrét megállapodásokat illetően a visszaható hatállyal történő törvényi rendelkezést elkerülő) Nvt. 17. § (1) bekezdésnek következésképpen semmilyen jogilag értékelhető összefüggése nincs az itt tárgyalt, jövőre szóló alávetést kimondó, az adott nemzetközi szerződésből eredő általános jogi lehetőséggel. (A Vbtv. és az Nvt. együttes alkalmazására irányuló alkotmányos követelmény meghatározásához szintén hiányzik a jogalap.) Másképpen megfogalmazva: a beruházás-védelmi megállapodások megkötésével az államok a maguk, illetőleg a nemzeti vagyonra vonatkozóan intézkedésre jogosultak tekintetében lehetővé tették a választottbíráskodás mint jogvita-rendezési mód jövőbeni választásának lehetőségét, ezt belső jogi aktussal nem zárhatják ki.
[107]	Ami pedig a beruházó természetes, illetőleg jogi személyek vitarendezésre vonatkozó választási lehetőségeit illeti, a következők állapíthatóak meg:
[108]	a) A Washingtoni Egyezmény által létrehozott Központ elé terjesztés lehetősége – kizárólagosan, vagy más vitarendezési lehetőséggel együtt vagylagosan – az 55 megkötött nemzetközi szerződésben 52-ben a velünk szerződő külföldi állam természetes, vagy jogi személye rendelkezésére áll.
[109]	Az itt említett 52 szerződésből a Központhoz fordulás lehetősége 10 esetben csak tulajdonkorlátozással összefüggésben illeti meg a beruházót. (Szemben a „bármely beruházással kapcsolatos” jogvitákkal, amelyek minden esetben egyértelműen magánjogi természetű jogviszonyoknak minősítendők, ennek a tíz nemzetközi szerződésnek a tekintetében – a jogviták lehetőségének kisajátításra, államosításra, és egyéb tulajdonkorlátozó intézkedésekre való szűkítése folytán – a Központnak való alávetés döntően közjogi természetű kérdéseket takar. Következésképpen ezek az alávetések nem feltétlenül hozhatók jogi összefüggésbe az Nvt. 17. § (3) bekezdésének a „nemzeti vagyonra vonatkozó polgári jogi szerződés” alkalmazási feltételével.)
[110]	Egyes esetekben a központhoz fordulás előtt a beruházás országának bírói fórumait is ki kell meríteni. Néhány ország tekintetében a nem tulajdonkorlátozással kapcsolatos jogvita Központ elé terjesztéséhez mindkét magánjogi fél megegyezése szükséges.
[111]	b) Néhány beruházásvédelmi megállapodásban a Központhoz fordulás lehetőségét vagylagosan további opciók egészítik ki. Így elsősorban az ENSZ Kereskedelmi és Jogi Bizottságának Választottbírósági Szabályzata (UNCITRAL) szerint létrehozott választottbíróság, illetőleg a Stockholmi Kereskedelmi Kamara Választottbírósági Intézete vagy a Párizsi Nemzetközi Kereskedelmi Kamara Választottbírósága.
[112]	2.2. A Washingtoni Egyezmény alapján létrehozott Központ előtti választottbíráskodás lehetőségére tehát az előző pontban foglaltak szerint az egyes megállapodások kifejezett alávetést tartalmaznak.
[113]	Ki kell emelni, hogy a Washingtoni Egyezmény 25. Cikkének (4) bekezdése lehetőséget ad arra, hogy bármely szerződő állam bármikor a ratifikálást követően is értesítse a Központot azon vitáról vagy viták köréről, amelyet vagy amelyeket nem vet alá a Központnak, illetőleg megfontolás tárgyává teszi azt. Ilyen bejelentést azonban a nemzeti vagyonra vonatkozó jogvitákkal összefüggésben Magyarország eddig nem tett.
[114]	Összességében megállapítható tehát, hogy az Nvt. 17. § (3) bekezdése és a Vbtv. 4. §-a kifejezetten a Genfi Egyezmény II. Cikkébe, illetőleg több tucat beruházás-védelmi megállapodásba ütközik. Más nemzetközi egyezményekkel (Washingtoni Egyezmény, New York-i Egyezmény) pedig nincs összhangban, mert elvonja olyan vitarendezési fórumok igénybevételének a lehetőségét, amelyekkel a velünk szerződő államok beruházói a kétoldalú megállapodások megkötésénél fogva, illetőleg bármely kereskedelmi partnerei a Genfi Egyezményhez történő csatlakozás alapján számolhattak.
[115]	1. Az Alaptörvény 24. Cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében az Alkotmánybíróság a jogszabályok nemzetközi szerződésbe ütközésének vizsgálatára irányuló hatáskörében eljárva megsemmisítheti a nemzetközi szerződésbe ütköző jogszabályt vagy jogszabályi rendelkezést. A 42. § (2) bekezdése alapján pedig ha az Alkotmánybíróság olyan jogszabály nemzetközi szerződésbe ütközését állapítja meg, amellyel a nemzetközi szerződést kihirdető jogszabály az Alaptörvény alapján nem lehet ellentétes, az ellentét feloldása érdekében – a körülmények mérlegelése alapján, határidő megjelölésével – felhívja a Kormányt, illetve a jogalkotót, hogy a megjelölt határidőben tegye meg az ellentét feloldása érdekében szükséges intézkedéseket.
[116]	1.1. A nemzetközi kötelezettségvállalás végrehajtása, (adott esetben a szükséges jogalkotási feladat teljesítése) a jogállamiságot, ezen belül a nemzetközi jogi kötelezettségek jóhiszemű teljesítését magába foglaló Alaptörvény B) cikk (2) bekezdéséből, valamint a nemzetközi jog és belső jog összhangját megkövetelő Q) cikk (2) bekezdésből fakadó kötelesség, amely attól a pillanattól fennáll, amikortól a nemzetközi szerződés (nemzetközi jogi értelemben) kötelezi Magyarországot.
[117]	Mindezekre tekintettel álláspontom szerint a nemzetközi jogba ütköző belső jogszabályt főszabály szerint az Alkotmánybíróságnak meg kellett volna semmisítenie.
[118]	1.2. A másik lehetőség szerint az Alkotmánybíróságnak fel kellene hívnia a jogalkotót az Abtv. 42. § (2) bekezdése alapján arra, hogy a belső jog és a nemzetközi kötelezettségei összhangját záros határidőn belül teremtse meg. Ez történhetne oly módon, hogy a jogalkotó a belső jog megváltoztatását választja. Ebből a szempontból a legcélszerűbb megoldás a támadott rendelkezések hatályon kívül helyezése, de a jogalkotó dönthet úgy is, hogy a vizsgált szabályokat akként módosítja, hogy azok nem alkalmazhatóak abban az esetben, ha nemzetközi (közjogi) szerződés attól eltérően rendelkezik.
[119]	2. Az Nvt. 17. § (3) bekezdése nem csupán a választottbíróság kikötését tilalmazza, de előírásokat fogalmaz meg olyan egyéb nemzetközi magánjogi kérdésekben is, mint az irányadó nyelv, az alkalmazandó jog vagy a rendes bíróság joghatóságának kikötése. Ezek tekintetében az alapvető jogok biztosa nem indítványozta az Nvt. 17. § (3) bekezdésének nemzetközi szerződésbe vagy Alaptörvénybe ütközésének vizsgálatát, ezért erre az Alkotmánybíróság sem tért ki.
[120]	Említésre méltó mindazonáltal, hogy a vizsgált Genfi Egyezmény VII. Cikk (1) bekezdése szerint a választottbírósági megállapodás felei közös megegyezéssel szabadon határozhatják meg a szerződésükre alkalmazandó jogot. Mindez egyébként összhangban áll hazánk nemzetközi magánjogi törvényével (a nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. törvényerejű rendelet 24–25. §), valamint a Magyarországon közvetlenül alkalmazandó és végrehajtható uniós rendelettel [az Európai Parlament és a Tanács 593/3008/EK rendelete (2008. június 17.) a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról (Róma I.)] Az utóbbival szemben éppen a magyar jog kikötésével kapcsolatban minősülhet az Nvt. 17. § (3) bekezdése ellentétesnek, miként a magyar bíróság joghatóságának kikötésével kapcsolatban az Európai Unió Tanácsának a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 44/2001/EK rendeletével (2000. december 12.), illetve az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1215/2012/EU rendeletével (2012. december 12.) is ez a helyzet.
[121]	A különvéleményhez csatlakozom:
. 14/2013. (VI. 17.)
. 06/11/2013

matches:
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
§ 2
bíróság
bíróság


text:
 A zsaruk most a törvény hosszú karjával szembesülnek | HU.DSK-Support.COM
Kutyákkal már jól elzárva a bíróságok, köszönhetően a megkezdése védelméről zaklatás törvény az április 27, 2017...
A verekedő olyan fiatal, mint 14, és talán még fiatalabb, tárgya lehet a védelmi rend, és ha egy verekedő továbbra is zaklatni az áldozatot, ő / ő is szembe büntetőeljárás.
Kathleen Rice, igazgató a technológia, média és telekommunikáció Gyakorlat Cliffe Dekker Hofmeyr, azt mondja, hogy a törvény a preambulumában kimondja, hogy a gyermekek jogait a legnagyobb fontosságú.
Emiatt a törvény lehetővé teszi, hogy minden gyermek, aki egy zaklatás is alkalmazni kell bíróság a védelem érdekében, még akkor is ha nincs támogatás a szülő vagy gyám. A szülő vagy gondviselő is alkalmazni egy védelmi nevében egy gyerek, mondja.
Gyermekek, amellett, hogy a zaklatást, szintén gyakran az elkövetők a megfélemlítés.
„Ami a törvény iránti kérelmet védelmi ellen lehet indítani»bármely személy«, aki részt vesz a zaklatás. Ezért lehetséges a védelmi ellen zsarnok, aki egy gyermek.
„A védelem érdekében nem nyújtható olyan személy elleni, köztük egy gyermek, ha az érintett személy nem tudja, vagy nem várható, hogy tudja, hogy ő / ő magatartása kárt okoz. Míg a megfélemlítés maga elmaradhat büntetendő cselekmény, a megsértett egy védelmi határozat megtiltja sértő viselkedés, bűncselekmény.
A bíróság nem valószínű, hogy megadja védelmi ellen a gyermek, aki túl fiatal ahhoz, hogy szembe büntető feljelentések.
„A büntetőeljárásban megjegyzi rizs,” a gyermek felett a 14 éves feltételezetten büntető kapacitásokat, hogy ő / ő képes lesz arra, hogy értékeljék a különbség jó és rossz között, és hogy megfelelően jár el ezen elismerést. A bíróság nem jelenthet nehézséget nyújtott védelem érdekében gyermekkel szemben, aki több mint 14 éves kor (aki alkalmas arra, hogy megvádoltak a megsértése esetén a sorrendben), ha a gyermek tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy az ő / ő megfélemlítés volt károsítása egy másik gyerek.
„A kor alatti gyermek után 10 éves kor nem valószínű, hogy teljesen nyilvánvaló, hogy ő / ő magatartása káros, és irányuló kérelmet ellen alatti gyermek után 10 éves kor nem valószínű, hogy sikerül eredményeként. Még ha a megbízást arra, hogy adható lenne képtelenség végrehajtani, mert a gyermek alatt a 10 év tekintendő büntetlen kapacitással, és nem lehet büntetni a / ő nem felel meg a rendet, azt mondja.
A gyermek kora között 10 és 14, vélhetően nem szerepelnek a bűnügyi kapacitás, de ez a vélelem.
Bár a bíróság lehet meggyőzni, hogy egy ilyen gyerek leköti zaklatás, ez lehet azonban vonakodik kiadni egy védelmi, kivéve, ha meggyőződött arról, hogy a gyermek bűncselekmény kapacitás, hogy a gyermek kellően érett tudni a különbséget jó és rossz között.
„A gyakorlati megvalósítás szintjén, minden gyermek, aki ellen annak érdekében kérik, segíteni kell az ő / szülei vagy gyámja az eljárásban. A gyermek is joga van a jogi képviselet, ő megjegyzi.
A zsarnok, aki megszegi a védelmi határozatot lehet megvádoltak.
„A gyermekek Justice Act alkalmazható, ahol a gyermek állítólag elkövetett bűncselekmény. A gyermekek Justice Act értelmében a bíróságok és ügyészek kezelésére a gyermek olyan módon, amely figyelembe veszi az ő / ő korában, és hangsúlyozza annak fontosságát, hogy a rehabilitáció gyermek elkövetők. Emiatt alternatívájaként ügyészség, az ügyész a lehetőséget, hogy elterelje a büntető ügy gyermekkel szemben, távol a büntető bíróságok és az esetleges büntetőjogi felelősség. Annak érdekében, hogy a gyermek jogosult elterelés, ő / ő azonban meg kell elismerni felelősségét a bűncselekmény és elfogadja, (együtt az ő / szülei vagy gyámja), hogy az elterelés, ami lesz, bírósági határozat mondja Rice.
„Van néhány elterelés lehetőségek tehető, bírósági határozat, amelyek célja, hogy biztosítsák a gyermek nem reoffend lesz rehabilitált, és megérteni a hatása az ő / ő viselkedése. A bíróság többek között a dolgokat, elrendelheti a gyermek utalják tanácsadás vagy terápia, hogy egy bocsánatkérés, vagy alá kell helyezni annak érdekében, például a jó viselkedés érdekében, a család időrendi sorrendben, vagy peer szövetség érdekében. Ha szükséges, a bíróság elrendelheti, hogy a gyermek részt vesz egy elterelés, és fontos, hogy előírják, hogy a szülők a gyermek is részt vesz, így azok is tudja értékelni az oka, és annak következményeit, hogy a gyermek viselkedését és segíti a gyermek rehabilitációs, ő megjegyzi.
A elterelés rend nem a büntetőjogi felelősség. Azonban a gyermek, hogy nem tesz eleget az elterelés érdekében ezután üldözni, és ha bűnösnek találják, ítélték.
„Minden megsértése védelmi minősül önálló bűncselekmény. A gyermek, hogy ismételten megszegi megrendelést lesz kevésbé valószínű, hogy jogosultak eltérítés és nagyobb valószínűséggel szembe büntetőeljárás. Számos mondatok, hogy lehet kiszabni, ha a gyermek bûncselekménnyel, beleértve a helyreállító igazságszolgáltatás mondatokat, és bírságot (ami által fizetendő a szülők a gyermek). Elképzelhető, mondatokat érintő felügyeleti intézkedés vagy gyakorlat egy ifjúsági gondozási központ is ki lehet vetni. Ezek úgy tűnik meglehetősen valószínűtlen megsértése a bírósági végzés, de válhat venni, ha a gyermek ismételten megszegi a megrendelést, vagy ha a következmények az áldozat különösen súlyos. A szabadságvesztés büntetés csak akkor kell kiszabni, ha a gyermek már a múltban korábbi ítéleteket, és jelentős, és olyan kényszerítő okok kiszabását egy ilyen mondat, ő megjegyzi.
Az üzenet az új törvény a zaklatás elleni védelmet egyértelmű.
„Ha az elkövető a zaklató viselkedés, a törvény célja, hogy meggátolja; és ha az áldozat, a törvény célja, hogy az Ön számára a szükséges eszközöket, hogy megvédje magát a további károk, Rice hozzá.
Fantasztikus családbarát Airbnb célállomások világszerte
Kiegyensúlyozott élet a forgalmas emberek számára

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


Az aktuális "C/3. MUNKAJOG ÉS TÁRSADALOMBIZTOSÍTÁSI JOG" tételsor innen tölthető le. (pdf)
- 1. Az Mt. bevezető rendelkezései és jelentőségük.
Mt. 1.§-13.§, Alaptörvény M) cikk (1) bekezdés, T) cikk (2)bekezdés, I-XXVIII.cikk, 56/1994. (XI. 10.) AB határozat,137/B/1991. AB határozat
- 2. A munkaviszonnyal kapcsolatos jognyilatkozatok, a jognyilatkozatok megtételének módja, a határidő és az időtartam számítása
Mt. 14.§-26.§, 2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:116-6:117. §, 2:8-2:41. §, 6:4. § (2) bekezdés, 2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról 139.§; 323-327. §, 335/2012. (XII. 4.) Korm. rendelet a postai szolgáltatások nyújtásának és a hivatalos iratokkal kapcsolatos postai szolgáltatás részletes szabályairól, valamint a postai szolgáltatók általános szerződési feltételeiről és a postai szolgáltatásból kizárt vagy feltételesen szállítható küldeményekről
- 3. Az érvénytelenség
Mt. 27.§-31.§, 20. § (3) bekezdés, 22. § (4) bekezdés, 287. § (3) bekezdés, XIII-XIV. fejezet, 9. § (1) bekezdés, 177. §, 179. § (5) bekezdés, 228. § (5) bekezdés, 229. § (8) bekezdés, 286. § (4) bekezdés, 2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:42-54. §, 6:4. § és 6:5. §, 6:8. §, 6:11. §, 6:13. §, 6:15-17. §, 6:22-6:25. §, 6:26. § és 6:27. §, 6:42. §, 6:46-56. §, 6:62. §, 6:63. § (1)-(3) bekezdése, 6:64-70. §, 6:73. §, 6:77. § és 6:78. §, 6:80. § és 6:81. §, 6:86. § és 6:87. §, 6:102. §, 6:107. §, 6:116-119. §, 6:186-189. §, 6:193-201. §, 6:203-207. §, 6:518-534. §, 6:587. §
- 4. A munkaviszony alanyai. A cselekvőképtelen munkavállaló.
Mt. 32.§-34.§, 20.§, 212. §, Alaptörvény XV. cikk (1)bek., 2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:1§(1) bek.;3:1§;2:11§2:13. §, 2:19. § (1) bekezdés, 1996. évi LXXV. törvény a munkaügyi ellenőrzésről 3. § (1) bek., 6/A. § (1) bek., 7/2001. (X. 4.) ISM rendelet a tanköteles fiatal munkavállaló sportcélú foglalkoztatásáról
- 5. A munkáltató személyében bekövetkező változás.
Mt. 36.§-41.§, 228. § (4) bek, 229. § (4) bek, 4/2013. (IX. 23.) KMK vélemény, MK 154. számú állásfoglalás, 1991. évi XLIX. törvény a csődeljárásról és a felszámolási eljárásról,
- 6. A munkaviszony létesítése, a munkaszerződés tartalma, a munkáltató írásbeli tájékoztatási kötelezettsége.
2017. évi CL. törvény az adózás rendjéről 2. §, 1996. évi LXXV. törvény a munkaügyi ellenőrzésről 1. § (5) bekezdés, MK 5. számú állásfoglalás
- 7. A munkaviszony kezdete; a próbaidő jogi természete, rendeltetése, időtartama.
- 8. A munkaszerződés teljesítése, alapvető kötelezettségek, a munkaszerződéstől eltérő foglalkoztatás.
Mt. 51.§-53.§
KK 25. szám, MK 122. számú állásfoglalás, A Tanács 2000. november 27-i 2000/78/EK irányelve a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról.
- 9. Az utasítás teljesítésének megtagadása, mentesülés a munkavégzési kötelezettség alól.
Mt. 54.§-55.§, 1992. évi XXII. törvény a Munka Törvénykönyvéről 115. §
- 10. Jogkövetkezmények a munkavállaló vétkes kötelezettségszegéséért.
Mt. 56.§-57.§
+ 22/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 11. A munkaszerződés módosítása.
Mt. 58.§-62.§, MK 57. számú állásfoglalás, 1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról
A Tanács 1997. december 15-i 97/81/EK irányelve az UNICE, a CEEP és az ESZSZ által a részmunkaidős foglalkoztatásról kötött keretmegállapodásról 5 cikk, A Tanács 1999. június 28-i 1999/70/EK irányelve az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról 6. cikk
- 12. A munkaviszony megszűnése és megszüntetése.
Mt. 63.§-64.§, MK 13. számú állásfoglalás, MK 154. számú állásfoglalás, MK 95. számú állásfoglalás
- 13. A felmondás, a munkavállalói, illetve a munkáltatói felmondás szabályai közötti különbség, a határozatlan és a határozott idejű munkaviszony felmondással történő megszüntetése.
Mt. 65.§-67.§, 17/2014. (V. 30.) AB határozat
+ 4/2018. számú munkaügyi elvi határozat, 25/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 14. A felmondási tilalmak és a felmondási korlátozások, a felmondási idő mértéke, a felmentési idő.
Mt. 68.§-70.§
- 15. A csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó főbb szabályok.
Mt. 71.§-76.§, 1991. évi IV. törvény a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról
- 16. A végkielégítés.
A 4/2016.(III.21.) KMK vélemény hatályon kívül helyezte.
A 2012. évi I. törvény a kérdést szabályozza (Mt. 36. §-41. §), illetve
- 17. Az azonnali hatályú felmondás feltételei, fajtái.
Mt. 78.§-79.§
+ 18/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 18. Eljárás a munkaviszony megszüntetése (megszűnése) esetén.
- 19. A munkaviszony jogellenes megszüntetése és jogkövetkezményei.
Mt. 82.§-85.§
3/2014. (III. 31.) KMK vélemény, 6/2016.(XI.28) KMK vélemény, MK 78. számú állásfoglalás
+ 28/2017. számú munkaügyi elvi határozat, 19/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 20. A munka- és pihenőidő fogalmai, a napi munkaidőre, a munkaidőkeretre és a munkaidő-beosztásra vonatkozó alapvető szabályok.
Mt. 86.§-100.§
33/1998. (VI. 24.) NM rendelet a munkaköri, szakmai, személyi higiéniás alkalmasság orvosi vizsgálatáról és véleményezéséről
- 21. A munkaidő vasárnapra vagy munkaszüneti napra történő beosztása. A munkaközi szünet.
Mt. 101.§-103.§, 18/2015. (VI. 29.) NGM rendelet a 2016. évi munkaszüneti napok körüli munkarendről
- 22. A napi és a heti pihenőidőre, illetve a heti pihenőnapra vonatkozó szabályok, a munka- és pihenőidő nyilvántartása.
Mt. 104.§-106.§
- 23. A rendkívüli munkaidő fogalma, elrendelése és elrendelésének korlátai, az ügyeletre és készenlétre vonatkozó szabályok.
Mt. 107.§-114.§
- 24. A szabadság mértéke, kiadása.
Mt.115.§-125.§
74/2006. (XII. 15.) AB határozat Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 134. § (3) bekezdés a) pontja alkotmányellenes, ezért e rendelkezést 2007. március 31. napjával megsemmisíti. MK 19. számú állásfoglalás, MK 18. számú állásfoglalás, MK 120. számú állásfoglalás, MK 100. számú állásfoglalás, Az Európai Parlament és a Tanács 2003. november 4-i 2003/88/EK irányelve a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól
- 25. A betegszabadság, a szülési szabadság és a fizetés nélküli szabadság.
- 26. A munka díjazása, díjazás munkavégzés hiányában, a távolléti díj számítása.
Mt.136.§-153.§
+ 16/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 27. A munkabér védelme, a munkabérből való levonása szabályai, a jogalap nélkül kifizetett munkabér visszakövetelése.
Mt.154.§-165.§
- 28. A munkáltató kártérítési felelőssége.
Mt.166.§-178.§
2013. évi V. törvény a Polgári törvénykönyvről 6:518-534. §
- 29. A munkavállaló kártérítési felelőssége, a megőrzési felelősség, a leltárhiányért, a munkavállalói biztosíték.
Mt.179.§-191.§
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:518-534. §;
- 30. A határozott idejű munkaviszonyra vonatkozó különös szabályok, munkavégzés behívás alapján.
Mt.192.§-193.§
- 31. A munkakör megosztása, több munkáltató által létesített munkaviszony, a távmunkavégzés.
- 32. A bedolgozói jogviszony és az egyszerűsített foglalkoztatásra vagy alkalmi munkára irányuló jogviszony.
Mt.198.§-203.§
- minta-munkaszerződés (lásd 2010. évi LXXV. törvény melléklete) alkalmazása esetén nem kell alkalmazni a munkaidő-nyilvántartására és az írásos munkabér elszámolásra vonatkozó előírásokat [Mt. 134. § és 155. § (2) bek.].
- 33. A köztulajdonban álló munkáltatóval fennálló munkaviszonyra vonatkozó szabályok.
- 34. A vezető állású munkavállalóra vonatkozó rendelkezések.
Mt.208.§-211.§
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:8-2:24. §
- 35. A munkaerő-kölcsönzésre vonatkozó legfontosabb rendelkezések.
Mt.214.§-222.§
1996. évi LXXV. törvény a munkaügyi ellenőrzésről 6/A. §, 3.§(3) bek.
2004. évi CXXIII. törvény a pályakezdő fiatalok, az ötven év feletti munkanélküliek, valamint a gyermek gondozását, illetve a családtag ápolását követően munkát keresők foglalkoztatásának elősegítéséről, továbbá az ösztöndíjas foglalkoztatásról 1. § (2) bekezdés 1. pont
- 36. A munkaviszonyhoz kapcsolódó egyes megállapodások: a versenytilalmi megállapodás és a tanulmányi szerződés.
Mt.228.§-229.§, 8. § (1)-(2) bekezdés, 15. § (2) bekezdés, 37. §, 78. § (1) bekezdés, b)-k) pont, 115. § (2) bekezdés, 128. §
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:186-189. §
- 37. A munkaügyi kapcsolatokra vonatkozó általános rendelkezések.
Mt.230.§-234.§, 6. § (2)-(3) és (4) bekezdés, 7. §
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 2:47. § (1) bekezdés
Alaptörvény VIII. cikk (5) bekezdés, XVII. cikk (1)-(2) bekezdés
1/2014. számú KMJE határozat, Az Európai Parlament és a Tanács 2002. március 11-i 2002/14/EK irányelve az Európai Közösség munkavállalóinak tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció általános kereteinek létrehozásáról, 5/2014.(VI.23.) KMK. vélemény
- 38. Az üzemi tanácsra vonatkozó főbb szabályok, az üzemi tanács feladata és jogköre.
Mt.235.§-262.§, 269. §(1) bekezdés, 293. § (2) bekezdés, 289. §,267. § (4) bekezdés, 268. § (3) bekezdés, 268. § (3) bekezdés, 65-66. §, 267. § (5) bekezdés, 269. § (2) bekezdés, 273. §,285. § (1) bekezdés, 293. § (2) bekezdés,
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 3:49. §, 3:62. §
2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról 514. §
1/1999. Munkaügyi jogegységi határozat a munkáltatónál történő üzemitanács-választásnál a szakszervezet jelöltállításáról. 2/1999. Munkaügyi jogegységi határozat a sztrájkban résztvevő munkavállaló, szakszervezeti tisztségviselő díjazásáról. Az Európai Parlament és a Tanács 2009. május 6-i 2009/38/EK irányelve az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról, A Tanács 2001. március 12-i 2001/23/EK irányelve a munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása esetén történő védelmére vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről
2000. évi LXVII. törvény a munkavállalók üzemi képviselőinek védelméről és kedvezményeiről szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1971. évi 56. ülésszakán elfogadott 135. sz.Egyezmény kihirdetéséről
2000. évi LXVII. törvény a munkavállalók üzemi képviselőinek védelméről és kedvezményeiről szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1971. évi 56. ülésszakán elfogadott 135. sz. Egyezmény kihirdetéséről
- 39. Az üzemi megállapodás.
Mt.235.§-262.§, 233. §, 261-268. §, 278-280. §, 282. §, 285. § (1) bekezdés, 269. § (1) bekezdés, 277-278. §, 279. § (3)-(4) bekezdéS, 273. §
- 40. A szakszervezet fogalma, a szakszervezetekre vonatkozó alapvető rendelkezések, a szakszervezetekkel kapcsolatos tilalmak, a szakszervezet jogai, a választott szakszervezeti tisztséget betöltő munkavállalóra vonatkozó rendelkezések, a szakszervezeti munkaidő-kedvezmény.
Mt.270.§-275.§, 231. § (1) bekezdés, 271-272. §, 277. § (3) bekezdés, 233. §, 271. § (1) bekezdés, 275. §, 277. § (3) bekezdés, 7. §, 82-83. §, 232. §, 53. §, 236. § (2) bekezdés, 260. § (5) bekezdés, 148. §, 233. §, 273. § (3)-(4) bekezdés, 276. §
8/1990. (IV. 23.) AB határozat, 3/2015. PJE, 2/1999. Munkaügyi jogegységi határozat
- 41. A kollektív szerződés megkötése és tartalma, hatálya, megszűnése.
Mt.276.§-284.§, 22. § (3)-(4) bekezdés, 195. §, 209. § (2) bekezdés, 283. § a) pont, 276. § (2)-(3) bekezdés, 282. §, 36-41. §, 279. § (1) bekezdés b) pont
Mt. 13. §, 27. § (1) bekezdés, 271-272. §, 277. § (1) és (4) bekezdés, 3. § (3) bekezdés
A Tanács 2001. március 12-i 2001/23/EK irányelve a munkavállalók jogainak a vállalkozások, üzletek vagy ezek részeinek átruházása esetén történő védelmére vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről 3. cikk (3) bekezdés
2009. évi LXXIV. törvény az ágazati párbeszéd bizottságokról és a középszintű szociális párbeszéd egyes kérdéseiről 14. §
+ 6/2018. számú munkaügyi elvi határozat
- 42. A munkajogi igény érvényesítésének szabályai.
Mt.285.§-290.§, 22. § (5) bekezdés, 175. §, 6. § (3) bekezdés, 7. §, 12. §, 22. § (5) bekezdés, 49. § (2) bekezdés, 153. § (1) bekezdés a) pont, 287. §, 291-293. §, 295. §,28. §, 56. §, 78. §, 81. § (2) bekezdés, 285. § (2) bekezdés, 286. §, 287. §, 233.§,
4/2013. (IX. 23.) KMK vélemény, 1/2005. Közigazgatási-polgári jogegységi határozat, 1/2004. Közigazgatási-polgári jogegységi határozat, 1/2001. Munkaügyi jogegységi határozat, MK 160. számú állásfoglalás, MK 157. számú állásfoglalás, MK 132. számú állásfoglalás, MK 71. számú állásfoglalás, MK 35. számú állásfoglalás, MK 93. számú állásfoglalás, 4/2003. Polgári jogegységi határozat, Az Európai Parlament és a Tanács 1996. december 16-i 96/71/EK irányelve a munkavállalók szolgáltatások nyújtása keretében való kiküldetéséről
2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:22-6:25. §
2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról 149-154. §
1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról 23. §
1952. évi III. törvény a polgári perrendtartásról 349-359/A. §
+ 11/2018. számú munkaügyi elvi határozat, 9/2018. számú munkaügyi elvi határozat
- 43. Kollektív munkaügyi vita.
- 44. A sztrájkhoz való jog
sztrájkról szóló 1989. évi VII. törvény rendelkezései alapján
1/2013. (IV. 8.) KMK vélemény, 30/2012. (VI. 27.) AB határozat, 2/1999. Munkaügyi jogegységi határozat: a sztrájkban részt vevőnek, ideértve a szakszervezeti választott tisztségviselőt is, a sztrájk miatt kiesett munkaidőre díjazás nem jár.
+ 10/2018. számú munkaügyi elvi határozat
- 45. A kormányzati szolgálati jogviszony alanyai, jellege, létesítésének főbb szabályai.
Kttv.1-8. §, 38-46.§
2012. évi V. tv.1-20.§
- 46. A kormányzati szolgálati jogviszony megszűnésére és megszüntetésére vonatkozó főbb rendelkezések.
Kttv.60-68.§
+ 2/2018. számú munkaügyi elvi határozat
- 47. A kormányzati szolgálati jogviszony tartalma, jogok és kötelezettségek.
Kttv.75-82.§, 2012. évi V. tv.1-20.§
3/2016. (III. 21.) KMK vélemény
- 48. A kormánytisztviselői hivatás etikai alapelvei, a Magyar Kormánytisztviselői Kar jogköre, az együttalkalmazási tilalom és összeférhetetlenség fontosabb szabályai.
Kttv. -29.§, 83-88.§
- 49. Fegyelmi és kártérítési felelősségre vonatkozó főbb szabályok a kormányzati szolgálati jogviszonyban.
Kttv.155-175.§
- 50. A kormányzati szolgálati jogviszonnyal kapcsolatos jogvita, a Kormánytisztviselői Döntőbizottság szerepe.
Kttv.190-194.§
- 51. A közszolgálati jogviszonyban állókra vonatkozó fontosabb eltérő rendelkezések.
Kttv.226-257.§
- 52. A közalkalmazotti jogviszonyra vonatkozó szabályok, a közalkalmazotti jogviszony alanyai, létesítése, megszüntetése.
Kjt. 1-3.§, 20-38/A.§
2012. évi V. tv.20- 35.§2012. évi I. törvény (Mt.)
600/B/2000. AB határozat a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 30. § (1) bekezdés d) pontja, valamint 37. § (2) bekezdése alkotmányellenességéről
826/B/1996. AB határozat a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 30. § (1) bekezdés b) pontja alkotmányellenességének vizsgálatáról (a felmentés indokolási kötelezettségének problémája)
44/B/1993. AB határozat a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény 17. § (1) bekezdés f) pontja és a közalkalmazottak jogállásáról rendelkező 1992. évi XXXIII. törvény 30. § (1) bekezdés d) pontja alkotmányellenességének vizsgálatáról (közszolgálati, közalkalmazotti jogviszony felmentéssel történő megszüntetése, nyugellátásra való jogszerzés címén)
495/B/2001. AB határozat a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 33. §-a, 78. § (1) és (2) bekezdése, 87. §-ának (2) bekezdése alkotmányellenességének vizsgálatáról
- 53. A kártérítési felelősségre vonatkozó főbb rendelkezések a közalkalmazotti jogviszonyban.
Kjt. 81.§-83.§
- 59. A törvény alapelvei, alapfogalmai, hatálya, a nyugdíjszolgáltatások köre.
Tny.1-6.§
- 60. Az öregségi nyugdíjjogosultságra és az öregségi nyugdíj összegére vonatkozó fontosabb rendelkezések.
Tny.18-22/A.§
- 61. A szolgálati idő és igazolása.
Tny.1-6.§ KK 27. szám
- 62. A hozzátartozói nyugellátások köre, főbb szabályai.
Tny.44-62.§, KK 23. szám, 170/2010. (IX. 23.) AB határozat, 24/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 63. A nyugellátás iránti igény érvényesítésének főbb szabályai.
Tny.64-79.§
- 64. Felelősségi szabályok, visszafizetési és megtérítési kötelezettség, jogorvoslat.
Tny.84-95.§
- 65. A megváltozott munkaképességű személyek ellátásai, a rehabilitációs és a rokkantsági ellátás.
2011. évi CXCI. törvény a megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról 2-13.§
+ 4/2017. számú munkaügyi elvi határozat
- 66. A törvény hatálya, alapelvei, fontosabb fogalmai, az egészségbiztosítási ellátásra jogosultak köre.
Ebtv.1-8/B.§ BDT2010. 2309.
- 67. Térítésmentesen igénybe vehető egészségügyi szolgáltatások.
Ebtv.10-20/A.§
- 68. Árhoz nyújtott támogatással igénybe vehető egészségügyi szolgáltatások. Utazási költségtérítés.
Ebtv.21-22.§
KGD2005. 192.
- 69. A biztosított által részleges térítés mellett igénybe vehető egészségügyi szolgáltatások. Méltányosságból igénybe vehető egészségügyi szolgáltatások
Ebtv.23-26/B.§
- 70. A külföldön történő gyógykezelés igénybevételének lehetőségei.
Ebtv.27-28.§
- 71. Az egészségbiztosítás pénzbeli ellátásaira vonatkozó általános rendelkezések.
Ebtv.39-39/C.§
- 72. Csecsemőgondozási díj, gyermekgondozási díj főbb szabályai.
Ebtv.40-42/F.§, KGD2006. 101., 9/2016. (IV. 6.) AB határozat
- 73. Táppénzre, gyermekápolási táppénzre vonatkozó főbb rendelkezések.
Ebtv.43-48/A.§
KGD2008. 54.; KGD2008. 88.; KGD2006. 169.
- 74. Méltányosságból igénybe vehető pénzbeli ellátások.
Ebtv.50.§
- 75. Baleseti ellátás fontosabb szabályai, üzemi baleset és foglalkozási megbetegedés szabályai.
Ebtv.51-60.§, KGD2006. 169. ;KGD2007. 173. ;KGD2007. 57.; KGD2008. 145.; KGD2007. 228. KGD2005. 189.
- 76. A pénzbeli ellátásokkal kapcsolatos igény érvényesítése, felelősségi szabályok, visszafizetési és megtérítési kötelezettség, jogorvoslat.
Ebtv.61-78.§ 1997. évi LXXXI. törvény a társadalombiztosítási nyugellátásról, KK 24. szám módosította: 8/2014. (XI.25.) KMK vélemény, KK 25. szám, 36/2006. (IX. 7.) AB határozat, BDT2006. 1323. KGD2007. 48.; KGD2006. 5.; KGD2008. 54.; KGD2001. 15.
+ 17/2017. számú munkaügyi elvi határozat


text:
európaprojekt
Európa így épül
E-mail: eublog[a]indamail.hu
egységes piac (1) európai bíróság (1) munkavállalás (1) oktatás (1) uniós polgárság (1) Címkefelhő
2011.09.08. 02:10 EUblog
Röghöz kötött diplomások és a szabad munkavállalás joga
Címkék: oktatás munkavállalás európai bíróság egységes piac uniós polgárság
Újabb összecsapás várható a magyar kormány és az Európai Unió között, ha az új felsőoktatási törvény valóban röghöz köti majd az államilag finanszírozott képzésben résztvevőket.
A munkavállalók szabad mozgása az Európai Unió egyik legjelentősebb vívmánya, az uniós polgárság talán legnagyobb előnye. Az, hogy az EU minden tagországában ugyanúgy kereshetünk állást és helyezkedhetünk el, nemcsak a munkavállalók számára előnyös: a félmilliárd főt maga mögött tudó egységes piac létrehozásának elsődleges célja Európa, az európai országok gazdasági erejének növelése, amelyet a piaci tényezők (az áruk, a szolgáltatások, a tőke és a személyek) akadálytalan áramlásának biztosításával érnek el. Az Európai Unió Működéséről Szóló Szerződés ennek megfelelően kimondja, hogy "[a]z Unión belül biztosítani kell a munkavállalók szabad mozgását”. Igaz ugyan, hogy a vonatkozó uniós szabályok többsége a migráns munkavállalókat a fogadó országban érő diszkrimináció tilalmára koncentrál, azonban az Európai Bíróság ítéleteiből az elmúlt évtizedekben egyértelművé vált: ellentétes a - nemzeti jog felett álló - uniós joggal minden olyan intézkedés, amely korlátozza a szabad munkavállalást.
Érdemes egy pillantást vetni az Európai Bíróság C-415/93 számú ítéletére, amely Bosman-ügyként vált ismertté, és teljesen átalakította az európai labdarúgó-csapatok működését.
“A Bosman-ügy alaptényállásában a belga nemzeti labdarúgó-szövetségek azon szabálya volt vitatott, amelyik előírta, hogy a hivatásos játékosok szerződésük lejárta után sem szerződhetnek át más tagállamok klubjaihoz egészen addig, míg ezek a klubok meg nem fizetik nekik az úgynevezett képzési díjat. Az Európai Bizottság szerint az ilyen előírások a játékosok tagállamok közötti mozgásának akadályát jelentik (...)”
Marján Attila szerk. (2006): Az Európai Unió gazdasága.
Budapest: HVG Könyvek. p.270
Ha az Európai Bíróság elé kerülne az ügy, jó esély lenne arra, hogy a magyar diplomások vasfüggönyét berlini társa sorsára jutassák. Márcsak azért is, mert az uniós jog kiterjesztő értelmezése az Európai Bíróság kedvenc tevékenységei közé tartozik. Ennek ellenére nagy bajt jelez, ha egy ilyen alapjogot a cikkelyek és paragrafusok közötti kutakodással kell megvédeni.
Az EU folymamatosan keresi a módját a tagországok közötti munkaerő-áramlás elősegítésének, mivel az - a munkaerő keresletének és kínálatának optimális eloszlásával - fontos eszköze az európai foglalkoztatottsági szint növelésének. Erre alapul az EU 2020 Stratégia is, így egy ezzel ellentétes tagállami törekvés valójában a következő tíz év, közösen kidolgozott gazdasági programját ássa alá.
2004 után Magyarország állampolgárai - a "régi" uniós tagországoknak az olcsó munkaerő áradatától való félelme miatt - hét éven át csak korlátozottan élhettek a szabad munkavállalás jogával. Ausztria és Németország egészen a legutolsó pillanatig, idén májusig zárva tartotta a sorompót. Azóta viszont a magyar állampolgárok is mehetnek dolgozni bármelyik tagországba szabadon, előzetes engedélyek beszerzése nélkül, megkönnyítve az anyagi biztonság megteremtését, új tapasztalatok megszerzését vagy a személyiség kiteljesedését. Furcsa lenne, ha ezt a jogot most éppen a saját hazájuk venné el tőlük.

matches: bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság