text:
Volt haszonbérlő – eltérő bírói értelmezés - Jogászvilág - Jogászvilág
Volt haszonbérlő – eltérő bírói értelmezés - Jogászvilág
Kezdőlap » Volt haszonbérlő – eltérő bírói értelmezés
Volt haszonbérlő – eltérő bírói értelmezés
Dátum: 2018. november 22.
Címkék: dr. Jean Kornél, ECOVIS, Ecovis Hungary Legal, előhaszonbérleti jog, földforgalmi törvény, Kúria, volt haszonbérlő
Ki minősül valójában volt haszonbérlőnek a földforgalmi törvény szerint? A kérdés különösen érdekes a jelenleg aktuális bírósági gyakorlat tükrében.
A mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény, vagyis a jelenleg hatályos földforgalmi törvény pontosan meghatározza az előhaszonbérletre jogosultak sorrendjét és részletesen szabályozza az előhaszonbérleti jog gyakorlásának feltételeit.
Témánk szempontjából a földforgalmi törvény 45. § (1) bekezdésében és a 46. § (1) bekezdésében megjelölt „volt haszonbérlő” kifejezésnek van jelentősége, ezért jelen bejegyzésünkben ezt a fogalmat vizsgáljuk meg és értelmezzük a jelenleg aktuális bírósági gyakorlat tükrében. Álláspontunk szerint ennek azért is van létjogosultsága, hiszen azon túl, hogy a volt haszonbérlő státuszban lévőket mind az erdőnek minősülő, mind az erdőnek nem minősülő föld haszonbérbe adása esetén előkelő helyen illeti meg előhaszonbérleti jog, az egyes bíróságok élesen másként értelmezik ezt a fogalmat.
A földforgalmi törvény 47. § (1) bekezdése definiálja a „volt haszonbérlőt”: volt haszonbérlőnek az a természetes személy, illetve mezőgazdasági termelőszervezet minősül, aki, illetve amely a haszonbérleti ajánlat tárgyát képező földet a haszonbérleti ajánlat közlését közvetlenül megelőző legalább 3 éven keresztül haszonbérli vagy haszonbérelte, feltéve, hogy a haszonbérleti szerződés nem a felek egyoldalú felmondása vagy kölcsönös megállapodása miatt szűnt meg, illetve a föld kényszerhasznosításba adására sem került sor a haszonbérleti szerződés fennállásának időtartama alatt.
A fenti definícióból „a haszonbérleti ajánlat közlését közvetlenül megelőző legalább 3 éven keresztül haszonbérli vagy haszonbérelte” fordulat az, amely kérdéseket vet fel.
A Kúria egyik döntésében (BH2017. 37.) részletesen kifejtette, nem ért egyet azzal az állásponttal, miszerint a fent idézett jogszabályhelyben használt „közvetlenül megelőző” kifejezés nem időbeli értelemben, hanem alanyi értelemben vizsgálandó. A Kúria álláspontja szerint a jogszabályhely értelmezéséből egyértelműen az a jogi álláspont vezethető le, hogy a „közvetlenül megelőző” szóhasználat időbeli értelemben határozza meg a haszonbérlést. Eme fordulat a szerződéses időszak és a haszonbérleti ajánlat időpontjának megszakítatlanságára utal.
A Kúria a fenti döntésében kifejti, hogy az idézett jogszabályhelyben használt „haszonbérelni” ige múlt idejű alakja arra az esetre vonatkozik, amikor a szerződés a haszonbérleti ajánlat közlését megelőző napon jár le, míg a jelen idő használata arra, amikor az ajánlat napján a korábbi szerződés még meg sem szűnt.
A Kúria megítélése szerint a jogalkotó a korábbi haszonbérlőnek nem akart időbeli korlátozás nélkül előhaszonbérleti jogot biztosítani. Hiszen előállhat az a helyzet, hogy a haszonbérleti szerződés lejárta után a föld tulajdonosa nem köt rögtön újabb haszonbérleti szerződést, hanem maga használja a földet, majd úgy dönt, hogy újból haszonbérleti szerződést köt. Azonban az a köztes állapot, amikor a tulajdonos használja a földet, megszakítja a folytonosságot, ezért nincs ok arra, hogy a volt haszonbérlőt e címen előhaszonbérleti jog illesse meg.
Összefoglalva: a Kúria döntése szerint a volt haszonbérlőt csak akkor illeti meg előhaszonbérleti jog, ha a tulajdonos a szerződés lejártával sem akarja maga használni a földjét, és ezért még a szerződés tartalma alatt az annak lejártát követően hatályba lépő újabb szerződést köt. A jogszabály által használt múlt idő kizárólag arra utal, hogy a haszonbérleti ajánlat közlésekor (haszonbérleti szerződés kifüggesztésekor) éppen nincs fennálló haszonbérleti szerződés.
A cikk szerzője dr. Jean Kornél partner ügyvéd. Az Ecovis Hungary Legal a Jogászvilág.hu szakmai partnere.
A fedezetelvonó ügylet buktatói
Az egyik legkellemetlenebb szituáció egy megnyert per után, ha kiderül, a pervesztes fél nem tudja kifizetni a bíróság által megítélt összeget a pernyertesnek, mert nem rendelkezik semmilyen vagyonnal. Az ilyen esetekben is érdemes megvizsgálni az adós korábbi, ismert vagyontárgyait, ugyanis könnyen kiderülhet, hogy a kötelezett fedezetelvonó tevékenysége miatt nem képes kielégíteni a jogos követelést.
A forgalom-visszaesésre alapított felmondási indok
Örökzöld témák közé sorolható a munkáltató által gyakorolt felmondási jog lehetősége és annak törvényi kritériumai. Lényeges kérdés, hogy mikor és milyen körülmények között gyakorolható, amelynek szabályait az Mt. 66. § szakasza határozza meg.
A tudomásszerzés időpontja és a felszámolási kifogás határideje
A Csődtörvény egyértelműen fogalmaz: a felszámoló jogszabálysértő intézkedése vagy mulasztása ellen a sérelmet szenvedett fél, a hitelezői választmány, valamint a hitelezői képviselő a tudomásszerzéstől számított 15 napon belül a felszámolást elrendelő bíróságnál a felszámolóval szemben kifogással élhet; azonban a jogszabálysértő intézkedésről való tudomásszerzés időpontja nem minden esetben ilyen egyértelmű.
A végrehajtási eljárásban befolyt vételár elszámolása
A végrehajtási eljárásban a felszámolás közzétételét megelőzően befolyt, de addig még ki nem fizetett pénzeszközöket a végrehajtó köteles átadni a felszámolónak.
Adatvédelmi bírság helyett sérelemdíj – Polgári jogi igények adatvédelmi jogsértés esetén
A GDPR követelményeinek való megfeleltetési hullámot érezhető módon csillapította az Infotv. módosítására vonatkozó törvényjavaslat, amely a KKV-szektort érintő adminisztrációs és pénzügyi terhek mérséklése céljából az adatvédelmi rendelet szabályainak első ízben történő megsértése esetére az adatkezelő figyelmeztetésének elsődlegességét írja elő a hatóság számára.
Elővásárlási jog az ingatlan-nyilvántartási gyakorlat változásának tükrében
Szélesebb körben is ismert, hogy osztatlan közös tulajdonban álló ingatlanok esetén, amennyiben az adásvétel tárgyát tulajdoni hányad képezi, és a vevő nem tartozik az ingatlan tulajdonosai közé, a tulajdonosokat a törvény alapján elővásárlási jog illeti meg.
Közbeszerzési kontraktusok ellenőrzése 2019. január 17.
A közbeszerzésekről szóló 2015-ös CXLIII. törvény (Kbt.) alapján lefolytatott közbeszerzési…
Oszthatatlan szolgáltatás és a kötbér 2019. január 10.
Annak eldöntésénél, hogy egy szolgáltatás osztható-e vagy sem, minden esetben…
Végrehajtási jogok a végrehajtási eljárásban 2019. január 3.
A felszámolási eljárásról szóló 1991. évi IL. törvény (Cstv.) 38.…
Jobban oda kellene figyelnünk a gyerekekreDátum: január 21
Megjelentek a civil szervezetek beszámolóinak benyújtásához szükséges nyomtatványokDátum: január 21
Mikor kezdődik a munkaidő?Dátum: január 22

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság


text:
Keresés: bíróság szerdai, Kossuth téri történések, Felszámolják a tallini szovjet, Gyurcsányék újabb tisztogatásb, Első fokon nyert a csendőr szá, Elveszik Tocsik Márta 800 mill, Adóellenőrzést kaptak a regadó, Antifasiszta demonstrációk, FB: bejegyezhető a Magyar Gárd, Magyar Gárda- nem feltételezés, 2006.09.17 - 25., A cári család továbbra sem reh, Lehull a lepel a privatizációr, Lehull a lepel a privatizáció, Regisztrálom az élettársam, A Legfelsőbb Bíróság hitelesít, Újabb példa: semmit nem érnek, Nincs esély egy szebb jövőre?, Jóváhagyta a cionista bíróság, Nincs fontosabb dolga Draskovi, mióta Draskovics elvtárs a főn, , Kossuth téri történések, , közeledo rendoröket, hogy merre lehet elmenni. Erre rárohantak hatan-nyolcan , legyurték, megbilincselték és betuszkolták a rabszállítóba. O egyike azon , keveseknek akinél a bíróság elutasította az elozetes letartóztatása , elrendelésére irányuló ügyészi indítványt, így jelenleg szabadlábon , védekezhet., 10. Részlet egy fiatal újságíró beszámolójá, Felszámolják a tallini szovjet, felszámolását. Jaak Aaviksoo védelmi miniszter levélben tájékoztatta erről az észt főváros elöljáróságát, amely egyébként ellenzi ezt a tervet, de kénytelen beletörődni, miután egy helyi bíróság elutasította ezzel kapcsolatos keresetét., Az Andrus Ansip miniszterelnök vezetése alatt működő új észt kormány át akarja helyeztetni mind a szovjet emlékművet, mind pedig az elő, Gyurcsányék újabb tisztogatásb, szabálysértési eljárást azóta jogerősen megszüntették., Politikai indíttatásból, jogellenesen oszlatta fel a rendő, Első fokon nyert a csendőr szá, Első fokon nyert a csendőr százados a Népszava ellen, szerda, 2007. május 30., , Egy pontban helyreigazításra kötelezte a Népszavát első fokon a Fővárosi Bíróság szerdán abban a sajtóperben, amelyet Képíró Sándor volt csendőr százados indított a lap ellen. A szerdai ítélet jogerőre emelkedése esetén a lapnak azt kell közétennie: megalapozatlanul állíto, Elveszik Tocsik Márta 800 mill, Elveszik Tocsik Márta 800 milliós sikerdíját, Index/MTI 2007. 06. 13., 16:09, A Fővárosi Bíróság szerdai döntésének értelmében Tocsik Mártának vissza kell fizetnie 801 millió forintot és annak 1996-tól számított kamatait az államnak. Tocsik Márta ügyvédje jelezte, fellebbeznek az elsőfokú ítélet ellen., Tocsik Mártának vissza kell fizetnie 804 millió forinto, Adóellenőrzést kaptak a regadó, regisztrációs adót igényeltek vissza gépkocsijuk után; az adóhivatal cáfolja, hogy a két dolog között ok-okozati összefüggés lenne - írta a szerdai Magyar Hírlap., Az Európai Bíróság döntése értelmében vissza kell fizetni a használt gépjárművekre befizetett regisztrációs adó bizonyos hányadát, átlagosan kocsinként 120-150 ezer forintot. A Pénzügyminisztérium a költségvet, Antifasiszta demonstrációk, a Jobbik Magyarországért Mozgalom elnöke korábban a nemzeti hírügynökség érdeklődésére elmondta, hogy Magyar Gárda néven új egyesületet alapított, a, FB: bejegyezhető a Magyar Gárd, FB: bejegyezhető a Magyar Gárda , Rossz lenne, ha egy bírósági döntést befolyásolhatnának a feltételezések – mondta Gatter László, a Fővárosi Bíróság (FB) elnöke a Magyar Gárda bejegyzésével kapcsolatban a Magyar Televízió szerdai Nap-kelte című műsorában. , „Rossz világ lenne, ha a bíróság feltételezések alapján olyan prejudikációt folytatna, amikor, Magyar Gárda- nem feltételezés, Magyar Gárda- nem feltételezésekből kell kiindulni, 2007-09-05 10:41 Barikád.hu, , Dr. Gatter László, Rossz lenne, ha egy bírósági döntést befolyásolhatnának a feltételezések - mondta Gatter László, a Fővárosi Bíróság (FB) elnöke a Magyar Gárda bejegyzésével kapcsolatban a Magyar Televízió szerdai Nap-kelte című műsorában., A bíróságnak t, 2006.09.17 - 25., Gyurcsány Ferenc merényletet szervezni., A Kossuth téren tüntetők elfordultak a Fidesztől. , Harmincnyolc, a zavargásokkal meggyanúsított személy letartóztatásáról dönt a bíróság., Orbán Viktor a CNN-nek adott interjújában hangsúlyozta, hogy soha sem hazudott a választóknak., Nyolc személyt vett őrizetbe a rendőrség hajnalban. , Sz, A cári család továbbra sem reh, represszió áldozatainak, vagyis nem rehabilitálhatóak – közölték szerdán Moszkvában., , Előzőleg augusztusban Maria Vagymirovna Romanova keresete nyomán egy moszkvai bíróság kötelezte az ügyészséget, hogy szeptember 25-ig mondja ki a rehabilitációt, vagy adja vissza az ügyet a bíróságnak., Az ügyészség a szerdai közlés szerint újra átadta az ügyet a b, Lehull a lepel a privatizációr, adatvédelmi törvény, és az azt finomító 2002-es üvegzsebtörvény nyomán a privatizációs szerződések egyetlen részlete sem minősíthető üzleti titoknak – nyújtott bepillantást a felperes bíróság által is elfogadott érvelésébe a TASZ nevében eljáró ügyvéd, Schiffer András. A jogász hivatkozott még a Majtényi László által adatvédelmi biztosként követett gyakorlatra is, amelynek n, Lehull a lepel a privatizáció, Lehull a lepel a privatizációról , , 2007. október 5. B.I.L. , , A rendszerváltás utáni magánosítás minden részletének nyilvánosságra kerülését ígéri a Fővárosi Ítélőtábla szerdai döntése, amely az ÁPV Zrt.-t két privatizációs szerződés és annak minden dokumentációja – így titkos záradékainak is – nyilvánosságra hozatalára kötelezte. A felper, Regisztrálom az élettársam, kapcsolat, ha előtte a felek közokiratban megegyeznek a vitás kérdésekről. A kapcsolat törlését pedig személyesen és közösen kell kérni az anyakönyvvezetőnél. Megegyezés hiányában pedig bíróság fog dönteni a vitás kérdésekben., Vagyoni következmények, A bejegyzett élettársi jogviszonyhoz fűződő vagyonjogi joghatások a házassághoz lesznek majd hasonlóak. A bejeg, A Legfelsőbb Bíróság hitelesít, A Legfelsőbb Bíróság hitelesítette a népszavazási kérdéseket , Kiemelt hírek, , Lánchíd Rádió, p, 2007-12-07 18:29, Belföld Kiemelt hírek , Eddig egy felülvizsgálati kérelem érkezett az Országos Választási Irodához a népszavazási kérdésekkel kapcsolatban. A kérelmet egy magánszemély nyújtotta be, majd a választási iroda továbbította azt a, Újabb példa: semmit nem érnek, beépített garanciák hosszabb távon nem érnek semmit. Ha egy vállalat a MINIMÁLIS korlátokon kívül többet tapasztal, szinte biztos eséllyel fordulhat az ultraliberális, piacbarát Európai Bírósághoz, amely a jelenlegi szerződésekre és az azokat rendszerbe foglaló "módosított szerződésre" alapozva minden ilyen korlát lebontására fogja felszólítani a mindenkori magyar kormányt., |, Nincs esély egy szebb jövőre?, hogy a mostani rendszer helyett valami másra lenne szükség. Tételezzük fel, hogy ez a per nem elsősorban Budaházy személye ellen szól, hanem bárki, aki felvetné ezt a kérdést, ugyanígy a bíróság elé lenne rángatva. Ha tehát büntető jellegű ítélet születik, a bíróság a jelenlegi törvényi szabályozás alapján mondja ki - ami talán nem is a bíróság hibája -, hogy a demokráciánkban tör, Jóváhagyta a cionista bíróság, Jóváhagyta a cionista bíróság Gáza kiéheztetését, 2008-01-30. 18:32, , Az izraeli legfelsőbb bíróság jóváhagyta szerdán azokat a kormányintézkedéseket, amelyekkel csökkentik a Gázai övezet üzemanyag- és áramellátását - közölte a bíróság szóvivője., Még két izraeli emberjogi csoport is bírálja, "veszélyes jogi precedensnek" minősíti a brutális intézkedése, Nincs fontosabb dolga Draskovi, Nincs fontosabb dolga Draskovicsnak, mint a Magyar Gárdát b@szogatn?, 2008. Február 22. 15:45, Abcúg.hu, Április 14-e helyett március 12-én tárgyalja a Fővárosi Bíróság a Magyar Gárda ügyét. A Fővárosi Főügyészség által a Magyar Gárda Hagyományőrző és Kulturális Egyesület ellen társadalmi szervezet megszüntetése tárgyában indított perben a Fővárosi Bíróság e, mióta Draskovics elvtárs a főn, működik, Egy hónappal előbbre hozzák a Magyar Gárda elleni pert, , A tervezettnél egy hónappal korábban, április 14-e helyett március 12-én tárgyalja a Fővárosi Bíróság a Magyar Gárda ügyét – derül ki a Fővárosi Bíróság sajtótitkárságának pénteki közleményéből. A közlemény felidézi, hogy a Fővárosi Főügyészség által a Magyar Gárda Hagyományőrző, , ,JóForrás, Jó forrás - 1. oldal
közeledo rendoröket, hogy merre lehet elmenni. Erre rárohantak hatan-nyolcan
legyurték, megbilincselték és betuszkolták a rabszállítóba. O egyike azon
keveseknek akinél a bíróság elutasította az elozetes letartóztatása
elrendelésére irányuló ügyészi indítványt, így jelenleg szabadlábon
10. Részlet egy fiatal újságíró beszámolójá...
Felszámolják a tallini szovjet
... felszámolását. Jaak Aaviksoo védelmi miniszter levélben tájékoztatta erről az észt főváros elöljáróságát, amely egyébként ellenzi ezt a tervet, de kénytelen beletörődni, miután egy helyi bíróság elutasította ezzel kapcsolatos keresetét.
Az Andrus Ansip miniszterelnök vezetése alatt működő új észt kormány át akarja helyeztetni mind a szovjet emlékművet, mind pedig az elő...
Gyurcsányék újabb tisztogatásb
... szabálysértési eljárást azóta jogerősen megszüntették.
Politikai indíttatásból, jogellenesen oszlatta fel a rendő...
Első fokon nyert a csendőr szá
Első fokon nyert a csendőr százados a Népszava ellen
szerda, 2007. május 30.
Egy pontban helyreigazításra kötelezte a Népszavát első fokon a Fővárosi Bíróság szerdán abban a sajtóperben, amelyet Képíró Sándor volt csendőr százados indított a lap ellen. A szerdai ítélet jogerőre emelkedése esetén a lapnak azt kell közétennie: megalapozatlanul állíto...
Elveszik Tocsik Márta 800 mill
Elveszik Tocsik Márta 800 milliós sikerdíját
Index/MTI 2007. 06. 13., 16:09
A Fővárosi Bíróság szerdai döntésének értelmében Tocsik Mártának vissza kell fizetnie 801 millió forintot és annak 1996-tól számított kamatait az államnak. Tocsik Márta ügyvédje jelezte, fellebbeznek az elsőfokú ítélet ellen.
Tocsik Mártának vissza kell fizetnie 804 millió forinto...
Adóellenőrzést kaptak a regadó
... regisztrációs adót igényeltek vissza gépkocsijuk után; az adóhivatal cáfolja, hogy a két dolog között ok-okozati összefüggés lenne - írta a szerdai Magyar Hírlap.
Az Európai Bíróság döntése értelmében vissza kell fizetni a használt gépjárművekre befizetett regisztrációs adó bizonyos hányadát, átlagosan kocsinként 120-150 ezer forintot. A Pénzügyminisztérium a költségvet...
Antifasiszta demonstrációk
... a Jobbik Magyarországért Mozgalom elnöke korábban a nemzeti hírügynökség érdeklődésére elmondta, hogy Magyar Gárda néven új egyesületet alapított, a...
FB: bejegyezhető a Magyar Gárd
FB: bejegyezhető a Magyar Gárda
Rossz lenne, ha egy bírósági döntést befolyásolhatnának a feltételezések - mondta Gatter László, a Fővárosi Bíróság (FB) elnöke a Magyar Gárda bejegyzésével kapcsolatban a Magyar Televízió szerdai Nap-kelte című műsorában.
,,Rossz világ lenne, ha a bíróság feltételezések alapján olyan prejudikációt folytatna, amikor...
Magyar Gárda- nem feltételezés
Magyar Gárda- nem feltételezésekből kell kiindulni
2007-09-05 10:41 Barikád.hu
Dr. Gatter László
A bíróságnak t...
... Gyurcsány Ferenc merényletet szervezni.
A Kossuth téren tüntetők elfordultak a Fidesztől.
Harmincnyolc, a zavargásokkal meggyanúsított személy letartóztatásáról dönt a bíróság.
Orbán Viktor a CNN-nek adott interjújában hangsúlyozta, hogy soha sem hazudott a választóknak.
Nyolc személyt vett őrizetbe a rendőrség hajnalban.
A cári család továbbra sem reh
... represszió áldozatainak, vagyis nem rehabilitálhatóak - közölték szerdán Moszkvában.
Előzőleg augusztusban Maria Vagymirovna Romanova keresete nyomán egy moszkvai bíróság kötelezte az ügyészséget, hogy szeptember 25-ig mondja ki a rehabilitációt, vagy adja vissza az ügyet a bíróságnak.
Az ügyészség a szerdai közlés szerint újra átadta az ügyet a b...
Lehull a lepel a privatizációr
... adatvédelmi törvény, és az azt finomító 2002-es üvegzsebtörvény nyomán a privatizációs szerződések egyetlen részlete sem minősíthető üzleti titoknak - nyújtott bepillantást a felperes bíróság által is elfogadott érvelésébe a TASZ nevében eljáró ügyvéd, Schiffer András. A jogász hivatkozott még a Majtényi László által adatvédelmi biztosként követett gyakorlatra is, amelynek n...
Lehull a lepel a privatizáció
... Lehull a lepel a privatizációról
2007. október 5. B.I.L.
A rendszerváltás utáni magánosítás minden részletének nyilvánosságra kerülését ígéri a Fővárosi Ítélőtábla szerdai döntése, amely az ÁPV Zrt.-t két privatizációs szerződés és annak minden dokumentációja - így titkos záradékainak is - nyilvánosságra hozatalára kötelezte. A felper...
Regisztrálom az élettársam
... kapcsolat, ha előtte a felek közokiratban megegyeznek a vitás kérdésekről. A kapcsolat törlését pedig személyesen és közösen kell kérni az anyakönyvvezetőnél. Megegyezés hiányában pedig bíróság fog dönteni a vitás kérdésekben.
Vagyoni következmények
A bejegyzett élettársi jogviszonyhoz fűződő vagyonjogi joghatások a házassághoz lesznek majd hasonlóak. A bejeg...
A Legfelsőbb Bíróság hitelesít
A Legfelsőbb Bíróság hitelesítette a népszavazási kérdéseket
Lánchíd Rádió, p, 2007-12-07 18:29
Eddig egy felülvizsgálati kérelem érkezett az Országos Választási Irodához a népszavazási kérdésekkel kapcsolatban. A kérelmet egy magánszemély nyújtotta be, majd a választási iroda továbbította azt a...
Újabb példa: semmit nem érnek
... beépített garanciák hosszabb távon nem érnek semmit. Ha egy vállalat a MINIMÁLIS korlátokon kívül többet tapasztal, szinte biztos eséllyel fordulhat az ultraliberális, piacbarát Európai Bírósághoz, amely a jelenlegi szerződésekre és az azokat rendszerbe foglaló "módosított szerződésre" alapozva minden ilyen korlát lebontására fogja felszólítani a mindenkori magyar kormányt.
Nincs esély egy szebb jövőre?
... hogy a mostani rendszer helyett valami másra lenne szükség. Tételezzük fel, hogy ez a per nem elsősorban Budaházy személye ellen szól, hanem bárki, aki felvetné ezt a kérdést, ugyanígy a bíróság elé lenne rángatva. Ha tehát büntető jellegű ítélet születik, a bíróság a jelenlegi törvényi szabályozás alapján mondja ki - ami talán nem is a bíróság hibája -, hogy a demokráciánkban tör...
Jóváhagyta a cionista bíróság
Jóváhagyta a cionista bíróság Gáza kiéheztetését
2008-01-30. 18:32
Az izraeli legfelsőbb bíróság jóváhagyta szerdán azokat a kormányintézkedéseket, amelyekkel csökkentik a Gázai övezet üzemanyag- és áramellátását - közölte a bíróság szóvivője.
Még két izraeli emberjogi csoport is bírálja, "veszélyes jogi precedensnek" minősíti a brutális intézkedése...
Nincs fontosabb dolga Draskovi
Nincs fontosabb dolga Draskovicsnak, mint a Magyar Gárdát b@szogatn?
2008. Február 22. 15:45
Április 14-e helyett március 12-én tárgyalja a Fővárosi Bíróság a Magyar Gárda ügyét. A Fővárosi Főügyészség által a Magyar Gárda Hagyományőrző és Kulturális Egyesület ellen társadalmi szervezet megszüntetése tárgyában indított perben a Fővárosi Bíróság e...
mióta Draskovics elvtárs a főn
... működik
Egy hónappal előbbre hozzák a Magyar Gárda elleni pert
A tervezettnél egy hónappal korábban, április 14-e helyett március 12-én tárgyalja a Fővárosi Bíróság a Magyar Gárda ügyét - derül ki a Fővárosi Bíróság sajtótitkárságának pénteki közleményéből. A közlemény felidézi, hogy a Fővárosi Főügyészség által a Magyar Gárda Hagyományőrző...
Címkék: Elveszik Tocsik Márta, Magyar Gárd, Magyar Gárda-, Legfelsőbb Bíróság, Jaak Aaviksoo, Andrus Ansip, Fővárosi Bíróság, Képíró Sándor, Tocsik Mártának, Tocsik Márta, Magyar Hírlap, Európai Bíróság, Jobbik Magyarországért Mozgalom, Magyar Gárda, Gatter László, Magyar Televízió, Gyurcsány Ferenc, Orbán Viktor, Maria Vagymirovna Romanova, Schiffer András, Majtényi László, Fővárosi Ítélőtábla, Lánchíd Rádió, Belföld Kiemelt, Országos Választási Irodához, Európai Bírósághoz, Magyar Gárdát, Fővárosi Főügyészség, Magyar Gárda Hagyományőrző, Kulturális Egyesület, tallini szovjet, cári család, szebb jövőre, cionista bíróság, bíróság elutasította, elozetes letartóztatása, fiatal újságíró, észt főváros, helyi bíróság, szovjet emlékművet, csendőr százados, pontban helyreigazításra, szerdai ítélet, elsőfokú ítélet, adóhivatal cáfolja, szerdai Magyar, használt gépjárművekre, nemzeti hírügynökség, bírósági döntést, feltételezések &#8211, bíróság feltételezések, zavargásokkal meggyanúsított, rendőrség hajnalban,

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
F‑138/06. és F‑37/08. sz. egyesített ügyek
„Közszolgálat – Tisztviselők – Értékelés – A 2001/2002, 2003/2004 és 2004/2005 évekre vonatkozó értékelő jelentések – Késedelmes elkészítés – Hatáskör – Párbeszéd – Előléptetés – Előmeneteli pontok – Lelki zaklatás – Megsemmisítés iránti kereset – Kártérítési kereset”
Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott keresetek, amelyekben H. Meister lényegében a következőket kéri: először is az 2001. április 1‑je és 2002. december 31., a 2003. január 1‑je és 2004. szeptember 30., valamint a 2004. október 1‑je és 2005. szeptember 30. közötti időszakra vonatkozó értékelő jelentéseinek megsemmisítését; másodszor a 2006. és 2007. évi előléptetési időszakban adott előmeneteli pontok odaítéléséről szóló határozatok megsemmisítését; harmadszor az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzatának – a személyzeti szabályzat módosításáról szóló, 2004. március 22‑i 723/2004/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 124., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 130. o.) által módosított – 24. cikke alapján előterjesztett, segítségnyújtás iránti kérelmét elutasító határozat megsemmisítését; negyedszer a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) azon határozatának megsemmisítését, amely elutasította a felperesnek az egyéni személyi fejlesztési program megvalósítása iránti kérelmét, amely program a személyi állomány azon tagjaira alkalmazható, akik az OHIM‑nál való munkavállalás előtt szakmai tevékenységet végeztek; ötödször az OHIM arra való kötelezését, hogy kártérítést fizessen a felperesnek.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a felperes 2001. április 1‑je és 2002. december 31. közötti időszakra vonatkozó előmeneteli jelentését. A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a felperes 2004. október 1‑je és 2005. szeptember 30. közötti időszakra vonatkozó előmeneteli jelentését. A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a felperesnek a 2006. évi előléptetési időszakban adott előmeneteli pontok odaítéléséről szóló határozatot. A Közszolgálati Törvényszék kötelezi az OHIM‑ot, hogy fizessen a felperesnek 5000 eurót. A Közszolgálati Törvényszék ezt meghaladóan elutasítja az F‑138/06. és az F‑37/08. sz. keresetet. Az F‑138/06. sz. ügyben az OHIM maga viseli saját költségeit, és köteles viselni a felperes költségeinek kétharmadát. Az F‑37/08. sz. ügyben a felperes viseli az összes költséget, vagyis saját költségein felül köteles viselni az OHIM költségeit is.
1. Tisztviselők – Az adminisztráció segítségnyújtási kötelezettsége – Hatály – Terjedelem
2. Tisztviselők – Egyedi határozat – Elutasító határozat közlése – Olyan nyelven való szövegezés, amely lehetővé teszi az érdekeltnek, hogy a határozatot ténylegesen megismerhesse
3. Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom – Az érintett lejáratására vagy munkafeltételei romlásának előidézésére irányuló magatartás
(Személyzeti szabályzat, 12a. cikk, (3) és (4) bekezdés; 2000/78 tanácsi irányelv, 1. cikk és 2. cikk, (3) bekezdés)
4. Tisztviselők – Személyzeti szabályzat – Általános végrehajtási rendelkezések révén való eltérések – Megengedhetetlenség
(Személyzeti szabályzat, 43. cikk, első bekezdés, és 90. cikk, (2) bekezdés)
5. Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási panasz – Tárgybeli és jogcímbeli azonosság – A panaszban nem szereplő, de ahhoz szorosan kapcsolódó jogalapok és érvek
6. Tisztviselők – Értékelés – Előmeneteli jelentés – Az ellenjegyző közreműködése az értékelési eljárásban
7. Tisztviselők – Értékelés – Értékelő jelentés – Elkészítés
8. Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási eljárás – A válaszadási határidőknek az adminisztráció általi be nem tartása
1. A szolgálat rendjével és nyugalmával összeegyeztethetetlen esemény bekövetkeztekor az adminisztráció a személyzeti szabályzat 24. cikkének első bekezdésében szereplő segítségnyújtási kötelezettség alapján köteles a kellő határozottsággal fellépni, valamint az ügy körülményei alapján szükséges gyorsasággal és gondossággal reagálni a tények megállapítása és azokból a megfelelő következtetéseknek az ügy ismeretében való levonása érdekében.
Az, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a gondoskodási kötelezettséget megsértve nem a szükséges gyorsasággal válaszolt a segítségnyújtás iránti kérelemre, megalapozhatja ugyan az illető intézménynek az érintetteknek esetleg okozott kárért való felelősségét, önmagában azonban nem befolyásolja az e kérelmet elutasító kifejezett határozat jogszerűségét. Ha ugyanis az ilyen határozatot kizárólag a késedelme miatt kellene megsemmisíteni, azon új határozat, amelynek a megsemmisített határozatot kellene felváltania, semmi esetre sem lehetne kevésbé késedelmes, mint a megsemmisített határozat.
az Elsőfokú Bíróság T‑5/92. sz., Tallarico kontra Parlament ügyben 1993. április 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1993., II‑477. o.) 31. pontja; T‑15/96. sz., Liao kontra Tanács ügyben 1997. november 6‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑329. o. és II‑897. o.) 34. pontja; T‑136/98. sz., Campogrande kontra Bizottság ügyben 2000. december 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑267. o. és II‑1225. o.) 42. pontja; T‑154/05. sz., Lo Giudice kontra Bizottság ügyben 2007. október 25‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007., I‑A‑2‑0000. o. és II‑A‑2‑0000. o.) 136. pontja.
2. Ahhoz, hogy a határozatot megfelelően közöltnek lehessen tekinteni, nemcsak az szükséges, hogy azt a címzettnek továbbítsák, hanem az is, hogy ez utóbbi annak tartalmát ténylegesen megismerhesse. A személyzeti szabályzat 24. cikke szerinti segítségnyújtás iránti kérelmet elutasító határozat olyan nyelven való megszövegezése, amely nem a tisztviselő anyanyelve, és nem is az a nyelv, amelyen a segítségnyújtás iránti kérelmet megszövegezték, akkor szabályos, ha a határozatról az érdekelt ténylegesen tudomást szerezhet.
(lásd a 84. és 85. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑94/92. sz., X kontra Bizottság ügyben 1994. június 9‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1994., I‑A‑149. o. és II‑481. o.) 24. pontja; T‑197/98. sz., Rudolph kontra Bizottság ügyben 2000. március 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑55. o. és II‑241. o.) 44. pontja; T‑118/99. sz., Bonaiti Brighina kontra Bizottság ügyben 2001. február 7‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑25. o. és II‑97. o.) 16. és 17. pontja.
3. A személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdése „helytelen magatartásként” határozza meg a lelki zaklatást, amelynek megállapítása két feltétel együttes teljesülését igényli. Az első feltétel olyan magatartás, szóbeli vagy írott nyelvhasználat, gesztusok vagy más cselekvések létére vonatkozik, amelyek „egy időszak során ismétlődően vagy rendszeresen” fordulnak elő – ami feltételezi, hogy a lelki zaklatás az időben szükségszerűen folyamatként jelenik meg, és ismétlődő vagy folyamatos cselekvést feltételez –, és amelyek „szándékosak”. Az elsőtől az „és” szóval elkülönített második feltétel arra vonatkozik, hogy e magatartás, szóbeli vagy írott nyelvhasználat, gesztusok vagy más cselekvések alkalmasak legyenek arra, hogy bármely másik személy személyiségét, méltóságát, testi vagy lelki épségét aláássák.
Az, hogy a „szándékos” jelző az első feltételhez kapcsolódik, nem pedig a másodikhoz, azt jelenti egyrészt, hogy a személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdésében szereplő magatartásoknak, szóbeli vagy írott nyelvhasználatnak, gesztusoknak vagy más cselekvéseknek kell szándékosaknak lenniük, ami kizárja e rendelkezés alkalmazási köréből a véletlen cselekvéseket. Másrészt azonban nem szükséges, hogy e magatartás, szóbeli vagy írott nyelvhasználat, gesztusok vagy más cselekvések azzal a szándékkal valósuljanak meg, hogy más személy személyiségét, méltóságát, testi vagy lelki épségét aláássák. Másként fogalmazva a személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdése értelmében vett lelki zaklatás megvalósulhat anélkül is, hogy a zaklatónak szándékában állt volna az áldozatot lejáratni, vagy annak munkakörülményeit szándékosan rontani. Elegendő az is, hogy szándékosan megvalósított cselekvései objektíve ilyen következményekkel járnak. A személyzeti szabályzat 12a. cikke (3) bekezdésének ezzel ellentétes értelmezése megfosztaná e rendelkezést a hatékony érvényesüléstől, mivel nehéz bizonyítani a lelki zaklatás elkövetőjének ártó szándékát.
Az ilyen értelmezést nem kérdőjelezi meg a személyzeti szabályzat 12a. cikke szexuális zaklatásra vonatkozó (4) bekezdésének első mondata, amely kimondja, hogy a „szexuális zaklatás: olyan, szexuális magatartás, amely azon személy számára, akire irányul, nemkívánatos, és amelynek célja vagy hatása az említett személy megsértése, illetve megfélemlítő, ellenséges, bántó vagy zavarba ejtő közeg megteremtése.” Az „amelynek célja vagy hatása” kifejezés a személyzeti szabályzat 12a. cikke (4) bekezdésének első mondatában szerepel, a személyzeti szabályzat 12a. cikkének (3) bekezdésében azonban nem, ám e kifejezés hiánya nem értelmezhető úgy, hogy e rendelkezés szerint csak az olyan cselekményt lehetne lelki zaklatásnak tekinteni, amelynek „célja” más személy lejáratása vagy munkakörülményeinek rontása.
Végül a személyzeti szabályzat 12a. cikke (3) bekezdésének a feltételezett zaklató ártó szándékán alapuló értelmezése nem felel meg a „zaklatás” azon meghatározásának, amely a foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló 2000/78 irányelvben szerepel. A 2000/78 irányelvben az „olyan céllal vagy olyan hatást kiváltva” kifejezés egyértelművé teszi, hogy a közösségi jogalkotó a lelki zaklatás áldozatai számára „megfelelő jogi védelmet” kívánt biztosítani.
(lásd a 102., 104–108. és 111–113. pontot)
a Közszolgálati Törvényszék F‑52/05. sz., Q kontra Bizottság ügyben 2008. december 9‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2008., I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 135. és 144. pontja, az ítélettel szemben T‑80/09. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban a Törvényszék előtt.
4. Az értékelő jelentés sérelmet okozó aktusnak minősül, amellyel szemben a tisztviselő nyújthat be közvetlenül a Közszolgálati Törvényszékhez keresetet vagy személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése szerinti panaszt. Általában véve ugyan az a helyénvaló, ha a személyzeti szabályzat 43. cikkének általános végrehajtási rendelkezései által létrehozott belső eljárásokat igénybe veszik, az ilyen rendelkezések nem sérthetik a személyzeti szabályzatból eredő említett jogot, amely lehetővé teszi a tisztviselőknek, hogy a Közszolgálati Törvényszéknél terjesszenek elő keresetet vagy az értékelő jelentéssel szemben panaszt emeljenek e belső eljárások előzetes kimerítése nélkül.
Az intézményeknek nincs hatáskörük arra, hogy végrehajtási rendelkezéssel eltérjenek a személyzeti szabályzat kifejezett rendelkezésétől.
(lásd a 138–140. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑54/92. sz., Schneider kontra Bizottság ügyben 1994. december 1‑jén hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1994., I‑A‑281. o. és II‑887. o.) 22. pontja; T‑398/03. sz., Castets kontra Bizottság ügyben 2005. május 4‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑109. o. és II‑507. o.) 32. pontja.
5. Az előzetes igazgatási panasz és a kereset közötti összhang szabálya az elfogadhatatlanság terhe mellett megköveteli, hogy a közösségi bíró előtt felhozott jogalap már a pert megelőző eljárás során is szerepeljen avégett, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak módja legyen kellő pontossággal megismerni az érintett által a megtámadott határozattal szemben megfogalmazott kifogásokat. A közösségi bíróság elé terjesztett kérelmek kizárólag a panaszban megjelölt „kifogásokkal” egyező indokon alapuló kifogásokat tartalmazhatnak, ám e kifogások a közösségi bíróság előtt kifejthetők a panaszban nem szükségképpen szereplő, azonban ahhoz szorosan kapcsolódó jogalapok és érvek előadásával.
(lásd a 145. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑496/93. sz., Allo kontra Bizottság ügyben 1995. június 8‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1995., I‑A‑127. o. és II‑405. o.) 26. pontja.
6. Az értékelő személyével kapcsolatban az elfogultság esetleges veszélyének semlegesítését biztosítja az olyan szabályozás, amely szerint az értékelő jelentést az értékelő készíti és az ellenjegyző írja alá, és amennyiben az ellenjegyző nem ért egyet az értékelővel, ő maga hozza meg a végleges határozatot, mivel az ellenjegyző a szó legteljesebb értelmében vett értékelő.
(lásd a 156. pontot)
a Közszolgálati Törvényszék F‑28/06. sz., Sequeira Wandschneider kontra Bizottság ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007., I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 43. pontja.
7. Az értékelő jelentést csak kivételes körülmények között lehet önmagában amiatt megsemmisíteni, hogy késedelmesen készítették el. Az értékelő jelentés elkészítése során felmerült késedelem ugyan kártérítéshez való jogot keletkeztethet az érintett tisztviselő javára, ez a késedelem nem érintheti az értékelő jelentés érvényességét, és ebből következően nem indokolhatja a megsemmisítését.
(lásd a 171. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑205/04. sz., Ianniello kontra Bizottság ügyben 2007. november 20‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007., I‑A‑2‑0000. o. és II‑A‑2‑0000. o.) 139. pontja.
8. A személyzeti szabályzat 90. cikkében előírt határidők be nem tartása megalapozhatja az illető intézménynek az érintetteknek esetleg okozott kárért való felelősségét.
(lásd a 212. pontot)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Medosz.hu | Nagy István: Tovább erősíti a hazai GMO-mentes stratégiát az Európai Bíróság ítélete
Nagy István: Tovább erősíti a hazai GMO-mentes stratégiát az Európai Bíróság ítélete
2018. július 26. 14:35
GMO-k az új géntechnológiai eljárásokkal létrehozott szervezetek is – mondta ki az uniós testület
Az Európai Unió GMO-kra vonatkozó szabályait kell alkalmazni a mutagenezis új technikáival létrehozott szervezetekre, mivel azokat is GMO-nak kell tekinteni – áll az Európai Bíróság tegnap meghozott ítéletében.
A magyar mezőgazdaság GMO-mentességétaz Alaptörvény is rögzíti, mondta az agrárminiszter (Fotó: Ficsor Márton)
A mutagenezis révén nyert szervezetek a GMO-irányelv értelmében vett GMO-knak minősülnek, ha a mutagenezis technikái, illetve módszerei olyan módon módosítják valamely szervezet genetikai anyagát, amely a természetben nem fordul elő. Ebből következik, hogy e szervezetek fő szabálya szerint a GMO-irányelv hatálya alá tartoznak, és vonatkoznak rájuk az említett irányelvben szereplő kötelezettségek – állapította meg tegnapi ítéletében az Európai Bíróság.
A testület döntésére reagálva Nagy István agrárminiszter lapunknak elmondta, hazánk kiemelten fontos stratégiai kérdésként kezeli a géntechnológiával módosított szervezetekkel kapcsolatos tevékenységek szabályozását és a magyar mezőgazdaság GMO-mentességét, amelyet az Alaptörvény is rögzít. Éppen ezért a tárca örömmel vette a bíróság ítéletét, ami tovább erősíti ezt a stratégiát. Magyarország mindig az elővigyázatosság elvét tartotta és tartja szem előtt, és határozott álláspontja szerint szigorú kockázatértékelés nélkül nem szabad az ilyen módszerekkel létrehozott termékek forgalmazását megengedni. A döntés ezt a véleményünket erősítette meg, és biztosak vagyunk abban, hogy az a jövőben is biztosítja számunkra azt a gazdasági előnyt, amit a GMO-mentességünk jelent. Emellett védelmet jelent a hagyományos termelést folytató gazdáknak, és segíti a kialakulóban lévő GMO-mentes termelésből származó élelmiszerek piacának kialakítását – tette hozzá a tárcavezető.
A mutagenezis új módszerekkel végrehajtott technikái részét képezik a rohamosan terjedő új mezőgazdasági biotechnológiai eljárásoknak. Ezekkel a módszerekkel jelenleg mezőgazdasági, humán gyógyászati és ipari hasznosítást célzó kutatások is folynak. Szabályozásuk kapcsán a legfontosabb kérdés annak eldöntése volt, hogy ezek az új technológiák géntechnológiai eljárásnak minősülnek-e, azaz, hogy a GMO-kra vonatkozó európai uniós irányelv hatálya alá esnek-e.
Nagy István emlékeztetett, Franciaország 2016 októberében előzetes döntéshozatali kérelmet nyújtott be az Európai Unió Bíróságához, amelyben a hatályos, a GMO-kra vonatkozó európai uniós jogszabály jogértelmezését kérte. Az Európai Bíróság tegnap meghozott ítéletében megállapította, hogy a mutagenezis új technikái által létrehozott szervezetek GMO-knak minősülnek, és azokra az Európai Unió GMO-kra vonatkozó irányelvében lefektetett szabályokat kell alkalmazni.
Az ítélet szerint a mutagenezis új technikái- nak alkalmazásából fakadó veszélyek hasonlóak a klasszikus, más fajból átültetett gént tartalmazó GMO-k (transzgénius szervezetek) előállításából és kibocsátásából származó kockázatokhoz, mivel ezen új technikák olyan ütemben és arányban teszik lehetővé géntechnológiával módosított fajták előállítását, amelyek nem mérhetők össze a véletlenszerű mutagenezis hagyományos módszerei-nek alkalmazásából eredőekkel – húzta alá a miniszter.
Azon kérdést illetően, hogy a GMO-irányelvet a mutagenezis azon technikái útján nyert szervezetekre is alkalmazni kell-e, amelyek az említett irányelv elfogadása óta jelentek meg, a bíróság megállapította, hogy a mutagenezis új technikáinak alkalmazásához kapcsolódó veszélyek hasonlónak bizonyulhatnak azokhoz, amelyek a GMO-k transzgenezis útján történő előállításából és kibocsátásából erednek, mivel valamely szervezet genomjának mutagenezis útján elért közvetlen módosítása ugyanolyan hatások elérését teszi lehetővé, mint egy idegen génnek az említett szervezetbe történő behelyezése (transzgenezis), és ezen új technikák olyan ütemben és arányban teszik lehetővé géntechnológiával módosított fajták előállítását, amelyek nem mérhetők össze a véletlenszerű mutagenezis hagyományos módszereinek alkalmazásából eredőkkel. E közös kockázatokra tekintettel a mutagenezis új technikái útján nyert szervezeteknek a GMO-irányelv hatálya alól történő kizárása veszélyeztetné ezen irányelvnek a környezetre és az emberi egészségre gyakorolt káros hatások elkerülésére irányuló célját, és sértené az elővigyázatosságnak az irányelv által megvalósítani kívánt elvét. Ebből következik, hogy a GMO-irányelvet a mutagenezis azon technikái útján nyert szervezetekre is alkalmazni kell, amelyek az említett irányelv elfogadása óta jelentek meg.
Az uniós testület azt a kérdést vizsgálta, hogy a mutagenezis technikái útján nyert, géntechnológiával módosított fajtáknak teljesíteniük kell-e egy másik uniós irányelv által támasztott feltételt, amely szerint valamely géntechnológiával módosított fajta csak akkor ismerhető el az „azon mezőgazdasági növényfajok közös fajtajegyzékébe való felvétele céljából, amelyek vetőmagjai és szaporítóanyagai forgalomba hozhatók”, ha valamennyi megfelelő intézkedést megtettek az emberi egészséget és a környezetet érő káros hatások kiküszöbölésére.
A bíróság megállapította, hogy a „géntechnológiával módosított fajta” fogalmát úgy kell tekinteni, mint amely a GMO-irányelvben szereplő GMO-fogalomra utal, ezért a mutagenezis útján nyert, ezen irányelv hatálya alá tartozó fajtáknak teljesíteniük kell a fenti feltételt. Ezzel szemben a mutagenezis olyan technikái útján nyert szervezetek, amelyeket már hagyományosan számos alkalmazásban használtak, és amelyek biztonságossága régóta bebizonyosodott, mentesülnek e kötelezettség alól.
GMO Európai Unió géntechnológia eljárások
Nők 40-nel mentem nyugdíjba, miért nem kapok emelést?
2017. december 11. 09:12
2017 augusztusától vagyok nyugdíjas. Nők 40 éves nyugdíjjal, 47 év után mentem nyugállományba. Miért nem kapok emelést és nyugdíjprémiumot időarányosan? Az Erzsébet utalvány sem jár?

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
Tájékoztató a Kúria Kfv.V.35.680/2011.számú ügyben hozott elvi jelentőségű döntéséről, mely szerint az elhunyt egyéni vállalkozó örököse adó megfizetésre kötelezhető személynek minősül, nem jogutódja az elhunyt adózónak,ezért a perbe félként nem léphet be | K Ú R I A
Tájékoztató a Kúria Kfv.V.35.680/2011.számú ügyben hozott elvi jelentőségű döntéséről, mely szerint az elhunyt egyéni vállalkozó örököse adó megfizetésre kötelezhető személynek minősül, nem jogutódja az elhunyt adózónak,ezért a perbe félként nem léphet be
Az adóhatóság (alperes) határozatában az egyéni vállalkozó (adózó) terhére 14.725.096 Ft adókülönbözetet írt elő, 7.354.956 Ft adóbírságot szabott ki, 6.248.234 Ft késedelmi pótlékot számított fel. Az alperes eljárása során az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 108.§-ára alapítottan becslést alkalmazott.
Az adózó az alperes határozata ellen bírósági felülvizsgálatot kezdeményezett.
Az elsőfokú bíróság a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 111.§ (1) bekezdésére alapítottan végzésében – mivel az adózó a keresetlevél benyújtását követően elhalálozott - az eljárás félbeszakadásáról döntött. Az ezt követően hozott végzésében pedig azt állapította meg, hogy az adózó jogutódjaként, törvényes örököse, fia (felperes) perbe lép. E végzését a jogerős hagyatékátadó végzésre, és a Pp. 61.§ (1) és (2) bekezdéseire alapította.
A per során az elhunyt adózó felesége, aki özvegyi jogon továbbfolytatta az egyéni vállalkozást, bejelentette, hogy perbe kíván lépni, arra hivatkozott, hogy „özvegyként, házastársi vagyonközösségből fakadóan” őt terheli az alperesi határozattal megállapított fizetési kötelezettség 1/2-e. Az elsőfokú bíróság elutasította az özvegy felperesi jogutódkénti perbelépését.
Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaposnak találta, és az alperes határozatát 7.362.548 Ft adókülönbözet, 3.677.473 Ft adóbírság és 4.124.117 Ft késedelmi pótlék tekintetében hatályon kívül helyezte, az alperest e körben új eljárás lefolytatására kötelezte. Jogi álláspontja a következő volt:
A keresettel támadott határozat nem felel meg az Art. 108.§ (1) és (2) bekezdéseinek, nem álltak fenn a becslés törvényi feltételei és az alperes becslési módszere nem alkalmas a valós adó alapjának valószínűsítésére. E jogszabálysértések miatt az alperesi határozat szerinti fizetési kötelezettséget azért csak fele részében helyezte hatályon kívül, mert a felperes csak ebben a körben jogutódja az adózónak.
Az alperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria az első fokú bíróság ítéletét hatályon kívül helyezte és a pert megszüntette. Végzésében a következőkre mutatott rá:
Az egyéni vállalkozásról szóló 1990.évi V. törvény 13.§ (1) bekezdésének c) pontja értelmében megszűnik az egyéni vállalkozói tevékenység gyakorlásának joga, ha az egyéni vállalkozó meghal, vagy cselekvőképességét elveszti, kivéve: „ha vállalkozói tevékenységét özvegye vagy örököse; cselekvőképességének elvesztése esetén pedig az egyéni vállalkozó nevében és javára törvényes képviselője folytatja”. A rendelkezésre álló adatok szerint az adózó özvegye folytatta a vállalkozást.
A vállalkozói tevékenység gyakorlása személyes jog, e gazdasági tevékenység gyakorlása nem tartozik az örökhagyó hagyatékához. Az egyéni vállalkozó özvegye azzal, hogy folytatja az egyéni vállalkozást, nem válik az elhunyt egyéni vállalkozó, mint magánszemély általános jogutódjává. Az egyéni vállalkozó esetében a gazdálkodó szervezet maga az egyéni vállalkozóként működő természetes személy, ezért az egyéni vállalkozóként működő gazdasági szervezet vagyona egybeesik a vállalkozó, mint természetes személy vagyonával, tehát nem különül el a magánvagyonától. Az egyéni vállalkozói vagyon, mint az elhunyt egyéni vállalkozó hagyatékához tartozó vagyonrész a Ptk. szabályai szerint örökölhető.
Az adózó az a személy, akinek adókötelezettségét, adófizetési kötelezettségét az adót, költségvetési támogatást megállapító törvény vagy az Art. írja elő, és nem minősül adózónak a kizárólag adómegfizetésre köteles személy. Az adó megfizetésre kötelezés kizárólag közjogi, pénzügyi jogi rendelkezéseken, e tárgyban hozott közigazgatási határozaton alapulhat. Az örökös kizárólag az adójogi szabályok alapján kötelezhető az adótartozás megfizetésére.
A hagyaték az örökhagyó halála esetén átszálló vagyon összessége polgári jogi értelemben. Az öröklés polgári jogi jogutódlás. Ahhoz, hogy jog vagy kötelezettség öröklés útján átszállhasson szükséges, hogy ezek polgári jogon alapuljanak, és vagyoni jellegűek legyenek. Nem öröklés útján szállnak át, még ha vagyoni jellegűek is a más, nem polgári jogszabályokon, így államjogi, államigazgatási jogszabályokon alapuló jogok és kötelezettségek. Mindazok a jogok és kötelezettségek tehát, amelyek nem polgári jellegűek, nem az öröklési jog szabályai szerint szállnak át, hanem külön jogszabály (pl. közjog, pénzügyi jog) rendelkezései alapján. Az örököst, mint mögöttest felelős terhelő adótartozás nem magánjogi, hanem közjogi jogviszonyban keletkezik, ezért a halálozás nem változtatja meg a jogviszony jellegét közjogiról polgári jogira. Az adótartozást az adóhatóság nem polgári eljárásban, hanem kizárólag közjogi jogviszonyban, és az erre irányuló közigazgatási eljárásban, az adójogi eljárási és anyagi jogi jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően érvényesítheti. Az adótartozás megfizetését az Art. alapján az adóhatóságnak határozattal kell megállapítania. Az adóhatóságnak az adózó halála esetén az örököst a személyéről történő tudomásszerzést követően örökrésze arányában külön határozattal kell köteleznie az adózó terhelő adótartozás megfizetésére az Art. 35.§ (2) bekezdése és 131.§ értelmében.
Az elhunyt adózónak jogerős hagyatékátadó végzésre figyelemmel van örököse, ez az adó megfizetésre kötelezhető személy azonban az adózó ellen indult eljárásban, illetve az adózó által kezdeményezett bírósági eljárásban félként, felperesként – az előzőekben kifejtettekre figyelemmel - nem járhat el. Az adózóval szemben hozott határozatok ellen az örökös a közjogi, Art-beli szabályozás értelmében jogorvoslati kérelmeket nem terjeszthet elő, tekintettel arra, hogy nem minősül adózónak és jogutódnak sem, kizárólag adómegfizetésre kötelezhető személynek tekinthető. Az adójogi, közjogi speciális szabályok felülírják a Pp. 61., 62.§-ai szerinti szabályozást.
A bíróságnak a pert az eljárás bármely szakaszában meg kell szüntetnie a Pp. 157.§ g) pontja értelmében a fél halála vagy megszűnése esetén, ha jogviszony természete a jogutódlást kizárja. Minden olyan esetben tehát, amikor az anyagi jogi szabályok a jogutódlást kizárják, a bíróságnak a per megszüntetéséről kell határoznia. Ez a rendelkezés az irányadó - a Pp. 270.§ (1) bekezdése értelmében – a Kúria előtt folyó rendkívüli jogorvoslati eljárásban is. Ha és amennyiben a per megszüntetésének van helye, a bíróság, a Kúria nem dönthet érdemben a kereset, illetve felülvizsgálati kérelem tárgyában.
Budapest. 2013. január

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria


text:
18/2000. (VI. 6.) AB határozat | HVG-ORAC Könyvek
1. A Pesti Központi Kerületi Bíróság a rémhírterjesztés vétsége miatt indult, 17.B.VIII. 21900/1995. számú bűnügyben – az eljárás felfüggesztése mellett – fordult az Alkotmánybírósághoz. A bíróság álláspontja szerint a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 270. §-a, amely meghatározza és büntetni rendeli a rémhírterjesztést, sérti az Alkotmány 61. § (1) és (2) bekezdését, a véleménynyilvánítási szabadságot és a sajtószabadságot.
Felfüggesztő végzésében a bíróság alkotmányossági aggályainak indokolásaként elsősorban a véleménynyilvánítási szabadság büntetőjogi korlátozásáról szóló alkotmánybírósági határozatokban foglaltakra [30/1992. (V. 26.) AB határozat, 36/1994. (VI. 24.) AB határozat] hivatkozott. Álláspontja szerint a Btk. 270. §-ában meghatározott bűncselekmény immateriális, veszélyeztető jellege szükségképpen szubjektív jogértelmezést igényel, amely magában hordja a nem konzekvens, az önkényes jogalkalmazás lehetőségét. A bűncselekmény diszpozíciója nem juttatja egyértelműen kifejezésre a törvényhelyhez fűzött indokolást, amely arra inti a jogalkalmazókat, hogy a büntetőjog fegyverét ne alkalmazzák komolyan nem vehető túlzások és általánosítások esetén.
2. Az Alkotmány szerint mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze. A Magyar Köztársaság elismeri és védi a sajtó szabadságát. [61. § (1) és (2) bekezdés]
A Btk. a közrend elleni bűncselekményeket meghatározó XVI. fejezetében, a köznyugalom elleni bűncselekmények között, rémhírterjesztés elnevezés alatt a következő rendelkezéseket tartalmazza:
“270. § (1) Aki nagy nyilvánosság előtt olyan valótlan tényt – vagy való tényt oly módon elferdítve – állít vagy híresztel, amely alkalmas a köznyugalom megzavarására, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a rémhírterjesztést közveszély színhelyén vagy háború idején követik el.”
Az Alkotmánybíróság álláspontjának kialakításához áttekintette a bűncselekmény történeti előzményeit és elemezte a bűncselekmény dogmatikai tartalmát.
1. A rémhírterjesztést érintő jogi szabályozás története alapvetően a büntetőjogi felelősség szélesedéséről szól, a tényállási elemek bővítése, majd egyre általánosabb megfogalmazása útján.
Az 1879. évi XL. törvénycikkbe iktatott kihágási büntetőtörvénykönyvben meghatározott vészhírterjesztést (Kbtk. 40. §) és a sajtóról szóló 1914. évi XIV. törvénycikkben meghatározott sajtóvétséget (24. § 7. pont) különböző törvényekben a védett jogtárgyak bővülése követte (hadviselés, a gazdasági és hitelélet rendje, az államháztartás egyensúlya, a közrend és a köznyugalom, az ország külpolitikai érdeke) az 1930-as években. Ez folytatódott 1946-ban és 1947-ben a demokratikus államrend és a köztársaság büntetőjogi védelme érdekében.
A hatályos anyagi büntetőjogi szabályok 1952-ben, majd 1957-ben közzétett hivatalos összeállítása (BHÖ) a vész- és rémhírterjesztési tényállásokat – a forintrontó rémhírterjesztés kivételével – a népköztársaság elleni bűncselekmények, ezen belül pedig az állam belső biztonsága elleni bűncselekmények között szerepeltette. A Magyar Népköztársaság Büntető Törvénykönyvéről szóló 1961. évi V. törvény a rémhírterjesztést megfosztotta ettől a politikai jellegétől, amikor azt az állam elleni bűncselekményekből határozottan elkülönítve, a közbiztonság és a közrend elleni bűncselekmények között helyezte el. A miniszteri indokolás szerint a 218. §-ban megfogalmazott tényállás valamennyi korábbi tényállás összevonása útján jött létre, ugyanakkor azonban védett jogtárgyként már csak a köznyugalmat és a gazdasági helyzetet jelölte meg.
További absztrakció következett be az 1961. évi V. törvényt 1979-ben felváltó Btk.-ban, amely a közrend elleni bűncselekményeket tartalmazó XVI. fejezetben rendelkezik a rémhírterjesztés büntetéséről. E fejezet – a miniszteri indokolás szerint – “olyan bűncselekmények tényállásait határozza meg, amelyek általában nem meghatározott személyek jogait vagy érdekeit sértik vagy veszélyeztetik, hanem káros hatásuk ennél szélesebb kört érint, az állampolgárok nagyobb vagy szűkebb csoportját. E káros hatás iránya határozza meg a fejezet belső tagolódását. Ennek eredményeként alakult ki a négy cím: a közbiztonság, a köznyugalom, a közbizalom és a közegészség elleni bűncselekmények tényállásaival.” A köznyugalom a Btk. hatályos rendszerében tehát a közrend egyik összetevője, a rémhírterjesztés mellett több bűncselekménynek, így a törvény vagy hatósági rendelkezés elleni izgatásnak (268. §), a közösség elleni izgatásnak (269. §), a nemzeti jelkép megsértésének (269/A. §), az önkényuralmi jelképek használatának (269/B. §), a közveszéllyel fenyegetésnek (Btk. 270/A. §), a garázdaságnak (271. §), a közszemérem megsértésének (272. §) és az önbíráskodásnak (273. §) jogi tárgya.
A rémhírterjesztésnek a politikai jogokkal való összefüggését mutatja, hogy a bűncselekménynek a Btk. 270. §-ában meghatározott eredeti tényállását, amely a hatályos törvényhelyben meghatározottal egyező elkövetési magatartások “mások előtt”-i tanúsítását fenyegette büntetéssel, az 1989. évi XXV. törvény 16. §-a – az 1989. évi nemzeti egyeztető tárgyalások eredményeképp, a jogállami garanciák következetes megteremtése igényének megfelelően – módosította oly módon, hogy a büntetőjogi felelősséget a “nagy nyilvánosság” előtti elkövetésre szűkítette.
2. A rémhírterjesztés jogi tárgya a tényszerű információkon, a zavart keltő, valótlan híresztelésektől mentes tájékoztatáson alapuló köznyugalom. Az objektív tájékoztatás abban az esetben sem valósít meg bűncselekményt, ha annak nyomán a köznyugalomban zavar keletkezik. A köznyugalom megzavarására általában a kedvezőtlen tényállítás, a régies terminológia szerinti “vészhír” alkalmas. Már az 1930-as években megfogalmazódott azonban, hogy kedvező tényállítás, valótlan “jó hír” állítása vagy terjesztése is megvalósíthatja e bűncselekményt, mert kedvező tények állítása, híresztelése is alkalmas lehet arra, hogy a valótlanságuk kiderülése esetén a közvéleményben elégedetlenséget váltson ki.
A Btk. 270. §-ban meghatározott bűncselekmény elkövetési magatartása a valótlan tény állítása vagy híresztelése, illetve való ténynek az elferdítése. A bűncselekmény megvalósulásának feltétele a nagy nyilvánosság előtti elkövetés, amelynek tartalmát részben a bírói gyakorlat alakította ki, részben a büntető törvény határozza meg. A nagy nyilvánosság előtti elkövetés a bírói gyakorlat szerint akkor állapítható meg, ha az elkövetéskor nagyobb létszámú személy van jelen, vagy megvan a reális lehetőség arra, hogy a cselekményről nagyobb, vagy előre meg nem határozható számú személy szerezzen tudomást. A jelen levő személyek száma akkor nagyobb létszámú, ha egyszeri ránézéssel nem állapítható meg. A Btk.-nak a 2000. március 1-jétől hatályos értelmező rendelkezése szerint “nagy nyilvánosságon a bűncselekménynek sajtó, egyéb tömegtájékoztatási eszköz vagy sokszorosítás, illetőleg elektronikusan rögzített információ távközlő hálózaton való közzététele útján történő elkövetését is érteni kell” [a Btk. 137. §-ának az 1999. évi CXX. törvény 6. § (2) bekezdésével megállapított 12. pontja].
A rémhírterjesztés veszélyeztetési bűncselekmény, megvalósulásához nem szükséges a köznyugalom tényleges megzavarása, csupán az, hogy a valótlan, illetve elferdített tények közlése arra alkalmas legyen. Az alkalmasság kritériumait szintén a jogalkalmazói gyakorlat, a bírói jogértelmezés munkálta ki.
Az alkotmányossági vizsgálat szempontjából fontos, hogy a rémhírterjesztés bűnösségi formája a szándékosság. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el: az elkövető tudatának át kell fognia, hogy a közölt tény valótlan vagy elferdített, valamint azt is, hogy e tények közlése alkalmas a köznyugalom megzavarására, továbbá azt is, hogy cselekményét nagy nyilvánosság előtt követi el. A rémhírterjesztés azonban nem célzatos bűncselekmény, a büntetőjogi felelősség szempontjából az elkövető valóságos céljai (politikai ellenfél lejáratása, szomszédos országok elleni hangulatkeltés, gazdasági versenyben az ellenfeleknek károkozás, újság példányszámának növelése stb.) közömbösek. Ugyancsak közömbösek büntetőjogilag az elkövető tényleges motívumai is (bosszú, harag, gyűlölet, szenzációhajhászás, feltűnésvágy, politikai siker reménye), mivel a motívum sem törvényi tényállási elem. A büntetőjogi felelősség megállapításához elegendő, ha az elkövető felismeri, s ha ugyan nem is kívánja, de belenyugszik abba, hogy az általa tudottan valótlan vagy tudottan elferdített tények közlése megzavarhatja a köznyugalmat (Btk. 13. §).
A bűncselekmény súlyosabban büntetendő, ha a köznyugalom megzavarására alkalmas, valótlan, illetve elferdített tények közlése vagy híresztelése háború vagy az állam biztonságát súlyosan fenyegető veszély esetén (Btk. 137. § 10. p.), illetve közveszély (joggyakorlat és jogtudomány által kialakított fogalom) színhelyén történik.
Az indítvány megalapozott. A Btk. 270. §-ának (1) bekezdése alkotmányellenes, mivel szükségtelenül és aránytalanul korlátozza az Alkotmány 61. § (1) és (2) bekezdésében biztosított szabad véleménynyilvánításhoz való jogot és a sajtószabadságot, nem felel meg az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből, illetve a 8. § (1) és (2) bekezdéséből levezethető alkotmányos követelményeknek.
1. A büntetőjogi legalitásnak az Alkotmánybíróság gyakorlatában következetesen érvényesülő elve szerint a bűncselekménnyé nyilvánításnak és büntetéssel fenyegetésnek alkotmányos indokon kell alapulnia: szükségesnek, arányosnak és végső soron igénybevettnek kell lennie [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77., 87.]. A véleménynyilvánítási szabadság büntetőjogi korlátozásának alkotmányos feltételeiről az Alkotmánybíróság több határozatban, alapvetően a közösség elleni izgatás alkotmányossága kérdésében döntő 30/1992. (V. 26.) AB határozatban (ABH 1992, 167. – a továbbiakban: Abh.1.), összefoglalóan pedig a hatóság és a hivatalos személy megsértése büntethetőségének alkotmányosságáról döntő 36/1994. (VI. 24.) AB határozatban (ABH 1994, 219. – a továbbiakban: Abh.2.) foglalt állást. E két határozatban rögzített elvek következetes érvényesítése eredményeként találta alkotmányellenesnek és semmisítette meg a közösség elleni izgatás 1996. évi módosítását a 12/1999. (V. 21.) AB határozat ban (ABH 1999, 106. – a továbbiakban: Abh.3.). Az Alkotmánybíróság ugyanezen alapjognak a büntetőjog eszközeivel történő korlátozhatóságáról nyilvánított véleményt a 13/2000. (V. 12.) AB határozat ban (Magyar Közlöny 2000. évi 46. szám, 2748.), amelyben a nemzeti jelkép megsértésének, illetve a 14/2000. (V. 12.) AB határozat ban (Magyar Közlöny 2000. évi 46. szám, 2758.), amelyben az önkényuralmi jelképek használatának büntetendővé nyilvánítását támadó indítványokat elutasította.
2. Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben mindenekelőtt abban foglalt állást, hogy a rémhírterjesztésként leírt magatartások – a Btk. 270. §-ának dogmatikai tartalmát és a kialakult bírói gyakorlatot is figyelembe véve – a közlés szabadságának alkotmányosan védett körébe tartoznak-e, azaz büntetendővé nyilvánításuk a véleménynyilvánítás alkotmányos alapjogának korlátozását jelentik-e.
Az Alkotmánybíróság ez alkalommal is fontosnak tartja annak hangsúlyozását, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték- és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt – különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke. (Abh.1., ABH 1992, 167., 179.; Abh.2., ABH 1994, 219., 223.; Abh.3., ABH 1999, 106., 111.)
A véleményszabadság és a valótlan tényállítások viszonyát az Alkotmánybíróság az Abh.2.-ben elemezte. Eszerint: “Az Alkotmány a véleménynyilvánítási szabadság megfogalmazásánál nem tesz kifejezett különbséget tényközlés és értékítélet között. A véleménynyilvánítási szabadság alapvető célja annak a lehetőségnek biztosítása, hogy az egyén mások véleményét formálja, meggyőzzön másokat saját álláspontjáról. A véleménynyilvánítás szabadsága ezért általában mindenféle közlés szabadságát magában foglalja, mégpedig függetlenül a közlés módjától és értékétől, erkölcsi minőségétől és többnyire valóságtartalmától is. Önmagában valamely tény közlése is véleménynek minősülhet, hiszen magának a közlésnek a körülményei is tükrözhetnek véleményt, azaz a véleménynyilvánítás alkotmányos alapjoga nem korlátozódik csupán az értékítéletekre. A véleménynyilvánítási szabadság határainak megvonásánál azonban indokolt különbséget tenni értékítélet és tényközlés tekintetében.
Az értékítéletre, az egyén személyes véleményére a véleménynyilvánítási szabadság minden esetben kiterjed, függetlenül attól, hogy az értékes vagy értéktelen, igaz vagy hamis, érzelmen vagy észérveken alapul. A szintén alkotmányos oltalom alatt álló emberi méltóság, becsület, jó hírnév azonban az értékítéletben megnyilvánuló véleménynyilvánítási szabadság külső korlátja lehet, és ezek védelmében a büntetőjogi felelősség érvényesítése sem tekinthető – általánosságban – aránytalannak, így alkotmányellenesnek.” (ABH 1994, 219., 230.)
“A véleménynyilvánítási szabadság nem ilyen feltétlen a tényállítások tekintetében. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a véleménynyilvánítás szabadsága nem terjed ki a becsületsértésre alkalmas valótlan tények közlésére akkor, ha a nyilatkozó személy kifejezetten tudatában van a közlés valótlanságának (tudatosan hamis közlés) vagy foglalkozása, hivatása gyakorlásának szabályai szerint elvárható lett volna tőle a tények valóságtartalmának vizsgálata, de a véleménynyilvánítási alapjog felelős gyakorlásából adódó gondosságot elmulasztotta. A véleménynyilvánítás szabadsága csak a bírálat, jellemzés, nézet és kritika szabadságát foglalja magában, de az alkotmányos védelem nem vonatkozhat a tények meghamisítására. Ezen túlmenően a szabad véleménynyilvánítás olyan alkotmányos alapjog, amely csak felelősséggel gyakorolható, és a valótlan tények közlésének elkerülése érdekében bizonyos kötelezettségekkel jár a közvélemény alakításában hivatásszerűen részt vevő személyek esetében.” (ABH 1994, 219., 231.)
Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben megállapította, hogy a véleménynyilvánítási szabadság határainak fent idézett kijelölését a gyakorlatában kialakított értékhierarchia csúcsain álló alkotmányos alapjogok kollíziójának esetére tekintette irányadónak. A tudatosan valótlan tényállításnak a véleménynyilvánítási szabadság köréből való kirekesztése az emberi méltóság, a becsület és a jó hírnév alkotmányos oltalma és a szabad véleménynyilvánításhoz fűződő alkotmányos jog összevetése tekintetében érvényes.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint ugyanis a véleménynyilvánítási szabadságnak csupán igen korlátozott lenne az értéke, ha nem jelentene többet, mint az igaz tények állításához való jogot. Nem feltétlenül ugyanott húzódnak tehát az alkotmányosan védett közlési szabadságnak a büntetőjog eszközeivel kijelölt határai, ha azt nem az emberi méltósághoz való joggal, azaz az Alkotmánybíróság gyakorlatában általános személyiségi jogként definiált “anyajoggal” [8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH 1990, 42.], hanem más alapjogokkal vagy alkotmányos értékekkel kell összevetni. Az alapjog törvény által sem korlátozható lényeges tartalma [Alkotmány 8. § (2) bekezdés] ugyanis nem minősíthető mindenkorra adottnak; a korlátozás számára érinthetetlen lényeg olyan relatív fogalom, amelynek tartalmi kiterjedtsége a korlátozás alkotmányosan szükséges és arányos mértékétől függ. Ennek megítélése az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörébe tartozik.
A köznyugalom az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében normatív tartalommal meghatározott jogállamisággal összefüggésben nyer alkotmányos értéktartalmat; mint a demokratikus jogállam létezésének egyik lényeges feltétele, rendezett belpolitikai és társadalmi együttélési viszonyokat juttat kifejezésre. A köznyugalom alkotmányos érték, amelyre kiterjed az államvédelmi kötelezettsége, így ennek érdekében a büntetőjog eszközeinek igénybevétele általánosságban sem szükségtelennek, sem aránytalannak nem tekinthető.
A rémhírterjesztés alkotmányossági vizsgálatának tehát alapkérdése, hogy hol kell meghúzni az Alkotmányban alapjogként, az Alkotmánybíróság gyakorlatában pedig kiemelten értékelt, kommunikációs anyajognak tekintett és ekként védett véleménynyilvánítási (kifejezési, közlési) szabadság büntetőjogi eszközökkel korlátozhatóságának határait, ha azt a köznyugalommal, mint büntetőjogilag is védhető alkotmányos értékkel kell összevetni. Amint azt a 14/2000. (V. 12.) AB határozat ban az Alkotmánybíróság kifejtette, a köznyugalom bizonyos mérvű megzavarása igazolhatja a szabad véleménynyilvánításhoz való jog korlátozását. A köznyugalom ilyen esetben büntetőjogi védelem alatt állhat. “Más kérdés e védelem terjedelme, mivel azt, hogy a véleménynyilvánításhoz való jog a köznyugalom milyen mértékű megzavarásánál korlátozható alkotmányosan, csak esetenként vizsgálva lehet eldönteni.” (Magyar Közlöny 2000. évi 46. szám, 2758., 2763.)
3. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog vagy szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy valamely alkotmányos érték érvényesülése, vagy védelme érdekében történik, hanem szükséges, hogy a korlátozás megfeleljen az arányosság követelményének, az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyenek egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok, nyomós közérdek nélkül történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan [Abh.1., ABH 1992, 167., 171.; 56/1994. (XI. 10.) AB határozat, ABH 1994, 312., 313.].
A rémhírterjesztés alkotmányosságának megítélésénél az Alkotmánybíróság ugyanazt a “szükségességi tesztet” alkalmazta, amelyet a közösség elleni izgatás (Abh.1., ABH 1992., 164., 172.; Abh.3., ABH 1999, 112.), illetve a hatóság vagy hivatalos személy megsértése (Abh.2., ABH 1994, 219., 228.) esetében.
Az Alkotmánybíróság több határozatában hivatkozott a 21/1996. (V. 17.) AB határozat azon megállapítására, hogy a bűncselekmények meghatározása törvényhozói kompetencia, és így a demokratikus többségi vélemény érvényesülésének tere, kivételes esetekben azonban itt is érvényesülhet az alkotmánybírósági kontroll [ABH 1996, 74., 82.; 58/1997. (XI. 5.) AB határozat , ABH 1997, 348., 352; Abh.3., ABH 1999, 106., 111.; 13/2000. (V. 12.) AB határozat , Magyar Közlöny, 2000. évi 46. szám, 2748., 2752.]. A bűncselekménnyé nyilvánítás alkotmánybírósági kontrolljának szempontjait az Abh.1.-ben határozta meg.
Eszerint: “A büntetőjog a jogi felelősségi rendszerben az ultima ratio. Társadalmi rendeltetése, hogy a jogrendszer egészének szankciós zárköve legyen. A büntetőjogi szankció, a büntetés szerepe és rendeltetése a jogi és erkölcsi normák épségének fenntartása akkor, amikor már más jogágak szankciói nem segítenek.
Az alkotmányos büntetőjogból fakadó tartalmi követelmény, hogy a törvényhozó a büntetendő magatartások körének meghatározásakor nem járhat el önkényesen. Valamely magatartás büntetendővé nyilvánításának szükségességét szigorú mércével kell megítélni: a különböző életviszonyok, erkölcsi és jogi normák védelmében az emberi jogokat és szabadságokat szükségképpen korlátozó büntetőjogi eszközrendszert csak a feltétlenül szükséges esetben és arányos mértékben indokolt igénybe venni, akkor, ha az alkotmányos vagy az Alkotmányra visszavezethető állami, társadalmi, gazdasági célok, értékek megóvása más módon nem lehetséges.” (ABH 1992, 167., 176.).
Ennek megfelelően a jelen ügyben az Alkotmánybíróság azt vizsgálta, hogy elkerülhetetlenül szükséges-e a véleménynyilvánítás szabadságának és a sajtószabadságnak korlátozása a rémhírterjesztésként leírt magatartások esetén; továbbá, hogy a korlátozás megfelel-e az arányosság követelményének, azaz az elérni kívánt célhoz a büntetőjog eszközrendszere általában, ezen belül pedig az adott büntető tényállás szükséges és megfelelő-e. E kérdéseket – figyelemmel saját eddigi gyakorlatára, a kontinentális jogrendszerekben domináns német és francia szabályozásra, valamint az Emberi Jogok Európai Bíróságának gyakorlatában kialakult elvekre – nemlegesen döntötte el.
3.1. Valamely magatartás büntetőjogi eszközökkel üldözése szükségességének és arányosságának mérlegelése nem nélkülözheti a nemzetközi összehasonlítást. Ennek során hangsúlyt kap, hogy a demokratikus európai kultúrkörben hasonlóan védik-e az adott közösségi érdeket, értéket.
Áttekintve a német és a francia szabályozást, megállapítható, hogy a rémhírterjesztéshez leginkább hasonló tényállások esetén a büntetőjogi felelősség sokkal szűkebb és specifikusabb, az elkövetési magatartások hasonlósága mellett a védett jogtárgyak pontosabban, egyértelműbben megfogalmazottak.
A német büntető törvény “Störpropaganda gegen die Bundeswehr” elnevezéssel büntetni rendeli azt, aki valótlan tényt vagy való tényt elferdítve terjesztés végett állít, avagy ilyeneket terjeszt azért, hogy a honvédséget honvédelmi feladatának teljesítésében akadályozza (StGB § 109 d). Az StGB § 126 “A köznyugalom veszélyeztetése bűncselekmény elkövetésével fenyegetőzés útján” (Störung des öffentlichen Friedens durch Androhung von Straftaten) elnevezés alatt büntetni rendeli azt, aki az (1) bekezdésben tételesen felsorolt bűncselekmények (emberölés, testi sértés, személyi szabadság elleni bűncselekmények, rablás, zsarolás, közbiztonság elleni bűncselekmény stb.) elkövetésével fenyegetőzik. A (2) bekezdés szerint ugyanígy minősül annak magatartása, aki a köznyugalom veszélyeztetésére alkalmas módon – annak ellenére, hogy tudja, hogy valótlan – azt állítja, hogy az (1) bekezdésben foglalt jogellenes cselekmény elkövetése készül.
A francia büntetőjogi szabályok szabadságvesztéssel és pénzbüntetéssel fenyegetik azt, aki bármilyen úton tudatosan olyan valótlan tényeket vagy hamis állításokat terjeszt nyilvánosan, amelyek alkalmasak arra, hogy a pénz állandóságába, az állami alapok értékébe, a megyék és az önkormányzatok, valamint a közintézmények pénzügyi alapjaiba vetett bizalmat megingassa. Ugyanígy büntetendő, aki arra ösztönzi a nyilvánosságot, hogy az állami pénztárak alapjaiból vagy olyan intézményekből vegyék ki a pénzüket, amelyeknek törvényi kötelezettségük van arra, hogy állami pénztáraknál teljesítsék kifizetéseiket (Loi du 18 aout 1936, Art. 1. és 2.). Büntetés fenyegeti továbbá azt, aki azért tesz közzé vagy híresztel valótlan információt, hogy elhitesse, személyeket veszélyeztető rongálást fognak elkövetni vagy követtek el. Ugyanúgy büntetendő, ha valaki olyan valótlan állítást tesz közzé vagy híresztel, amely elhiteti, hogy elemi csapás következett be és ez felesleges mentési beavatkozást eredményez. (Nouveau Code Pénal, Art. 322-14.)
3.2. A véleménynyilvánítási szabadság biztosítását a magyar államra kötelezővé tevő nemzetközi egyezmények, így az 1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya, valamint az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett Egyezmény (a továbbiakban: Emberi Jogok Európai Egyezménye) meghatározzák a véleménynyilvánítási szabadság korlátozhatóságának tartalmi feltételeit. Az Egyezségokmány kifejezetten megjelöli a közrend érdekét (19. cikk), az Emberi Jogok Európai Egyezményének 10. cikke pedig a demokratikus társadalomban szükséges feltételekről, korlátozásokról és szankciókról tesz említést, többek között a “közbiztonság” védelme, illetve a “zavargás” megelőzése céljából.
A 10. cikk 2. pontja szerint: “E kötelezettségekkel és felelősséggel együtt járó szabadságok gyakorlása a törvényben meghatározott olyan alakszerűségeknek, feltételeknek, korlátozásoknak vagy szankcióknak vethető alá, amelyek szükséges intézkedéseknek minősülnek egy demokratikus társadalomban a nemzetbiztonság, a területi integritás, a közbiztonság, a zavargás vagy bűncselekmény megelőzése, a közegészség vagy az erkölcsök védelme, mások jó hírneve vagy jogai védelme, a bizalmas információ közlésének megakadályozása, a bíróságok tekintélyének és pártatlanságának fenntartása céljából.”
Az Emberi Jogok Európai Bírósága határozataiban visszatérően emlékeztet arra, hogy a véleménynyilvánítás szabadsága a demokratikus társadalom egyik alapvető vívmánya, és nemcsak olyan információkra vagy eszmékre alkalmazandó, amelyek kedvezően fogadtatnak, avagy amelyeket ártatlannak vagy közömbösnek tekintenek, de azokra is, amelyek támadnak, sokkolnak vagy nyugtalanítanak. A véleménynyilvánítás szabadsága alóli kivételeket szűken kell értelmezni és ezen korlátozásoknak meggyőző módon kell megalapozottnak lenniük (v.ö.: Eur. Court H.R. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland judgment of 25 June 1992, Series A, no. 239; Eur. Court H.R. Observer and Guardian v. United Kingdom judgment of 26 November 1991, Series A, no. 216; Eur. Court H.R. Rekvényi v. Hungary judgment of 20 May 1999, – Bírósági Határozatok 99/12. 955.; Bladet Tromso and Stensaas v. Norway judgment of 20 May 1999, par. 58). Az Emberi Jogok Európai Bírósága egyik legutóbbi ítéletében a véleménynyilvánítási szabadság védelmében elismerte azt is, hogy a közlés szabadsága – különösen újságírók esetében, azon lényegi szerep miatt, amelyet a sajtó a demokratikus társadalomban betölt – magában foglalja a bizonyos fokú túlzások, sőt provokatív módszerek alkalmazását is (Eur. Court H.R. Dalban v. Romania judgment of 28 September 1999, par. 49).
Az Emberi Jogok Európai Bírósága gyakorlata alapján a véleménynyilvánítási szabadság korlátozhatóságához három feltételnek kell egyszerre teljesednie.
Első követelmény, hogy a megszorításokat “törvényben kell szabályozni”. A Bíróság joggyakorlata szerint ez elsősorban nem meghatározott jogforrási szintet, hanem a szabályozás minőségét jelenti: minden megszorító rendelkezésnek meg kell felelnie a pontos meghatározás feltételeinek. Minden megszorító rendelkezést olyan pontossággal kell megfogalmazni, hogy az állampolgárnak lehetősége legyen – ha szükséges, jogi tanácsok megszerzése után – arra, hogy a körülmények által indokolt ésszerű mértékben előre lássa a meghatározott cselekedetből származó következményeket, képes legyen magatartását a törvényhez igazítani. Ha a törvényi alap elégtelennek mutatkozik a pontosság és a világosság tekintetében, akkor a megszorítás nincs összhangban az Egyezmény 10. cikke szerinti “törvényi” szabályozási szinttel.
Másodszor: minden korlátozásnak valamilyen törvényes célt kell követnie. A korlátozó rendelkezések csak azzal a célzattal alkalmazhatók, amelyek miatt megalkották őket. Az esetjogból úgy tűnik, hogy a kivételek felsorolása nem bővíthető. Ugyanakkor bizonytalan, hogy a közbiztonság (public safety) és a zavargás (disorder) fogalmai átfogják-e a köznyugalom (public tranquillity) fogalmát. A Rekvényi kontra Magyarország ügyben a Bíróság a véleménynyilvánítási szabadság korlátozásának törvényes céljaként fogadta el a nemzetbiztonság és a közbiztonság védelmét, valamint – a közzétett magyar fordítás szerint – a “zűrzavar” megelőzését (Rekvényi ítélet BH 99/12. 955. – az ítélet angol nyelvű szövegében az Egyezmény terminológiája, a “disorder” szerepel).
Harmadszor: a Bíróság esetjoga világosan jelzi, hogy a “szükséges intézkedéseknek minősülnek egy demokratikus társadalomban” kritérium a végső és meghatározó mérlegelési szempont. “Sürgető” vagy “nyomós” társadalmi szükségletnek, igénynek (pressing social need) kell fennállnia ahhoz, hogy a közlési szabadságot bármiféleképpen is korlátozhassák. Ennek meglétét a Bíróság a korlátozás, a szankció arányosságának és helytállóságának értékelésével ellenőrzi (v.ö.: Rekvényi ítélet – BH 99/12. 955.).
A Bíróság esetjoga ugyanakkor azt mutatja, hogy a “közbiztonság”, illetve a “zavargás” megelőzése érdekében a véleménynyilvánítás szabadságát korlátozó intézkedések bevezetésére a nemzeti hatóságoknak széles körű mozgásteret biztosítanak. Ennek alapja a strasbourgi szervek azon véleménye, hogy a nemzeti hatóságok náluk jobb helyzetben vannak a közbiztonság elleni bűncselekmények meghatározásának értelmezésére és annak eldöntésére, hogy vajon e bűncselekmények elkövetésének megakadályozását szolgáló korlátozások szükséges intézkedéseknek minősülnek-e.
3.3. A Btk. nem definiálja, de – a bűncselekmények különös részbeli rendszerezéséből kitűnően – sajátos jogi kategóriaként kezeli a közrend, a közbiztonság és a köznyugalom fogalmát. A Btk. 270. §-ában meghatározott magatartások bűncselekménnyé nyilvánításával a törvényhozó által elsődlegesen védeni kívánt társadalmi érdek a köznyugalom, ami a közrend egyik összetevője.
A véleménynyilvánítási szabadságnak a köznyugalom védelmében lehetséges büntetőjogi korlátozhatóságát vizsgálta az Alkotmánybíróság az Abh.1.-ben is, amikor a Btk. akkor hatályos 269. §-ában meghatározott közösség elleni izgatás alkotmányossága kérdésében foglalt állást. Eszerint: “A vélemény szabadságával szemben mérlegelendő korlátozó törvénynek nagyobb a súlya, ha közvetlenül másik alanyi alapjog érvényesítésére és védelmére szolgál, kisebb, ha ilyen jogokat csakis mögöttesen, valamely ‘intézmény’ közvetítésével véd, s legkisebb, ha csupán valamely elvont érték önmagában a tárgya (pl. a köznyugalom).” (Abh.1., ABH 1992, 167., 178.)
Az Alkotmánybíróság a véleménynyilvánítási szabadság korlátozását alkotmányosnak ismerte el a “gyűlöletre uszítás” tekintetében, amelynek büntetendővé nyilvánításával védett jogi tárgy – a Btk. elhelyezéséből következően – szintén a köznyugalom. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a köznyugalom ilyen megzavarása mögött ott van nagyszámú egyéni jog megsértésének a veszélye is: a csoport ellen felszított indulat fenyegeti a csoporthoz tartozók becsületét, méltóságát (szélsőséges esetben életét is), megfélemlítéssel korlátozza őket más jogaik gyakorlásában is (köztük a szabad véleménynyilvánításban). A gyűlöletre uszítás olyan veszélyt hordoz egyéni jogokra is, amelyek a közvetlen tárgyként szereplő köznyugalomnak olyan súlyt adnak, hogy a véleményszabadság korlátozása szükségesnek és arányosnak tekinthető. Noha a mérlegelés gyakorlati eredménye hasonló, ebben a gondolatmenetben nem csupán a köznyugalom megzavarásának intenzitásáról van szó, amely egy bizonyos mérték fölött (“clear and present danger”) igazolja a szabad véleménynyilvánításhoz való jog korlátozását. Itt az a döntő, hogy mi került veszélybe: az uszítás az alkotmányos értékrendben szintén igen magasan álló alanyi jogokat veszélyeztet.
Az Alkotmánybíróság az akkor büntetendő, utóbb alkotmányellenessége miatt megsemmisített “gyalázkodásnál” alapvetően kifogásolta, hogy ez az immateriális bűncselekményi tényállás a közrendet, a köznyugalmat, a társadalmi békét önmagában véve, elvontan védte. A bűncselekmény megvalósult akkor is, ha a sértő kifejezés a körülmények folytán nem járt annak veszélyével sem, hogy egyéni jogokon sérelem esne. A köznyugalom hipotetikus tényállási elemekkel (alkalmas) felidézhető, elvont, visszacsatolás nélküli veszélyeztetését (valóban megzavarta-e a köznyugalmat), a sérelem feltételezését nem találta elégséges indoknak a szabad véleménynyilvánítás büntetőjogi eszközökkel való korlátozásához. (Abh.1., ABH 1992, 167., 179., 180.)
Az Alkotmánybíróság utalt arra is, hogy a köznyugalom maga sem független a véleményszabadság helyzetétől. Ahol sokféle véleménnyel találkozhatnak az emberek, a közvélemény toleráns lesz; míg zárt társadalmakban sokkal inkább felkavarhatja a köznyugalmat egy-egy szokatlan hang is. Másrészt a véleménynyilvánítás szükségtelen és aránytalanul szigorú korlátozása a társadalom nyitottsága ellen hat. (Abh.1., ABH 1992, 167., 180.)
4. A Btk. 270. §-a alkotmányossági vizsgálatának eredményeképpen az Alkotmánybíróság ugyanezen álláspontra jutott a rémhírterjesztés esetében is. A törvényben meghatározott magatartások bűncselekménnyé nyilvánítása a közlés szabadságának alkotmányellenes korlátozása.
A véleménynyilvánítási szabadság – mint alkotmányos alapjog -, magas értéktartalmából következik, hogy a korlátozás alapjául szolgáló érdeksérelemnek különösen súlyosnak kell lennie. Az Alkotmánybíróságnak tehát azt kellett mérlegelnie, hogy a köznyugalom veszélyeztetése a tudatosan valótlan vagy tudatosan elferdített tényállításokkal és híresztelésekkel, tekinthető-e akkora súlyú sérelemnek, amelynek a büntetőjog eszközeivel történő megelőzése, illetve megtorlása nyomós közérdek. Ugyanis csak ez indokolhatja a véleménynyilvánítási szabadság büntetőjogi korlátozását.
Ennek megítélésénél az Alkotmánybíróság abból indult ki, hogy a védendő érték egy demokratikus jogállam és egy nyitott, információs társadalom köznyugalma. A társadalmi, politikai fejlődés jelen korszakának nagyhatású jelensége a nyilvánosság minden korábbit meghaladó mértéke. E nyilvánosságot a táv-, tömeg- és multikommunikáció folytonosan bővülő technikája, korábban elképzelhetetlen eszközei és módjai, a tájékozódás, a tájékoztatás, a befolyásolás lehetőségei és ténylegesen alkalmazott formái határozzák meg.
Ez első megközelítésben a hamis információkkal szembeni védekezés eszközeinek erősítését indokolhatja. Az információs igények és a tényleges információk rohamos gyarapodása, a tömegközlési technika eredményei, a tömegközlési intézményeknek és eszközöknek a politikai, társadalmi, kulturális és gazdasági életben betöltött rendkívüli szerepe, az információs robbanás jelensége ugyanis fokozza a rémhírterjesztésként büntetendő magatartásokkal okozható kár bekövetkezésének veszélyét. Ugyanakkor azonban éppen ez a fejlett információs környezet, az elektronikus világháló kiépülése és használatának mindennapivá válása, az elektronikus véleménynyilvánítás lehetősége, az állam és polgárai közötti információáramlás rendkívüli felgyorsulása nem csupán a hamis tájékoztatás, híresztelés elterjedésének nagyságát és gyorsaságát növeli, hanem a cáfolat, a valóságnak megfelelő tények közlésének és bizonyításának lehetőségeit és eredményességét is. Amennyiben a demokratikus társadalomtól elvárt módon működik, igen hatékony eszköz a köznyugalom megzavarásának megelőzésében, illetve a közvélemény félrevezetésével, hiányos tájékoztatásával, a mesterséges pánikkeltéssel megzavart köznyugalom gyors helyreállításában.
A demokratikus jogállamban a tényleges demokráciának, a demokratikus életformának alapvető eleme a véleménynyilvánítás és a sajtó szabadsága, így az állam számára alapvető követelmény a korlátozástól való tartózkodás, még akkor is, ha a történelmi és mindennapi tapasztalatok e “kötelezettségekkel és felelősséggel együttjáró szabadságok” (Emberi Jogok Európai Egyezménye 10. cikk 2. pont) visszaélésszerű gyakorlását is bizonyítják. Ugyanakkor szintén a történelmi és mindennapi tapasztalatok bizonyítják a közlési, kifejezési szabadság indokolatlan, a visszaélés veszélyével szemben túldimenzionált fenyegetésének, elnyomásának és elfojtásának a társadalom életében, az emberek gondolkodásában igen nehezen helyrehozható kártékony hatását.
Mindezen szempontokat mérlegelve az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy a valótlan tények állítása vagy híresztelése, illetve a való tényeknek elferdítése, még ha a tényt állító tudatában is van cselekménye köznyugalomra káros hatásának, ebbe belenyugszik, netán ezt kívánja, a véleménynyilvánítási szabadságnak a büntetőjogi eszközökkel nem korlátozható tartományán belül van. Az Alkotmánybíróság, mint fentebb kifejtette, a köznyugalmat a demokratikus jogállamiságból levezetendő alkotmányos értéknek tekinti. A társadalom kommunikációs lehetőségeinek jelen szintjén azonban a rémhírterjesztés körébe eső magatartásokkal szemben a köznyugalom védelmét nem ismeri el olyan nyomatékos társadalmi szükségletnek, nyomós közérdeknek, amely a büntetőjognak az alkotmányos alapjogokat szükségképpen korlátozó eszközrendszerét igényelné.
A rémhírterjesztés bűncselekménnyé nyilvánításával a véleménynyilvánítási szabadságnak a köznyugalom védelme érdekében történő korlátozása szükségtelen és aránytalan. A büntetőjognak nem feladata az alkotmányos értékek átfogó védelme, hanem csupán az, hogy ezen értékeket a különösen súlyos sérelmekkel szemben védje. A büntetőjogi eszközrendszer ultima ratio szerepe kétségtelenül azt jelenti, hogy akkor alkalmazandó, ha más jogági eszközök már nem elegendőek. Ugyanakkor ennek megítélésénél az Alkotmánybíróság nem a jogrendszer adott állapotát tekinti irányadónak, hanem figyelemmel van fejlesztésének lehetőségeire is. A jogi eszköztár hiányossága önmagában nem érv valamely magatartás bűncselekménnyé nyilvánítása mellett, nem teszi sem szükségessé, sem arányossá az alkotmányos alapjog büntetőjogi korlátozását.
Az Alkotmánybíróság megállapította tehát, hogy a törvényalkotó a rémhírterjesztés büntetendővé nyilvánításával szükségtelenül és aránytalanul, azaz az Alkotmány 8. §-ának (1) és (2) bekezdésében foglaltakat megsértve korlátozta a véleménynyilvánítási és sajtószabadságnak az Alkotmány 61. § (1) és (2) bekezdésében biztosított jogát. Erre tekintettel a Btk. 270. §-át megsemmisítette.
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította: az Alkotmány nem zárja ki, hogy a törvényalkotó bizonyos esetekre igénybe vegye a büntetőjogot a köznyugalom védelmére a rémhírterjesztéssel szemben is. Az Alkotmány 8. § (4) bekezdéséből következően lehetőség van a véleménynyilvánítási szabadság felfüggesztésére vagy korlátozására rendkívüli állapot, szükségállapot vagy veszélyhelyzet idején.
Az Alkotmánybíróság a Btk. 270. § (2) bekezdését nem találta alkotmányellenesnek. Nincs alkotmányos akadálya annak, hogy a törvényhozó büntetni rendelje a nagy nyilvánosság előtti tudatosan hamis tényállítást (híresztelést, való tények elferdítését), ha rendkívüli helyzetben, pl. közveszély színhelyén vagy háború idején követik el és a köznyugalom megzavarására vezethet. Tekintettel azonban arra, hogy magát a bűncselekményt, azaz a rémhírterjesztés törvényi tényállásának elemeit a Btk. 270. § (1) bekezdése határozza meg, a (2) bekezdés csupán a “rémhírterjesztés” elnevezést használja, az Alkotmánybíróság – az alkalmazott kodifikációs technika miatt – nem mellőzhette a Btk. 270. § (2) bekezdésének megsemmisítését.
5. Az Alkotmánybíróság ezen túlmenően megállapította, hogy a tényállás megfogalmazása nem felel meg az alkotmányos büntetőjog formai követelményeinek sem.
Az alkotmányos büntetőjog formai kritériumai szorosan összefüggnek az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében normatívan meghatározott jogállamiságból levezett jogbiztonság követelményeivel [v.ö.: 11/1992 (III. 5.) AB határozat – ABH 1992, 77., 84., 91-92.]. Az alkotmányos büntetőjog formai követelményeit legelőször a Abh.1. összegezte a következőképp: “Az alkotmányos büntetőjog követelményei szerint a büntetőjogi szankció kilátásba helyezésével tilalmazott magatartást leíró diszpozíciónak határozottnak, körülhatároltnak, világosan megfogalmazottnak kell lennie. Alkotmányossági követelmény a védett jogtárgyra és az elkövetési magatartásra vonatkozó törvényhozói akarat világos kifejezésre juttatása. Egyértelmű üzenetet kell tartalmaznia, hogy az egyén mikor követ el büntetőjogilag szankcionált jogsértést. Ugyanakkor korlátoznia kell az önkényes jogértelmezés lehetőségét a jogalkalmazók részéről. Vizsgálni kell tehát, hogy a tényállás a büntetendő magatartások körét nem túl szélesen jelöli-e ki és elég határozott-e.” (ABH 1992, 167., 176.)
A rémhírterjesztés diszpozíciójának elemei (tény, tényállítás, való és valótlan tény állítása, való tény elferdítése, állítás és híresztelés megkülönböztetése stb.) mind a jogalkalmazói gyakorlatban, mind pedig a büntetőjog tudományos elméletét és oktatását célzó jogirodalmi munkákban – figyelemmel más, részben azonos, részben hasonló elkövetési magatartást (pl. rágalmazást) büntetni rendelő törvényhelyek tényállási elemeire, valamint a rémhírterjesztés történeti előzményeire – majd egy évszázada kidolgozottak. Ugyancsak következetes és egységes a joggyakorlat a “nagy nyilvánosság” megítélésében.
A jogbiztonság szempontjából aggályos határozatlanság a köznyugalom megzavarására alkalmasság megítélésében jelentkezik. A köznyugalom maga is bizonytalan és értelmezést igénylő társadalmi jelenség. Annak megítélése pedig, hogy valamely tényállítás vagy híresztelés valóban alkalmas-e a köznyugalom megzavarására, kifejezetten lehetőséget teremt az esetleges, adott esetben önkényes jogértelmezésre és jogalkalmazásra. A büntetőjogi felelősség megállapításának feltétele elvileg a köznyugalom zavarának reális lehetősége, amelynek megítélése azonban egyes konkrét esetekben – a tényállítás tartalmának, az elkövető személyének és az elkövetés körülményeinek összevetéséből levont következtetésként – a büntetőeljárás hatóságainak, végső soron a büntető bíróságnak a feladata. Kétségtelen, hogy a joggyakorlat szerint a tényállításnak komolynak, a társadalom szempontjából közjelentőségűnek, közérdekűnek, az állami, társadalmi, gazdasági, politikai stb. viszonyok különböző eseményeire, intézkedéseire vonatkozónak kell lenni, olyannak tehát, amely objektíve alkalmas arra, hogy elterjedése folytán a közvéleményben zavar és nyugtalanság keletkezzék.
A Btk. 270. §-át a büntető törvény tényállásaival szemben megkövetelt határozottság, pontosság és egyértelműség szempontjából megítélve megállapítható, hogy a büntetőjogi felelősség eldöntésénél a jogalkalmazónak az alkotmányosság szempontjából megengedhetetlenül nagy számú olyan körülményre kell figyelemmel lennie, amelyeket nem a törvény, hanem a törvény indokolása, az eseti döntések és a jogi kommentárok fogalmaznak meg. Mindez túlságosan nagy teret ad a jogalkalmazói tévedésnek, minthogy valamely szempont még a legkörültekintőbb mérlegelés esetén is számításon kívül maradhat, de akár az önkényes válogatásnak is (mit vesznek és mit nem figyelembe), ami már a jogbizonytalanság szintjét is eléri.
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor hangsúlyozza: a jelen döntéséből nem vonható le olyan következtetés, hogy immateriális, veszélyeztető tényállásokat a törvényalkotó nem nyilváníthat bűncselekménnyé. Az Alkotmány rendelkezéseiből nem vezethető le, hogy a büntetőjog – ultima ratio szerepe miatt – csupán a már ténylegesen bekövetkezett káros eredményekre reagálhat és veszélyeztető tényállások esetén a büntetőjog eszközrendszere szükségtelen és aránytalan.
6. A jogerősen lezárt büntetőeljárások felülvizsgálatának elrendelése az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 43. § (3) bekezdésén, a Magyar Közlönyben közzététel pedig e törvény 41. §-án alapul.
Dr. Tersztyánszkyné
dr. Vasadi Éva s. k.,
Alkotmánybírósági ügyszám: 1316/B/1996/4.
Dr. Strausz János alkotmánybíró különvéleménye
A határozattal szemben különvéleményt jelentek be az alábbi indokolással:
A Btk. 270. §-ában a törvényhozó olyan magatartások megbüntetését rendeli, amelyek nem tartoznak a véleménynyilvánítás alkotmányos alapjoga körébe, és amelyek nincsenek összefüggésben a sajtószabadsággal. A véleménynyilvánítás és a sajtó szabadságának tárgya nem azonos a rémhírterjesztés néven pönalizált elkövetési magatartással. Utóbbi ugyanis egyértelműen a valótlan tény állítását, illetve a valós tény elferdítve történő állítását, avagy e kétféle tény híresztelését nyilvánítja büntetendővé, feltéve, ha ezek alkalmasak a köznyugalom megzavarására.
E büntető jogszabálynak nem célja a szabad véleménynyilvánítás, a kritika, az értékítélet, vagy az eszmék szabad hirdetésének elfojtása, és arra nem is alkalmas.
Az alapjogként definiált véleménynyilvánítási és sajtószabadság nem foglalja magába a tudatos valótlanságok, ferdítések, torzítások, manipulációk közlésének és hirdetésének szabadságát, sőt, az utóbbi alkalmas az előbbi kiüresítésére, kioltására. Történelmi tények igazolják a tudatosan hazug propaganda, a politikai és társadalmi botránykeltés, a sajtó lealacsonyításának és eszközként történő felhasználásának káros hatásait.
Korunkban az írott és az elektronikus média olyan tekintéllyel rendelkezik, hogy a közvélemény hajlamos a közölt információkat kellő ismeretek vagy kellő kritika nélkül valóságként elfogadni. Ezért jelentős érdek fűződik ahhoz, hogy az ilyen nyilvános közlések, közlemények, információk a valóságnak megfeleljenek.
A véleménynyilvánítás és a sajtó szabadsága nem korlátlan, és e szabadságjogok határai csak addig terjednek, amíg mások jogait vagy a jogrendet nem sértik, vagy nem veszélyeztetik. Nem azonos a cenzúrával, ha a sajtó szabadságának határait jogi eszközökkel, megfelelő garanciák mellett megvonják, illetve szabályozzák.
A sajtószabadság lényeges tartalma azt jelenti, hogy az írott sajtónak, a rádiónak és a televíziónak joga van ahhoz, hogy politikai, vallási, ideológiai és egyéb korlátozások nélkül – ideértve az állami irányítást is – szabadon közölhessen és hozhasson nyilvánosságra híreket, tudósításokat, információkat, eszméket és bírálatokat, irodalmi és más művészeti alkotásokat, politikai és egyéb véleményeket.
A tényközléseket illetően lényeges tartalmi kellék a tények valósága, a tájékoztatás hiteltérdemlősége. A valótlan tények állítása, való tények elferdítése, a közvélemény megtévesztése vagy manipulálása ezzel szemben nem tartozik a sajtószabadság körébe, ezen jog lényeges tartalmaként nem fogható fel, ezért e vonatkozásban helye van jogi korlátozásnak, illetve szankcionálásnak.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése mondja ki azt az alapvető elvet, hogy a Magyar Köztársaság jogállam. A jogállamiság fogalma természetszerűleg magába foglalja azt, hogy az állam köteles és jogosult fenntartani és védeni a jogrendet, a jogbiztonságot, valamint az ezekhez kapcsolódó közrendet és közbiztonságot. Ezáltal ugyanis védi a polgárok alapvető jogait, biztosítván azok érvényesülését. A köznyugalom – lévén a közrend egyik része és alkotóeleme – egyszersmind része a tágabb értelemben vett jogbiztonságnak, jogrendnek is.
Következésképpen az Alkotmány jogállami klauzulájából levezethető, hogy a köznyugalomnak büntetőjogi eszközökkel történő biztosítása nem alkotmányellenes, és nem az a rémhírterjesztést büntetni rendelő Btk. 270. § esetében sem. A köznyugalom az Alkotmány által is védett jogi tárgynak tekintendő, ezért az indítványt el kellett volna utasítani.

matches:
Bíróság
bíróság
bíróság
§ 7
§ 10
§ 109
§ 126
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság