text:
Ficsor Mihály Zoltán: A szellemi tulajdon és a Ptk. (PJK, 2001/2., 27-30. o.) - Új Ptk. – az új Polgári Törvénykönyv és Kommentár
(észrevételek és javaslatok a polgári jogi kodifikációhoz)
1. A Polgári Jogi Kodifikációs Főbizottság részére a közelmúltban két előkészítő tanulmány is készült az iparjogvédelemnek és a szerzői jognak a Ptk.-hoz fűződő viszonyáról. E tanulmányok – amelyek komoly erőfeszítéseket tükröznek és alkalmasnak látszanak arra, hogy a szellemi tulajdon és a Ptk. kapcsolatát tisztázó szakmai eszmecsere kiindulási alapjául szolgáljanak – megjelentek e folyóirat egyik korábbi számában is.1 Hasonlóképpen megjelent a Kodifikációs Főbizottság határozata is “a szellemi alkotások joga és az új Ptk. viszonyára vonatkozóan”.2 Ez az írás elsősorban nem a két említett tanulmány vagy a kodifikációs bizottsági határozat véleményezését célozza, hanem további adalékokat kíván szolgáltatni az iparjogvédelem és a szerzői jog egységes polgári jogi megközelítésének kialakításához.
2. Az iparjogvédelemért és a szerzői jogért egyaránt felelős országos hatáskörű szerv,3 a Magyar Szabadalmi Hivatal (MSZH) hatósági joggyakorlatában, nemzetközi kapcsolatrendszerében és kodifikációs munkájában eddig nem tapasztaltam sürgető igényt a Ptk. és a szellemi tulajdon kapcsolatának tisztázására. E hagyományos kapcsolat az elmúlt évtizedben megújult iparjogvédelmi és szerzői jogi jogszabályok alapján fennmaradt; nincs tudomásom súlyos – elméleti, elvi tisztázatlanságra visszavezethető – gyakorlati problémáról e viszonyrendszer működésében. A szellemi tulajdon hazai védelme a közeli jövőben – elsősorban az európai integráció és a technikai fejlődés következtében – számos nehéz kérdéssel fog szembesülni. A biotechnológiai találmányok védelmének jogi és erkölcsi kérdései, a számítógépes világhálózat (az internet) egyre kiterjedő használatából adódó – gyakran nemzetközi magánjogi köntösben megjelenő – kérdések, a közösségi oltalmi formáknak az Európai Unióhoz való csatlakozás alkalmával hazánkra történő kiterjesztése, az adatbázisok sui generis védelmének bevezetése és az ipari (avagy formatervezési) mintaoltalmi kodifíkáció problémái említhetők meg példaként.4
3. A legtöbb európai magánjogi kódex egyáltalán nem tartalmaz szabályokat az iparjogvédelemről és a szerzői jogról. Az 1942. évi olasz és a szovjet – illetve az utódállamokban a szovjet “hagyományt” követő – kodifikáción kívül nincs példa arra, hogy a magánjogi kódex egyszerű utaláson kívül érdemi, részletes szabályokat tartalmazna e témában. Az erre irányuló holland kísérlet sem vezetett eredményre. A jogösszehasonlítás eredménye is azt az aggályt erősíti, hogy a jelenleginél részletesebb szabályoknak a Ptk.-ba való beillesztése dogmatikai, jogrendszeri és gyakorlati problémákhoz vezetne.5 A szellemi tulajdonvédelmi jogszabályok – az iparjogvédelmiek valamivel jobban, mint a szerzői jogiak – jogágazati szempontból vegyes normákat foglalnak magukban (ez látszik pl. abból is, hogy alkalmazásukban háttérjogszabálynak számít a Ptk.-n kívül az Áe. és a Pp. is). E normák viszont tartalmilag elválaszthatatlanul összekapcsolódnak (amint erre Bacher Vilmos tanulmánya is helyesen rámutat6). Az iparjogvédelem és a szerzői jog polgári jogi kötődését pedig nem szükségképpen törvényi deklarációkkal kell megerősíteni vagy visszatükrözni: ez inkább a tudományra és az oktatásra tartozik. Ennyiben tehát vitatható, sőt, aggályokat keltő a Kodifikációs Főbizottság 2000. június 1-jei határozata, amelynek értelmében “az új Ptk.-ban a jelenleginél alaposabban és részletesebben megalkotott szabályokkal kell kifejezésre juttatni a szerzői jognak és az iparjogvédelemnek a polgári joghoz és a Kódexhez kötődését”.7
4. Az iparjogvédelem és a szerzői jog egységes felfogását és jogterületi koherenciáját a szellemi tulajdon – nemzetközileg széles körben elfogadott,8 a hazai jogszabályokban is tükröződő9 és a magyar jogtudomány egyes képviselői10 által is pártolt -koncepciója teremti meg. Ez a megközelítés a szabályozott jogviszonyok alapvető szerkezeti és tartalmi rokonságából indul ki: mind az iparjogvédelmi oltalom, mind a szerzői jogi védelem abszolút szerkezetű, negatív tartalmú jogviszonyt eredményez, kizárólagos jogok formájában érvényesül. A szellemi tulajdon tárgyai azok a szellemi javak (műszaki szellemi alkotások, árujelzők, művek, szomszédos jogi teljesítmények), amelyeket a jogi szabályozás – speciális oltalmi formák révén, előre megszabott feltételekkel – a közkincs köréből időlegesen kivon. A szellemi tulajdon tárgyainak megjelölésére gyűjtőfogalomként a “szellemi termék” kifejezés11 nemcsak azért alkalmatlan, mert e szókapcsolat “fából vaskarika”, hanem azért is, mert éppen a dologi tulajdontól megkülönböztető ismérvet fedi el, nevezetesen azt, hogy a szellemi tulajdon nem dologi javakon áll fenn.
A jogterület egységes felfogása nem épülhet a “szellemi alkotás” fogalmára mint központi kategóriára; nem használható az iparjogvédelem, a szerzői jog és a szerzői joggal szomszédos jogok átfogó, együttes elnevezéseként a “szellemi alkotások joga” kifejezés. A védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmát nem az e megjelölések mögött csupán esetlegesen meghúzódó (inkább szerzői jogilag releváns) alkotó tevékenység alapozza meg (ilyesmiről egyébként is legfeljebb egyes ábrás, térbeli vagy hangvédjegyeknél lehetne szó, a szóvédjegyeknél semmi esetre sem), hanem a szóban forgó megjelölések megkülönböztető képessége és az erre épülő gazdasági funkció.12 Ezt jelzi az is, hogy valamely megjelölés (védjegy) a használat folytán idővel megszerezheti vagy elvesztheti a megkülönböztető képességet.13 A védjegyek és a földrajzi árujelzők nyilvánvaló esetén túl kétséges az is, hogy a többnyire évtizedek alatt felhalmozódó tapasztalatokból, ismeretekből álló know-how mennyiben számít “szellemi alkotásnak”. A szerzői joggal szomszédos – különösen a hangfelvétel- és film-előállítói, valamint a rádió- és televízió-szervezeteket megillető -jogok sem alkotások, hanem bizonyos teljesítmények, szellemi javak védelmére szolgálnak. Ez vonatkozik majd az adatbázisok sui generis védelmére is.14 A védjegyek, a földrajzi árujelzők, a know-how, a szomszédos jogi teljesítmények és a nem eredeti adatbázisok tehát nem azért állnak jogi védelem alatt, mert alkotások.
Nem lehet elmenni amellett szó nélkül, hogy a személyiségi jogi kötődést középpontba állító és a szellemi tulajdon fogalmának létjogosultságát tagadó iskolát azok a szerzői jogászok képviselik Magyarországon, akik a szerzői vagyoni jogok elidegeníthetetlenségéhez minden áron – a piacgazdaság igényeivel, a magyar szerzői jogi hagyománnyal és az európai jogfejlődés világosan kirajzolódó tendenciáival szemben is – ragaszkodnak. Számukra a szellemi tulajdon kategóriáját az teszi “ördögivé”, hogy nem fér meg vele a szerzői vagyoni jogok átruházhatóságának törvényi -azaz mesterséges – tilalma. Holott nyilván nem szabadna e merev, ideologikus szerzői jogi felfogásnak az egész jogterületet görcsbe rántania, fölöslegesen megnehezítve a nemzetközileg széles körben elfogadott és a hazai gyakorlatban is igényelt szellemi tulajdonjogi koncepció elméleti és tételes jogi kibontakozását.
Végül, noha közhelynek számít, talán említést érdemel, hogy a szellemi tulajdon koncepciójának tagadása valójában az előző gazdasági és politikai rendszer terhes hagyatékaként nehézkedik ma is az iparjogvédelemmel és a szerzői joggal kapcsolatos jogi közgondolkodásunkra. A Kodifikációs Főbizottság 2000. június 1-jei határozata a magyar jogi hagyományok megőrzését fontos célként jelöli meg.15 Bacher tanulmánya16 meggyőzően mutatja be, hogy a magyar magánjog története során miként torlaszolták el az “eszmei javakon” fennálló “eszmei tulajdon” elméletének kialakulása elől az utat a szovjet ideológiai importcikkekből összehordott barikádok. (Lényegében ugyanígy tört meg a magyar szerzői jog dualista – a szerzői vagyoni jogok forgalomképességének elismerésére épülő – hagyománya17 1969-ben amiatt, hogy az akkor elfogadott Szjt.-ben túlzott mértékben és dogmatikusan érvényesítették a monista nézeteket.) Ha a “szocialista jogrendszer” ideológiai kötöttségeit nem soroljuk a magyar jogi hagyomány legértékesebb elemeihez, semmi nem gátolja az eszmei, avagy szellemi tulajdon – jogterületi egységet teremtő -fogalmához való elméleti és (szükség szerint) kodifikációs visszatérést.
5. A szellemi tulajdon koncepciója tükrözi napjaink gazdasági realitását is. A modern közgazdaságtan18 egyértelműen és kétség nélkül sorolja a tulajdon tárgyaihoz az iparjogvédelmi oltalomban és a szerzői jogi védelemben részesülő szellemi javakat. A vállalkozások számára e javak a legértékesebbek és a legféltettebbek közé tartoznak.
6. A szellemi tulajdon koncepciója nem zárja ki a személyiség, illetve a személyhez fűződő jogok figyelembevételét. Locke tulajdonfelfogása19 is példázza, hogy ez elméletileg is alátámasztható (a gyakorlatban pedig eddig sem okozott problémát). Hiszen, ha a tulajdon eredete és igazolója az értékteremtő munka, a jogcím és a személyes érdem elválaszthatatlanul összekapcsolódnak.20
Másfelől vitatható, hogy egy biotechnológiai találmányban, egy mikroelektronikai félvezető termék topográfiájában vagy egy szoftverben valóban az alkotó személyisége fejeződne ki (nem beszélve az árujelzőkről és a szomszédos jogi teljesítményekről, amelyeknél – mint láttuk – az “alkotás” eleme is hiányzik), illetve, hogy a személyiség e feltételezett kifejeződése, objektiválódása volna az a központi elem, amelyre a jogi védelemnek épülnie kellene.
7. Az egyes iparjogvédelmi és szerzői jogi jogszabályoknak a Ptk.-hoz való viszonyát a hatályos jog kielégítően rendezi. Az Szjt. 3. §-a és a hozzá kapcsolódó miniszteri indokolás21 világos helyzetet teremt e téren, Hasonló – az 1. pontban említett tanulmányokban többnyire ismertetett – hivatkozások találhatók az iparjogvédelmi törvényekben is. Ez már önmagában is logikailag zárt rendszert eredményez, nincs szükség arra, hogy a Ptk. alkalmazására utaló e törvényi rendelkezéseknek a Ptk.-ban is megteremtsük a “párját”, tükörképét.
8. Az iparjogvédelmi és a szerzői jogi jogszabályok pontosan és részletesen meghatározzák annak érdemi és (az iparjogvédelem esetében) alaki, eljárási feltételeit, hogy a szellemi javak mikor vonhatók ki a szabad felhasználás, a közkincs köréből. A védelmi feltételek e cizellált rendszerét relativizálja és teszi szinte feleslegessé, ha valamely általános polgári jogi szabály általában, en bloc törvényi védelmet ad mindenfajta szellemi alkotásnak, még akkor is, sőt, éppen akkor, ha az alkotás nem felel meg valamely nevesített oltalmi forma külön törvényben előírt feltételeinek. A Ptk. 86. §-ának (3) bekezdése ezt a veszélyt idézi elő; e rendelkezés számottevő gyakorlati problémákat52 eddig feltehetőleg azért nem okozott, mert megmaradt annak, ami valójában: “politikai ízű” (az alkotómunka tiszteletét és a védelme iránti elkötelezettséget kinyilvánító) deklarációnak.
9. Felvethető egyfelől az iparjogvédelmi licenciaszerződések, másfelől a szerzői jogi felhasználási szerződések önálló szerződéstípusként való szabályozása a Ptk.-n belül. Nem világos azonban, hogy e szerződési szabályoknak a külön törvényekből való kiragadása és a magánjogi kódexbe való beillesztése milyen elméleti és gyakorlati előnyökkel járna. Az iparjogvédelmi licenciaszerződések és a szerzői jogi felhasználási szerződések azonban aligha szabályozhatók egységesen, egyeden szerződéstípusként.
10. Ismeretesek európai példák az iparjogvédelmi, illetve a szellemi tulajdonvédelmi rendelkezések egyetlen kódexbe való foglalására. Bizonyos rendelkezések megismétlése talán elkerülhető volna egy iparjogvédelmi kódex megalkotásával, ehhez azonban viszonylag állandó, kialakult viszonyok szükségesek. A magyar iparjogvédelem még túl sok változás előtt áll ahhoz, hogy e kodifikációs kísérlet időszerűvé váljon. Az iparjogvédelem és a szerzői jog eltérő természete23 pedig mind elméletileg, mind jogszabály-szerkesztési szempontból – úgy tűnik – útját állja a “szellemi tulajdonvédelmi kódex” megteremtésének.
11. Az előzőekben kifejtettekre tekintettel a következő kodifikációs javaslatok fogalmazhatók meg:
a) Fenn kell tartani az iparjogvédelem és a szerzői jog elkülönült szabályozását; nincs szükség arra, hogy a Ptk.-ba a szellemi tulajdonra vonatkozó további rendelkezéseket illesszünk.
b) Az iparjogvédelem és a szerzői jog jogterületi egységét a szellemi tulajdon koncepciója mentén célszerű fenntartani. Ez nem jelentené a szellemi tulajdonnak a dologi tulajdonnal való bárminemű azonosítását. A “tulajdon” szó a közös vonásokat (a jogviszony abszolút szerkezetét, negatív tartalmát, a szellemi javak vagyoni természetét) fejezi ki, míg a “szellemi” jelző a különbségekre utal (a védelem eltérő – nem dologi – tárgyára, a szellemi tulajdon keletkezésének sajátosságaira, időbeli és térbeli kötöttségeire). Ennek megfelelően a szellemi tulajdonra vonatkozó szabályokat – ha ilyenekre egyáltalán szükség van – a Ptk.-ban a “Tulajdonjog” részt követően vagy azon belül, önálló részben, illetve címben kellene elhelyezni.
c) A Ptk. 86. §-ának (3) bekezdésében foglalt rendelkezést hatályon kívül kellene helyezni. [Ezzel összefüggésben a 87. § (2) bekezdését is módosítani kellene.]
d) A külön törvényekben ma is meglévő – a Ptk. háttérjogszabályként való alkalmazását előíró – hivatkozásokra tekintettel nincs szükség olyan rendelkezésnek a Ptk.-ba való illesztésére, amely a Ptk. és az említett külön törvények viszonyát volna hivatott rendezni.
e) A Ptk. 86. §-a (2) bekezdésének szövegezését felül kell vizsgálni. A fogalmazási egyenetlenség24 kiigazítása mellett az oltalmi formák felsorolását példálózóvá23 és pontosabbá kellene tenni. A felsorolás nem kimerítő jellege a későbbi változások, új oltalmi formák befogadhatóságát biztosítaná.
f) Átfogóan felül kell vizsgálni a know-how védelmére vonatkozó hazai szabályozást, ideértve a Ptk. 86. §-ának (4) bekezdését, 87. §-ának (2) bekezdését és a Ptké. II. 4. §-át is. Nincs azonban sem szükség, sem lehetőség arra, hogy a “technológia” általános, Ptk.-ra épülő jogi védelmét bevezessük (erre nincs nemzetközi példa és az erre vonatkozó javaslat20 is egy közösségi jogszabály téves értelmezésére épül27).
g) További vizsgálatot igényel az iparjogvédelmi licencia-, illetve a szerzői jogi felhasználási szerződések önálló szerződéstípusként való szabályozása.
h) Hosszabb távon – az európai integrációs folyamatok lezárulásával – megfontolható, hogy az iparjogvédelmi oltalmi formák szabályait egyeden kódexben foglaljuk össze.
1 Boytha György: A szellemi alkotások joga és az áj Ptk.; Polgári Jogi Kodifikáció, 2000/3. szám, 13-23. old.; Bacber Vilmos: A szellemi tulajdon védelme és a Ptk.; Polgári Jogi Kodifikáció, 2000/3. szám, 23-31. o.
2 A Kodifikációs Bizottság 2000. június 1-jei határozatai (a továbbiakban: bizottsági határozatok); Polgári Jogi Kodifikáció, 2000/2. szám, 4. o.
3 Ld. a találmányok szabadalmi oltalmáról szóló 1995. évi XXXIII. törvénynek (az Szt.-nek) az 1999. évi CXIX. törvény 3. §-ával megállapított – 2000. január 1-je óta hatályos – 44. §-át, valamint a Magyar Szabadalmi Hivatalról szóló 86/2000. (VI. 15.) Korm. rendeletet.
4 Ld. a Kormány 2140/2000. (VI. 23.) Korm. határozatát a 2002. december 31-ig terjedő időszakra vonatkozó jogharmonizációs programról és a többször módosított 2212/1998. (IX. 30.) Korm. határozat módosításáról.
5 Adolf Dietz: Intellectual Property Law (In Particular Copyright Law) in the Legal System (Why it is not just a Chapter for Civil Codes); WIPO/CNR/CIS/96/20, Washington-Geneva, 1996.
6 Bacher, i.m. (1), 27. o,
7 Bizottsági határozatok (2), 4. o.
8 Az ENSZ ezen a területen működő, tehát az iparjogvédelemért és a szerzői jogért egyaránt felelős szakosított intézményének elnevezése; Szellemi Tulajdon Világszervezete (ld, az 1970. évi 18. törvényerejű rendeletet). A Kereskedelmi Világszervezet irányadó egyezménye is a szellemi tulajdon kereskedelmi összefüggéseiről rendelkezik (ld. az 1998. évi IX. törvényt). Az Amerikai Egyesült Államok kormányával is a szellemi tulajdonról kötöttünk megállapodást 1993-ban (Magyar Közlöny 1993/173. szám). Az Európai Közösségben még a szerzői jogi irányelvek is ezt a koncepciót tükrözik: pl. a Tanács 92/100/EGK irányelve már a címében is ezt a kifejezést használja. Persze erre még lehetne azt mondani: Ugocsa non coronat! Csakhogy a következő jegyzetpontból az is kitűnik: a magyar tételes jog már régen trónra emelte a szellemi tulajdon koncepcióját. 9 Ld. pl. az Szt., valamint a védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény (a Vt.) preambulumát, e törvények miniszteri indokolását, az Szt. 44. §-át, a Magyar Szabadalmi Hivatalról szóló 86/2000. (VI. 15.) Korm. rendeletet, a 128/1997. (VII. 24.) Korm. rendeletet, a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 184/A. §át és az azt megelőző alcímet.
10 Ld. pl.: Lontai Endre: A szellemi alkotások tulajdonjogi kérdései, különös tekintettel az iparjogvédelemre; Jogtudományi Közlöny, 1982. május, 412-419. o.; Lontai szerint “a szellemi alkotások tulajdoni koncepciójával kapcsolatos negatív értékítélet gazdagabb érvelést igényel, aminthogy a fizikai dolgok modelljén alapuló tulajdonjog épülete sem repedésmentes” (i.m., 414. o.). Akkoriban ennél nyíltabban nem lehetett jelezni a szellemi tulajdon koncepciójának elfogadására való készséget. Bobrovszky Jenő: Iparjogvédelem és csúcstechnika; Bp., 1995., 55-61. o. és 66-78. o.; továbbá Baeher, i.m. (1), 23-31. o.
11 Boytha, i.m. (1), 20-21. o.
12 A Vt. miniszteri indokolása is a védjegy gazdasági funkcióiból vezeti le, illetve e funkciókkal igazolja a jogi védelem iránti igényt. Tanulságos továbbá e szempontból az Európai Közösségek Bíróságának védjegyekkel kapcsolatos felfogása is, amelyet talán az ún. második Hag-ügyben hozott ítélet fejezett ki a leghatározottabban [010/89, S.S. CNL-Sucal v. Hag GF AG],
13 Ld. a Vt. 2. §-ának (3) bek.-ét, 30. §-ának e) pontját és 35. §-át.
14 A 96/9/EK irányelv 7. cikke értelmében az adattár sui generis védelmének feltétele a “lényeges befektetés”.
15 Bizottsági határozatok (2), 4. o.
16 Bacher, i.m. (1), 24. o.
17 Az Szjt. miniszteri indokolása a következőket írja erről: “A magyar szerzői jog hagyományosan dualista szemléletű volt és így a vagyoni jogok elidegeníthetőségének az elvét követte egy egész évszázadon át, a “szocializmus” időszaka előtt. Ezt tükrözték az 1861-es Ideiglenes Törvénykezési Szabályok, az 1884. évi és az 1924. évi szerzői jogi törvény rendelkezései, valamint Balás P. Elemér reformjavaslatai is az 1930-as és 1940-es években. Fordulatot ebben a jelenleg is hatályos, 1969-ben elfogadott Szjt. hozott; az akkor jellemző szerzői jogi felfogás “ideológiai” megalapozásából sajátos monista rendszer alakult ki. E megközelítést is túlzóan és dogmatikus módon érvényesítették: nemcsak a vagyoni jogok átruházását tiltották meg, hanem a felhasználási engedélyek érvényességi idejét is mereven, ésszerűtlenül korlátozták.
Bár a vagyoni jogok elidegeníthetetlenségének az elve jórészt ideológiai megfontolásokon alapult, ez az elv – sajátos módon – pozitív eleme volt az ún. szocialista országok szerzői jogi rendszerének a klasszikus szocializmus időszakában, a központi tervutasításos gazdasági berendezkedés és a szigorúan ellenőrzött társadalmi élet viszonyai között. A szerzői jogokat számos tekintetben korlátozták és gyakorlásukat sok feltételhez kötötték ugyan, ám ezek a jogok a magántevékenységnek, az “individualizmusnak” és a személyes jogoknak egy távolról sem jelentéktelen szigetet képviselték. Az elidegeníthetetlenség alternatívája annak lehetővé tétele lett volna, hogy a vagyoni jogokat átruházzák az állami tulajdonban lévő kiadókra, lemez- és filmgyárakra, rádió- és tévétársaságokra, ami a szerzői jogok közvetlen kollektivizálását jelentette volna.
A vagyoni jogok elidegeníthetetlensége elvének a merev és dogmatikus alkalmazása főleg a tervgazdálkodás korai időszakára volt jellemző. Magyarországon a szerződéses rendszer merevsége és rendkívülien túlszabályozott jellege fokozatosan enyhült és ez a folyamat az 1980-as években különösen felgyorsult. (Mindazonáltal az elidegeníthetetlenség elve – mint a szerzői jog alapvető strukturális eleme – fennmaradt.)”
18 Ld. pl.: Svetozar Pejovich: A tulajdonjogok közgazdaságtana; Bp., 1992. 17-22. o.; Péter Drabos: A Philosophy of Intellectual Property; Aldershot-Sidney, 1996, 5-8. o., 41-72. o., 119-144. o.; Bohrovszky, i.m. (10), 79-91. o.
19 Drahos, i.m. (18), 41-72. o.; H. M. Spector: An Outline of a Theory Justifying Intellectual and Industrial Property Rights; EIPR (1989), 270. o.; Dunn: Locke; Bp., 1992., 50-58. o.
20 Ld. Dunn, i.m. (19), 52-53. o.
21 Ld. az Szjt. miniszteri indokolását: “A javaslat 3. §-a – hasonlatosan a hatályos Szjt.-hez – e polgári jogi kötődést fejezi ki azzal, hogy a Ptk. rendelkezéseinek alkalmazását írja elő a szerzői jogi törvényben nem szabályozott kérdésekben. A norma tartalma is c polgári jogi kapcsolódás mentén érthető meg. Természetszerűleg a szerzői jogi törvényben nem szabályozott kérdésekben korántsem csak a Ptk., hanem más törvények – a Btk., az Mt. vagy az adótörvények – rendelkezéseit is alkalmazni kell. Mind a hatályos jog, mind pedig a javaslat azonban nem erre utal a Ptk.-ra történő hivatkozással, hanem arra, hogy a szerzői jogi törvény azért nem szabályoz bizonyos kérdéseket – amelyekre tárgyuknál fogva egyébként kiterjedhetne a szerzői jogi szabályozás -, mert azokról a Ptk. már rendelkezik. A javaslat 3. §-ának helyes értelmezése tehát az, hogy a Ptk.-t azokban a kérdésekben kell alkalmazni, amelyeket a szerzői jogi törvény nem szabályoz, bár tárgykörükre figyelemmel elvileg szabályozhatna.” (Az idézetben természetesen a hatályos Szjt.-re való utaláson a régi Szjt.-t, a javaslaton pedig a ma hatályos Szjt.-t kell érteni.)
22 Sajnos az ún. Capuccino-ügyben született már olyan ítélet, amely a Ptk. 86. §-ának (3) bekezdésére építve ismert el jogi védelemben részesülőnek olyan “nem nevesített” szellemi alkotást, amely sem a szerzői jogi védelem teltételeinek – a bíróság által is elfogadottan – nem felelt meg, sem más oltalmi forma követelményeit nem elégítette ki (Fővárosi Bíróság, 3. Pk. 22. 498/2000/6.)
23 Nem szabad persze eltúlozni a szellemi tulajdon két fő ága közötti különbségeket. A Kodifikációs Főbizottság határozata sem feltétlenül indokoltan helyez hangsúlyt e különbségekre: “Az új szabályozásnak is számolnia kell azokkal a lényeges különbségekkel, amelyek a szerzői jog és az iparjogvédelem között léteznek.” [bizottsági határozatok (2), 4. o.j
A két terület közötti konvergencia időszerű fejleményei a különbségeknél talán nagyobb figyelmet érdemelnének. Erről ld.: Bendzsel Miklós: Kormányrendelet a Magyar Szabadalmi Hivatalról; Iparjogvédelmi Szemle, 2000. június, 1-10. o.; Bendzsel kifejti: “Az elmúlt években a szellemi tulajdon védelmét a felértékelődés mellett egy másik tendencia is jellemezte: az iparjogvédelem és a szerzői jog szabályozási, intézményi és technikai konvergenciája. Egyre több az érintkezés az iparjogvédelem és a szerzői jog között, sok a határeset, a közös ügy.
Az iparjogvédelem és a szerzői jog egyes elemei, módszerei találkoznak a sajátos
(sui generis), köztes oltalmi formák esetében, amelyek közül példaként a mikroelektronikai félvezető termékek topográfiájának oltalma és az adatbázisok sui generis védelme említhető. A két jogterület számos más ponton is érintkezik egymással: miközben a szoftver jogi védelmét – a nemzetközi jogegységesítés és az európai közösségi jogharmonizáció eredményeként – elsősorban a szerzői jog biztosítja, felerősödtek a szoftvertartalmú, szoftverre építő találmányok szabadalmazhatóságával kapcsolatos vizsgálódások és reformtörekvések. Az ipari tervezőművészet (a design) szintén Összehangolt, egymásra tekintettel lévő iparjogvédelmi és szerzői jogi szabályokat igényel.
Meg kell azt is jegyezni, hogy az elmúlt években megfigyelt – a technikai fejlődéssel Összefüggésbe hozható – konvergencia-jelenségeknek megvan az a hagyományos, szilárd kiindulási alapja, amelyet az iparjogvédelem és a szerzői jog kezdettől fogva meglévő sok rokonvonása, közös elve és cél-kitűzése képez. A jogviszonyok abszolút szerkezete, a védelem territoriális jellege, a külföldiek számára biztosítandó nemzeti elbánás, valamint az alkotás ösztönzése és az innovációs beruházások megtérülésének biztosírása – mint alapvető szabályozási cél – hozhatók fel példaként t közös, összekapcsoló elemekre. Ezekhez adódott a legutóbbi időszakban a jogérvényesítés, a jogok kikényszerítésének számos azonos gondja, illetve megoldása. Hasonlóképpen horizontális – mindkét jogterületet egyformán érintő (főként nemzetközi magánjogi) – kérdéseket vet fel a számítógépes világhálózat kialakulása és az elektronikus kereskedelem térnyerése. Nemzetközi és regionális szinten e kihívásokra együttes, közös válaszokat keresnek (pl. a Kereskedelmi Világszervezet ún. TRIPS-egyezményének III. része együttesen állapítja meg az iparjogvédelmi és a szerzői jogok érvényesítésével kapcsolatos követelményeket; az Európai Megállapodás 65. cikke egységesen és átfogóan rendelkezik a szellemi tulajdonjogok védelméről, az Európai Közösség több irányelve is e horizontális szemléletet érvényesíti és az Európai Unióhoz való csatlakozásról folyó tárgyalásokon is egy fejezeten belül kerültek napirendre az iparjogvédelmi és a szerzői jogi kérdések; az Amerikai Egyesült Államokkal 1993-ban megkötött kétoldalú megállapodásunk is a szellemi tulajdonról szól). E szabályozási közeledés, az iparjogvédelem és a szerzői jog egységes megközelítése a hazai jogalkotásban is jellemzővé vált: pl. az 1994. évi VII. törvény együttesen módosította az iparjogvédelmi és a szerzői jogi jogszabályokat; az 1997. évi XI. törvény záró rendelkezései egységesen állapították meg a szellemi tulajdonjogok megsértésének polgári anyagi jogi jogkövetkezményeit és az érvényesítésükre szolgáló eljárások szabályait; a 128/1997. (VII. 24.) Korm. rendelet szintén átfogóan szabályozta a szellemi tulajdonjogok megsértésével szemben a vámigazgatási eljárásban alkalmazható intézkedéseket; legutóbb pedig a Büntető Törvénykönyv módosítása (az 1999. évi CXX. törvény) tükrözte e szabályozási szemléletet.
Az iparjogvédelem és a szerzői jog kérdéseivel ugyanazok a nemzetközi szervezetek, intézmények foglalkoznak: az ENSZ erre szakosított intézményeként a Szellemi Tulajdon Világszervezete, a Kereskedelmi Világszervezet ún. TRIPS Tanácsa, az Európai Bizottság XV. Főigazgatósága. Irányukban fontos az egységes, koordinált kormányzati fellépés. A világ számos nagy (pl. Németország, Oroszország, USA) és kis (pl. Svájc, Szlovénia) országában ugyanaz a hivatal felel a szellemi tulajdon mindkét területéért.” (Bendzsel, i.m., 2-3. o.)
24 Döbbenetes, de sajnos igaz: a Ptk. 86. §-ának (2) bekezdésében található mondat – különösen a zárójelben szereplő szövegrész nem megfelelő illeszkedése miatt – nyelvtanilag is kifogásolható. Arról nem beszélve, hogy az újítás – vagy ahogy a Ptk. e rendelkezése említi “az újítói jog” – nem iparjogvédelmi kategória, nem sorolható a szellemi tulajdonhoz, hiszen nem kötődik hozzá kizárólagos jog.
25 Mert hiszen a mai felsorolás kimerítő jellegű
26 Boytha, i.m. (1), 22. o.
27 Az Európai Bizottság 240/96/EK rendelete nem arra irányul, hogy a “technológia” jogi védelmét illetően állapítson meg a tagállamok számára jogalkotási – harmonizációs – követelményeket, hanem arra, hogy a közösségi versenypolitika részeként mentesítse a technológia átadására vonatkozó megállapodások meghatározott csoportjait az EK Szerződés 81. (korábbi 85.) cikkében szabályozott kartelltilalom jogkövetkezményei alól. A rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében a know-how-ról adott definíció sem állapít meg “technológia-védelmi” követelményt, különösen nem a tagállamok jogalkotása számára, hanem csak e közösségi jogszabály alkalmazásának céljára határozza meg a know-how fogalmát.
Címkék: Ficsor Mihály Zoltán, PJK 2001-2, szellemi alkotások joga, szerzői jog
Előző bejegyzésWeiss Emilia: Az öröklési jogi munkacsoport 2000. szeptember és október 16-i üléséről (PJK, 2000/4., 25-27. o.) Következő bejegyzésKisfaludi András: A kodifikációs Szerkesztőbizottság üléseiről (PJK, 2001/2., 33-34. o.)

matches:
sui generis
sui generis
sui generis
bíróság
sui generis
sui generis


text:
Bírói Klub a Kúrián - Méltó környezet, közösségi tér a bírák és ügyészek szellemi töltekezéséhez | hírek | Jogi Fórum
Bírói Klub a Kúrián - Méltó környezet, közösségi tér a bírák és ügyészek szellemi töltekezéséhez
/ Kúria
Címzett: Feladó: Január 15-én hivatalosan megnyitotta kapuit a Bírói Klub a Kúrián. A hivatalos megnyitás előestéjén tartott ünnepségen Dr. Darák Péter elnök köszöntőjében elmondta: a több hónapos tervező és kivitelező munka eredményeként létrejött Bírói Klub célja, hogy méltó környezetet, közösségi teret biztosítson a bírák és ügyészek szellemi töltekezéséhez, szakmai és baráti kapcsolataik szorosabbra fűzéséhez.
A társasági élet, az együtt gondolkodás fellendítése nem új gondolat – állapította meg Darák Péter. A „legnagyobb magyar”, gróf Széchenyi István 1827-ben azzal a szándékkal alapította meg a Nemzeti Kaszinót, hogy „a mi Hazánkban is legyen egy olyan megkülönböztetettebb díszes összegyülekező hely, melyen főbb és előkelőbb s jobb nevelésűek, eszes, értelmes férfiak a társasági rendek mindenik osztályából egymással vagy barátságos beszélgetés végett találkozzanak, (…), s hasznos gazdasági, tudományos, művészi hónapos írásokat olvassanak.” A reformkori Magyarország viszonyait jól ismerő Széchenyi vezető szerepet szánt az arisztokráciának a polgári átalakulás megvalósításában, s a Kaszinó létrehozásával kívánta a főnemesek figyelmét a közügyek felé fordítani.
Közel kétszáz év telt el a reformkor kezdete óta, de ez a gondolat a XXI. század magyar jogászértelmiségére is áll. A napi munka során a bírák és ügyészek kapcsolattartása szigorúan hivatalos, az eljárásjogi jogszabályok által meghatározott keretek között történik. Kevés a lehetőség a személyes eszmecserére, s ezt csak nehezíti a jogi munkában is mind inkább elterjedő elektronikus kapcsolattartás. Ezért tartottam szükségesnek egy olyan közösségi tér kialakítását, ahol lehetőség van baráti beszélgetésekre, tartalmas eszmecserékre, s szakmai rendezvények befogadására - mondta Dr. Darák Péter.
Az esemény díszvendége Dr. Pálinkás József, a Magyar Tudományos Akadémia elnöke volt. A nyitó beszélgetést Dr. Solt Pál, a Legfelsőbb Bíróság volt elnöke moderálta.
Digitális bíráskodás - a 21. század igazságszolgáltatása - Az Országos Bírósági Hivatal elnökenek megallapitasai (2017.03.24.)
Öt év szabadságvesztésre ítélték Kulcsár Attilát - A döntés jogerős (2017.03.23.)
Stílusos jogászok? - Beszélgetés Schiffer Miklós stílus szakértővel megjelenésről, stílusról és eleganciáról (2017.03.10.)
A kolozsvári alpolgármester eltiltása - A román legfelsőbb bíróság érvényben hagyta az ügyészségi határozatot (2017.03.07.)
Civil szakmai nap a Gyulai Törvényszéken - Segítség a jogszabályváltozásoknak való megfelelésben (2017.03.01.)
Dr. Fülöp Botond: Néhány kritikai észrevétel a Kúria devizahitelekkel kapcsolatos jogegységi határozatához dr. Nagy Tamás: A PK 40. számú állásfoglalás alkalmazási problémáiról interjúk
Dr. Solt Pál Dr. Darák Péter Dr. Darák Péter hírek
A Kúria új eljárásra kötelezte a GVH-t - A végtörlesztési kartellgyanú miatt kiszabott bírság ügyében kell eljárni újra (2016.12.14.)
Ingatlan-nyilvántartási kérdések - A Kúria joggyakorlat-elemzésének tanulságai (2016.10.28.)
Nem volt jogsértő a "Szeretem Magyarországot" műsorszám közlése - Az Ab alaptörvény-ellenesnek minősített két kúriai határozatot (2016.10.27.)
"Szavazz érvénytelenül!" applikáció - Jogellenes, de nem sérti a szavazás titkosságát (2016.10.12.)
Elutasított jogorvoslatot a földügyi népszavazás ügyében - A Kúria végzése jogerős (2016.08.30.)
Juhász Andor Kúria bővebben
Emberi jogok betartása- Törökországot felszólította az EP elnöke
Elektronikus eljárások - Büntetőügyekben is bővül alkalmazásuk

matches: Kúria Bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Nemperes eljárások a pénzügyi intézmények elszámolása kapcsán - A Kúria jogegységi határozata a fogyasztói kölcsönszerződésekről | hírek | Jogi Fórum
2015.07.27. Jogi Fórum / OBH
A Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvény alapján, a 2004. május 1. napja és a 2014. július 26. napja között kötött fogyasztói kölcsönszerződések (deviza alapú vagy forint alapú hitel- vagy kölcsönszerződés, pénzügyi lízingszerződés, deviza alapúnak nem minősülő deviza hitel- vagy kölcsönszerződés, pénzügyi lízingszerződés) vonatkozásában a tisztességtelenül alkalmazott árfolyamrés és egyoldalú szerződés módosítás folytán a pénzügyi intézményeknek elszámolási kötelezettségük keletkezett.
A Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvényben rögzített elszámolás szabályairól és egyes egyéb rendelkezésekről szóló 2014. évi XL. törvény alapján, ha a fogyasztó a pénzügyi intézmény által a számára megküldött elszámolást vitatja, vagy ha a pénzügyi intézmény nem számolt el vele, akkor panasszal élhet a pénzügyi intézmény felé.
A panasz elutasítása esetén a fogyasztónak – ha a panaszban foglaltakat továbbra is fenntartja – a pénzügyi intézmény álláspontjának kézbesítésétől számított 30 napon belül (akadályoztatás esetén az akadály megszűnésétől számított 30 napon belül, de legkésőbb a kézbesítéstől számított 6 hónapon belül) a Pénzügyi Békéltető Testület eljárását kell kezdeményeznie. A panaszt kizárólag írásban lehet előterjeszteni.
A Pénzügyi Békéltető Testület eljárást megszüntető döntésének vagy a helyes elszámolást megállapító határozatának hatályon kívül helyezése iránt – a döntés kézbesítését követő 30 napon belül – a fogyasztó mint kérelmező az elszámolást készítő pénzügyi intézmény mint kérelmezett ellen polgári nemperes eljárást kezdeményezhet. Ha a fogyasztó a kérelem előterjesztésében akadályozva van, akkor az akadály megszűnésétől számított 30 napon belül, de legkésőbb 2016. október 31. napjáig kell a kérelmet előterjesztenie.
A kérelmet a Pénzügyi Békéltető Testülethez (postacím: 1525 Budapest, BKKP Pf. 670.) kell benyújtani, erre rendszeresített űrlapon. A kérelmet a Pénzügyi Békéltető Testület az ügy irataival együtt, a kérelem beérkezésétől számított 8 napon belül a bírósághoz továbbítja.
Az űrlapok alkalmazása kötelező. Az űrlap kizárólag papír alapon nyújtható be, elektronikus úton nem.
A kérelem illetékköteles. Az illetéket a kérelmen kell leróni illetékbélyeg formájában. Az illeték mértéke az eljárás tárgya értékének 3%-a, legalább 5.000 forint, legfeljebb 250.000 forint.
Az űrlapok
letölthetők ITT,
valamennyi járásbíróságon papír alapon, kitöltetlen formában, a hozzájuk tartozó kitöltési útmutatóval elérhetők.
A kérelmező a kérelmet elutasító és az eljárást megszüntető döntéssel szemben benyújtott kérelmében kérheti, hogy a bíróság határozatában állapítsa meg, hogy
a pénzügyi intézmény elszámolása, illetve a Pénzügyi Békéltető Testület döntése jogszabályt sért, a Pénzügyi Békéltető Testület jogszabálysértő határozatát helyezze hatályon kívül és kötelezze a pénzügyi intézményt új elszámolás készítésére,
a panasz nem volt elkésett és így a panasz elutasításának nem volt helye, ezért a pénzügyi intézmény a panaszeljárás keretében a panasszal érdemben köteles foglalkozni és a panaszeljárást az arra irányadó szabályok szerint lefolytatni,
a pénzügyi intézménynek a kérelmezővel szemben az elszámolási kötelezettsége a 2014. évi XXXVIII. törvény, illetve a 2014. évi XL. törvény szerint fennáll, és kötelezze a kérelmezettet az elszámolásra vagy
ha a Pénzügyi Békéltető Testület a fogyasztó kérelmét nem a kérelem megalapozatlansága miatt utasította el és szüntette meg az eljárást - a Pénzügyi Békéltető Testület döntése jogszabályt sért, azt helyezze hatályon kívül és kötelezze a Pénzügyi Békéltető Testületet új eljárás lefolytatására.
ha a Pénzügyi Békéltető Testület határozatában a fogyasztó kérelmétől eltérően állapítja meg a helyes elszámolást, a kérelmező kérheti, hogy a bíróság állapítsa meg, hogy a Pénzügyi Békéltető Testület határozata jogszabályt sért, azt helyezze hatályon kívül és kötelezze a Pénzügyi Békéltető Testületet új eljárás lefolytatására.
A kérelmező a kérelmében kizárólag olyan tényeket, indokokat, helytelen adatokat, számítási hibákat jelölhet meg, amelyekre a Pénzügyi Békéltető Testület előtti eljárásban is hivatkozott.
A bíróság a pénzügyi intézet elszámolása, illetve új elszámolásra irányuló kérelem esetén kizárólag a jogszabálysértést vizsgálja, vagyis a Pénzügyi Békéltető Testület eljárásnak és határozatának jogszerűségét.
A kérelmet a bíróság polgári nemperes eljárásban bírálja el, amelynek lefolytatására a fogyasztó lakóhelye szerint illetékes törvényszék székhelyén működő járásbíróság illetékes. Belföldi lakóhely hiányában az illetékességet a fogyasztó tartózkodási helye alapozza meg; ha a fogyasztó tartózkodási helye ismeretlen vagy külföldön van, az utolsó belföldi lakóhely irányadó, ha pedig ez nem állapítható meg vagy a fogyasztónak belföldön lakóhelye nem is volt, az illetékességet a pénzügyi intézmény székhelye alapítja meg.
Az elszámolást készítő pénzügyi intézmények is kérhetik 30 napon belül a bíróságtól a Pénzügyi Békéltető Testület határozatának megváltoztatását a tekintetben, hogy
az elszámolás helyes
a panasz elkésett és ezért a panaszeljárást nem kell lefolytatni vagy
a kérelmezőnek a kérelmezettel szemben az elszámolási kötelezettsége a 2014. évi XXXVIII. törvény, illetve e törvény szerint nem áll fenn.
A pénzügyi intézmények által indított eljárásban csak olyan indok adható elő, amelyre a kérelmező a Pénzügyi Békéltető Testület eljárásban is hivatkozott.
A bíróság a polgári nemperes eljárásban kizárólag azon iratok és adatok alapján dönt, amelyek a Pénzügyi Békéltető Testület eljárása során rendelkezésre álltak. Az eljárásban egyéb bizonyításnak helye nincs. A polgári nemperes eljárásban szünetelésnek, felfüggesztésnek, felülvizsgálatnak és perújításnak nincs helye.
A kérelem benyújtásának a Pénzügyi Békéltető Testület határozata végrehajtására halasztó hatálya van.
Az elszámolási nemperes ügyekben lehetőség van a bírósági közvetítés igénybevételére. A nemperes eljárásban hozott jogerős, az elszámolás tárgyában született határozat más polgári eljárásban nem vitatható.
A Magyar Nemzeti Bankról szóló 2013. évi CXXXIX. törvény rendelkezései szerint, a Pénzügyi Békéltető Testület kötelezést tartalmazó határozata, illetve ajánlása ellen fellebbezésnek nincs helye. A kötelezést tartalmazó határozat, illetve ajánlás ellen – a kézbesítéstől számított 15 napon belül, annak hatályon kívül helyezése iránt – kereset terjeszthető elő a fogyasztó, illetve a pénzügyi intézmény a Fővárosi Törvényszéken, ha
a Pénzügyi Békéltető Testület összetétele vagy eljárása nem felelt meg a törvényi rendelkezéseknek,
a Pénzügyi Békéltető Testületnek nem volt hatásköre az eljárásra, vagy

matches:
Kúria
Pf. 670
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
HITELES MOZGALOM - Lőszer - Lőszer 13 - kamatszámítás 365/360 nappal
Lőszer 13 - kamatszámítás 365/360 nappal
Az Európai Bíróság még nem döntött ebben az ügyben, a főtanácsnok indítványa 2016. februárban lett megismerhető.
2. Egy jelzálogjoggal terhelt ingatlanra irányuló végrehajtási eljárás (a továbbiakban: jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás) keretében benyújtott rendkívüli járulékos kifogásra vonatkozó jogvitában, amelynek keretében az adós valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegére hivatkozik, a Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander (santanderi 2. sz. elsőfokú bíróság) által a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések azokra az ismérvekre vonatkoznak, amelyek alapján megállapítható, hogy tisztességtelenek‑e egyes szerződési feltételek, valamint a tagállami bíróság ezen vizsgálattal összefüggő kötelezettségei terjedelmére irányulnak. A Bíróság tehát olyan problémakörrel szembesült, amely illeszkedik eddigi, széles körű ítélkezési gyakorlatába, de egy teljesen ismeretlen helyzetben, mivel a szóban forgó járulékos kifogás lehetővé teszi a kérdést előterjesztő bíróság számára, hogy egyéb, a kifogással nem érintett szerződési feltételeket hivatalból vizsgáljon.
3. Ebben az összefüggésben a Bíróságtól nevezetesen annak megállapítását kérik, hogy a 93/13 irányelv 6. és 7. cikkében biztosított védelem azt is jelenti‑e, hogy az egy vagy több szerződési feltétel hivatalból történő előzetes vizsgálata korlátozza a nemzeti bíróság kötelezettségét a szerződés egyéb rendelkezéseinek tisztességtelen jellegére irányuló vizsgálat hivatalból történő lefolytatására az eljárás egy későbbi szakaszában.
III – Az alapügy tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
17. 2008. június 12‑én a Banco Primus SA (a továbbiakban: Banco Primus) jelzálogfedezetű kölcsönt nyújtott J. Gutiérrez García részére, amelynek fedezete az adós lakóhelyéül szolgáló ingatlan volt. A kölcsönt, amelynek futamideje 47 év, 564 havi törlesztőrészletben kell visszafizetni.
18. Miután az alapeljárás alperese elmulasztotta megfizetni e kölcsön hét egymást követő havi törlesztőrészletét, 2010. március 23‑án a hitelintézet a kölcsönszerződésnek a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó kikötése alapján felszólította a tőke teljes összegének, valamint az ügyleti és késedelmi kamatok és egyéb költségek megfizetésére, továbbá kezdeményezte a jelzálogjoggal terhelt ingatlan árverési értékesítését.
19. 2011. január 11‑én megtartották a szóban forgó árverést, azonban egyetlen ajánlattevő sem jelent meg. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság 2011. március 21‑i végrehajtható határozatával az ingatlant a Banco Primusnak ítélte oda 78 482,31 euró értékben, amely a becsült érték 50%‑a volt. 2011. április 6‑án a Banco Primus kérte az ingatlan birtokbaadását, amelyet három egymást követő alkalommal el kellett halasztani; az utolsó alkalom 2014. április 8‑án a kilakoltatást felfüggesztő eljárást befejező határozattal zárult le.
20. 2014. június 11‑én J. Gutiérrez García a polgári perrendtartás 695. cikke értelmében rendkívüli járulékos kifogást emelt a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárásban, a kölcsönszerződés késedelmi kamatokra vonatkozó feltételeinek tisztességtelen jellegére hivatkozással. Ezeket a kamatokat ugyanakkor egy bíróság már hivatalból vizsgálta, melynek eredményeként 2013. június 12‑i végzésével azokat nullára csökkentette.
21. A kérdést előterjesztő bíróság 2014. június 16‑i határozatával megállapította a kifogás benyújtását és felfüggesztette a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárást, továbbá 2014. szeptember 29‑i levelében erről tájékoztatta a Bíróságot.
22. A kifogás vizsgálata során e bíróság megállapította, hogy a késedelmi kamatokról szóló rendelkezéseken túl is lehetnek olyan feltételei a kölcsönszerződésnek, amelyek a 93/13 irányelv értelmében tisztességtelennek tekinthetők, ilyen egyrészről a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel, amelynek alapján a Banco Primus követelhette a tőkeösszeg, a kamatok és a különböző költségek azonnali megfizetését, többek között abban az esetben, ha a megállapodás szerinti időpontban nem történt meg a tőkeösszeg, a kamatok vagy előlegek megfizetése, másrészről az ügyleti kamatokra vonatkozó feltétel, mely szerint ez utóbbiak számítása akként történik, hogy a fennmaradó tőketartozást és az esedékes kamatokat elosztják egy üzleti év napjainak számával, azaz 360‑nal.
23. Ugyanakkor, a kifogást csak hozzávetőlegesen egy évvel a negyedik átmeneti rendelkezésben meghatározott jogvesztő határidő letelte után nyújtották be. Ezért ez a rendelkezés a jelen esetben meggátolja a kérdést előterjesztő bíróságot annak vizsgálatában, hogy a kölcsönszerződés egyes feltételei a 93/13 irányelv értelmében tisztességtelennek tekinthetők‑e. A kérdést előterjesztő bíróságnak mindazonáltal kétségei vannak afelől, hogy az említett rendelkezés összeegyeztethető‑e a 93/13 irányelvvel. E bíróság egyúttal tisztázni kívánja azt is, mely ismérvek alapján kell megítélni, hogy tisztességtelenek‑e a szerződési feltételek, és melyek a nemzeti bíróság kötelezettségei azt követően, hogy megállapította, hogy valamely feltétel tisztességtelen.
24. E körülmények között a Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander (santanderi 2. sz. elsőfokú bíróság) 2014. szeptember 10‑i határozatában, amely a Bíróság Hivatalához ugyanezen a napon érkezett, úgy határozott, hogy az eljárás felfüggesztését hatályban tartja, és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
„1) a) Úgy kell‑e értelmezni a negyedik átmeneti rendelkezést, hogy az nem képezheti akadályát a fogyasztók védelmének?
b) A [93/13] irányelv, különösen 6. cikkének (1) bekezdése és 7. cikkének (1) bekezdése alapján, annak érdekében, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének megfelelően biztosítsa a fogyasztók és felhasználók védelmét, a fogyasztó, amennyiben a nemzeti jogszabályban e bejelentésre előírt határidő letelt, jogosult‑e a célból bejelenteni, hogy a szerződésben tisztességtelen kikötések szerepelnek, így a nemzeti bíróságnak állást kell foglalnia az említett kikötések tekintetében?
c) A [93/13] irányelv, különösen 6. cikkének (1) bekezdése és 7. cikkének (1) bekezdése alapján a nemzeti bíróságnak annak érdekében, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének megfelelően biztosítsa a fogyasztók és felhasználók védelmét, hivatalból kell‑e vizsgálnia, hogy a szerződésben tisztességtelen kikötés szerepel‑e, a megfelelő jogkövetkezmények alkalmazása mellett, jóllehet korábban eltérő határozatot hozott, illetve ezen értékelés a nemzeti eljárásjogi szabályok szerint jogerőssé vált?
2) Milyen feltételek mellett befolyásolhatja a minőség/ár viszony a szerződés nem alapvető feltételei tisztességtelen jellegének vizsgálatát? Az ilyen típusú tényezők ilyen jellegű közvetett befolyásának vizsgálatakor figyelembe kell‑e venni a nemzeti jogszabályokban előírt, az árakra vonatkozó jogi korlátozásokat? Előfordulhat‑e, hogy az absztrakt módon kikötött érvényes feltételek érvényüket vesztik annak megállapítását követően, hogy az ügylet ára a szokásos piaci árhoz képest nagyon magasnak bizonyul?
3) A [93/13] irányelv 4. cikke alapján figyelembe lehet‑e venni a szerződés megkötésének időpontját követően fennálló körülményeket, amennyiben a nemzeti jogszabály vizsgálata ide vezet?
4) a) Úgy kell‑e értelmezni a 1/2013. sz. törvénnyel módosított polgári perrendtartás 693. cikkének (2) bekezdését, hogy az nem képezheti akadályát a fogyasztói érdekek védelmének?
b) Ha a [93/13] irányelv, különösen 6. cikkének (1) bekezdése és 7. cikkének (1) bekezdése alapján, annak érdekében, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének megfelelően biztosítsa a fogyasztók és felhasználók védelmét, a nemzeti bíróság azt állapítja meg, hogy a szerződésben előrehozott lejáratra vonatkozóan tisztességtelen kikötés szerepel, akkor azt ki nem kötöttnek kell‑e tekintenie, és az ahhoz kapcsolódó jogkövetkezményeket kell‑e alkalmaznia, akkor is, ha a szolgáltató megvárta a nemzeti rendelkezésben előírt minimális időtartam elteltét?”
25. A kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy a Bíróság az ügyet a Bíróság eljárási szabályzata 105. cikkének (1) bekezdése alapján gyorsított eljárásban bírálja el. A Bíróság 2014. november 11‑i végzésében elutasította ezt a kérelmet többek között azzal az indokkal, hogy a kérdést előterjesztő bíróság, amint arról a Bíróságot 2014. szeptember 29‑én kelt levelével tájékoztatta, 2014. június 16‑i határozatával a végrehajtási eljárást felfüggesztette, így J. Gutiérrez Garcíát nem fenyegeti a kilakoltatás közvetlen veszélye.
26. A Banco Primus, a spanyol kormány és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
27. A spanyol kormány, valamint a Bizottság a 2015. szeptember 24‑én megtartott tárgyaláson szóbeli észrevételeket tett.
45. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában megállapította, hogy e hátrányos helyzet tekintetében a 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tisztességtelen feltételek nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve. Olyan kógens rendelkezésről van szó, amely arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei tekintetében a szerződés által megállapított formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse.
46. A tisztességtelen feltételek hivatalból történő vizsgálatával kapcsolatban a Bíróság eleinte elismerte annak lehetőségét, hogy a nemzeti bíróság ilyen vizsgálatot folytasson le, később pedig megállapította, hogy a nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni a 93/13 irányelv hatálya alá tartozó szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, ezzel ellensúlyozván a szerződéses felek közötti egyenlőtlen helyzetet, amennyiben a rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges jogi és ténybeli elemek. A Bíróság tehát a nemzeti bíróság kötelezettségévé változtatta e bíróság lehetőségét a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének hivatalból történő vizsgálatára. Ez a módosítás azt is jelenti, hogy az Unió joga által a nemzeti bíróságokra ruházott fogyasztóvédelmi feladat „nem korlátozódik annak puszta lehetőségére, hogy valamely szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegét megítéljék, hanem magában foglalja e kérdés hivatalból […] történő megítélésének kötelezettségét is".
47. Emlékeztetni kell arra is, hogy ezt a kötelezettséget azon közérdek jellege és jelentősége indokolja, amelyen a 93/13 irányelv által a fogyasztóknak biztosított védelem alapul. Az ügyben eljáró bíróság tehát köteles biztosítani az ezen irányelv rendelkezései által célzott védelem hatékony érvényesülését.
48. Következésképpen, véleményem szerint az a körülmény, hogy a 93/13 irányelv keretében az érvényesen eljáró nemzeti bíróság az eljárás adott szakaszában nem vizsgált egy szerződési feltételt, nem akadálya annak, hogy e bíróság az eljárás későbbi szakaszában más feltételt megvizsgáljon.
49. E megfontolások összessége alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróság első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésének c) pontjára azt a választ adja, hogy a 93/13 irányelv 6. és 7. cikkében a fogyasztók számára biztosított védelem azt is jelenti, hogy az egy vagy több szerződési feltétel hivatalból történő előzetes vizsgálata nem korlátozhatja a nemzeti bíróság kötelezettségét a szerződés egyéb rendelkezéseinek tisztességtelen jellegére irányuló vizsgálat hivatalból történő lefolytatására az eljárás egy későbbi szakaszában.
53. Másodsorban, a Bíróság megállapította, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, a „jóhiszeműség” és a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben a fogyasztó kárára fennálló „jelentős egyenlőtlenség” fogalmaira utalva, csak általános módon határozza meg azokat a körülményeket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek.
54. E tekintetben, amint azt Kokott főtanácsnok az Aziz‑ügyre vonatkozó indítványában kiemelte, a Bíróság pontosítása szerint annak megállapítása érdekében, hogy valamely feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára, többek között figyelembe kell venni azokat a szabályokat, melyeket a nemzeti jog ír elő arra az esetre, ha maguk a felek a szerződésben nem rendelkeztek [hasonló esetben]. A Bíróság szerint ez az összehasonlító elemzés lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára annak megítélését, hogy adott esetben a szerződés mennyiben hozza a hatályos nemzeti jogban szabályozottnál kedvezőtlenebb jogi helyzetbe a fogyasztót. Hasonlóképpen rámutat arra, hogy célszerűnek tűnik az említett fogyasztó jogi helyzetének vizsgálata abból a szempontból, hogy milyen eszközök állnak a rendelkezésére a nemzeti szabályozás alapján ahhoz, hogy megszüntesse a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
56. Egyébiránt a Bíróság emlékeztetett arra, hogy 93/13 irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében hivatkozott melléklet mindössze példálózó és nem kimerítő felsorolását tartalmazza azon feltételeknek, amelyek tisztességtelennek tekinthetők. Megjegyezte, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével, és a szerződés megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülmény alapján kell megítélni. Ebből következik, hogy ezzel összefüggésben értékelni kell azokat a következményeket is, amelyeket az említett feltétel a szerződésre irányadó jog keretében előidézhet, és ez a nemzeti jogrend szerinti vizsgálatot feltételez.
57. Ezen általános ismérvek alapján kell a kérdést előterjesztő bíróságnak megítélnie az ügyleti kamatok számítására és a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó azon feltételek tisztességtelen jellegét, amelyekre ez a bíróság hivatkozott.
58. A vitatott szerződés 3. kikötése szerint: „az éves névleges kamatláb alapján az adott periódusban felszámított kamatok összegének kiszámításához szükséges matematikai képlet a következő: C x d x r/360 x 100; Jelmagyarázat: C = a kölcsönnek az elszámolási időszak kezdetén fennálló tőkeösszege, d = az elszámolási időszak napjainak száma, r = éves névleges kamatláb. [...] A kamatszámításnál úgy kell tekintetni, hogy az év 360 napból áll.”
59. A vitatott kikötés a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében szabályozott feltételek olyan csoportjába tartozik, amelyekre nem vonatkozhat a nemzeti bíróság vizsgálata. Ugyanakkor ez a cikk abban az esetben lehetővé teszi e szerződéses feltételek vizsgálatát, amennyiben, ahogy az alapügyben is, ezek megfogalmazása nem világos és nem érthető.
60. A kérdést előterjesztő bíróság, valamint a Bizottság kétségét fejezte ki aziránt, hogy a vitatott feltétel, amely az átlagfogyasztó számára valószínűleg érthetetlen, összetett matematikai képleten alapul, megfelelne a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében megkövetelt szövegezési és átláthatósági előírásoknak. A Bizottság főképp azt emeli ki, hogy e kamatoknak a 360 napos üzleti év alapján történő számítása a 365 napos naptári év szerint számítottnál magasabb kamatlábat eredményez.
61. Következésképpen, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következésre jut, hogy ennek a feltételnek a megfogalmazása nem világos és nem érthető, és emiatt a 93/13 irányelv 4 cikkének (2) bekezdése hatálya alá tartozik, e bíróságnak kell ezt a feltételt a jelen indítvány 52–56. pontjaiban felidézett általános értékelési szempontok figyelembevételével megvizsgálnia, pontosabban azt ellenőriznie, hogy e szempontok fényében a vitatott rendelkezés a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára. Így ezt a vizsgálatot a felek rendelkezése hiányában alkalmazandó nemzeti jogszabályok és a tagállam jogrendszerében a fogyasztót az ilyen jellegű feltételek használatának megszüntetése érdekében megillető jogi eszközök alapján kell lefolytatni.
62. E vizsgálat során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie mindazokat a szempontokat, amelyeket a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése előír, azaz azon áruk vagy szolgáltatások természetét, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ. E tekintetben fontos lehet többek között a nemzeti jogszabályokban az árakra vonatkozóan előírt korlátozások figyelembevétele, valamint annak tisztázása, hogy ez a számítási képlet megfelel‑e a spanyol jog vonatkozó szabályainak.
63. A kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatának többek között azzal a kérdéssel is foglalkoznia kell, hogy milyen körülmények között jön létre az ilyen egyenlőtlenség „a jóhiszeműség követelményével ellentétben”. Ezzel összefüggésben emlékeztetek arra, hogy – amint ez az állandó ítélkezési gyakorlatból következik – a jóhiszeműség követelménye azt is jelenti, hogy az eladó vagy szolgáltató a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhassa, hogy utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt.
88. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander (santanderi 2. sz. elsőfokú bíróság) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következőképpen válaszoljon:
1) A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 6. és 7. cikkében a fogyasztók számára biztosított védelem azt is jelenti, hogy az egy vagy több szerződési feltétel hivatalból történő előzetes vizsgálata nem korlátozhatja a nemzeti bíróság kötelezettségét a szerződés egyéb rendelkezéseinek tisztességtelen jellegére irányuló vizsgálat hivatalból történő lefolytatására az eljárás egy későbbi szakaszában.
2) Az alapügyben szereplő szerződésben foglalthoz hasonló, lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó kikötés esetlegesen tisztességtelen jellegének megítélése során a nemzeti bíróság feladata megvizsgálni elsősorban azt, hogy e kikötés alkalmazása attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a lényeges szerződéses kötelezettségét, másodsorban, hogy az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül‑e a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadsorban, hogy az említett feltétel eltér‑e az adott területre vonatkozó diszpozitív szabályoktól, negyedsorban pedig azt, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó kiküszöbölhesse az e feltételből eredő következményeket.
3) A 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság feladata, hogy a szerződési feltételek vizsgálata során figyelembe vegye a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások teljes kölcsönszerződésből származó árának/minőségének arányát, az árakra vonatkozóan a nemzeti jogszabályokban előírt korlátozásokat és a szerződéskötéskor könnyen előrelátható jövőbeni körülményeket, valamint azokat, amelyek már a szerződéskötéskor fennálltak, de amelyekről akkor csak az egyik szerződő félnek volt tudomása, illetve azokat, amelyek később következtek be, amennyiben ezen utólagos körülményekre hivatkozás a nemzeti jogszabályok szerződéskötéskor végzett vizsgálatából következik.
4) A 93/13 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy:
– egyrészről azzal nem ellentétes a jelzálogkölcsön‑szerződés lejárat előtti megszüntetésére vonatkozó olyan nemzeti rendelkezés, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, amennyiben i) e rendelkezés sem kötelező, sem diszpozitív jelleggel nem bír; ii) alkalmazása kizárólag a felek megállapodásától függ; iii) nem határozza meg előre a jelzálogjog érvényesítése iránti végrehajtási eljárás során eljáró említett nemzeti bíróságnak a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel tisztességtelen jellegére irányuló értékelését; valamint iv) nem képezi akadályát annak, hogy e bíróság a szóban forgó feltételt mellőzze, ha ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében meg kell állapítania annak tisztességtelen jellegét, és
– másrészről ugyanezen rendelkezés nem korlátozhatja a nemzeti bíróságot azon kötelezettsége gyakorlásában, hogy, miután egy kikötés tisztességtelen jellegét megállapította, semmisnek nyilvánítsa azt, még akkor is, ha a hitelező a gyakorlatban betartotta a nemzeti rendelkezésben előírt feltételeket.
MACIEJ SZPUNAR FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA Az ismertetés napja: 2016. február 2.
C‑421/14. sz. ügy - Banco Primus SA kontra Jesús Gutiérrez García
A főtanácsnoki indítvány:
http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=174071&pageIndex=0&doclang=HU&mode=req&dir=&occ=first&part=1&cid=1039005
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=hu&jur=C,T,F&num=c-421/14&td=ALL
Ez ügy tehát még nem zárult le - amint van döntés, frissítjük ezt a beszámolót.
Akinél a bank szintén ilyen trükkösen számolt és perben áll, az mindenképpen konzultáljon az ügyvédjével, hogy megtámadják-e azt a banknak jókora bevételt számítási módot?

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A filmalkotásokkal kapcsolatos szerzői jogok az Európai Unióban – Filmtett – Erdélyi Filmes Portál
Cikkem a Magyarországra, mint az Európai Unió tagállamára vonatkozó szabályozást tekinti át a filmalkotásokra vonatkozóan. A korai jogi szabályozástól kezdve mutatja be a filmes szerzői joggal összefüggő irányelvek kötelezettségeit, a tagállamok számára nyitva álló jogi lehetőségeket. A hatályos uniós célkitűzések és programok közül az európai digitális egységes piac mellett a finanszírozási rendszer, a Kreatív Európa Program és annak ütemezése is a tanulmány részét képezi. A cikk az Európai Bíróság joganyagába és néhány kiemelt tagállam szabályozásába is betekintést enged.
A nemzetközi szerzői jogi együttműködés legfontosabb alapdokumentuma az irodalmi és művészeti művek védelméről szóló 1886. szeptember 9-i Berni Uniós Egyezmény, amelynek Magyarország 1922 óta részese. Szerzői jogunk átfogó felülvizsgálata szempontjából meghatározó jelentőségű volt az 1994. évi I. törvénnyel kihirdetett Európai Megállapodásban vállalt jogharmonizációs kötelezettségünk, amelynek teljesítése az Európai Unióhoz való csatlakozásunk egyik előfeltétele is volt. Ebben már találunk említést a filmalkotások és az audiovizuális művek szabályozására vonatkozóan. Fontos megemlíteni még a Tanács 93/98/EGK irányelvét a szerzői jog és bizonyos kapcsolódó jogok védelmi idejének harmonizálásáról, melyhez kapcsolódóan az 1994. évi VII. törvény az egyes iparjogvédelmi és szerzői jogi jogszabályok módosításáról a védelmi idő felemelésével mind a szerzői jog, mind az azzal szomszédos jogok esetében teljes harmonizációt valósított meg. Korábban hatályos jogunk csak abban tért el ettől az irányelvtől, hogy nem tartalmazott rendelkezést a lejárt védelmi idejű, de a védelmi idő alatt nyilvánosságra nem hozott művekre, s a jogszabály ezt a hiányt igyekezett pótolni.
Az Európai Unió joganyagában az audiovizuális és médiapolitika, mint szakpolitika a kultúra-, oktatás- és ifjúságpolitikán belül helyezkedik el. Az audiovizuális eszközök szabályozására először a Maastrichti Szerződés (1993) tett utalást, de az Európai Közösséget létrehozó szerződés (Egységes Európai Okmány, 1987, EKSZ)1 151. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy az audiovizualitás kérdése tisztán kulturális jellegű, ezért a tagállamokra bízza a részletszabályok kidolgozását.
Az Európai Parlament és a Tanács 2001/29/EK irányelve (2001. május 22.) az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról, majd az azt kiegészítő és pontosító 2006/116 EK irányelv a szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről (2006. december 12.) világosan meghatározza a tagállamok és a közösség számára elérni kívánt célokat és az azokhoz szükséges eszközöket. A 2006-os irányelv kodifikált változata szerint más szabályokkal ellentétben a különféle műveket és szerzőiket megillető védelmi időre vonatkozó harmonizáció nem szorítkozhat csak magára a védelmi időre, hanem vonatkoznia kell annak egyes részletszabályaira, így például számításának kezdő időpontjára is ((4) bekezdés). Az irányelv a magasabb szintű prevenció miatt ezért az addig a szerző halálától számított 50 évben meghatározott védelmi időt 70 évre emelte fel, mivel a szerző és leszármazottainak első két generációja számára így lehetséges a védelem biztosítása a meghosszabbodott átlagos várható életkor miatt. Az irányelv már ekkor kiemelte az unió egyik központi célját a szerzői jogok terén, ez pedig a kreativitás fenntartása és fejlődése a szerzők, a kulturális ipar, a fogyasztók és az egész társadalom javára ((11) bekezdés).
A tagállamoknak jogukban állt fenntartani vagy bevezetni egyéb szomszédos jogokat, különösen kritikai és tudományos kiadások tekintetében. Az átláthatóság közösségi szintű biztosítása érdekében ekkor a tagállamnak értesíteniük kell a Bizottságot ((19) bekezdés). Az irányelv nem terjed ki a személyhez fűződő jogokra, azt a tagállamok saját jogszabályai határozzák meg és részesítik védelemben ((20) bekezdés). Az Európai Unió értelmezésében (2. cikk (1) bekezdés) a filmalkotás és az audiovizuális mű szerzőjének vagy egyik szerzőjének a mű főrendezőjét kell tekinteni. A tagállamok azonban további személyeket is megjelölhetnek szerzőtársként, ahogy ezt hazai jogunk és más tagállamok is teszik. A filmalkotások és audiovizuális művek védelmi ideje a következő személyek közül utoljára elhunyt személy halálától számított 70 év, függetlenül attól, hogy azok szerzőtársak-e (2. cikk (2) bekezdés):
a (fő)rendező,
a forgatókönyvíró,
a dialógus szerzője és
a kifejezetten a filmalkotás vagy audiovizuális mű számára írt zene szerzője.
Az irányelv alapján a film első előállítójának jogai a rögzítéstől számított 50 évig részesülnek védelemben. Ha azonban a filmet ezen az időn belül jogszerűen nyilvánosságra hozzák vagy jogszerűen a nyilvánossághoz közvetítik (mozis vagy televíziós forgalmazásba kerül), a védelmi idő az első nyilvánosságra hozataltól (mozis vagy televíziós premiertől) számított 50 év. Ezen irányelv alkalmazásában „film” minden filmalkotás, audiovizuális mű vagy mozgókép, hangkísérettel vagy anélkül (1. cikk (3) bekezdés).
A szomszédos jogokra vonatkozóan a legfontosabb kötelezettségünk az értesítés és a közlés: a tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot minden jogszabálytervezetről, amellyel új szomszédos jogot kívánnak bevezetni, beleértve a bevezetés alapvető indokait és a tervezett védelmi időt (1. cikk (11) bekezdés). A védelmi idő vonatkozásában szükséges kiemelni, hogy a tagállamok a védelem alá eső művek többszörözését megtehetik, de csak különleges esetekben és akkor, ha az nem veszélyezteti a mű rendes értékesítését és indokolatlanul nem sérti meg a szerző jogos érdekeit.
A legfrissebb uniós forrásnak az Európai Parlament és a Tanács 2014/26/EU irányelve (2014. február 26.) tekinthető a szerzői és szomszédos jogokra vonatkozó közös jogkezelésről és a zeneművek belső piacon történő online felhasználásának több területre kiterjedő hatályú engedélyezéséről. A jogszabály (1) bekezdése határozottan jelenti ki, hogy a szerzői és szomszédos jogok területén eddig elfogadott uniós irányelvek már magas szintű védelmet biztosítanak a jogosultak részére, és így egy olyan keretül szolgálnak, amelyen belül az e jogok által védett tartalom felhasználása megtörténhet. Ezen irányelvek hozzájárulnak a kreativitás fejlesztéséhez és fenntartásához, amely – mint fentebb említettem – a közösség kiemelt célja.2 A kulturális sokszínűség fenntartásának jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 167. cikke, mely jelenti a tagállamok kultúrájának virágzásához szükséges segítséget a nemzeti és regionális sokszínűség fenntartásával, ugyanakkor előtérbe helyezi a közös kulturális örökséget. Az irányelv másik fontos kérdésköre a közös jogkezelő szervezetek kérdése. A közös jogkezelő szervezet egy olyan intézmény, amely szerződéses vagy jogszabályi felhatalmazás alapján szerző azonos típusú szerzői jogait gyakorolja. A közös jogkezelők adják meg az alkotások felhasználásához szükséges engedélyeket és a jogosultaknak továbbutalják ennek ellenértékét, a jogdíjat. Magyarországon több ilyen szervezet is létezik, a legismertebb a MAHASZ és az ArtisJus.
Az irányelv szerint a közös jogkezelő szervezetek a kulturális kifejezésmódok sokszínűségének előmozdítóiként rendkívül fontosak: a legkisebb és a kevésbé népszerű repertoárok számára is piacra jutási lehetőséget teremtenek. Az irányelv azt nem írja elő, hogy a közös jogkezelő szervezetek egy meghatározott jogi formában működjenek, ezért működhetnek például egyesületként, szövetkezetként vagy részvénytársaságként is ((14) bekezdés). Az irányelv fenntartja annak a lehetőségét is, hogy a közös jogkezelő szervezetek dönthessenek úgy, hogy bizonyos tevékenységeiket – például a felhasználók felé történő számlázást vagy a jogosultakat megillető összegek felosztását – leányvállalatokon vagy más, ellenőrzésük alatt álló szervezeteken keresztül végezzék el ((17) bekezdés). A tagoknak joguk van továbbá részt venni a közgyűlésen és a szavazni. A jogszabály kijelenti az engedélyezés tisztességes és megkülönböztetéstől mentes kereskedelmi feltételei biztosításának kötelezettségét és az átláthatósági előírások betartását is a tagállamok részéről. A II. cím 1. fejezet 4. cikke a tagállamokra bízza annak biztosítását is, hogy a közös jogkezelő szervezetek az általuk kezelt jogok vonatkozásában képviselt jogosultak érdekeinek maradéktalan figyelembevételével tevékenykedjenek, és ne rójanak rájuk olyan kötelezettségeket, amelyek e jogaik és érdekeinek védelme, illetve azok eredményes kezelése érdekében nem szükségesek.
Egységes filmes piac
A tavalyi év szintén fontos változásokat hozott a filmalkotásokra vonatkozóan. Az Európai Bizottság tavaly nyáron jelentette be az európai digitális egységes piac megvalósításának igényét. Ennek jogalapja az EUMSZ 4. cikke (2) bekezdésének a) pontja, valamint 26., 27., 114. és 115. cikkei.3 A tavaly május 6-án elfogadott digitális egységes piaci stratégia célzott intézkedéseket tartalmaz, amelyeket 2016 végéig kell végrehajtani. A stratégia három pillérre az internetes termékek és szolgáltatások elérhetőbbé tétele az európai fogyasztók és vállalkozások számára; a digitális hálózatok és szolgáltatások prosperálásához szükséges körülmények és egyenlő versenyfeltételek megteremtése és az európai digitális gazdaság növekedési potenciáljának maximalizálása.
A digitális egységes piaci stratégia 16 intézkedést határoz meg, amelyeket a Bizottság 2016 végéig valósít meg. A digitális termékek és szolgáltatások elérhetőbbé tétele az európai fogyasztók és vállalkozók számára pillér 6. pontjába tartozik a Bizottság javaslata egy modern, európaibb szerzői jogi keretre, melynek során Európa-szerte szélesebb körű internetes hozzáférés válna lehetővé a felhasználók számára. A cél, hogy a polgárok számára elérhetőbbé váljanak az internetes kulturális tartalmak, s ezzel új lehetőségek nyíljanak meg az alkotók és többek között a filmipar számára is. A Bizottság mindenekelőtt azt szeretné biztosítani, hogy, a hazájukban filmeket, zenét vagy más online termékeket vásároló felhasználók ezekhez akkor is hozzáférjenek, amikor más európai országban tartózkodnak.
A szellemi tulajdonjogok üzletszerű megsértése esetén történő jogérvényesítés hatékonyságát is fokozni fogják. A Bizottság e célból olyan megoldásokat terjeszt majd elő, amelyek maximálisan kiszélesítik a felhasználók számára elérhető kínálatot, és új lehetőségeket nyitnak a tartalom létrehozói előtt, ugyanakkor megőrzik az uniós média- és innovatív tartalmak finanszírozását.4
A filmesek attól tartanak, hogy nehezebben tudják majd értékesíteni alkotásaik jogait az új szabályozás következtében. Az Unió éppen ezért kijelentette, hogy a filmalkotások a sporttal és a műsorszolgáltatásokkal együtt bizonyos mentességeket kapnak majd. Az Unió egyik legfőbb célja ugyanis ezen a területen a kalózkodás megakadályozása, s ez az Unió számára az egyik legnagyobb kihívás is egyben.
Az uniós joggyakorlat egyik érdekes 2014-es esete (62012CA0314: C-314/12.) éppen egy, a filmek online letöltését biztosító weboldalhoz kapcsolódott, melyet a UPC indított el. Németországban már évek óta figyelmeztetik az internetezőket a torrentezés veszélyeire, a német állam ugyanis súlyos büntetéseket szab ki az illegális letöltőkre. Az ügyet német Legfelsőbb Bíróság (Oberster Gerichtshof) terjesztette az Európai Bíróság elé német nyelven. A UPC Telekabel Wien GmbH alperes ellen a nemzeti bíróság előtt és a Constantin Film Verleih GmbH, valamint a Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH alperesek ügyében előzetes döntéshozatal iránti kérelemre kérte a bíróságot a német Legfelsőbb Bíróság a 2001/29/EK irányelv kapcsán a szerzői és szomszédos jogok kapcsán a filmalkotásokat a szerzői vagy szomszédos jogok jogosultjainak engedélye nélkül hozzáférhetővé tevő weboldal ügyében az irányelv 8. cikkére vonatkozóan. A nemzeti bíróság előtt lezajlott peres eljárásban a két felperes társaság kérelmére az osztrák bíróságok megtiltották a UPC Telekabel Wien nevű, Ausztriában letelepedett internet-hozzáférést nyújtó szolgáltatónak, hogy ügyfelei részére hozzáférést biztosítson az említett weboldalhoz. A UPC Telekabel úgy vélte, hogy ilyen ideiglenes intézkedés vele szemben nem rendelhető el, mivel állítása szerint a tényállás idején ő nem állt semmilyen üzleti kapcsolatban a kino.to weboldal üzemeltetőivel, és nem sikerült bizonyítani azt sem, hogy ügyfelei jogsértő módon jártak volna el. Az eljárás tárgya ezért a letölthető filmek egyikéhez kapcsolódó szerzői jogok jogosultjának ahhoz való joga volt, hogy az internetes hozzáférést biztosító szolgáltatótól kérje ügyfeleinek e konkrét weboldalhoz való hozzáférés megtiltását.
A Bíróság a 2001. május 22-i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkének (3) bekezdését úgy értelmezte, hogy az uniós jog által elismert alapjogokkal nem ellentétes, ha bíróság által elrendelt ideiglenes intézkedéssel valamely internet-hozzáférést nyújtó szolgáltatónak megtiltják, hogy ügyfelei részére hozzáférést biztosítson olyan weboldalhoz, amely a jogosultak engedélye nélkül tesz elérhetővé védelem alatt álló műveket. Ennek azonban nem szabd pontosan meghatározottnak lennie, a szolgáltatónak pedig bizonyítania kell, hogy minden elvárható intézkedést megtett, hogy megakadályozza vagy legalább megnehezítse a védelem alatt álló művek engedély nélküli megtekintéseit, és jelentős visszatartó erőt gyakorolnak az ilyen internetfelhasználókra, aminek vizsgálata elsődlegesen a nemzeti hatóságok és bíróságok feladata.
Fontos röviden kitérni még a Kreatív Európa programra, amely a szabályozási keretrendszer (irányelvek és az európai mozgóképörökség) mellett az Unió filmalkotásokra vonatkozó politikájának másik fontos eleméhez, a finanszírozási programokhoz tartozik. Az Unió korábbi programjai (MEDIA, MEDIA Mundus és MEDIA International) már hasonló célokat szolgáltak, 2014 óta helyükbe a Kreatív Európa lépett. A Kreatív Európa program 2014 és 2020 közötti 1,46 milliárd eurós összköltségvetése 9%-os növekedést jelent a korábbi programok költségvetéseihez képest.5 Az Európai Unió Alapjogi Chartája kimondja, hogy „a tömegtájékoztatás szabadságát és sokszínűségét tiszteletben kell tartani”.6 A Kreatív Európa legfontosabb célkitűzései ezért:
nemzetközi együttműködési projektek az EU-n belüli és kívüli kulturális és kreatív szervezetek között;
olyan hálózatok létrehozása és működése, amelyek a kulturális és a kreatív szektor szereplőinek segítenek abban, hogy kilépjenek a nemzetközi porondra, és javítsák versenyképességüket;
kapacitásépítés és szakmai képzés az audiovizuális szakemberek számára;
fikciós, animációs és kreatív dokumentumfilmek, valamint videojátékok fejlesztése az európai film-és televíziós piacok és egyéb érdekelt platformok számára;
audiovizuális munkák forgalmazása és értékesítése Európában és Európán kívül;
európai filmeket népszerűsítő filmfesztiválok; pénzalapok a nemzetközi koprodukciós filmek számára;
közönségfejlesztés a filmirodalom javítása és az európai filmek iránti érdeklődés növelése.
2016-tól a Kreatív Európa programnak része lesz egy 121 millió eurós pénzügyi garanciaeszköz is, amelynek célja, hogy a kulturális és a kreatív szektor további pénzforrásokhoz jusson. A program ütemterve alapján a pályázati felhívások (négyéves partnerségi keretmegállapodások) közzététele 2016 júliusában következik be. Ezek benyújtási határideje 2016. október 1. Az értékelés 5 hónapot vesz igénybe, a pályázók tájékoztatása pedig 2017. márciusában fog megtörténni. A partnerségi megállapodások így 2017. májusában indulnának, s a pályázók tevékenységüket 2017. május és december között végezhetnék el (ld. Kreatív Európa Kultúra alprogram, Támogatás Európai Platformokhoz Tájékoztató).
Néhány tagállami sajátosság
Az egyes tagállamok eltérő módon valósítják meg a számukra nyitva hagyott szabályozást. Például Németországban a szerzői jogot szövetségi törvényben szabályozzák. A Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte vom 9.9.1965 (UrhG) szerkezetében hasonlít a magyar szerzői jogi törvényhez. A jogszabály külön fejezetben foglalkozik a szerzővel (der Urheber); a közös műveket pedig szerzőtársas és összekapcsolt művekre osztja.7 A filmek szerzőire vonatkozóan az UrhG nem tartalmaz speciális rendelkezést, ezért a mindenkori egyedi eset alapján kell megítélni, hogy milyen közreműködők folytak bele az alkotói tevékenységbe, és tekintendők szerzőnek. A joggyakorlat általában az operatőrt és a vágót is szerzőnek tekinti. A további munkatársak, akiknek nincs alkotó hozzájárulásuk, kiesnek a szerzői körből, akárcsak a producer, aki azonban a nem alkotó jellegű tevékenységéért is megkapja védelmi jogait. Nem számít viszont szerzőnek a film tekintetében az, aki az azt megelőző, korábbi, külön értékesíthető műnek a szerzője.8
Nagy-Britanniában a CDPA (Copyrights, Desings and Patents Act, 1988, módosításai: 2005, 2014) határozza meg az alapvető szerzői jogi fogalmakat. A filmalkotásokra vonatkozóan a CDPA a főrendező (principal director) mellett a producert is eredeti szerzőnek tekinti, a filmet tehát többszerzős műként kell kezelni, kivéve, ha a (fő)rendező és a producer ugyanaz a személy. Emellett a törvény kiemelten, külön műfajként foglalkozik a rádió- és televízióműsorokkal (broadcast) is, amelyeket szintén jellemzően közös műnek tart. A védelmi idővel kapcsolatos rendelkezések természetesen a vonatkozó irányelvet követik, annyi eltéréssel, hogy mivel az Egyesült Királyságban csak a magyar értelemben vett szerzőtársas művek minősülnek közös műnek, így csak azokra érvényes a védelmi idő (CDPA s.90 (2) bekezdés (a) pont).9
Egyes esetekben a brit jog még a magyarnál is szigorúbb. Az angol szabályok szerint például a nyilvános helyen történő filmezés csak hatósági vagy bíróság engedéllyel lehetséges. Ha közúton zajlik a filmezés, illetve speciális effektek vagy lőfegyverek használata szükséges, szükséges a rendőrség közreműködése és engedélye. Autópálya esetében a rendőrségen túl nélkülözhetetlen az autópálya-felügyelet hozzájárulása is.
Az éttermek, bevásárló- és szórakozóhelyek esetén a létesítmény vezetőjének a hozzájárulása szükséges a cégnév vagy márkajel bemutatásához. Erre abban az esetben nincs szükség, ha a létesítményen kívül zajlik a forgatás. A járókelőket nem szükséges megkérdezni arról, hogy engedélyezik-e szereplésüket a filmbeli jelenetekben.
Franciaországban a gyerekszínészekre vonatkozó szigorú szabályok mellett (a forgatási időt napi 4 órára korlátozzák) a feliratozásra is nagy gondot fordítanak. Míg Magyarországon inkább a szinkront preferálja a közönség, külföldön sokkal inkább bevett gyakorlat a feliratozás. Franciaországban éppen ezért például a Canal+ és egyéb csatornák rendszeresen ellenőriztetik a bizonytalan forrásból érkező feliratokat, hogy ne maradjon bennük hiba. Magyarországra ez sajnos nem jellemző, az Európai Unió szabályozása pedig szintén hiányos ebben a tekintetben, amin lehetne változtatni.
1 DR. OSZTOVITS András, Az Európai Unió jogvédelmi rendszerének dimenziói, habilitációs kézirat, Széchenyi István Egyetem, Deák Ferenc Állam- és Jogtudományi Kar, Győr, 2011. június, 12.
2 EGT-vonatkozású szöveg, Az Európai Unió Hivatalos Lapja 2014.3.20., 72.
3 MACIEJEWSKI, Mariusz, A mindenütt jelen levő digitális egységes piac.
4 A Bizottság Közleménye az Európai Parlamentnek, A Tanácsnak, az Európai Gazdaság és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának Brüsszel, Európai digitális egységes piaci stratégia {SWD(2015) 100 final}, 2015.5.6. COM(2015) 192 final, 7, 2.4. pont.
5 ZACHAR Balázs, Filmtámogatás az Európai Bizottság szemüvegén keresztül, Az új filmművészeti közlemény (cinema communication) értékelése, Állami Támogatások Joga 20 (2013/4) 115–126, 117.
6 GYŐRFFI Miklós, Audiovizuális és médiapolitika, 5/2015. Vö. http://europa.eu/pol/pdf/flipbook/hu/culture_audiovisual_hu.pdf, 3.
7 HOLLER Péter, Jogközösség a szellemi tulajdonon, Szakdolgozat, Pécsi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Kar jogász szak, nappali munkarend Konzulens: Dr. BÉRCESI Zoltán Polgári Jogi Tanszék, Pécs, 2012, 63–64.
8 Uo. 66.
9 Uo. 68–69.
Címkék TanulmányFinanszírozásszerzői jog európábanfilmes jog az európai unióbaneurópai uniófilm és jogszerzői jogeurópa
Kicsit más: Mediawave-napló III.	- Mediawave, Győr, 2008
Kicsi a bors…	- Az európai miniállamok filmtermése
5 éve  írta Hubai Gergely
Tíz deka szebeni	- XXI. ASTRA dokumentumfilm-fesztivál, Nagyszeben
Interjú a vámpír fiával	- Beszélgetés ifjabb Lugosi Béla ügyvéddel

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság