text:
2020. május 7.(*)
„Előzetes döntéshozatal – Közúti szállítás – Munkanapok és pihenőnapok – Digitális menetíró készülék – 165/2014/EU rendelet – A munkanapok járművezetői kártyán való rögzítésének hiánya és az adatrögzítő lapok hiánya – Ilyen körülmények között a járművezető számára a munkáltatója igazolásának bemutatására vonatkozó kötelezettséget előíró nemzeti szabályozás – A 2009/959/EU határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány érvényessége”
A C‑96/19. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (alsó‑ausztriai regionális közigazgatási bíróság, Ausztria) a Bírósághoz 2019. február 8‑án érkezett, 2019. február 4‑i határozatával terjesztett elő a
a Bezirkshauptmannschaft Tulln
tagjai: L. S. Rossi tanácselnök (előadó), J. Malenovský és N. Wahl bírák,
– az osztrák kormány képviseletében J. Schmoll és G. Hesse, meghatalmazotti minőségben,
– a belga kormány képviseletében C. Van Lul és J.‑C. Halleux, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Bizottság képviseletében G. Braun és J. Hottiaux, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyrészt a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről és a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i 165/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 60., 1. o.) 34. cikke (3) bekezdésének és 36. cikke (2) bekezdésének értelmezésére, másrészt pedig a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos formanyomtatványról szóló 2007/230/EK határozat módosításáról szóló, 2009. december 14‑i 2009/959/EU bizottsági határozat (HL 2009. L 330., 80. o.) érvényességére vonatkozik.
2 Ezt a kérelmet a tehergépjármű‑vezető VO és a Bezirkshauptmannschaft Tulln (tullni elsőfokú közigazgatási hatóság, Ausztria) között a vele szemben közúti ellenőrzés során kiszabott bírság tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Az 561/2006/EK rendelet
3 A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 102., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 195., 83. o.) 1. cikke szerint:
4 Az 561/2006 rendelet 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezen rendelet alkalmazásában:
e) »egyéb munka«: az olyan tevékenység, amelyet [a közúti fuvarozásban utazó tevékenységet végző személyek munkaidejének szervezéséről szóló, 2002. március 11‑i 2002/15/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2002. L 80., 35. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 224. o.)] 3. cikkének a) pontja munkaidőként határoz meg, a »vezetést« kivéve, beleértve minden, a szállítási szektoron belül vagy kívül eső, ugyanazon vagy egy másik munkaadó részére végzett munka;
5 E rendelet 6. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A járművezetőnek egyéb munkaként kell bejegyeznie minden, a 4. cikk e) pontjában meghatározott módon töltött időt, valamint minden, az ezen rendelet hatálya alá nem tartozó kereskedelmi célú jármű vezetésével töltött időt, továbbá be kell jegyeznie minden, [a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20‑i 3821/85/EGK tanácsi rendelet (HL 1985. L 370., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 227. o.)] 15. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott készenléti időt az utolsó napi vagy heti pihenőideje óta. Ezt a bejegyzést kézzel kell megtenni az adatrögzítő lapon, a kinyomaton, vagy azt kézzel kell bevinni a menetíró készülékbe.”
A 165/2014 rendelet
6 A 165/2014 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése szerint:
„Az (1) bekezdésben szereplő fogalommeghatározásokon kívül e rendelet alkalmazásában:
a) »menetíró készülék« vagy »adatrögzítő készülék«: közúti járműbe történő beépítésre szánt készülék, amely a 4. cikk (3) bekezdésének megfelelően automatikusan vagy félautomatikusan megjeleníti, rögzíti, kinyomtatja, tárolja és kiadja e járművek mozgásának – többek között azok sebességének – és vezetőik bizonyos munkaszakaszainak adatait;
d) »tachográf‑kártya«: a menetíró készülékkel történő használatra szánt intelligens kártya, amely lehetővé teszi a kártyatulajdonos menetíró készülék általi azonosítását, valamint az adatátvitelt és ‑tárolást;
e) »adatrögzítő lap«: a rögzített adatok befogadására és megőrzésére szolgáló lap, amelyet analóg menetíró készülékbe kell helyezni, és amelyre az analóg menetíró készülék jelölőeszközei folyamatosan ráírják a rögzítendő adatokat;
f) »járművezetői kártya«: egy tagállam hatóságai által egy adott járművezető részére kiállított tachográf‑kártya, amely azonosítja a járművezetőt, és lehetővé teszi a járművezető tevékenységére vonatkozó adatok tárolását;
g) »analóg menetíró készülék«: olyan menetíró készülék, amely ezzel a rendelettel összhangban adatrögzítő lapot használ;
h) »digitális menetíró készülék«: olyan menetíró készülék, amely ezzel a rendelettel összhangban tachográf‑kártyát használ;
7 E rendeletnek „A digitális menetíró készülék funkciói” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A digitális menetíró készülék a következő funkciókat látja el:
– sebesség‑ és távolságmérés,
– a járművezető tevékenységének és vezetésének nyomon követése,
– a tachográf‑kártya behelyezésének és kivételének nyomon követése,
– a járművezetők által manuálisan bevitt adatok rögzítése,
8 Az említett rendelet „Megjelenítés és figyelmeztetés” című 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A digitális menetíró készülékben és a tachográf‑kártyán szereplő, a jármű tevékenységére, a járművezetőre és a járműkísérőre vonatkozó adatokat világos, egyértelmű és ergonomikus módon kell megjeleníteni.
(2) A következő információkat kell megjeleníteni:
c) a járművezető tevékenysége:
– amennyiben az aktuális tevékenység járművezetés, úgy a járművezető folyamatban lévő, megszakítás nélküli járművezetési ideje és a tényleges halmozott pihenőidő,
– amennyiben az aktuális tevékenység rendelkezésre állás, egyéb munka, pihenés vagy megszakítás, úgy a folyamatban lévő tevékenység időtartama (a kiválasztás óta), és a tényleges halmozott pihenőidő;
9 Ugyanezen rendelet 29. cikkének (2) bekezdése kimondja:
„Ha a járművezetői kártya megsérül vagy hibásan működik, a járművezető köteles azt visszajuttatni a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam illetékes hatóságához. A járművezetői kártya eltulajdonításáról hivatalos bejelentést kell tenni azon állam illetékes hatóságainál, amelynek területén a lopás történt.”
10 A 165/2014 rendelet 34. cikke a következőket írja elő:
„(1) A járművezető – attól az időponttól kezdve, amikor a járművet átveszi – minden nap használja az adatrögzítő lapot vagy a járművezetői kártyát, amikor járművet vezet. Az adatrögzítő lapot vagy járművezetői kártyát nem szabad eltávolítani a napi munkaidő vége előtt, kivéve, ha az eltávolítás egyébként megengedett. Egyetlen adatrögzítő lap vagy járművezetői kártya sem használható azon az időtartamon túl, amelyre szánták.
b) amennyiben a járművet digitális menetíró készülékkel látták el: a járművezetői kártyára a menetíró készülék kézi adatbeviteli eszközeivel.
b) úgy működtetik a kapcsoló berendezéseket, hogy lehetőség legyen az alábbi időtartamok elkülönített és pontos rögzítésére:
i. a jel alatt: vezetési idő;
ii. a jel alatt: »egyéb munka«: a 2002/15/EK irányelv 3. cikkének a) pontjában foglalt meghatározás szerinti, vezetésen kívüli más tevékenység, valamint bármely, a szállítási ágazaton belül vagy kívül eső, ugyanazon vagy egyik másik munkaadó részére végzett munka;
iii. a jel alatt: »készenléti idő« a 2002/15/EK irányelv 3. cikkének b) pontjában meghatározottak alapján;
iv. a jel alatt: megszakítás vagy pihenőidő.
11 A 165/2014 rendelet 35. cikkének (2) bekezdése szerint:
„Ha egy járművezetői kártya megsérült, hibásan működik, elveszett vagy eltulajdonították, a járművezető:
a) az út megkezdése előtt kinyomtatja az általa vezetett járműre vonatkozó adatokat, és erre a kinyomtatott lapra ráírja:
ii. a 34. cikk (5) bekezdése b) pontjának ii., iii. és iv. alpontjában említett időtartamokat;
b) az út végén kinyomtatja a menetíró készülék által rögzített időtartamokkal kapcsolatos információt, bejegyzi az induláskor készített nyomtatás óta egyéb munkával töltött időt, készenléti időt és pihenőket, amelyeket a menetíró készülék nem jegyzett fel, valamint megjelöli a dokumentumon azokat az adatokat, amelyek lehetővé teszik a járművezető azonosítását (név, a járművezetői kártya vagy a vezetői engedély száma), beleértve a járművezető aláírását is.”
12 E rendelet 36. cikke a következőket írja elő:
(2) Ha a járművezető digitális menetíró készülékkel felszerelt járművet vezet, a felhatalmazott ellenőrző tisztviselő kérésére be kell tudnia mutatnia a következőket:
i. saját járművezetői kártyája;
ii. bármely kézi feljegyzés és kinyomtatott lap, amelyet az adott napon és az azt megelőző 28 napon készített az e rendeletben és az 561/2006/EK rendeletben előírtaknak megfelelően.
(3) A felhatalmazott ellenőrző tisztviselő az adatrögzítő lapok, illetve a menetíró készülék vagy a járművezetői kártya által rögzített, kijelzett vagy kinyomtatott adatok, illetve ha ezen adatok nem állnak rendelkezésre, bármely más olyan dokumentum elemzésével ellenőrizheti az 561/2006/EK rendeletnek való megfelelést, amely bizonyos rendelkezések – például e rendelet 29. cikke (2) bekezdésének és 37. cikke (2) bekezdésének – be nem tartását bizonyítja.”
13 A 165/2014 rendelet 37. cikkének (2) bekezdése szerint:
„Amennyiben a menetíró készülék üzemképtelen vagy hibásan működik, a járművezető az alábbiakon rögzíti az azonosítását lehetővé tevő adatokat (név, a járművezetői kártya és/vagy a vezetői engedély száma) – saját kezű aláírásával együtt –, valamint a különböző időtartamokra vonatkozó mindazon információkat, amelyeket a menetíró készülék már nem helyesen rögzített vagy nyomtatott ki:
a) az adatrögzítő lapon vagy lapokon; vagy
b) az adatrögzítő laphoz csatolandó vagy a járművezetői kártyával együtt tartandó ideiglenes lapon.”
A 2006/22/EK irányelv
14 A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos 3820/85/EGK és a 3821/85/EGK tanácsi rendelet végrehajtásának minimumfeltételeiről és a 88/599/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 2006/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 102., 35. o.) „Helyes gyakorlat” című 11. cikkének (3) bekezdése a következőt írja elő:
„A Bizottság a 12. cikk (2) bekezdésben említett eljárással összhangban egy elektronikus és nyomtatható formanyomtatványt készít arra az esetre, ha a járművezető betegállományban vagy éves szabadságán volt, vagy ha a 3821/85/EGK rendelet 15. cikke (7) bekezdése első albekezdése első francia bekezdésében említett időszakban olyan másik járművet vezetett, amely mentesült [a közúti fuvarozásra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló, 1985. december 20‑i 3820/85/EGK tanácsi rendelet (HL 1985. L 370., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 319. o.)] hatálya alól.”
15 Az irányelv „Végrehajtó rendelkezések” című 13. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság bármely tagállam kérésére vagy saját kezdeményezésére, a 12. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban végrehajtó rendelkezéseket állapít meg, különösen az alábbi célok valamelyike érdekében:
a) hogy elősegítse az ezen irányelv végrehajtásával kapcsolatos közös megközelítést;
b) hogy ösztönözze az [561/2006] rendeletre vonatkozó, végrehajtó hatóságok általi megközelítések összhangját és annak összehangolt értelmezését;
c) hogy megkönnyítse a szállítási ágazat és a végrehajtó hatóságok közötti párbeszédet.”
A 2007/230/EK határozat
16 A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos formanyomtatványról szóló, 2007. április 12‑i 2007/230/EK bizottsági határozat (HL 2007. L 99., 14. o.; helyesbítés: HL 2007. L 280., 31. o.) 1. cikke előírja:
„A 2006/22/EK irányelv 11. cikkének (3) bekezdésében említett formanyomtatványt e határozat melléklete tartalmazza.”
17 A 2007/230 határozat mellékletében szereplő, a tevékenységek igazolására szolgáló formanyomtatvány többek között három, a vállalkozás által bejelölendő, 13., 14. és 15. rovatot tartalmaz, amelyek tájékoztatást adnak arra vonatkozóan, hogy a járművezető „13. betegállományban volt”, „14. éves szabadságon volt”, vagy „15. olyan járművet vezetett, amely mentesült az 561/2006/EK rendelet […] hatálya alól”.
A 2009/959 határozat
18 A 2009/959 határozat (1), (3) és (4) preambulumbekezdése kimondja:
„(1) Közúti ellenőrzéskor az elsődleges információforrást a menetíró készülékben rögzített adatok jelentik. Az adatok hiánya kizárólag azzal igazolható, hogy a menetíró készülékben való adatrögzítés, így a kézi adatbevitel objektív okok miatt nem volt lehetséges. Szükség van egy olyan igazolásra, amelyen ilyen esetekben feltüntethetők az említett okok.
(3) Annak érdekében, hogy az [561/2006] rendeletben szereplő rendelkezések betartására vonatkozó tagállami ellenőrzések hatékonysága és eredményessége javuljon, a [2007/230 határozat mellékletében meghatározott igazoló] formanyomtatványt a 2006/22/EK irányelv 11. cikkének (3) bekezdésében szereplő adatokon kívüli további adatok beillesztése révén célszerű módosítani.
(4) Az igazoló formanyomtatványt kizárólag akkor kell használni, ha – objektív okokból kifolyólag – a menetíró készülékben rögzített adatok alapján nem igazolható az 561/2006/EK rendelet követelményeinek teljesülése.”
19 A 2009/959 határozat 1. cikke szerint:
„A 2007/230/EK határozat mellékletének helyébe e határozat mellékletének szövege lép.”
20 A 2009/959 határozat mellékletében szereplő igazoló formanyomtatvány egyrészt átveszi a 2007/230 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány 13., 14. és 15. rovatának elemeit, mégpedig 14., 15. és 17. sorszám alatt, másrészt az utóbbi formanyomtatványhoz három rovatot ad hozzá, amelyeket a vállalkozásnak kell kitöltenie aszerint, hogy a járművezető „16. szabadságon volt vagy pihenőidejét töltötte”, „18. a járművezetésen kívüli egyéb tevékenységet végzett” vagy „19. rendelkezésre állt (készenlét)”.
21 A Kraftfahrgesetz 1967 (a gépjárművekről szóló 1967. évi törvény) alapügy tényállására alkalmazandó változata (a továbbiakban: 1967. évi KFG) 102a. §‑ának (4) bekezdése szerint:
„A [165/2014] rendelet szerinti digitális adatrögzítő készülékkel felszerelt gépjárművek vezetőinek az adatrögzítő készülék használata során be kell tartaniuk az adatrögzítő készülék használati utasítását. A járművezetőknek gondoskodniuk kell arról, hogy az adatrögzítő készülék menet közben működjön, és hogy az adatrögzítő készülékben használják a járművezetői kártyájukat. A járművezetőknek a közbiztonság szolgálati vagy közút felügyeleti szervek kérésére át kell adniuk a [165/2014] rendeletben előírt kinyomtatott lapokat, a járművezetői kártyát, valamint az adott napra és az azt megelőző 28 napra vonatkozóan a járműben tartott adatrögzítő lapokat, ha ebben az időszakban analóg adatrögzítő készülékkel felszerelt járművet vezettek. Erről igazolást kell kiállítani a járművezető részére. Amennyiben a járművezetői kártyáról egyes munkanapok hiányoznak, és ezekre vonatkozóan adatrögzítő lapokat sem tartanak a járműben, e napokra vonatkozóan – a Bizottság által a [2006/22] irányelv 11. cikkének (3) bekezdése szerint készített formanyomtatvány minimális követelményeinek eleget tévő – megfelelő munkáltatói igazolásokat kell a járműben tartani, és azokat ellenőrzés esetén át kell adni.”
22 Egy 2018 márciusában végzett közúti ellenőrzés során VO‑val, a digitális menetíró készülékkel felszerelt tehergépjármű vezetőjével szemben az osztrák hatóságok az 1967. évi KFG rendelkezései alapján 50 euró bírságot szabtak ki, mivel az ezen ellenőrzést megelőző több napot illetően nem tudott a munkáltatója által a 2009/959 határozat mellékletében szereplő nyomtatvány alapján kiállított igazolást bemutatni arra vonatkozóan, hogy az érintett napokon nem vezetett (vezetés nélkül töltött napok). Az ilyen igazolás benyújtása lehetővé tette volna számára, hogy pótolja azokat a releváns adatokat, amelyeknek szerepelniük kellett volna az említett járműbe beszerelt digitális menetíró készülékben.
23 A Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (alsó‑ausztriai regionális közigazgatási bíróság, Ausztria), amelyhez VO az e bírságot kiszabó határozattal szemben keresetet nyújtott be, egyrészt azt kérdezi, hogy a vezetés nélkül töltött napok a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett „tevékenységek” fogalma alá tartoznak‑e, és hogy következésképpen – ellentétben az 1967. évi KFG 102a. §‑ának (4) bekezdésében meghatározottakkal – a járművezetőtől nem lehet megkövetelni, hogy a vezetés nélkül töltött napokra vonatkozóan igazolást nyújtson be. Amennyiben ez a helyzet, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy VO nem marasztalható el ez utóbbi rendelkezés megsértése miatt.
24 Másrészt, arra az esetre nézve, ha a vezetés nélkül töltött napok az e rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében vett „tevékenységek” fogalma alá tartoznak, a kérdést előterjesztő bíróság a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány érvényességével kapcsolatban vár választ. E bíróság szerint az e formanyomtatvány 16., 18. és 19. rovatának hozzáadásával a Bizottság túllépte a 2006/22 irányelv 11. cikkének (3) bekezdésében biztosított felhatalmazást, amikor az említett rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében előírtakkal ellentétben megkövetelte a járművezetőktől, hogy nyújtsák be a munkáltatójuk által kiállított, a járművön kívül végzett tevékenységüket igazoló formanyomtatványt.
25 E körülmények között a Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (alsó‑ausztriai regionális közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„(1) Úgy kell‑e értelmezni a (165/2014) rendeletet, különösen annak 34. cikke (3) bekezdésének [második albekezdését] és 36. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely megköveteli, hogy [az e rendelet] 2. cikke (2) bekezdésének h) pontja szerinti digitális menetíró készülékkel felszerelt gépjárművek vezetői egyes olyan munkanapoknak a járművezetői kártyáról […] való hiányzása esetén, amelyekre vonatkozóan adatrögzítő lapokat sem tartanak a járműben, e napokra vonatkozóan – a Bizottság által a [2006/22] irányelv 11. cikkének (3) bekezdése szerint készített formanyomtatvány minimális követelményeinek eleget tévő – megfelelő munkáltatói igazolásokat tartsanak a járműben, és ellenőrzések esetén átadják ezeket?
(2) Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Érvénytelen‑e – teljes egészében vagy részben – a Bizottság által a [2009/959] határozatával megállapított nyomtatvány?”
26 Az első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az általa előírt tilalom hatálya alá tartozik az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a digitális menetíró készülékkel felszerelt jármű vezetőjét, hogy a menetíró készülékbe való automatikus és kézi adatbevitel hiányában a tevékenységének másodlagos bizonyítékaként adjon át egy, a munkáltatója által a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatványnak megfelelően kiállított tevékenységi igazolást.
27 E kérdés megválaszolásához elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy – többek között – az 561/2006 rendelet 1. cikke értelmében e rendelet célja a közúti szektor tekintetében a verseny feltételeinek harmonizálása, valamint a munkakörülmények és a közúti biztonság javítása, amely célok többek között abban a kötelezettségben fejeződnek ki, hogy a közúti szállítójárműveket főszabály szerint elismert menetíró készülékkel kell felszerelni, amely lehetővé teszi a járművezetők vezetési és pihenőidejére vonatkozó szabályok betartásának ellenőrzését (2019. február 7‑i NK ítélet, C‑231/18, EU:C:2019:103, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28 E célból a 165/2014 rendelet tartalmaz néhány rendelkezést a menetíró készülékeknek az 561/2006 rendelet hatálya alá tartozó járművekben történő használatára vonatkozóan.
29 Ami különösen az olyan digitális menetíró készülékkel felszerelt járműveket illeti, mint amelyről az alapügyben szó van, amely járművezetői kártyával, vagyis a 165/2014 rendelet 2. cikke (2) bekezdése d) és f) pontjának megfelelően a menetíró készülékben való használatra szánt olyan intelligens kártyával működik, amely lehetővé teszi többek között a járművezető azonosítását és a tevékenységére vonatkozó adatok tárolását, e rendelet 34. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a járművezető – attól az időponttól kezdve, amikor a járművet átveszi – minden nap használja ezt a kártyát, amikor járművet vezet, és azt nem szabad eltávolítani a napi munkaidő vége előtt.
30 Mindazonáltal a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdése első albekezdésének b) pontja értelmében, amennyiben a jármű elhagyásának következtében a járművezető nem tudja használni a járműbe szerelt digitális menetíró készüléket, az (5) bekezdés b) pontjának ii., iii. és iv. alpontjában említett időszakokat, vagyis az „egyéb munka”, a „készenléti idő” és a „megszakítás vagy pihenőidő” valamennyi időszakát rögzíteni kell a járművezetői kártyán a menetíró készülék kézi adatbeviteli eszközeivel.
31 A 165/2014 rendelet 36. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy az ilyen menetíró készülékkel felszerelt jármű vezetőjének az ellenőrző tisztviselő bármely kérésére be kell tudnia mutatni többek között bármely kézi feljegyzést és kinyomtatott lapot, amelyet az adott napon és az azt megelőző 28 napon készített az e rendeletben és az 561/2006 rendeletben előírtaknak megfelelően.
32 Ebből következik, hogy abban az esetben, ha – mint az alapügyben is – a járművezető egy közúti ellenőrzés során nem tudja az ezen ellenőrzést megelőző több napra vonatkozóan kért információkat bemutatni, felmerül azon másodlagos bizonyítási eszközök kérdése, amelyeket e járművezető a releváns adatoknak a járműben felszerelt digitális menetíró készülékben való rögzítése hiányának orvoslása érdekében köteles lehet bemutatni.
33 A kérdést előterjesztő bíróság ebben az összefüggésben tesz fel kérdést a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében foglalt azon tilalom terjedelmére vonatkozóan, amely szerint a tagállamok nem írhatják elő a járművezetők számára annak követelményét, hogy dokumentálják a jármű elhagyása során végzett tevékenységeiket. Pontosabban a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a vezetés nélkül töltött napok az e rendelkezés értelmében vett „tevékenységek” fogalmába tartoznak‑e, és ezáltal az 1967. évi KFG 102a. §‑ának (4) bekezdésében foglaltakkal ellentétben nem követelhető meg a járművezetőtől, hogy bemutassa a munkáltatója által kiállított, a vezetés nélkül töltött ilyen napokra vonatkozó igazolást, még akkor sem, ha az ilyen igazolást a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány alapján állítják ki.
34 E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében szereplő „tevékenységek” fogalmát a rendelet nem határozza meg.
35 Egyébiránt e rendelet egyetlen rendelkezése sem utal arra, hogy e fogalmat megszorítóan kellene értelmezni, oly módon, hogy az e rendelet 34. cikke (5) bekezdésének b) pontjában felsorolt időszakok e fogalom alól kikerüljenek. A 165/2014 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének c) pontjából ugyanis az következik, hogy „a járművezető tevékenysége”, amelynek szerepelnie kell a menetíró készülékben feltüntetett információkban, vagy a megszakítás nélküli járművezetési időnek és a tényleges halmozott pihenőidőnek felel meg, „amennyiben az aktuális tevékenység járművezetés”, vagy pedig a folyamatban lévő tevékenység időtartamának és a tényleges halmozott pihenőidőnek, „amennyiben az aktuális tevékenység rendelkezésre állás, egyéb munka, pihenés vagy megszakítás”.
36 Ugyanakkor, először is összeegyeztethetetlen lenne a 165/2014 rendelet rendelkezéseinek szerkezetével az e rendelet 34. cikke (3) bekezdése második albekezdésének olyan értelmezése, hogy az tiltja az olyan nemzeti szabályozást, amelynek értelmében a járművezetőnek be kell mutatnia a tevékenységéről a munkáltatója által kiállított igazolást, amennyiben a jármű elhagyásának következtében a járműbe beszerelt digitális menetíró készülékben rendes körülmények között rögzítésre kerülő automatikus és kézi adatbevitel nem áll rendelkezésre.
37 Konkrétan a 165/2014 rendelet 36. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy az ellenőrző tisztviselő az adatrögzítő lapok, illetve a menetíró készülék vagy a járművezetői kártya által rögzített, kijelzett vagy kinyomtatott adatok, illetve ha ezen adatok nem állnak rendelkezésre, „bármely más olyan dokumentum elemzésével” ellenőrizheti az 561/2006 rendelet rendelkezéseinek való megfelelést, amely az egyes rendelkezések, így e rendeletnek a megsérült vagy hibásan működő járművezetői kártyára vonatkozó 29. cikke (2) bekezdésének és az üzemképtelen vagy hibásan működő menetíró készülék esetén rögzítendő adatokra vonatkozó 37. cikke (2) bekezdésének be nem tartását bizonyítja. Mivel e két rendelkezésre történő hivatkozás nyilvánvalóan nem kimerítő jellegű, e rendelet 36. cikkének (3) bekezdése következésképpen felhatalmazza a tagállamok ellenőrző hatóságait arra, hogy bármely más olyan dokumentumot kiegészítő bizonyítékként elemezzenek, amely lehetővé teszi számukra a járművezető különböző tevékenységeire vonatkozó időszakok ellenőrzését abban az esetben, ha azok nem szerepelnek a jármű digitális menetíró készülékében.
38 Továbbá az ezzel ellentétes értelmezés sértené a többek között az 561/2006 és a 165/2014 rendeletben meghatározott célkitűzéseket, különösen a közúti közlekedés biztonságára és a járművezetők munkafeltételeinek javítására vonatkozó célokat. Így az ilyen értelmezés nemcsak, hogy megfosztaná a tagállamok ellenőrző hatóságait attól a lehetőségtől, hogy az 561/2006 rendeletben előírtak szerint meggyőződjenek többek között az említett járművezetők vezetési, megszakítási és pihenőidejének tiszteletben tartásáról egy olyan helyzetben, amikor a releváns adatokat nem lehetett rögzíteni a digitális menetíró készülékben, hanem adott esetben támogatná az ezen adatok felvételének szándékos elmulasztását.
39 Egyébiránt a jelen ítélet 36. pontjában szereplő értékelést a belga kormány és a Bizottság egybehangzó észrevételei is alátámasztják, amelyek szerint a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében említett tilalom kizárólag azon tagállamok gyakorlatának orvoslására irányul, amelyek a menetíró készülékben való adatrögzítésen kívül rendszeresen megkövetelik a járművezetőktől a tevékenységük bizonyítékaként a nemzeti formanyomtatványok bemutatását, amely gyakorlat adminisztratív terhekkel, a közúti közlekedési vállalkozások számára pedig többletköltségekkel jár.
40 Végül meg kell jegyezni, hogy a 165/2014 rendelet elfogadása egyáltalán nem érintette a 2006/22 irányelv 11. cikke (3) bekezdésének tartalmát. Ez a rendelkezés felkéri a Bizottságot arra, hogy egy elektronikus és nyomtatható formanyomtatványt készítsen, amely abban az esetben használandó, amikor a járművezető betegállományban vagy éves szabadságon volt, illetve az adott napon és az azt megelőző 28 napon olyan másik járművet vezetett, amely nem tartozik különösen az 561/2006 rendelet hatálya alá. Márpedig a 2009/959 határozat (3) és (4) preambulumbekezdésének megfelelően az e határozat mellékletében szereplő formanyomtatványt csak a menetíró készülékben történő – akár kézi – adatrögzítések hiányában kell használni, ami lehetővé teszi az 561/2006 rendelet rendelkezései tiszteletben tartásának biztosítását.
41 A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik az általa előírt tilalom hatálya alá az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a digitális menetíró készülékkel felszerelt jármű vezetőjét, hogy a menetíró készülékbe való automatikus és kézi adatbevitel hiányában a tevékenységének másodlagos bizonyítékaként adjon át egy, a munkáltatója által a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatványnak megfelelően kiállított tevékenységi igazolást.
42 Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a Bizottság azáltal, hogy a 2009/959 határozattal a 2007/230 határozat mellékletében szereplő formanyomtatványt úgy módosította, hogy a 2006/22 irányelv 11. cikkének (3) bekezdésében foglaltaknál több, nem vezetéssel töltött időszakokra vonatkozó eseteket írt elő, túllépte‑e az e rendelkezésben számára biztosított felhatalmazást, ami az így módosított formanyomtatvány teljes vagy részleges érvénytelenségét vonja maga után.
43 Először is meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem vonja kétségbe az említett formanyomtatvány érvényességét a 14., 15. és 17. rovatok tekintetében, amely rovatok a 2006/22 irányelv 11. cikkének (3) bekezdése értelmében azon időszakoknak felelnek meg, amelyek során a járművezető betegállományban vagy éves szabadságán volt, illetve olyan másik járművet vezetett, amely nem tartozik különösen az 561/2006 rendelet hatálya alá.
44 Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány három további rovatot tartalmaz, amelyek lehetővé teszik azon időszakok feltüntetését, amelyek során a járművezető szabadságon volt vagy pihenőidejét töltötte, vezetésen kívüli feladatokat látott el, vagy rendelkezésre állt; ezeket az időszakokat e formanyomtatvány 16., 18. és 19. rovata sorolja fel.
45 Igaz ugyan, hogy e rovatokat a 2006/22 irányelv 11. cikkének (3) bekezdése nem említi, meg kell jegyezni, hogy a 2009/959 határozat jogalapját nemcsak e rendelkezés, hanem ezen irányelv 13. cikke is képezi, amely többek között felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy saját kezdeményezésére elfogadja a 2006/22 irányelv végrehajtási intézkedéseit, amelyek – egyéb megfontolások mellett – az 561/2006 rendeletre vonatkozó, ellenőrző hatóságok általi megközelítések összhangjának, valamint összehangolt értelmezésének előmozdítására irányulnak.
46 Amint azt a 2009/959 határozat (3) preambulumbekezdése hangsúlyozza, a tagállamok által az 561/2006 rendelet rendelkezéseivel összhangban végzett ellenőrzések végrehajtásának és hatékonyságának javítása érdekében illesztették be az e határozat mellékletében szereplő formanyomtatványba a 16., 18. és 19. rovatában szereplő további adatokat.
47 Márpedig többek között az 561/2006 rendelet 6. cikkének (5) bekezdéséből kitűnik, hogy a járművezetőnek automatikusan vagy manuálisan rögzítenie kell a napi és heti pihenőidőt, a „rendelkezésre állás” időtartamát, valamint az egyéb feladatokra fordított időt. Ez az adatrögzítési kötelezettség a 165/2014 rendelet 34. cikke (3) bekezdése első albekezdése b) pontjának megfelelően arra az esetre is kiterjed, amikor a járművezető elhagyja a járművét.
48 Ebből következik, hogy amennyiben az ilyen adatrögzítések nem állnak rendelkezésre, a járművezetőtől megkövetelhető, hogy bizonyítsa az e rendeletek rendelkezéseinek való megfelelést a jelen ítélet előző pontjában említett egyik vagy másik időszakra vonatkozó releváns információknak a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány alapján történő bemutatásával, annak érdekében, hogy a tagállamok ellenőrző hatóságai megbizonyosodhassanak különösen arról, hogy az e rendelet által követett, a járművezetők munkakörülményeinek javítására és a közúti közlekedés biztonságának védelmére irányuló célkitűzéseket tiszteletben tartották.
49 Következésképpen a második kérdés vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné a 2009/959 határozat mellékletében szereplő bizottsági formanyomtatvány érvényességét.
1) A közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló 3821/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről és a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. február 4‑i 165/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 34. cikke (3) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem tartozik az általa előírt tilalom hatálya alá az olyan nemzeti szabályozás, amely arra kötelezi a digitális menetíró készülékkel felszerelt jármű vezetőjét, hogy a menetíró készülékbe való automatikus és kézi adatbevitel hiányában a tevékenységének másodlagos bizonyítékaként adjon át egy, a munkáltatója által a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos formanyomtatványról szóló 2007/230/EK határozat módosításáról szóló, 2009. december 14‑i 2009/959/EU bizottsági határozat mellékletében szereplő formanyomtatványnak megfelelően kiállított tevékenységi igazolást.
2) A második kérdés vizsgálata nem tárt fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné a 2009/959 határozat mellékletében szereplő formanyomtatvány érvényességét.

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


(3)61 A nyelvi vagy kulturális önazonosság megőrzése céljából egyházi jogi személy, vallási tevékenységet végző szervezet vagy nemzetiségi önkormányzat által fenntartott köznevelési intézmény, egyházi jogi személy, vallási tevékenységet végző szervezet vagy országos nemzetiségi önkormányzat által fenntartott felsőoktatási intézmény tekintetében jogszabály a 27. § (2) bekezdés a) pontjától eltérő rendelkezést állapíthat meg.
30/A. §62 (1) A biztosítási szolgáltatások és a biztosítási elven alapuló szolgáltatások esetében – ide nem értve a csoportos élet-, baleset- és betegségbiztosításokat – a nemi hovatartozáson alapuló megkülönböztetés az e szolgáltatásokat szabályozó törvény eltérő rendelkezése hiányában sérti az egyenlő bánásmód követelményét, ha a szolgáltatatást nyújtó eljárása az egyének által egyedileg fizetendő díj nagyságában vagy az őket megillető szolgáltatásban a nemi hovatartozáson alapuló közvetlen vagy közvetett különbségtételt eredményez.
(2)64 A helyi esélyegyenlőségi programban helyzetelemzést kell készíteni a hátrányos helyzetű társadalmi csoportok – különös tekintettel a nők, a mélyszegénységben élők, romák, a fogyatékkal élő személyek, valamint a gyermekek és idősek csoportjára – oktatási, lakhatási, foglalkoztatási, egészségügyi és szociális helyzetéről, illetve a helyzetelemzésen alapuló intézkedési tervben meg kell határozni a helyzetelemzés során feltárt problémák komplex kezelése érdekében szükséges intézkedéseket. A helyzetelemzés és az intézkedési terv elfogadása során figyelembe kell venni a települési kisebbségi önkormányzatok véleményét. A helyi esélyegyenlőségi programot a társadalmi felzárkózásért felelős miniszter által meghatározott részletes szabályok alapján kell elkészíteni. A programalkotás során gondoskodni kell a helyi esélyegyenlőségi program és a települési önkormányzat által készítendő egyéb fejlesztési tervek, koncepciók, továbbá a közoktatási esélyegyenlőségi terv és az integrált településfejlesztési stratégia anti-szegregációs célkitűzéseinek összhangjáról.
V. Fejezet65
33. § (1)67 Az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülését a hatóság ellenőrzi, amely az ország egész területére kiterjedő illetékességgel jár el.
(5)68 A hatóság székhelye Budapest.
34. § (1)69 A hatóság fejezetet irányító szervi jogállással bíró központi költségvetési szerv, amelynek költségvetése az Országgyűlés költségvetési fejezetén belül önálló címet képez.
(2)70 A hatóság elnökének nem nevezhető ki az, aki a kinevezésre irányuló javaslat megtételének időpontját megelőző négy évben országgyűlési képviselő, nemzetiségi szószóló, európai parlamenti képviselő, köztársasági elnök, a Kormány tagja, államtitkár, helyi önkormányzati képviselő, polgármester, alpolgármester, főpolgármester, főpolgármester-helyettes, megyei képviselő-testület elnöke vagy alelnöke, nemzetiségi önkormányzat tagja, illetve párt tisztségviselője vagy alkalmazottja volt.
39/A. §71 A hatóság elnöke a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően irányítja a hatóság gazdálkodását, ellátja képviseletét és gyakorolja a munkáltatói jogokat az elnökhelyettes és a hatóság köztisztviselői tekintetében.
46–62. §72
(4)74 Az ötven főnél több személyt foglalkoztató költségvetési szervek és többségi állami tulajdonban álló jogi személyek kötelesek esélyegyenlőségi tervet elfogadni.
63/A. §76 E törvénynek más jogszabályban alkalmazandó rövid megjelölése: Ebktv.
64. §77
64/A. §78 A 31. § (6) és (7) bekezdését 2013. július 1-jét követően kell alkalmazni.
64/B. §79 (1) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben határozza meg a 31. § (1) bekezdése szerinti helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének szempontjait és eljárását, a helyi esélyegyenlőségi program felülvizsgálatának módját, és az elkészítésében részt vevőkkel szembeni követelményekre vonatkozó részletes szabályokat.80
(2) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben határozza meg a települési önkormányzatok helyi esélyegyenlőségi program elkészítésében részt vevő köztisztviselőinek, közalkalmazottainak képzésére, továbbá az esélyegyenlőségi mentorok tevékenységére vonatkozó szabályokat.81
(3) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben jelölje ki a helyi esélyegyenlőségi program elkészítésében részt vevők képzését végző szervet.82
(4)83 Felhatalmazást kap a társadalmi felzárkózásért felelős miniszter, hogy a helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének részletes szabályait rendeletben határozza meg.84
64/C. §86 (1)87 Az e törvény – az egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CLI. törvénnyel megállapított – 30/A. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezések a biztosítási tevékenységről szóló 2014. évi LXXXVIII. törvény 447. §-ában meghatározottak szerint alkalmazandók.
(2) E törvénynek az egyes törvényeknek a közigazgatási hatósági eljárásokkal, az egyes közhiteles hatósági nyilvántartásokkal összefüggő, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2013. évi LXXXIV. törvény 47. §-ával módosított rendelkezéseit e rendelkezések hatálybalépését88 követően indult, illetve a megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
65. §89 Ez a törvény a következő irányelveknek való megfelelést szolgálja
h)90 a Tanács 2004/113/EK irányelve a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról,
i)91 a BUSINESSEUROPE, az UEAPME, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött, felülvizsgált keretmegállapodás végrehajtásáról és a 96/34/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2010. március 8-i 2010/18/EU tanácsi irányelv,
j)92 a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK tanácsi irányelv,
k)93 a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült- vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13-i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv,
l)94 a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló, 2011. december 13-i 2011/98/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv.
66. §95 A 32. § és a 32/A. § a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet 38. és 39. cikkének hatálya alá tartozó támogatást tartalmaz.
60 A 28. § (2) bekezdés záró szövegrésze a 2011: CLXXIX. törvény 235. § d) pontjával megállapított szöveg.
61 A 28. § (3) bekezdése a 2013: CXXXIII. törvény 100. §-ával megállapított szöveg.
62 A 30/A. §-t a 2007: CXXXVII. törvény 95. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 2012: CLI. törvény 59. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
63 A IV. fejezetet a 2006: CIV. törvény 13. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 2011: CLXXIV. törvény 36. § (1) bekezdése iktatta be.
64 A 31. § (2) bekezdése a 2012: LXXVI. törvény 56. § 1. pontja szerint módosított szöveg, alkalmazására lásd e módosító törvény 1. §-át.
65 Az V. fejezetet a 2006: CIV. törvény 13. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 2011: CLXXIV. törvény 36. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2012: XXI. törvény 8. §-ával megállapított szöveg.
66 Az V/A. Fejezetet (33–45. §) a 2011: CLXXIV. törvény 37. § (2) bekezdése iktatta be.
67 A 33. § (1) bekezdése a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (7) bekezdésével megállapított szöveg.
68 A 33. § (5) bekezdését a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (8) bekezdése iktatta be.
69 A 34. § (1) bekezdése a 2012: CXCVI. törvény 8. §-ával megállapított szöveg.
70 A 35. § (2) bekezdése a 2012: XXXVI. törvény 158. § (16) bekezdése szerint módosított szöveg.
71 A 39/A. §-t a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (9) bekezdése iktatta be.
72 A 46–62. §-t a 2006: CIV. törvény 13. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte.
73 A 63. § (3) bekezdését a 2007: LXXXII. törvény 2. §-ának 647. pontja hatályon kívül helyezte.
74 A 63. § (4) bekezdése a 2006: CIV. törvény 12. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
75 A 63. § (5) bekezdését a 2009: CIX. törvény 51. § (10) bekezdése hatályon kívül helyezte.
76 A 63/A. §-t újonnan a 2012: XXI. törvény 9. §-a iktatta be.
77 A 64. §-t a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (12) bekezdése hatályon kívül helyezte.
78 A 64/A. §-t a 2011: CLXXIV. törvény 36. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2012: LXXXVI. törvény 53. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
79 A 64/B. §-t a 2011: CLXXIV. törvény 36. § (4) bekezdése iktatta be.
80 Lásd a 321/2011. (XII. 27.) Korm. rendeletet.
81 Lásd a 321/2011. (XII. 27.) Korm. rendeletet.
83 A 64/B. § (4) bekezdése a 2012: LXXVI. törvény 56. § 1. pontja szerint módosított szöveg, alkalmazására lásd e módosító törvény 1. §-át.
84 Lásd a 2/2012. (VI. 5.) EMMI rendeletet.
85 A 64/B. § (5) bekezdését a 2012: XXI. törvény 13. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
86 A 64/C. §-t a 2012: CLI. törvény 60. §-a iktatta be, szövege a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (11) bekezdésével megállapított szöveg.
87 A 64/C. § (1) bekezdése a 2014: LXXXVIII. törvény 457. §-a szerint módosított szöveg.
88 A hatálybalépés időpontja 2013. július 1.
89 A 65. § nyitó szövegrésze a 2012: XXI. törvény 12. § b) pontja szerint módosított szöveg.
90 A 65. § h) pontját a 2007: CXXXVII. törvény 95. § (2) bekezdése iktatta be.
91 A 65. § i) pontját a 2012: XXI. törvény 10. §-a iktatta be.
92 A 65. § j) pontját a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (10) bekezdése iktatta be.
93 A 65. § k) pontját a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (10) bekezdése iktatta be.
94 A 65. § l) pontját a 2013: LXXXIV. törvény 47. § (10) bekezdése iktatta be.
95 A 66. §-t a 2012: XXI. törvény 11. §-a iktatta be.


text:
A daytoni majompertől a lieszenkoizmus bukásáig
Könyvtár/Ateizmus/Kreacionizmus/Híres viták/A daytoni majompertől a lieszenkoizmus bukásáig
Dr. Galántai Zoltán:Korok és démonok. A daytoni majompertől a lieszenkoizmus bukásáig
A 2004-es, Tizedik
Országos Szkeptikus Konferencián elhangzott előadás átdolgozott, írott
Az alábbiakban három, a legújabb kori biológia történetében sajátos szerepet játszó folyamatot szeretnék bemutatni: az evolúcióelmélet ellen irányuló egyes "mozgalmakat" az Amerikai Egyesült Államokban a "daytoni majompertől" kezdve; illetve a náci, valamint a Liszenko nevével "fémjelezhető" szovjet biológia néhány sajátosságát. Olyan jelenségekről van szó, amik a modern tudományosság kritériumai értelmében tudományon kívülinek, sőt, áltudománynak minősülnek; és ilyen vagy olyan formában, de mind a hárman veszélyesek is. "Jobb" esetben csak a természettudományos oktatást gyengítik meg; rosszabb esetben viszont közvetlenül is fenyegetik az emberek életét. Tehát bár tudománytörténeti szempontból - remélhetőleg - csupán anomáliákról van szó, azért érdemes foglalkozni velük.
Bevezetés: a kreácionizmus és az
2004. végén a szólásszabadság és általában véve az emberi jogok védelmének elkötelezett ACLU (Amerikai Szabadságjogok Uniója) pert indított az amerikai Georgia állam ellen (majd pedig meg is nyerte
azt), mivel egy Georgia-i tankönyv felirata szerint "Ez a kötet evolúcióval kapcsolatos anyagokat tartalmaz. Az evolúció elmélet, nem pedig tény, és mint ilyen az élőlények eredetével foglalkozik. Ezekhez az anyagokhoz nyitottan kell közeledni; alaposan tanulmányozni kell őket, és kritikusan kell viszonyulni hozzájuk."
Az ACLU-val szemben állók szerint szerint itt pusztán arról van szó, hogy "a tudományos oktatásnak fel kell készítenie a diákokat, és nem szabad azzal kapcsolatos információkat cenzúráznia, hogy fontos tudományos viták folynak (mint amilyen a neodarwiniánus és a kémiai evolúció is)". Az ACLU viszont abból indult ki, hogy ami Georgiában történik, az
1.egyes vallásokkal szembeni diszkrimináció és mint ilyen, ellentétes
az Amerikai Alkotmánnyal
2.támogatja a kreácionizmust
3.korlátozza az evolúció oktatását
Számunkra most nem is annyira az az érdekes itt, hogy már perek folynak amiatt is, mert egyes amerikai iskolákban a kreácionizmus egy sajátos válfaját, az "intelligent design"-t (kb. intelligens tervezés) oktatnák az evolúció "alternatívájaként", mely lényegében azt állítja, hogy a világ felépítése túlságosan bonyolult ahhoz, hogy valamiféle véletlen eredménye legyen. Hanem inkább az, hogy nem az első és feltehetően nem is az utolsó alkalom ez, amikor támadás éri az evolúcióelméletet az Amerikai Egyesült Államokban.
Minden a majomperrel kezdődött
1925-ben John Washington Butler képviselő (Tennessee) arról beszélt, hogy "a Biblia az az alap, amire az amerikai kormány épült... Az az evolucionista, aki visszautasítja a Biblia teremtéstörténetét, miként más bibliai történeteket is... elrabolja a keresztények reményeit és aláássa a kormányzatot", és ez a megközelítési mód elég erősnek bizonyult ahhoz, hogy a Képviselőház nem sokkal később 21:5 arányban fogadja el azt a Tennessee -i törvénytervezetet, aminek az értelmében
1.tilos a Bibliával ellentétes dolgokat tanítani
2.tilos azt tanítani, hogy az ember alacsonyabb rendű állattól származik
Austin Peay kormányzó március 21-án azzal a feltételezéssel élve írta alá a Butler-féle antievolúciós törvényt, hogy ez Tennessee-ben semmit nem fog megváltoztatni - de nem lett igaza. Az Amerikai Szabadságjogok Uniója ugyanis ekkoriban egy ideje már tartott attól, hogy a különböző amerikai államokban lefogadott evolúcióellenes törvények káros hatással lesznek a tudományos szólásszabadságra, és figyelemmel kísérte az eseményeket.
Amikor a törvény tartalma ismertté vált, többen is felháborodott hangú levelet írtak a helyi és az állami újságoknak. Aztán május 4-én a Chattanooga Times-ban megjelent egy felhívás, amit a daytoni illetőségű George W. Rappeleya is elolvasott, és ami szerint az ACLU "olyan, Tennessee-ben dolgozó tanárt keres, aki hajlandó igénybe venni az ACLU [jogi] támogatását egy békésen lezajló és az állását nem veszélyeztető próbaperben". Ehhez hajlandóak volt ügyvédet is biztosítani; Rappeleya pedig arra gondolt, hogy egy ilyen per ismertté tehetné Dayton nevét, és ezáltal talán meg lehetne állítani az elnéptelenedést is (az 1890-ben még 3,000 lakosú településen 1925-ben már csupán 1,800-an éltek). Vagyis számára az elsődleges cél nem az evolúcióelmélet védelmezése, hanem némi hírverés volt.
Ennek szellemében két nap múlva már megbeszélést is tartottak Fred E. Robinson vegyeskereskedésében John T. Scopes-szal, a helyi középiskola 24 éves futball-edzőjével, aki a biológia-tanár betegsége miatt az oktatásban is részt vett, és aki egyfelől kijelentette, hogy lehetetlen a biológiát Darwin nélkül tanítani; másfelől pedig azt is hozzátette, hogy az ilyen kérdésekben nem a törvénynek, hanem az iskolatanácsnak kellene döntenie. És végül azt is, hogy a Hunter-féle "Civic Biology" (amiből tanítottak) tartalmaz is egy, az evolúcióval foglalkozó fejezetet, és elvállalta a vádlott szerepét.
Bár a környező városok arra hivatkozva próbálták meg magukhoz kaparintani a per megrendezéséből és az az azzal járó felhajtásból származó hasznot, hogy a daytoni bíróság épültet túlságosan kicsi az ilyesmihez, nem jutottak semmire, és május 25-én már sor is került egy előzetes kihallgatásra. Ennek során Scopes azt vallotta, hogy 1925. április 24-én Hunter Biológiájából dolgozva "Megtanultuk, hogy az állati formák úgy rendeződnek el, hogy az egyszerű, egysejtű formákkal kezdődnek, és abban a csoportban érik el csúcspontjukat, ami magát az embert is tartalmazza." Vagyis megvolt az indok a később a "daytoni majomper" néven emlegetett eljárás (hivatalosan: Tennessee vs. John Thomes Scopes No 5232) megkezdésére, és erre július 10-én mintegy száz (!) újságíró és nem egy külföldi tudósító jelenlétében sor is került. Az ismert író és gondolkodó, H. G. Wells, bár az evolúcióelmélet hívei szerették volna megnyerni maguknak, nem utazott el a tárgyalásra, és nem vállalt szerepet - annál inkább vállalta viszont a vádló szerepét Bryan, noha már 30 éve nem vett részt perben. "Ha az evolúció győz - mondta -, akkor a kereszténység eltűnik". Nem kevésbé nagy szavakat használt a védő, Clarence Darrow sem: ő meg azt jelentette ki, hogy "Nem Scopes áll a bíróság előtt, hanem a civilizáció." Eközben nem Scopest akarta megvédeni hanem azt akarta elérni, hogy a Legfelsőbb Bíróság mondja ki, hogy az antievolúciós törvények alkotmányellenesek (erre végül csak 1968. november 12-én, a Susan Epperson et al. vs. Arkansas perrel kapcsolatban került sor). A bíró pedig, John T. Raulston arra az álláspontra helyezkedett, hogy nem az a kérdés, hogy jó vagy rossz-e a Butler-féle törvény, hanem az, hogy Scopes megsértette-e.
A Bryan mellett szintén a vádat képviselő Ben McKenzie abból indult ki, hogy ha tilos az iskolákban a Bibliát tanítani, akkor értelemszerűen ugyanígy tilos bármi olyat is tanítani, ami ellentétes a Bibliával (ez az érvelés még ötven évvel később is fel fog bukkanni, és lényegében azon a- logikailag hibás - feltételezésen alapul, hogy egy vallás állításaival csakis egy másik vallás állításai szegezhetőek szembe). Dudley Field Malone védő viszont azzal érvelt, hogy a Biblia vallási, nem pedig tudományos mű, és ennek megfelelően nincs is ellentét közte és az evolúciós elmélet között (ugyanis különböző dolgokról szólnak). A bíró azonban továbbra is azt hangoztatta,hogy aki evolúciót akar tanítani, az tegye nyugodtan - de ne az állami iskolákban, ott ugyanis a törvény nem engedi meg, és Darrow hiába bizonyította be, hogy az evolúcióval kapcsolatos fejezetet is tartalmazó tankönyv használatát maga Tennessee állam írta elő. Július 21-én - alig 9 perc tanácskozás után - a bíróság kimondta, hogy Scopes bűnös, és 100 dollár pénzbüntetéssel sújtotta. Azt, hogy erkölcsi értelemben ki nyert, nem könnyű megmondani. A per lezárulását követően egy oklahomai újság azt írta, hogy a vádat képviselő "Mr. Bryan több mint győztesként került ki [ebből sz összecsapásból]. Előhívta a védőből az abban lakozó majmot." Egy arkansasi újság nagyjából ugyanekkor viszont kifejtette, hogy "Tennessee állam számára Scopes-per erkölcsi katasztrófát jelent. Megbélyegzi az állam lakosait, akárhová menjenek is."
Úgyhogy legfeljebb abban lehetünk biztosak, hogy a Newsuem nevű "újságíró-múzeum" minden bizonnyal megalapozottan sorolta a 20. század száz legfontosabb sajtóeseménye közé a majompert. A majomper utóélete
Meg alkalmasint abban, hogy ennek bizonyos értelemben katasztrofális hatása volt az amerikai közoktatásra: az "evolúció" szó évtizedekre eltűnt a tankönyvekből, és Alabama vagy éppen Oklahoma még 1999-ben is úgy beszélt róla, mint ami "elmélet, nem pedig tény".
Persze 1925-höz képest már az is előre lépés volt, hogy a Legfelsőbb Bíróság az Epperson vs. Arkansas perben - miként már említettük - 1968-ban eltörölte az evolúció tiltását (Susan Epperson ugyanúgy középiskolai tanár volt, mint Scopes). Innentől kezdve tehát a kreácionisták sem a darwinizmus tiltását követelték, hanem azt, hogy azzal párhuzamosan tanítsák a "kreácionista tudományt" is - amiről egy arkansasi bíróság a"Scopes II" perben (McLean v. Arkansas Board of Education) azt mondta ki 1982. január 5-én, hogy mivel a "kreácionista tudomány" nem tekinthető tudománynak, ezért az ilyen követelések alkotmányellenesek.
Amikor pedig a Louisiana-i "Kreácionista törvény" csak abban az esetben engedte volna meg az evolúcióelmélet tanítását, ha az antidarwinizmus "azonos időt" kap a "kiegyensúlyozottság" nevében, akkor az Edwards vs Aguillard perben, ahol nem kevesebb mint 72 Nobel-díjas állt ki a pert megindító középiskolai tanár, Don Aguillard mellett, a Legfelsőbb Bíróság ezt a törvényt is alkotmányellenesnek minősítette.
A helyzet azonban korántsem olyan jó, mint amilyennek ezek alapján tűnhet, és még olyan vélekedéseket is hallani lehet, mely szerint az evolúcióelmélet megnyer ugyan minden csatát, de leveszíti (vagy legalábbis elveszítheti) a háborút. Ami kissé pontosabban fogalmazva azt jelenti, hogy bár a kreácionisták elveszítik a jelentős pereket, megnyerik a témáról folytatott nyilvános vitát.
Ugyanis ma is folyamatosan érik támadások az Amerikai Egyesült Államokban a darwinizmust, és - európai vagy akár magyar szemmel nézve is - meglepő, hogy milyen sokan utasítják el. A National Science Board egy 1986-os felmérése szerint az amerikaiak többsége szerint az ember nem az állatoktól származik, és miközben a megkérdezettek kb. 50 százaléka értett egyet azzal a kijelentéssel, hogy "Isten a jelenlegi formájában teremtette az embert kevesebb mint 10 ezer éve", aközben a középiskolások kb. fele ma is a kreácionizmus valamelyik formáját tanulja evolúcióelmélet helyett. És ha minden igaz, ez a közeljövőben sem lesz másképp: egy 2005. február elején, a New York Times-ban megjelent cikk szerint számos biológiatanár annak ellenére sem mer az evolúcióról beszélni az órán, hogy az szerepel a tankönyvekben, mert fél, hogy ennek következményei lehetnének rá nézve, és emiatt valójában lehetetlen akár csak hozzávetőlegesen megbecsülni, hogy hol oktatják valójában.
A kreácionisták pedig úgy tekintenek magukra, mint akik "szent háborút" folytatnak az evolúció ellen, és olykor az egészen szélsőséges megnyilatkozásoktól sem riadnak vissza. Baswell Dean bíró (Georgiai Fellebbviteli Bíróság) például 1980 körül egyenesen azt mondta, hogy minden rossz oka az evolúcióelméletben keresendő: "Darwin majommitológiája vezetett a [túlzott] engedékenységhez, a promiszkuitáshoz, a fogamzásgátlókhoz, az óvszerhez, az abortuszhoz, a pornográfiához, a környezetszennyezéshez, a mérgezésekhez és minden fajta bűnök elburjánzásához". Út a náci biológiához: az előfutároktól a fajirtásig
Az egyik szélsőség tehát az evolúciós elmélet visszautasítása - a másik, a történelem tanúbizonysága szerint mérhetetlenül tragikusabb következményekkel járó szélsőség pedig az, amikor azért, hogy ezzel egy meghatározott ideológiát szolgáljanak ki, teljesen eltorzítják - miként a náci Németországban is történt.
Amikor 1859-ben megjelent Darwintól A fajok eredete, akkor a neves német biológus, Ernst Haeckel azonnal az evolúcióelmélet mellé állt - a korszak másik nagy tekintélyű biológusa, Rudolf Wirchow viszont határozottan elutasította, mivel egyfelől úgy gondolta, hogy a sejt bármilyen módosítása betegséghez vezet (és ennek megfelelően nem működhet a darwini mutáció); másfelől pedig attól tartott, hogy "ha ezt a logikát következetesen végig visszük, akkor annak tökéletesen elfogadhatatlan következményei lesznek". Ez a félelem egyáltalán nem volt megalapozatlan: Haeckel éppen egy effajta szociáldarwinista logikát követve állította azt, hogy a társadalmi viselkedést is a legrátermettebb fennmaradása határozza meg, és később ez a felfogás határozta meg Hitler gondolkodását is.
Haeckel mellett a másik fontos előfutár Joseph-Arthur de Gobineau volt, aki az árja faj felsőbbrendűségét hirdetve azt is kijelentette, hogy "A világtörténelem a fajok története", és persze Houston Stuart Chamberlain-ről sem szabad elfeledkezni, akinek a nevéhez a "fajhigiénia" fogalmának elterjesztése fűződik. Ezt fogalmat (a Rassenhygienet) amúgy az az Alfred Ploetz dolgozta ki, aki az árják mögött a második "legnemesebb" fajnak tekintette a zsidókat, és aki már 1904-ben folyóiratot alapított Archivum a Faji és szociális biológiának (Archiv für Rassen- und Gesselschaftbiologie) címmel. 1936-ban,Hitler személyes utasítására aztán - közel nyolcvan éves korában - ki is nevezeték a müncheni egyetem professzorának, noha korábban nem volt tudományos fokozata.
Szintém meg kell említenünk H. F. K. Günthert (őt a barátai csak "Rassen-Günthernek" hívták): Ploetz nyomdokain haladva olyan írt könyvet a fajelméletről, ami ez Chamberlain-re meg Hitlerre is nagy hatással volt. És persze ott van Eugen Fischer professzor is: már 1913-ban a beltenyésztés "fattyúsító" hatásait tanulmányozta a mai Namíbiában; majd pedig részt vett a Rheinbastarde (azaz sterilziációs) programban (ez a Rajna-vidék azon lakosait érintette, akik anyja német állampolgár, a másik szülője viszont francia katona volt), hogy aztán hasonlóképpen ne maradjon ki a náci koncentrációs táborok emberkísérleteiből sem. A hozzá hasonló pályát futott be Otmar von Verschuer professzor ikerkísérleteket folytatott, a hírhedt Joseph Mengele volt az asszisztense, és Fischerrel együtt részt vett arról a fajpolitikáról folyó megbeszélésen, melyet követően a náci vezetők Wannsee-ben kidolgozták a "végső megoldást". A náci biológia alapelvei
A náci biológia egyik legfőbb jellemzője a "holizmus" volt, aminek az értelmében a test minden része kapcsolatban áll minden más résszel, és ezért nincs helye a klinikai specialistáknak vagy a "mechanistztikus" doktrináknak. A másik pedig az, hogy a "hagyományos" orvostudományi megközelítés helyett a"Völkisch"-t részesítették előnyben, vagyis a gyógynövények, a friss levegő és a homeopátiás módszerek használatát. Ennek az "iskolának egy gdanski sebész: egy bizonyos Erwin Liek volt a fő képviselője, aki azt tanította, hogy a fájdalomnak való ellenállás erény (tehát a "magasabb rendű" fajok jobban bírják); és hogy ezzel összhangban a betegség a morális gyengeség jele. Amiből elméletének követői (ha ugyan nem maga Liek számára is) nyilvánvaló volt a következtetés: az, hogy a betegeket és gyengéket likvidálni kell.
August Thienemann - akinek tanaira maga Hitler is hivatkozott - ennél is tovább ment a "náci szociáldarwinizmus" szerepének általánosításában, és azt hangoztatta, hogy a nemzeti szocializmus lényegében alkalmazott biológia; Ernst Lehmann, a botanika tüblingeni professzora pedig arról beszélt, hogy Hitler 1933-ban a "fajszennyeződést" állította meg fellépésével, és "a biológia feladata... új fegyvereket kovácsolni az új háborúkhoz", mivel jelenleg biopolitikai harc folyik, és ebben a biológusoknak is részt kell venniük.
1936 körül a "Rassenkunde"-nak (azaz "fajtudománynak") számos egyetemen tanszéket hoztak létre, és az ilyen helyeket jellemző módon párttagokkal töltötték fel tudósok helyett. Lehmann pedig megalapította a Német Biológusok Szerevezte mellett a Der Biologie-t is, a náci biológia folyóiratát, amiben egy Gerhardt Heberer nevű szerző például arról írt, hogy az evolúcióelmélet értelmében a nordikus új és magasabb rendű faj, mint az eddigiek. És ez az a pont, ahol érdemes egy közismert biológus életét valamivel alaposabban szemügyre venni. Nagyon tanulságos lesz ugyanis.
Egy Nobel-díjas biológus a Harmadik
Birodalomból
Az osztrák származású etológus, Konrad Lorenz közvetlenül az Anschluss után lépett be a Náci Pártba. "Miután a németek elfoglalták Ausztriát, a domesztikáció veszélyeiről írtam, és azért, hogy érthető legyen, írásomat a legrosszabb náci terminológiába öltöztettem. Nem akarom enyhíteni tettem súlyát, de valóban hittem benne, hogy az új urak jó dolgokat fognak hozni... gyakorlatilag minden barátom és tanárom így gondolta, valamint az apám is, aki kedves és humánusa ember volt", olvasható önéletrajzában. "Egyikünk sem volt olyan gyanakvó, hogy arra gondoljon: a 'szelekció' kifejezés, amikor az új urak használják, gyilkosságot jelent."
Lorenz felvételi kérelmét a Náci Pártba 1938. június 28-án adta be, és ebben azt állította, hogy "Természetesen mindig is német gondolkozású és nemzeti szocialista tudós voltam".
1939-ben a Königsbergi Egyetem Összehasonlító Intézetének igazgatója lett, a következő évben pedig a lengyel Posenben (Poznán) kapott kinevezést a Birodalmi Egyetemre (a másik, megszállt területen található birodalmi egyetem Strasbourgban működött). Itt 887 olyan embert tanulmányozott, akik felmenői között németek és lengyelek egyaránt voltak, és arra a következtetésre jutott, hogy a németek meg lengyelek "strukturálisan inkompatibilisak" egymással. Egy 1940-es cikkében ("Durch Domestikation verursachte Störungen aerteignen Verhaltens", azaz: kb. a karakterisztikus viselkedések megzavarása a domesztikáció által) azt fejtegette, hogy amikor az állatokat háziasítjuk, akkor a természetes szelekció a továbbiakban nem működik, és hasonlóképpen: a civilizáció hatásai is oda vezetnek, hogy kiiktatják a természetes szelekciót. Vagyis (ha nem csinálunk valamit, akkor) elkerülhetetlen a genetikai hanyatlás.
Önéletrajzában később úgy fogalmaz ezzel a korszakkal kapcsolatban, hogy "besoroztak a német hadseregbe mint orvost. Szerencsére csatlakozni tudtam a Poseni Kórház neurológiai és pszichiátriai osztályához. Bár soha nem műveltem gyakorlati orvostudományt, eleget tudtam ahhoz az idegrendszer anatómiájáról és a pszichiátriáról, hogy elfoglalhassam ezt a posztot."
Lorenz ugyanekkor tagja volt a "Der Biologie" szerkesztőbizottságának, és a fajpolitikai hivatal tagjaként a "faji purifikáció" doktrínáját hirdette.
A II. Világháború után természetesen visszakozott, és hamarosan töretlenül folytathatta tudományos karrierjét. 1973-ban pedig Karl von Frisch-sel és Nikolaas Tinbergennel közösen elnyerte biológiai Nobel-díjat etológiai munkásságáért.
Szovjet biológia: a mezítlábas "professzor" karrierje
A 20. sz. másik nagy diktatórikus államában, a Szovjetunióban a tudományhamisítás egy másik útját választották, és ebben központi szerep jutott Trofim Denisovics Liszenkónak (1989 - 1976), aki szegény ukrán parasztok gyereke volt, és "filozófiája" alapjául annak az Ivan Vlagyirovics Micsurinnak az elképzelései szolgáltak, akinek a "kutatásait" 1922-ben Lenin személyes utasítására vizsgálták meg és emelték állami doktrína szintjére.
Micsurin célja az lett volna, hogy kaukázusi gyümölcsöket lehessen a hideg északon is termeszteni; és eközben három dologból indult ki: a vitalizmusból; és a növények korlátlan adaptációs képességeibe vetet hitből, valamint a szerzett tulajdonságok átörökölésén alapuló lamarckizmusból. A 20. sz. tudományossága szerint persze egyik elképzelés sem védhető, de amikor emiatt Micsurint támadások érték, akkor a Pravda kiállt mellette - sőt, nem csupán kiállt mellette, de népi hőst is csinált belőle.
Liszenkót pedig szintén a Pravda titulált "mezítlábas professzornak", amikor az azerbajdzsáni télben is nyári borsót tudott nevelni (feltehetően azért, mert szokatlanul enyhe tél volt).
Az igazi áttörést azonban számára 1929 hozta meg. Ekkor Sztálin kollektivizálási politikája olyan éhínséghez vezetett, aminek a becslések szerint 8 millió (!) halálos áldozata volt, és miközben a biológusok nem voltak képesek "kezelni" ezt a valójában megoldhatatlan helyzetet, az "ígérgetők" - azt állították, hogy el fognak boldogulni vele. És Liszenko valóban elő is állt a lamarckizmuson alapuló és általa vernalizációnak nevezett megoldással: a hideg vízben megmosott téli búzát tavaszig a havon tárolva arról számolt be, hogy az - a hagyományos téli búzával szemben - nem csupán növekedni kezdett, de több termést is hozott. A siker - állítólag - olyan átütő volt, és ezt olyan maggyőzősen tudta előadni, hogy az odesszai Országos Növénynemesítő Intézetben hamarosan létre is hozták a Vernalizációs tanszéket és külön folyóiratot is kiadtak a témáról. A korszak legnagyobb szovjet növénybiológusa, Nyikolaj Vavilov az Agrártudományok Lelnin Akadémiájának elnöke ugyan - más tudósokkal együtt - kételkedésének adott hangot (mivel nem hitt a lamarckista megoldásokban), de ez jóval kevesebbet nyomott a latban, mint Sztálin híres "Bravó, Liszenko elvtárs" felkiáltása; Liszenko pedig egyenesen arról beszélt, hogy a vernalizáció révén győzelmet sikerült aratnia az osztályellenségek: "az úgynevezett tudósok" feltett.
1934-ben már azt állította, hogy sikerült előállítania a tavaszi búza egy új és jobb fajtáját azáltal, hogy a magvakat váltakozva rövid és hosszú vernalizációs periódusoknak, illetve a világosság váltakozó hosszúságú periódusai hatásának tette ki (a liszenkói lamarckizmus szerint ez eredményezte azt, hogy a növények "alkalmazkodtak" a környezetükhöz és az így megszerzett tulajdonságokat utódaiknak is átadták - egészen Micsurin elképzeléseninek megfelelően). A "mezítlábas professzor" nagyjából ugyanekkor találkozott I. I. Prezent marxista filozófussal, hogy aztán közösen olyan "genetikát" dolgozzanak ki, ami elutasítja az átöröklés kromoszóma alapú voltát.
Vavilovot viszont nem csupán reakciós biológusnak bélyegezte a Pravda "A növénytermesztés elméleti alapjai" című műve miatt, de azt is enne hangoztatta, hogy Liszenko az, aki felismerte a valódi törvényszerűségeket, és Vavilov 1936 decemberében már védekezni volt kénytelen Liszenko és Prezent közös támadásai ellen egy moszkvai konferencián, amit valóságos letartóztatási hullám követett. Végül 1940 augusztusában rá is sor került: egy ukrajnai növénygyűjtő expedíció során tartóztatták le (többek között kémkedés vádjával), és 1943. január 26-án halt éhen a börtönében.
Eközben Liszenko haladt tovább a saját útján, és nemsokára a mendeli öröklődés mellett immár a darwini szelekció ellen is fellépve azt hangoztatta, hogy szó sincs a fajon belüli versengésről. Ehelyett a kooperáció a jellemző, és az élőlények más fajokká alakíthatóak a környezet manipulálása révén, és ő például képes a rozsot búzává, a búzát pedig árpává alakítani. Az énekesmadarak pedig szerinte akkor költenek ki kakukkfiókát, ha megváltozik az étrendjük...
Más kutatók talán még rajta is túl tettek, amikor a Szovjet Tudományos Akadémia hivatalos folyóiratában arról cikkeztek, hogy a tyúk fajtája megváltozik, ha a megtermékenyített tojásba más fajta fehérjét fecskendezzük be; hogy hibrid fajta jön létre, ha egy tyúkot több kakas termékenyít meg és az Akadémia agrikultúrával foglalkozó szekciójának vezetője (akinek persze Liszenko intézetében volt laboratóriuma) azt is tudni vélte, hogy a dudva nem úgy jelenik meg a szántóföldön, hogy a szél szétszórja a magvakat, hanem a rozs transzmutációja révén jön létre. Mindazokat pedig, akik nem hitték el ezeket a képtelenségeket, idealistának, metafizikusnak, burzsoának, obskurantistának és a nyugati reakció kreatúrájának nevezték. Liszenko a II. Világháborút leginkább Szibériában töltötte, és a tölgyfacsemetéket ültette közelebb egymáshoz (ezt nevezték fészkes ültetésnek), hogy azoknak módjuk nyíljon a kooperációra, de ez persze katasztrófához vezetett. Ám Sztálin azért 1948-ban 35 liszenkoistát ültetett be A Lenin Agrár Akadémiára; az orvostudományt "micsurinista alapokra" helyezték, és egy időben hivatalosan is betiltották a "morganista-weismannista" genetikát.
Egy G. M. Bosjan nevű szerző 1949-es, mindenütt kapható könyvében azt fejtegette, hogy a mikrobák valójában halhatatlanok, mert a méreg vagy hő hatsára nem elpusztulnak, hanem csupán "transzformálódnak": vírusokká eshetnek szét, míg a vírusok baktériumokká állhatnak össze. Olga Lepesinszkaja pedig, Liszenko pártfogoltja, azt "figyelte meg", hogy a sejtek nem csak osztódással szaporodhatnak, hanem azáltal is, hogy apró granulátumokká töredeznek, és aztán új, a korábbitól eltérő típusú sejt jön belőlük létre (sőt, a tojássárgájából és más "sejtmentes" anyagokból is kialakulhatnak). És ha még ez sem lenne elég, akkor azt is kimutatni vélte, hogy élő sejtek keletkeznek az élettelen anyagból, és innentől kezdve nem is tűnik olyan elképzelhetetlennek az a szovjet "orvosi elmélet", mely szerint a tumor nem a sejtekből ered.
Liszenko, bár az 1950-es évektől akadtak, akik támadták genetikaellenes nézetei miatt, egészen 1964-ig élvezte a Pravda, illetve Sztálin halála után Hruscsov támogatását, de mire 1976-ban novemberében meghalt, addigra már senki sem foglalkozott vele.
Kérdések, avagy a tudomány természete
Idáig jutva valószínűleg legalább két kérdést vetődik fel az emberben: egyfelől az, hogy valójában miért is van szükség az "igazi" (vagyis például nem kreácionista, nem náci és nem liszenkoista) tudományra; illetve az, hogy amennyiben szükség van rá, úgy miért nem lépünk fel a védelmében és miért nem tiltjuk meg például törvények segítségével az áltudományos nézetek terjesztését.
Ami az előbbit illeti, erre viszonylag egyszerűen lehet válaszolni: mielőtt Lister 1867-ben bevezette volna a karbolsavas fertőtlenítést, egy utcai balesetben nyílt csonttörést szenvedőnek kb. 50 százalékos esélye volt túlélni a dolgot - feltéve, hogy azonnal, még az elfertőződés előtt amputálták a sérült végtagot. És hasonlóképpen: amennyiben 1920 előtt egy átlagos beteg egy átlagos betegséggel egy átlagos orvoshoz fordult, úgy legfeljebb statisztikai valószínűsége volt, hogy meg fog gyógyulni. Ehhez képest (legalábbis számomra) nem tűnik vitathatónak, hogy a modern tudomány a világnak azokon a részein, ahol valóban alkalmazzák (és amely részekhez a fejlődő országok sajnos rendszerint nem tatoznak), egészen radikálisan javítja az életszínvonalat. Azt szokás mondani - és ez minden bizonnyal így is van -, hogy alig száz évvel ezelőtt a világ leggazdagabb emberei sem élhettek olyan jó körülmények között, mint ma a középosztály például Magyarországon. Azaz ha az életszínvonal növekedését értéknek tartjuk, akkor nem lehet kétséges, hogy az általunk ismert módszerek közül egyedül a modern természettudomány az, ami lehetővé teszi ezt. Tehát az ettől való kisebb vagy nagyobb eltérések kisebb-nagyobb mértékben veszélyeztetik ezt a célt. Amiből viszont nem következik, hogy lehetséges lenne - egészen szélsőséges esetektől eltekintve - a törvény védelmét igénybe venni az áltudományokkal szemben. Méghozzá két okból nem. Egyfelől a demokráciában a szólásszabadság a tudományos kijelentésekre is kiterjed, és ahol ez nem igaz (mint például Liszenko Szovjetuniójában vagy a náci Németországban), ott nem "csupán" a demokrácia nem működik, de a tudomány is eltorzul. Méghozzá szükségképpen: hogy egy hasonlattal éljünk, Amartya Sen Nobel-díjas közgazdász kimutatta, hogy kizárólag a nem demokratikus berendezkedésű államokban (mint amilyen annak idején a Szovjetunió is volt) szoktak katasztrofális éhiségek kitörni, ugyanis a "felülről lefelé" típusú, szigorú központi vezérlés meggátolja az információk megfelelő áramlását, és így lehetetlen idejében ellenintézkedéseket tenni. És hasonlóképpen: kizárólag a nem demokratikus berendezkedésű államokban tesznek arra kísérletet, hogy nem tudományos vitákon keresztül, hanem "kívülről" (vagy még inkább felülről) próbálják eldöntetni, hogy melyik tudományos elmélet helyes és melyik nem. Ad absurudum még azt a feltevést is megkockáztathatjuk, hogy ezért van az, hogy a modern történelemben kizárólag a nem demokratikus berendezkedésű államokban vált dominánssá az áltudomány.
Vagyis a demokráciának (illetve a mi esetünkben annak, hogy élvezhetjük a modern tudományból származó előnyöket) az az ára, hogy tudomásul kell
vennünk, hogy akadnak, akik viszont az áltudományt választják. És az megint más kérdés, hogy az ilyenek ellen is megpróbálhatunk fellépni a tudományos érvelést használva. Még akkor is, ha mindig lesznek olyanok, akikre az ilyesmi nem hat. (Dr. Galántai Zoltán)

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság