text:
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök - PDF
Download "EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök"
Csenge Lakatos
1 EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/11/11/2011 Ügyintéző: Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1024 Budapest, Margit krt. 85., továbbiakban hatóság) kérelmező kérelme alapján az egyenlő bánásmód követelményének megsértése miatt a Bethlen Gábor Református Gimnázium és Szathmáry Kollégiummal (6800 Hódmezővásárhely, Szőnyi u. 2, továbbiakban eljárás alá vont intézmény) szemben indult eljárásban- tárgyalás mellőzésével- meghozta a következő H A T Á R O Z A TO T A hatóság megállapítja, hogy a Bethlen Gábor Református Gimnázium és Szathmáry Kollégium, mint munkáltató közvetlen hátrányos megkülönböztetést alkalmazott kérelmezővel szemben azzal, hogy munkaviszonyát augusztus 23-án a kérelmező életkorával összefüggésben megszüntette. A hatóság elrendeli a jogsértést megállapító a jogsértő személyének kivételével anonimizált- határozatának 90 napra történő nyilvános közzétételét honlapján és megtiltja a jogsértő magatartás jövőbeni tanúsítását. A hatóság a kérelmet a fentieken túlmenően, az egyéb védett tulajdonságok vonatkozásában elutasítja. Az eljárással kapcsolatban költség nem merült fel. A határozat ellen közigazgatási eljárás keretében fellebbezésnek helye nincs. A határozat felülvizsgálatát a kézbesítéstől számított 30 napon belül a Fővárosi Bíróságnak címzett, de az Egyenlő Bánásmód Hatóságnál 3 példányban, írásban benyújtott keresettel lehet kérni. A keresetlevélben kérhető a végrehajtás felfüggesztése, valamint hogy három bíróból álló tanács bírálja el a keresetben foglaltakat. I N D O K O L Á S Kérelmező november 20-án érkezett kérelmében panasszal fordult korábbi munkáltatójával, a Bethlen Gábor Református Gimnázium és Szathmáry Kollégiummal szemben, mert álláspontja szerint az intézmény jogellenesen, az egyenlő bánásmód követelményébe ütközően szüntette meg az ő és pedagógus munkatársai munkaviszonyát. A panasz szerint az
2 intézmény augusztus 15-én kinevezett igazgatója, K. és B. református lelkész 15 pedagógus munkaviszonyát szüntette meg indokolás nélkül. Az elbocsátottak közül ketten köztük a kérelmező isfogyatékos gyermeket nevelnek, de a munkaviszony megszüntetés életkor alapú és nemi diszkriminációt is megvalósított, hiszen az elbocsátottak 90%-a 50 év feletti nő volt. A munkaviszony megszüntetés egyúttal sértette a pedagógusok szabad vallásgyakorláshoz fűződő alkotmányos jogát is, ugyanis az elbocsátottak között nagy számban voltak nem református, hanem római katolikus vallásúak. Kérelmező panaszában jelezte, hogy munkaügyi bírósághoz fordultak. A hatóság november 22-én hiánypótlási felhívást intézett kérelmezőhöz, felhívta a munkaügyi per iratainak megküldésére, továbbá védett tulajdonságának egyértelmű megjelölésére és a leépítéssel érintett munkavállalók megnevezésére. Kérelmező november 28-án érkezett kérelem-kiegészítéséhez mellékelte a Szegedi Munkaügyi Bírósághoz szeptember 20-án benyújtott keresetlevelet, amelyben kérelmező, elsőrendű, N. B. másodrendű, továbbá N. B. harmadrendű felperesként kérték jogviszonyuk jogellenes megszüntetésének megállapítását. Kérelmező megküldte a hatóság részére a munkaviszonya megszüntetésével kapcsolatos iratokat, valamint az Oktatási Hivatalhoz intézett panaszbeadványát. Kérelem kiegészítésében összesen hat védett tulajdonságot jelölt meg: nemét, fogyatékosságát, egészségi állapotát, vallási meggyőződését, nemi identitását, valamint életkorát, de hangsúlyozta, hogy mindezek közül neme és életkora lehetett különösen meghatározó tényező. Kérelmét a többi elbocsátott pedagógus képviseletében írta alá, de meghatalmazást nem csatolt. Beadványában kérelmező utalt arra, hogy a helyére 4 másik pedagógust vettek fel, továbbá, hogy az elbocsátottak közül rajta kívül még N., N. B., N. B., M., B. és M. állt közvetlenül nyugdíj előtt. A hatóság felhívására kérelmező úgy nyilatkozott, hogy bár ügyvédje a keresetlevélben az ő kérése ellenére nem hivatkozott az egyenlő bánásmód követelményének megsértésére, ő személyesen nyújtotta át a beadványához mellékelt iratot a Szegedi Munkaügyi Bíróságon november 30-án, amelyben a hatósághoz benyújtott kérelméhez hasonlóan számos védett tulajdonságát megjelölve hivatkozott munkaviszonyának diszkriminatív megszüntetésére is. A hatóság december 30-án értesítette az intézményt az eljárás megindításáról, ezzel egyidejűleg eljárását felfüggesztette a Szegedi Munkaügyi Bíróság előtt 8.M.748/2010. számon folyamatban lévő per jogerős lezárásig az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló évi CXXV. törvény (Ebktv.) 15/A. -a szerint. A kérelmező augusztus 11-én megküldte a hatóság részére a Csongrád Megyei Bíróság 2.Mf /2011/5. számú ítéletét, amelyben a bíróság megállapította a kérelmező felmondásának jogellenességét. A Szegedi Munkaügyi Bíróság szeptember 20-án érkezett tájékoztatása szerint a munkaügyi per jogerősen lezárult. A hatóság a munkaügyi per jogerős lezárására tekintettel tájékoztatta az eljárás alá vont intézményt a hatósági eljárás folytatásáról, egyben 2
3 felhívta a jogerős ítéletben említett, a kérelmező feladatainak ellátására felvett munkavállalók munkaszerződésének megküldésére. Az eljárás alá vont intézmény szeptember 29-én érkezett nyilatkozatához mellékelte Cs., Cs. N., G. és P. munkaszerződését. Érdemi védekezésében pedig előadta, hogy az eljárás alá vont intézmény fenntartójának, a Hódmezővásárhely- Ótemplomi Református Egyházközség Presbitériumának július 14. napján meghozott 39/2010. (07.14.) számú, valamint 41/2010. (07.14.) számú határozatain alapult a kérelmező munkaviszonyának megszüntetése. A fenntartói határozatok ugyanis meghatározták a 2010/2011-es tanévben betölthető munkavállalói létszámot, az átszervezés kereteit, amelynek végrehajtására a augusztus 16-án hivatalba lépő új igazgatót, K.-t bízta meg a fenntartó augusztus 31-i határidővel. Kérelmező munkaviszonyának megszüntetésére tehát a fenntartó határozatai nyomán került sor. Az átszervezés végrehajtása keretében az eljárás alá vont intézmény éppen az esélyegyenlőségi szempontok figyelembe vételével olyan személyeket választott ki, akik más szakmával, képesítéssel is rendelkeznek, így jogviszonyuk megszüntetése után jobbak az esélyeik a munkaerő-piacon. A kérelmezőnek több diplomája volt, köztük jogi végzettséggel is rendelkezett, ezért esett rá a választás. Az eljárás alá vont intézmény tagadta, hogy az elbocsátások során felmerült volna az érintettek neme, vallási meggyőződése vagy életkora. Az elbocsátás összesen 5 személyt érintett, akik közül csak hárman voltak nők, ketten református vallásúak, egyben a kérelmezőnél fiatalabbak. Valamennyi elbocsátással érintett személy esetében az elhelyezkedési esélyeiket mérlegelte a munkáltató. A jogerős bírósági ítélet kapcsán az eljárás alá vont úgy nyilatkozott, hogy annak indokolása egyértelművé teszi, hogy a munkaviszony megszüntetését azért találta a bíróság jogellenesnek, mert nem volt megfelelő a munkáltatói döntés közlésének módja és a munkáltatói jogok alkalmazása, és nem pedig a kérelmező hátrányos megkülönböztetése okán. Rámutatott arra is, hogy a másodrendű és a harmadrendű felperes vonatkozásában éppen azt állapította meg a jogerős ítélet, hogy a felmondás jogszerű volt, az indoklásban foglaltak valósnak és okszerűnek találtattak. Nyilatkozata szerint az ugyancsak felmondással érintett M. keresete alapján indult munkaügyi per egyezséggel lezárult, egyéb, az átszervezés kapcsán végrehajtott elbocsátással kapcsolatban más jogvita nincs folyamatban. A kérelmező október 26-án érkezett beadványához a hatóság felhívására megküldte a munkaügyi perében születte elsőfokú ítéletet. A hatóság a vizsgálat lefolytatását követően arra a megállapításra jutott, hogy a kérelem az alábbiak szerint részben alapos: Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló évi CXXV. törvény (továbbiakban Ebktv.) alapján a hatóság az egyenlő bánásmód követelményének megsértése miatti ügyekben jár el. 3
4 Az egyenlő bánásmód követelménye abban az esetben sérül, ha valakit vagy valamely csoportot valamely ún. védett tulajdonsága miatt kedvezőtlenebb bánásmódban részesítenek, mint amelyben más, vele összehasonlítható helyzetben lévő személy vagy csoport részesül, részesült, vagy részesülne. Az Ebktv. 5. d) pontja szerint az egyenlő bánásmód követelményét a munkáltató a foglalkoztatási jogviszony tekintetében köteles megtartani. Az Ebktv a olyan eseteket nevesít, amelyek a munkáltató által a munkavállalóval szemben alkalmazott közvetett vagy közvetlen hátrányos megkülönböztetés alapjául szolgálhatnak. A törvény külön nevesíti a munkaviszony megszüntetése révén alkalmazott közvetlen hátrányos megkülönböztetést, mint az egyenlő bánásmód követelményének sérelmét eredményező tényállást. A foglalkoztatás területén érvényesülő sajátos bizonyítási szabályok értelmében a munkáltató eredményesen kimentheti magát, ha bizonyítja, hogy a különbségtételt a munka jellege vagy természete indokolta, az arányos volt és figyelembe vette az alkalmazásnál számba vehető minden lényeges és jogszerű feltételt. Kérelmező védett tulajdonságául több körülményt is megjelölt, az Ebktv. 8. a), g), h), i) és o) pontjaiban foglalt nemét, (gyermeke) fogyatékosságát, egészségi állapotát, vallási meggyőződését és életkorát, hátrányként pedig munkaviszonya diszkriminatív megszüntetésére hivatkozott. A hatóság a folyamatban lévő eljárást a kérelmezőnek a Szegedi Munkaügyi Bírósághoz november 30-án benyújtott beadványára figyelemmel felfüggesztette, tekintve, hogy a kérelmező hivatkozott munkaviszonyának az egyenlő bánásmód követelményét sértő megszüntetésére. Ennek ellenére sem az első fokon eljáró Szegedi Munkaügyi Bíróság, sem a másodfokon eljáró Csongrád Megyei Bíróság nem vizsgálta az egyenlő bánásmód követelményének megsértését, ugyanakkor megállapította, hogy a kérelmező esetében a felmondásában szereplő indokok nem tekinthetőek sem valósnak, sem okszerűnek, így megállapította, hogy a kérelmező munkaviszonyának megszüntetése jogellenes volt. A hatóság tehát csak a jogerős ítélet kézhezvételét követően értesült arról, hogy az nem tartalmaz megállapításokat az egyenlő bánásmód követelményének megtartásával kapcsolatban, ezért a munkaügyi pert utóbb előzetes kérdésként kezelte. Tárgyi ügyben a munkaügyi per eredményére figyelemmel abban a kérdésben kellett döntést hozni, hogy a kérelmező munkaviszonya megszüntetésének oka volt-e neme, életkora, fogyatékos gyermeke vagy vallási meggyőződése, illetve egészségi állapota. 4
5 A hatóság a jogerős ítéletben megállapított tényállás figyelembevételével az alábbi tényállást állapította meg. Kérelmező augusztus 1. napjától állt munkaviszonyban az eljárás alá vont intézménynél történelem-olasz szakos középiskolai tanár munkakörben. Az eljárás alá vont intézmény fenntartója, a Hódmezővásárhely- Ótemplomi Református Egyházközség július 14- én az intézmény átszervezéséről döntött, ennek keretében többek között meghatározta a pedagógusok létszámát. Az átszervezés végrehajtására az igazgatót bízta meg, aki augusztus 16-án kezdte meg igazgatói tevékenységét, az átszervezés határidejét pedig augusztus 31-ében állapította meg a fenntartó. Az igazgató megbízatását megelőzően, augusztus 15-én az eljárás alá vont intézmény július 15-ig szóló határozott idejű munkaviszonyt létesített a kérelmező által tanított olasz és történelem tantárgyak oktatására Cs., Cs. N., G. és P. személyében augusztus 23-án kelt rendes felmondással az eljárás alá vont intézmény megszüntette a kérelmező munkaviszonyát. A felmondás indokolása szerint a kérelmező munkaviszonyának megszüntetésére a fenntartó július 14-én kelt 39/2010 (07.14.) számú határozata alapján került sor, amelyben a fenntartó az intézmény átszervezéséről és a pedagógus létszám meghatározásáról döntött. A kérelmező a munkáltató döntésével szemben a törvényes határidőn belül keresetet terjesztett elő a Szegedi Munkaügyi Bíróságon, kérte a felmondás jogellenességének megállapítását, majd utóbb benyújtott kérelmében az egyenlő bánásmód követelménye megsértésének megállapítását. A Csongrád Megyei Bíróság 2.Mf /2011/5. számú, július 7-én kelt jogerős ítéletében megállapította, hogy az eljárás alá vont intézmény jogellenesen szüntette meg a kérelmező jogviszonyát, figyelemmel arra, hogy a rendes felmondásban szereplő indok nem minősül okszerűnek. A másodfokú bíróság ítélete értelmében ugyanis nem hagyható figyelmen kívül az a körülmény, hogy a munkáltató a kérelmező által tanított tárgyak oktatására négy új munkavállalót alkalmazott, amelyből következően nem volt megállapítható, hogy az eljárás alá vont intézménynél ne lenne a kérelmező munkájára a továbbiakban szükség. Miként arra az elsőfokú ítélet is rámutatott, a munkáltató akkor szünteti meg jogszerűen a munkavállaló jogviszonyát, ha az átszervezés, illetve a létszámcsökkentés az adott munkavállaló munkakörét érinti. A kérelmező feladatainak ellátására közvetlenül az átszervezés megkezdése előtt felvett négy munkavállaló azonban a bíróság megállapításai szerint is éppen azt támasztotta alá, hogy a kérelmező munkaköre nem szűnt meg, ebből következően a felmondásban szereplő és csak az általánosság szintjén maradó indokolás nem felelt meg a valós és okszerű indokolási kötelezettségnek. A hatóság előtti eljárásban az eljárás alá vont munkáltatót terhelte annak bizonyítása, hogy nem a kérelmező által megjelölt védett tulajdonságokkal volt összefüggésben munkaviszonya megszüntetése. 5
6 Az eljárás alá vont intézmény indokolása szerint az átszervezés keretében azért éppen a kérelmező munkaviszonyának megszüntetése mellett döntött, mert megítélése szerint a kérelmező képzettsége okán könnyebben tud elhelyezkedni, jobb eséllyel jelenik meg a munkaerőpiacon, mint azok a munkatársai, akik mindössze egy tanári diplomával rendelkeznek. A hatóság megvizsgálta a kérelmező munkakörében alkalmazott négy pedagógus munkaszerződését, amelyből megállapítást nyert, hogy valamennyien fiatalabbak voltak az 52 éves kérelmezőnél (31, 25, 26 és 29 évesek). A hatóság nem találta megalapozottnak a kérelemnek a vallási meggyőződésen, női nemhez tartozáson, fogyatékosságon és egészségi állapoton alapuló hátrányos megkülönböztetésre vonatkozó részét. A nemi alapú megkülönböztetést különösen cáfolja az a körülmény, hogy az öt elbocsátott pedagógus közül ketten férfiak voltak, valamint a kérelmező munkakörében alkalmazásra kerülő pedagógusok között is többségben voltak a nők. A kérelmező egészségi állapota ugyancsak nem szolgálhatott a döntés alapjául, hiszen maga a kérelmező fogalmazott úgy november 26-án kelt beadványában, hogy csípőízületi megbetegedését sikerült lepleznie munkáltatója előtt. Kérelmező vallási meggyőződése sem képezhette elbocsátásának okát, hiszen az elbocsátottak között saját bevallása szerint is voltak református pedagógusok. Kérelmező fogyatékos gyermekével összefüggésben pedig nem merült fel még a valószínűsítés szintjén sem olyan körülmény, amely a kérelemnek erre vonatkozó részét alátámasztotta volna. A kérelmező életkora a fentiekkel szemben azonban valóban meghatározó szempont lehetett. Az eljárás alá vont intézmény által kimentésül felhozott indokokat a hatóság nem fogadta el, ugyanis életszerűtlennek ítélte meg azt a munkáltatói érvelést, hogy az 50 év feletti kérelmező szakképesítései okán kedvezőbb helyzetben van a munkaerő-piacon, mint a 30 év alatti munkavállalók. A hatóság álláspontja szerint köztudomású tény, hogy az 50 év feletti munkavállalók rendelkeznek a legkedvezőtlenebb mutatókkal a munkaerőpiacon. A Nemzeti Foglalkoztatási Hivatal évi jelentése szerint már a 35 évnél idősebb álláskeresők száma is évről évre dinamikusabban nő, de ez különösen igaz az 55 és 59 év közöttiekre, akik 2010-ben több mint 20%-al voltak többen, mint 2009-ben. A Csongrád Megyei Bíróság a kérelmező részére megítélt kárátalány összegének alátámasztásául ugyancsak arra hivatkozott, hogy azt többek között a kérelmező életkora és rossz munkaerő-piaci helyzete indokolta. A kérelmező képzettsége, szakmai tapasztalata és az intézménynél eltöltött több évtizedes munkaviszonya olyan, a kérelmező alkalmazása mellett szóló objektív körülmények, amelyekkel szemben nem volt elfogadható az eljárás alá vont intézmény által védekezésül felhozott indok. 6
7 A fentiekre tekintettel az eljárás alá vont intézmény a rá rótt bizonyítási teher ellenére nem mentette ki magát. A kérelmező életkora és elbocsátása közötti összefüggést támasztotta ugyanakkor alá az a körülmény is, hogy a kérelmező munkakörében négy, nála jelentősen fiatalabb munkavállaló került alkalmazásra közvetlenül az átszervezés végrehajtását megelőzően. A felvételt nyert munkavállalók már csak életkorukból adódóan sem rendelkezhettek a kérelmezőhöz hasonló munkatapasztalattal, aki az intézménynél 28 éves folyamatos jogviszonnyal bírt elbocsátása idején. Összességében a hatóság arra a megállapításra jutott, hogy a kérelem részben alapos, a kérelmező munkaviszonyának megszüntetése során az eljárás alá vont intézmény életkorával összefüggésben közvetlen hátrányos megkülönböztetést alkalmazott. A hatóság az Egyenlő Bánásmód Hatóságról és eljárásának részletes szabályairól szóló 362/2004. (XII. 26.) Kormányrendelet 9. (2) bekezdés b) pontja alapján mellőzte a tárgyalás tartását, mivel jogerős ítéletben megállapított tényállást, továbbá az ügyfelek eljárás során tett írásbeli nyilatkozatait alapul véve a döntéshozatalra az iratok alapján lehetőség volt. A hatóság az Ebktv. 16. (1) bekezdésének b) és c) pontjában megállapított szankciókat alkalmazta. A jogkövetkezmények megállapításakor a hatóság figyelemmel volt arra, hogy a kérelmezőt a munkaügyi perben megfelelően kompenzálták az elszenvedett sérelemért. A fentiekre tekintettel a hatóság eltiltotta a munkáltatót a jövőbeni jogsértés tanúsításától és a közvélemény tájékoztatása érdekében határozatának nyilvános közzétételéről rendelkezett, amely kellő visszatartó erővel szolgálhat ahhoz, hogy az eljárás alá vont intézmény a jövőben tartózkodjék hasonló jogsértések megvalósításától. Az ügyintézési határidő a Kormányrendelet 7. (1) bekezdése szerint 50 munkanap. A határidő kezdő napja, a kérelem beérkezésének napja: november 20. Az ügyintézési határidő lejártának napja: november 10. napja. A hatóság határozata elleni fellebbezést az Ebktv. 17. (1) bekezdése zárja ki. A bírósági felülvizsgálat lehetőségét az Ebktv. 17. (3) bekezdése biztosítja. A hatóság a határozatot az Ebktv. 15. (1) a) pontjában biztosított hatáskörében eljárva hozta meg. Budapest, november 5. 7
8 Dr. Honecz Ágnes Elnök 8
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/88/3/2011 Ügyintéző: dr. Kegye Adél Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1024 Budapest, Margit krt. 85., továbbiakban hatóság) X.Y. kérelme alapján az egyenlő bánásmód
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/470/9/2014. Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1013 Budapest, Krisztina krt. 39/B.) kérelmezőnek a Human Service Agency Munkaerőpiaci Szolgáltató Kft. (HSA Kft.,
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/437/ /2014. Ügyintéző: Az Egyenlő Bánásmód Hatóság () kiskorú gyermeke törvényes képviselőjeként kérelmező kérelmére a Beszélj Velem Óvoda (1225 Budapest,
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/23/5/2011 Ügyintéző: dr. Kegye Adél Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1024 Budapest, Margit krt. 85., továbbiakban hatóság) X.Y. kérelme alapján az egyenlő bánásmód
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyiratszám: EBH/224/13/2015. Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1013 Budapest, Krisztina krt. 39/B) kérelmezőnek a Tiszalúc Nagyközség Önkormányzat Polgármesterével (3565 Tiszalúc,
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyszám: EBH/516- /2007 Ügyintéző: dr. Szathmári Réka Az Egyenlő Bánásmód Hatóság a dr. M. P. ügyvéd által képviselt B. K. Á., B. S. és T.O.F. kérelmezőknek az egyenlő bánásmód
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök H A T Á R O Z A T
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/302/ /2016. H A T Á R O Z A T Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (, a továbbiakban: hatóság) XY kérelmezőnek az egyenlő bánásmód követelményének megsértése tárgyában
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/449/ /2013 Előadó: Dr.. Az Egyenlő Bánásmód Hatóság Kérelmező (a továbbiakban: kérelmező) kérelmére a Kölcsönbeadó munkáltató (a továbbiakban: kölcsönbeadó
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyszám: EBH/641/11/2007. Ügyintéző: dr. Szász Adrián Az Egyenlő Bánásmód Hatóság Kérelmezőnek az OTP Bank Nyrt. (1051 Budapest, Nádor u. 16.) eljárás alá vonttal szemben az egyenlő
Jogeset EBH /174/2016. Ügyiratszám: EBH/174/2016
Ügyiratszám: EBH/174/2016 Védett tulajdonság: egészségi állapot Diszkrimináció területe: oktatás Diszkrimináció típusa: közvetlen hátrányos megkülönböztetés Jogsértést részben megállapító határozat A hatóság
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyszám:EBH/43/2009. Ügyintéző:.dr. Gregor Katalin Az Egyenlő Bánásmód Hatóság D. K.-né Kérelmező által az ITALOTRADE Kft. (képviseli: Vecsernyésné Fazekas Sára ügyvezető, 6724
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyszám: EBH/492/8/2008. Ügyintéző: dr. Szász Adrián Az Egyenlő Bánásmód Hatóság A.A. kérelmezőnek a MÁV-START Zrt. (1087 Budapest, Kerepesi út 1-5.) eljárás alá vonttal szemben,
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyszám: EBH/142/3/2007. Ügyintéző: dr. Szász Adrián Az Egyenlő Bánásmód Hatóság Kérelmezőnek a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium (1055 Budapest, Kossuth tér 4.)
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyiratszám: EBH/295/ 2006 Ügyintéző: dr. Kádár Tamás Az Egyenlő Bánásmód Hatóság kérelmezőnek az Első Magyar Mediátor Iroda Szolgáltató Korlátolt Felelősségű Társaság (1117 Budapest,
H A T Á R O Z A T. Az Egyenlő Bánásmód Hatóság kérelmezőnek az eljárás alá vont ellen előterjesztett kérelmét érdemi vizsgálatot követően
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/3/11/2011 Előadó: Dr. Varga Judit H A T Á R O Z A T Az Egyenlő Bánásmód Hatóság kérelmezőnek az eljárás alá vont ellen előterjesztett kérelmét érdemi vizsgálatot
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/464/8/2012 Előadó: Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (továbbiakban: hatóság) a Kérelmező (továbbiakban: kérelmező) kérelmére a Ügyvédi Iroda által képviselt Sashalmi
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG H A T Á R O Z A T H A T Á R O Z A T O T
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyszám: EBH/63/6/2010. H A T Á R O Z A T Az Egyenlő Bánásmód Hatóság az eljárásban dr. Kádár András Kristóf ügyvéd (1136 Budapest, Balzac u. 35.) által képviselt Kézenfogva Összefogás
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Elnök Ügyiratszám: EBH/227/13/2009 Ügyintéző: dr. Kegye Adél Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1024 Budapest, Margit krt. 85.) Dr. A.A. ügyvéd által képviselt X.Y (továbbiakban Kérelmező)
A Tanácsadó Testület márciusi állásfoglalása a megtorlás fogalmáról
A Tanácsadó Testület 2008. márciusi állásfoglalása a megtorlás fogalmáról Az Egyenlő Bánásmód Tanácsadó Testület 384/3/2008. (II. 27.)TT. sz. állásfoglalása a megtorlás fogalmáról Az egyenlő bánásmód követelményének
EGYENLŐ BÁNÁSMÓD HATÓSÁG Ügyiratszám: EBH/543/ /2012 Az Egyenlő Bánásmód Hatóság (1024 Budapest, Margit krt. 85.) A. B. kérelmezőnek a Baranya Megyei Kormányhivatal (7623 Pécs, József Attila u. 10.; jogelőd:

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
Új szabálysértési törvény változó szemlélet - PDF
Új szabálysértési törvény változó szemlélet
Download "Új szabálysértési törvény változó szemlélet"
1 Pallo József Új szabálysértési törvény változó szemlélet Több mint egy évtized elteltével jelentős változás következett be a szabálysértési joganyagban, mert ez év április 15-én hatályba lépett a már címében és a szabályozás szellemiségében is új szabálysértésekről és a szabálysértési nyilvántartásról szóló évi II. törvény. Nem ismeretlenek számunkra azok a hosszú időre visszanyúló szakmai viták, amelyek azt célozták, hogy a szabálysértés mint a közigazgatási büntetőjog részeként értelmezhető sajátos jogterület jellegét pontosan meghatározzák. Az alapvető probléma abban rejlik, hogy a szabálysértési normák egy része, illetve a hozzájuk kapcsolódó jogkövetkezmények egyértelműen a közigazgatási jog és a büntetőjog határán, sokszor szinte egybeolvadva helyezkednek el, és ezzel egy sajátos kettősség jelenik meg. Ugyanakkor a nemzetközi (európai) törekvéseket megismerve szembetűnő az is, hogy a két jogterület határai kezdenek áttetszőbbé válni, és ezzel a büntetőjog hagyományosnak mondható hegemóniája fellazulóban van. 1 Ebből adódóan az igazságügyi büntetőjog fogalma differenciálódik, mert megjelenik (megjelent) és helyet követel mellette a közigazgatási büntetőjog is. 2 A két terület elhatárolása igen nehéz, de talán helyénvalónak tűnik az a gondolat, hogy erre csak a hatáskörök pontos megállapításával mutatkozik reális esély, hiszen az igazságügyi büntetőjogban a bírói, míg a közigazgatási büntetőjogban az igazgatási szervek feladatköre a rendező elv. Mindkét esetben közös a tilalmazott magatartásokban a társadalomra (jogrendre) való veszélyesség jelenléte, azonban ez a szabálysértések tekintetében kisebb mértékű, amely csupán a közigazgatás-ellenességet alapozza meg. 3 A téma további elemzése igen érdekes következtetésekre vezethetne, azonban tanulmányom nem ezt célozza, sokkal inkább a fentebb kifejtett dogmatikai történések által is befolyásolt és kialakult jogi környezetet kívánom bemutatni. 1. Rövid történeti visszapillantás: A kihágástól a szabálysértésig Visszatekintve a tárgyalt téma szempontjából különös pezsgést eredményező XIX. századra, jól körvonalazódik, hogy a büntetőjogi szabályozási rendszernek két fő iránya alakult ki. Egyrészről ismert az ún. trichotom rendszer (bűntett vétség kihágás), másrészt érvényesült a dichotom (bűntett kihágás) struktúra is. A ki- 1 Elegendő arra utalni, hogy az Európa Tanács, illetve az Európai Unió egyes dokumentumaiban a közigazgatási-jellegű represszív szankciók a kriminálpolitika valós alternatívájaként jelennek meg. Ehhez képest ellenkező mozgás is tapasztalható, melyre aktuális példa az új Btk. szabályozása, amely az elzárást önálló büntetőjogi büntetés rangjára emelte. 2 Nem új találmányról van szó, hiszen a magyar közigazgatási büntetőjog elvi alapjait már Angyal Pál ( ) kidolgozta. 3 A közigazgatás-ellenesség tehát egyfelől a kisebb fokú társadalomra való veszélyesség szinonimája, másrészt a közigazgatás működésének rendjét akadályozó, veszélyeztető cselekményeknek az előbbivel azonos mértékű kifejezője. (Vö. Király Máthé Mezey: A polgári büntetőjog története. In: Magyar Jogtörténet. Budapest, Osiris Kiadó, o.) Börtönügyi Szemle 2012/4. 1
2 Pallo József hágást mindkét rendszerben úgy azonosították mint a bűncselekmény enyhébb alakját. A korszak legkiemelkedőbb magyar büntető törvénykönyve kétségkívül a Csemegi Kódex volt, amely a bűncselekmények hármas felosztását alkalmazta, azonban nem szabályozta az összes büntetendő magatartást. Ehhez mérten a kihágásokról 4 önálló törvénymű, az évi XL. törvénycikk rendelkezett, melyben a bűncselekményhez képest eltérő különbségeket igen szemléletesen kidomborították, elsősorban a szándékosság, a gondatlanság, illetve a büntetések és az elévülések tekintetében. További jellegzetessége volt ennek a szabályozásnak, hogy csak a gondatlanságból elkövetett jogsértések tekintetében határozott meg felelősséget, tehát gyakorlatilag az alanyi felróhatóság elvét érvényesítette. A szankciórendszerről elmondható, hogy a kihágások következményei vagy büntetésként (pénzbírság, elzárás) vagy mellékbüntetésként (foglalkozástól eltiltás, elkobzás és egyes esetekben hivatalvesztés) jelentkeztek. Általános szabályként érvényesült a meg nem fizetett pénzbírság elzárásra történő átváltoztatása is, melyhez a törvény által megállapított átváltási kulcs nyújtott segítséget. A szankciók alkalmazásában és a jogsértések elbírálásában a járásbíróságok, illetve a közigazgatási hatóságok működtek közre. Megjegyzendő azonban, hogy ezek a hatáskörök nem voltak arányosan telepítve, melynek következtében a közigazgatási szervek túlsúlya volt meghatározó. Közel hetven év elteltével a kihágás jogi megítélése is jelentős változáson ment át, melynek közvetlen mozgatórugói az 50-es évek társadalmi, politikai és jogpolitikai változásaiban gyökereztek. A korszak emblematikus jogi terméke, a büntetőjog általános részéről szóló évi II. törvény (Btá.) 5 volt, mely a bűncselekmények súly szerinti megosztását új alapokra helyezte és végeredményben egy dichotomikus rendszert hozott létre. Sajátos megoldásként a jogszabály úgy rendelkezett, hogy a kihágásokra a bűntettekre vonatkozó rendelkezéseket alkalmazta, ha a törvény másként nem rendelkezett. Ebben az időszakban a kihágásért az elzárást mint büntetést lehetett alkalmazni, míg a pénzbírságot, az elkobzást, a foglalkozástól eltiltást és a kiutasítást mellékbüntetésként jelenítette meg a szabályozás. A korszak első és másodfokú eljárásrendszerét az évi 35. törvényerejű rendeletben találjuk, melynek értelmében első fokon községekben a járási, városokban a városi végrehajtó-bizottság járt el a kihágási ügyekben. 6 A megyei végrehajtó-bizottság elnöke (a bizottság megbízottja) vagy a rendőrség vezetője másodfokon döntött ezekben az ügyekben. 7 A kihágások elbírálása tekintetében a rendőrség döntési jogkörét az évi 16. törvényerejű rendelet megszüntette, és csupán néhány kisebb jelentőségű ügyben telepített hatáskört ehhez a szervezethez. A jogszabály fontos újítása volt, hogy be- 4 A történetiség kedvéért meg kell említeni, hogy az első ilyen jellegű jogszabály a mezei rendőrségről szóló évi IX. törvénycikk volt. 5 Ennek a szabályozásnak jutott az a kétes dicsőség, hogy a Csemegi Kódex még hatályban lévő utolsó rendelkezéseit végleg száműzze a magyar jogrendből. 6 A rendőrség elsősorban a közlekedésrendészettel, valamint a közrend és a közbiztonság megszegésével kapcsolatos kihágások vonatkozásában rendelkezett hatáskörrel. 7 Ezeken kívül a belügyminiszter kijelölhetett városi végrehajtó-bizottságokat, amelyek kihágási ügyekben dönthettek. 2 Börtönügyi Szemle 2012/4.
3 Új szabálysértési törvény változó szemlélet vezette az általános fogalmak szerinti bírságot, mellyel a szintén nóvumnak számító, kihágásnak nem minősülő ún. szabálytalanságokat volt hivatott büntetni, melyek jellemzően a közrend és a közlekedés rendjét sértő cselekmények voltak. A bűncselekmények súly szerinti felosztását az évi 17. törvényerejű rendelet számolta fel, és egységes, bűntett fogalmon nyugvó anyagi büntetőjogot teremtett. A tárgyalt téma szempontjából legfontosabb következménye mindennek az volt, hogy a kihágás mint szakmaspecifikus fogalom és jogintézmény megszűnt, és a tényállások egy részét bűntettnek, míg a másik részét, új fogalmat bevezetve, szabálysértésnek nyilvánította a jogszabály. Mindez azért nagyon fontos, mert ekkor történt meg a szabálysértések egyértelműen deklarált elhatárolása a büntetőjogtól és ezen a néven való bevezetése a magyar jogrendbe. Gyakorlatilag a korabeli jogalkotó egy sajátos közigazgatási jogintézményt hozott létre, melynek teljesen önálló anyagi jogi és eljárásjogi szabályrendszerét is kialakította. Az új jogintézmény kódex jellegű szabályozására egészen az évi I. törvény hatálybalépéséig kellett várni, melynek végrehajtási rendelete a 17/1968. (IV. 14.) Korm. rendeletben öltött testet. A joganyag továbbra is megtartotta azt a vegyes közigazgatási fórumrendszert, amelyben még a községi tanácsok is szabálysértési hatósági jogkört kaptak, az elbírálás tekintetében a rendőrségi és törvényhatósági vonulat érvényesült, azonban igen nehezen védhető megoldásként a szabályozás kizárta a bírói út igénybevételét. Ez úgy válik plasztikussá, hogy egyazon szerv valósíthatta meg a nyomozati cselekményeket, láthatta el a váddal kapcsolatos feladatokat és a döntéshozatalt, mindezt bírósági kontroll nélkül. Mindez különös hangsúlyt kapott 1992-ben, amikor Magyarország is csatlakozott a Római Egyezményhez, melynek igen fontos hozadéka volt az, hogy a kormány a jogharmonizáció érdekében elrendelte a teljes magyar jogrendszer felülvizsgálatát. Ennek nyomán szembesülnünk kellett azzal, hogy a szabálysértési eljárás az egyetlen olyan terület, amely nem felel meg az Egyezmény normatíváinak. Hazánk, élve a nemzetközi jog adta lehetőségekkel, csatlakozott ugyan, de ebben a vonatkozásban fenntartást fogalmazott meg, azonban nyilvánvalóvá vált az is, hogy a szabálysértési joganyag revíziója sokáig nem halasztható. A legsürgetőbb feladat az Egyezmény 6. cikkelyének való megfelelés volt, amely az ún. fair eljárás elvét rögzíti. 8 További ösztönzést jelentett a 63/1997. (XII. 12.) AB határozat, melyben megállapítást nyert, hogy a jogalkotó mulasztásban megnyilvánuló alkotmánysértést követett el, mert csak szűk körben biztosította a bírói út igénybevételét, jelesül a meg nem fizetett pénzbírság átváltoztatása ellen volt erre lehetőség. A szabályozásban általános büntetésként a pénzbírság kiszabása jelenik meg, azonban csekély számú szabálysértés esetében nyitva állt az út az elzárás igénybevételére is. 8 Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű határidőn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelességei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntető jogi vádak megalapozottságát illetően. Börtönügyi Szemle 2012/4. 3
4 Pallo József Ezt követően lázas munka indult 9, melynek eredményeképp megszületett az évi LXIX törvény, amely felszámolta ezt a hiányosságot, és végső soron a szabálysértési joganyagot az európai normákhoz igazította. A nagy igyekezet ellenére sem sikerült tökéletes szabályozást alkotni, mert a törvény bonyolult és lassan alkalmazható volt, valamint az elkövető számára több obstrukciós lehetőséget biztosított. Komoly problémák forrását jelentette az is, hogy a részletszabályok kidolgozásának hiánya miatt a törvényt alkalmazási ideje alatt 34 alkalommal kellett módosítani, melynek egyenes következménye a kazuisztikus szerkezet kialakulása volt. Nem ok nélkül érte a jogszabályt az a kritika sem, hogy elhúzódnak az ügyek és a felelősségre vonás eredménytelenné válik, valamint a fórumrendszer egyes elemei között gyakori hatásköri összeütközések alakulnak ki. A szabályozás következő lépcsője a ma is hatályos szabálysértésekről és a szabálysértési nyilvántartásról szóló évi II. törvény 10, melynek megalkotói célul tűzték ki a gyors és eredményes fellépést a szabálysértést elkövetőkkel szemben. A jogszabály részletesebb ismertetése a tanulmány egy másik részében történik meg. A jelenlegi helyzetben a végrehajtást segíti elő a szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító intézetek kijelöléséről szóló 42/2012. (III. 20.) Korm. rendelet, valamint a gyakorlati feladatokkal közvetlenül összefüggő 17/2012. (IV. 5.) BM rendelet. Ezekkel a rendelkezésekkel napjainkban a szabálysértési elzárásra vonatkozó joganyag komplex és zárt körű normarendszert alkot. 2. A közigazgatási szankciórendszerek típusai az uniós tagállamokban A magyar jogrendszerben a szabálysértési jog egy sajátos jogágak közötti jogág, s mint ilyen, európai viszonylatban majdhogynem páratlan és egyedülálló szabályozási modellnek tekinthető. 11 Sajátossága abban áll, hogy egyrészt magába olvasztja az ún. bagatell büntetőjogi tényállásokat, amelyek lényegében egy sajátos dekriminalizáció révén kerültek át a büntetőjogból a közigazgatási jogba, másrészt megtalálhatók benne a közigazgatás-ellenes tényállások, harmadrészt pedig e két csoport között húzódik egy olyan tényállásokból álló széles sáv, amely kisebb-nagyobb mértékben, de mindkét csoport jellemzőit magán viseli. 12 A magyar szabálysértési jog e sajátossága a szabálysértési szankciók rendszerében is tükröződik, ahol keverednek egymással a közigazgatási jogi (államigazgatási jogi) jellegű bírságok és a kifejezetten büntetőjogias elzárásbüntetés, valamint a különböző szabálysértési intézkedések. Ezzel szemben más európai országokban az alábbi modellek valamelyikét alkalmazzák: Nem ismerik el a közigazgatásnak azt a jogát, hogy büntetőhatalmat gyakoroljon, s így a közigazgatás-ellenes cselekmények szankcionálása a büntetőjog trichotómikus rendszerének legalsó szintjének részét képezi. 9 Ugyanakkor szólni kell arról is, hogy a joganyag korszerűsítése már az 1980-as évek közepén felvetődött és az Igazságügyi Minisztériumban külön bizottságot hoztak létre. 10 Hatályba lépett április 15-én. 11 Egyedül még a német jogrendszerben jelenik meg a szabálysértési jog önálló jogágként. 12 Nagy Marianna: A közigazgatási jogi szankció. Magyar közigazgatási jog. Általános rész. (Szerk. Fazekas Marianna, Ficzere Lajos). Budapest, Osiris, o. 4 Börtönügyi Szemle 2012/4.
5 Új szabálysértési törvény változó szemlélet Elismerik a közigazgatásnak azt a jogát, hogy büntetőhatalmat gyakoroljon (közigazgatási büntetőjog), ám e fölött bírói felügyelet érvényesül. Azokban az államokban, ahol létezik külön közigazgatási büntetőjog, a közigazgatási szankciófajtákat illetően közös pont, hogy egyformán tiltják a személyes szabadságot korlátozó vagy megfosztó intézkedések közigazgatási szervek által történő alkalmazását és előírását. Az európai közigazgatási büntetőjogokban tehát a leginkább alkalmazott szankciók a pénzügyi szankciók, vagyoni hátrányok, másodsorban pedig jogkorlátozó és jogfosztó intézkedéseket rónak ki. További érdekes kérdés az Európai Unió tagállamait a közigazgatási szankcionálás szempontjából megvizsgálni, melynek eredményeként három nagy blokk hozható létre: 1. Az első csoportba tartoznak azon országok, amelyek kapcsán törvényben szabályozott közigazgatási büntetőjogról beszélhetünk. (Németország, Olaszország és Portugália.) 2. A második csoportba tartoznak azok az országok, amelyek alkalmazzák ugyan a közigazgatás büntetőhatalmát, de nincs egységes törvényi alapja és rendszere a közigazgatási szankcionálásnak. (Belgium, Spanyolország, Görögország, Franciaország és Hollandia.) 3. A harmadik blokkot azok az országok alkotják, amelyek elutasítják a közigazgatás büntetőhatalmát. (Nagy-Britannia, Írország, Dánia.) 13 Ad a) Az olasz büntetőpolitika a 60-as évek végétől kezdve a depönalizációt tette a jogalkotás egyik központi értékévé, vagyis a büntetőjogi büntetést csak a legsúlyosabb jogellenes cselekvésekre kívánták fenntartani. Merész jogpolitikai döntéssel 1967-ben még csak a közlekedés rendjére vonatkozóan, majd 1975-ben néhány kivételtől eltekintve generálisan is: a büntetést átminősítettek közigazgatási bírsággá minden szabálysértésre vonatkozóan. Ma a szankcionálásuk sarokpontja szerint valamennyi közigazgatási bűncselekmény bírsággal 14 büntetendő. E törvény mellett alapvető fontosságú jogforrásnak minősül egy december 19-i miniszterelnöki körrendelet, amely irányelvet jelent arra nézve, hogy ténylegesen mely esetekben alkalmazza a jogalkotó a büntetőjogi vagy a közigazgatási jogi szankcionálást. 15 A portugál közigazgatási szankciórendszer egy rendkívül differenciált modellnek tekinthető, hiszen itt egy trichotomikus büntetőjogi struktúra mellett párhuzamosan létezik a törvényben szabályozott közigazgatási büntetőjog. Eszerint a portugál Btk. szabályozza a trichotomikus felosztású bűncselekményeket, amelyekre szabadságvesztés- és pénzbüntetés büntetéseket alkalmaznak, továbbá az évi 43. külön törvény tartalmazza a speciális közigazgatási bűncselekményeket, amelyek jogelle- 13 Nagy Marianna: Közigazgatási szankcionálás az Európai Unió tagállamaiban. (T sz. A közigazgatási felelősség- és szankciórendszer elméleti dogmatikai rendszerének fejlesztési lehetőségei című OTKA kutatás támogatásával készült tanulmány.) 2. o. web/euik.nsf/.../$file/nagy%20marianna%20i..doc 14 A törvény szóhasználata szerint: pénzfizetési kötelezettség lévén, hogy Olaszországban a bírság terminus alatt büntetőjogi pénzbüntetés értenek. 15 Nagy Marianna uo o. Börtönügyi Szemle 2012/4. 5
6 Pallo József nességi formája az ún. contra-ordenaçao, szankciója pedig a coima, azaz a bírság. 16 Emellett a jogalkalmazónak még igen tág lehetősége van különböző mellékbüntetések alkalmazására, úgymint elkobzás, eltiltás valamilyen cselekménytől, foglalkozástól, valamely jog, kedvezmény közigazgatási szerv általi visszavonása, kitiltás piacokról, vásárokról, sportrendezvényekről, meghatározott helyekre való belépés tilalma, közmunkában való részvételtől eltiltás, koncessziós eljárásból kizárás, intézmény bezárása, szolgáltatás megtiltása, jogosítványok visszavonása. 17 A coima, ellentétben a kihágásokra kiszabható pénzbüntetéssel, nem változtatható át elzárásra, mindig pénzfizetési kötelezettség marad. Lényegét tekintve a portugál modell egy egyszerűsített büntetőeljárást képez le: abban az esetben, ha az eljárás során bűncselekmény gyanúja merül fel, akkor az ügyész veszi át az eljárást. A német szabályozási modell a magyar szabálysértési jog szempontjából mintaértékűnek 18 számít, mert ebben szintén létezik külön szabálysértési kódex (Gesetz über Ordnungswidrigkeiten, rövidítve: OWiG). A modellt egyértelműen dichotóm szemléletmód jellemzi, mert elkülönült joganyagként jelenik meg a büntetőjoghoz képest, és a szabálysértések elbírálását közigazgatási bíróságok hatáskörébe utalja, egyidejűleg garantálva a bírói felülvizsgálat lehetőségét. A szabálysértés fogalma az a jogellenes és felróható cselekmény, amely törvényi tényállást valósít meg, és a törvény pénzbírsággal fenyegeti. 19 Látható tehát, hogy a német szabálysértési jogban már a fogalmi elemek szintjén ki van zárva a személyes szabadságot korlátozó szankciók alkalmazása, azaz primer elzárásbüntetés nincs. Szekvenciális jelleggel azonban megjelenhet a szabadságelvonás e formája. Lényegében a magyarral ellentétben a német rendszerben kizárólag a fizetni tudó, de erre hajlandóságot nem mutató elkövetőkkel szemben lehet elzárást alkalmazni. Ad b) A belga jog ugyan elismeri a közigazgatás büntetőhatalmát, ez azonban nem mindenben felel meg a közigazgatási büntetőjog kritériumainak. Ez a büntetőhatalom mindenekelőtt abban különbözik a korábban ismertetett rendszerektől, hogy a közigazgatási szankciókon kívül alkalmazza az ún. közigazgatási tranzakciót, amely egyfajta sajátos egyezségi megoldás, vagyis olyan bírság, amelyet a közigazgatás mintegy felajánl a jogsértőnek, kiváltva ezáltal a királyi ügyész eljárását. 20 Egyébiránt a belga közigazgatási büntetőjogi szankciórendszer sem tartalmaz személyi szabadságot elvonó/korlátozó szankciókat, ez csak a büntetőjogi szankcionálás része lehet. Ha azonban nem fizetik be a tranzakciós összeget, akkor az ügy átkerül az ügyészhez, és elindul a büntetőeljárás, amely során akár szabadságvesztés-büntetést is kiszabhatnak. A spanyol Alkotmány 9. cikkének 3. -a szerint az Alkotmány megtiltja a közigazgatásnak, hogy bárminemű bíráskodási tevékenységet végezzen, továbbá a 25. cikk 3. -a kizárja a közigazgatási szabadságelvonás jogát, akár direkt, akár szubszidiárius módon 16 Uo. 13. o. 17 Uo. 16. o. 18 Alátámasztja mindezt, hogy a hatályos szabályozás megalkotásakor deklaráltan a német mintát követte a jogalkotó. 19 Árva Zsuzsanna: Fejezetek a közigazgatási büntetőbíráskodás elmélettörténete köréből (PhDértekezés). Kézirat. Miskolc, o. 20 Nagy Marianna: Közigazgatási szankcionálás 18., 20. és 23. o. 6 Börtönügyi Szemle 2012/4.
7 Új szabálysértési törvény változó szemlélet gyakorolja azt. Ugyanakkor alkotmányértelmezés alapján (a szabadságelvonás kivételével) levezethető a közigazgatás szankcionálási joga, hiszen a 25. cikk 1. -a kimondja senkit nem lehet megvádolni, illetve megbüntetni csak olyan cselekményért, illetve mulasztásért, amely már az elkövetéskor bűncselekményként, vagy vétségként, illetve közigazgatási jogellenességként volt szabályozva. 21 Egyébiránt a különböző ágazati törvények (Adótörvény, Versenytörvény stb.) számos szankciófajtát szabályoznak, de a bírság jogintézménye valamennyiben megtalálható. A görög rendszer alapjaiban tér el a már ismertetett európai rendszerektől. A közigazgatási jog alulkodifikáltsága miatt ebben a rendszerben a szankcionálás területén is meghatározó a joggyakorlat értelmező szerepe, illetve abban is specifikus, hogy melyik jogágban helyezi el a közigazgatási büntetőhatalmat. 22 E hatalmat tehát nem a büntetőjogból eredeztetik, hanem önállónak tekintik, ennek sajátos következménye pedig az, hogy a büntetőjog és a büntető-eljárásjog elveit nem terjesztik ki a közigazgatási jogra, ezzel a megoldással is elkülönülve az Európai Unió számos más tagjától. A közigazgatás-ellenes cselekmények szankcióit akárcsak Spanyolországban nem a Btk., hanem ágazati törvények és rendeletek határozzák meg. Továbbá a büntetőjogi szankcionálásra a görög szabályok szerint monopóliuma van a bíróságoknak, szemben a közigazgatási szankcionálással, amelyet mindenkor a közigazgatási szervek végeznek. Görögországban úgyszintén ismeretlen a közigazgatási szankciók körében az elzárás, a szankciórendszer központi eleme a pénzbírság, amelynek kiszabására objektív felelősségi alapon kerülhet sor, és amely nem kötődik szorosan az elkövetőhöz, s így a jogellenességet elkövető személy halála után átszáll az örökösökre, akik egyfajta hagyatéki teherként kötelesek megtéríteni a bírságot az állam számára. 23 Franciaországban a közigazgatási szankcionálást különös hatáskörű autonóm államigazgatási szervek (autorités administratives indépendentes) végzik. Tehát itt ismeretlen az elkülönült szabálysértési jog, e cselekmények a büntetőjog részét képezik, és a cselekményeket a büntetőeljárás részeként bírálják el. E hatóságok jórészt pénzügyi szankciókat alkalmaznak, ám ez alatt nem csak bírságokat értenek, hanem a vagyont érintő egyéb hátrányokat is ide sorolják (például a munkafelfüggesztésnek elrendelése, ház lebontására kötelezés, dolgok megsemmisítése.) Emellett lehetőség van ún. megelőző és helyreállító rendészeti intézkedések foganatosítására a megbomlott közrend helyreállítása érdekében (például késedelmi pótlékok kiszabása). 24 Külön aláhúzandó a francia Alkotmánytanács július 28-ai döntése, amelyben kimondatott, hogy a hatalommegosztás elve ma már nem jelenti akadályát annak, hogy a közigazgatási hatóság a közhatalom gyakorlása során szankciót alkalmazzon. A szankció azonban nem korlátozhatja a személyes szabadságot, másrészt pedig törvényben kell megállapítani az alkalmazott eszközöket és garanciákat Uo. 29. o. 22 Uo. 35. o. 23 Uo o. 24 Uo. 52. és 44. o. 25 Lásd erről: Conseil d Etat Section du rapport et des etudes: les pouvoirs l administration dans le domain des sanctions. La Documentation française o. (Idézi: Nagy Marianna: Közigazgatási szankcionálás 46. o.) Börtönügyi Szemle 2012/4. 7
8 Pallo József Ugyanakkor a német rendszerhez hasonlóan a pénzbeli teljesítés kikényszerítése érdekében megmaradt a szekvenciális elzárás jogintézménye, bár a hatóságot széleskörű mérlegelési jog illeti meg abban a tekintetben, hogy ezt alkalmazza-e. Ad. c) Közös jellemzője ezeknek a rendszereknek, hogy történelmi vagy alkotmányos okokból nem fogadják el a közigazgatás által alkalmazható büntetőintézkedéseket, elutasítják a közigazgatás büntetőhatalmát. Bár számos közigazgatási ágazati jogszabály megszegését büntetni rendelik különböző szankciókkal, ezeket a szankciókat büntetőbíróság szabja ki. Ebből következően az adott ország büntetőjogának szankciórendszere alkalmazandó a közigazgatás-ellenes cselekmények miatt történő felelősségre vonáskor. Az angol rendszert érintően 2005-ben jelentős változások következtek be, amelynek hatására végbement a közigazgatási büntetőszankciók rendezése a tételes jog által. 26 Az Egyesült Királyságban, ahol csekély súlyú bűncselekmény (minor criminal offence) elkövetése miatt akár pár hetes szabadságvesztést is ki lehet szabni, külön törvény (Rehabilitation of Offenders Act 1974) rendelkezik a csak néhány és/vagy enyhe ítélettel rendelkező elítéltek rehabilitációjáról. 27 Ezen alcímhez kapcsolódóan feltétlenül fontosnak tartom, hogy a közigazgatási szankciók külföldi végrehajtásáról néhány példát felidézve röviden szóljak. Az világosan látszik, hogy a büntetés-végrehajtási szervezeteknek nem lehet szerepe e téren, lévén, hogy nem kriminális jellegű szankciókról van szó. 28 A bagatell bűncselekmények miatt kiszabott hátrányos jogkövetkezmények alkalmazása már a büntető igazságszolgáltatás területére tartozik, itt azonban az európai jogfejlődés során a különböző resztoratív (helyreállító) igazságszolgáltatási, illetve alternatív (eltereléses) modellek kerültek előtérbe. Görögországban például bagatell bűncselekmények esetén az ügyész az eset nyilvántartásba vételét követően írásban utasíthatja az illetékes rendőrkapitányságot arra, hogy mediációs eljárást kezdeményezzen. 29 Ausztriában a törvény a diverzió négy fajtáját ismeri, úgymint: meghatározott pénzösszeg fizetése; közérdekű munka, amit a terhelt beleegyezése esetén a köz javára szabadidőben végez; önállóan, bagatell bűncselekmények esetén alkalmazható a próbaidő, ami mellett valamilyen kötelezettséget is előírhatnak a terhelt beleegyezésével (mint például gépjárművezetői tanfolyam elvégzése, elvonókúrán való részvétel, illetve a terhelt szociális körülményeitől, társadalmi helyzetétől függően pártfogó felügyelet is elrendelhető); végezetül lehetőség van a bíróságon kívüli megegyezésre is, amit az ügyész vagy a bíró hivatalból rendel el, ha úgy látják, hogy az ügy jellegénél fogva alkalmas a tettes és áldozat közötti megegyezésre. 30 Meghatározott 26 Árva Zsuzsanna: Fejezetek 262. o Nem véletlen tehát, hogy az 1987-es Börtönszabályzattal szemben az Európa Tanács ajánlása az új Európai Börtönszabályokról [REC (2006) 2.] nem tartalmaz kiegészítő rendelkezéseket a nem büntetőeljárás során elítéltek ( polgári foglyok ) helyzetére vonatkozóan. 29 A helyreállító igazságszolgáltatás európai jó gyakorlatai a büntetőeljárásban. Konferenciakötet. Budapest, IRM, o. 30 A helyreállító igazságszolgáltatás 110. o. 8 Börtönügyi Szemle 2012/4.
9 Új szabálysértési törvény változó szemlélet törvényi feltételek fennállása esetén az ügyész tesz javaslatot a diverzióra, majd a bíróság döntését követően az ügyet a Neustarthoz irányítják, amely országos hatáskörű nonprofit szervezetként működteti a pártfogó felügyelet, a közérdekű munka és a mediáció rendszerét. 3. Közigazgatási büntetőjog az Emberi Jogok Európai Bírósága (EJEB) előtt Az Európai Emberi Jogi Egyezmény és a szabálysértési jog vonatkozásában eddig csak egy eljárási kérdést vetődött fel az EJEB előtt, ez azonban csupán érintőlegesen kapcsolódik a végrehajtáshoz. A kérdés az volt, hogy vajon alkalmazható-e az Egyezmény 6. Cikkének (Tisztességes tárgyaláshoz való jog) garanciarendszere olyan magatartások megítélésénél, amelyek a nemzeti jog szerint közigazgatási büntetőjogi (szabálysértési) eljárás alapjául szolgálnak. A kérdésre több ízben is igenlő választ adott a bíróság, indoklását pedig, többek közt arra is alapozta, hogy az ilyen tényállásokhoz fűzött szankciók függetlenül azok jogági besorolástól hasonlatosak a büntetőjogi büntetésekhez és intézkedésekhez, tehát represszív preventív funkcióval bírnak. Konkrétan az Öztürk vs. Németország ügyben 31 a közlekedési szabálysértés miatt hatóság által kiszabott szabálysértési bírság alkalmazását minősítette a bíróság alapvetően büntetés jellegűnek (the sanction seeks to punish as well as to deter). Az EJEB tehát kimondta, hogy a német szabálysértési jog az európai büntetőügyfogalom része, mert a szabálysértés során megsértett jogszabály a társadalom valamennyi tagjára és nem kisebb (például szakmai) csoportjára ró kötelezettségeket. Természetesen ezen elv nem zárja ki az ügyek intézéséből a közigazgatási szerveket, csupán azt kívánja meg, hogy az érintett fél teljes körű bírói védelemben részesüljön. Megállapítható tehát, hogy az EJEB csupán viszonylagos jelentőséget tulajdonít az adott nemzet jogági kategorizálásának, döntő a jogsértés valódi természete, amelyet a kapcsolódó büntetés jellegével összefüggésben kell megítélni. (The very nature of the offence, considered also in relation to the nature of the corresponding penalty represents a factor of appreciation of greater weight.) 4. Az új szabályozás néhány hangsúlyos eleme A tényállások számát tekintve megállapítható, hogy jelentős deregulációra került sor, mert a korábbi 183 szabálysértésből a törvényben 86, elsősorban a közrend és a közbiztonság elleni tényállás maradt, míg azoknál, amelyek kimaradtak, a jövőben nem szabálysértési, hanem közigazgatási bírság lesz alkalmazható. Ennek kétség kívül a legnagyobb előnye az, hogy megszűnt a szabálysértési és a közigazgatási eljárások párhuzamossága. A szabálysértés fogalmát vizsgálva szembetűnő, hogy a jogalkotó szándéka a kriminalizálódás irányába mutat. A törvényi definíciót értelmezve megállapítható az 31 ECHR, Öztürk v. Germany. Judgement of 21 February Series A no echr.coe.int/tkp197/view.asp?item=1&portal=hbkm&action=html&highlight=%d6zt%fcrk& sessionid= &skin=hudoc-en Börtönügyi Szemle 2012/4. 9
10 Pallo József emberi cselekedet, a társadalomra való veszélyesség, a büntetendőség és a felróhatóság kritériumainak együttes megjelenése. Ehhez igazodóan tevékenységben vagy mulasztásban kell megnyilvánulnia az emberi magatartásnak, a bűncselekményhez képest kisebb fokban sérti vagy veszélyeztetheti Magyarország jogrendjét, csak törvény nyilváníthat szabálysértéssé 32 és végül: beszámítási képességgel rendelkező szándékos vagy gondatlan elkövetés a feltétel. A normarendszer különös részében újdonság, hogy az alkalmazható joghátrányt nem határozza meg a jogalkotó, csak a tényállásokat rögzíti az egyes szabálysértések kapcsán. Praktikus jogszabály-szerkesztési technikát alkalmazva külön fejezetben szabályozza az elzárással is szankcionálható tényállások körét. 33 A szankciórendszerben jelentős változás, hogy a büntetések csoportja kiegészült a közérdekű munkával, így tehát az elzárás, valamint a pénzbírság mellet új elem jelent meg. A közérdekű munka napi 6 órával számolandó, és csak akkor alkalmazható, ha az elkövető elfogadja. (Többek között ez határolja el a büntetőjogi változattól, ugyanis ott nincs választási lehetőség.) A meg nem fizetett pénzbírság átváltoztatása rendszerében a közérdekű munka szerepe megmarad, azonban az egyszerűsítés jegyében már nem előzi meg a letiltás, illetve az adók módjára való behajtás kísérlete. Ennek eredményeként legkésőbb 2 hónapon belül a meg nem fizetett pénzbírság elzárásra való átváltoztatása megtörténik. Itt említem meg, hogy a törvény végrehajtási rendelete értelmében a szabálysértési elzárás foganatosítására csak büntetés-végrehajtási intézetben nyílik lehetőség, száműzve ezzel a rendőrségi fogdát a végrehajtás rendjéből. Az intézkedések vonatkozásában változás történt a kitiltás terén, ugyanis ennek a szankciónak az alkalmazása lehetővé válik nemcsak a sportrendezvények, hanem a kereskedelmi tevékenység (például piacok, vásárok) helyszíneiről is. Ehelyütt azonban utalni kell arra is, hogy mindez csak akkor lesz hatékony, ha biztosítottak a technikai ellenőrzés feltételei is, másrészt nem szerencsés, hogy a büntetőjogban hasonló néven ismert jogintézménnyel találkozhatunk. Új elem az is, hogy a rendőrségnek minden elzárással sújtható szabálysértés esetén előkészítő eljárást kell lefolytatnia. A pénzbírság összegében is változás történt, mert legalacsonyabb összege forint, maximuma pedig forintra emelkedik, azzal, hogy elzárással is büntethető szabálysértés esetén az összeg forint is lehet. Megfigyelhető, hogy a büntetési tételek növekedése mellett az eddig alkalmazható mérlegelés helyébe egységesen forintos átszámolási összeg lép. A büntetés-végrehajtás számára legközvetlenebb hatást eredményező tényállás tekintetében tulajdon elleni szabálysértés jelentősen megemelkedett az értékhatár, melynek összege forintról forintra változott. A szabályozás rögzíti a büntetés kiszabását enyhítő, illetve súlyosító körülményeket is, így nevesítve például a hatóságokkal való együttműködést vagy a 2 éven belüli újbóli felelősségre 32 A korábbi szabályozás lehetővé tette kormányrendeletben, illetve önkormányzati rendeletben a szabálysértés megállapítását. 33 A törvény önállóan, a XXIII. fejezetben sorolja fel ezeket, úgymint: magánlaksértés, önkényes beköltözés, távoltartó határozat szabályainak megsértése, rendzavarás, garázdaság, közbiztonsági tevékenység jogosulatlan végzése, tiltott kéjelgés, veszélyes fenyegetés, feloszlatott társadalmi szervezet tevékenységében való részvétel, valótlan bejelentés, járművezetés az eltiltás ideje alatt, tulajdon elleni szabálysértés, jogosulatlan vadászat. 10 Börtönügyi Szemle 2012/4.
11 Új szabálysértési törvény változó szemlélet vonást. Fontos újdonság, hogy a jogszabály előírja: az elkövetők felelősségre vonása lehetőleg még a helyszínen történjen meg. A jövő év elejétől az egymás országában elkövetett közlekedési szabálysértések büntetéseit is behajtják a bolgár, horvát, magyar és osztrák autósoktól a helyi hatóságok, ennek kereteit a négy ország belügyminisztere, illetve belügyminiszter-helyettese az úgynevezett Salzburg Fórum, vagyis a közép-európai belbiztonsági partnerség ülésén alakította ki 2012 októberében. Jelentős változás a szabálysértési hatóság eljárásában az, hogy ha a tényállás tisztázott és az eljárás alá vont személy vagy az eljárásban részt vevő személy meghallgatása nem szükséges (például egyértelmű a tettenérés), akkor büntetés kiszabására, vagy intézkedés alkalmazására kerül sor. Az erről szóló határozat meghozatalára 15 napon belül kerül sor, amely ellen a közléstől számított 8 napon belül az eljárás alá vont kifogással élhet, melynek következtében az ügy a helyi bíróság elé kerül. Bevezeti a törvény az ún. szabálysértési visszaesés fogalmát, melynek lényege, hogy a külön is nevesített kriminális tényállás 6 hónapon belül harmadszori kimerítése (elkövetése) esetén az eredetileg elzárással nem sújtható cselekmény miatt e büntetés is kiszabható. Ez a rendelkezés értelemszerűen csak a hatályba lépés után elkövetett cselekményekre vonatkozik, melynek következményeként a korábban elkövetett szabálysértések esetén még az évi LXIX. törvényt kell alkalmazni, tehát a két szabályozás párhuzamosan még évekig él egymás mellett. Ennek, megítélésem szerint, nagyon komoly szakmai és jogalkalmazási diszkomfort lesz a következménye. A hatásköri rendelkezésekről röviden szólva elmondható, hogy a jegyző ez irányú általános jogköre megszűnik és helyette a kormányhivatalok járnak el. A törvény hatósági jogkört telepít a rendőrséghez és a Nemzeti Adó és Vámhivatal vámszervéhez is. Első fokon a helyi bíróság, míg másodfokon a törvényszék jogosult eljárni. A halmazati kérdések vonatkozásában kiemelendő, hogy ha az elkövetőt egy eljárásban több szabálysértés miatt vonják felelősségre, akkor forint, elzárással is büntethető deliktumok esetében pedig akár forintig terjedő bírságot is kiróhatnak. Jelentős változások következtek be a helyszíni bírságolás tekintetében, ugyanis ennek összege és forint között mozog, és a jogsértés 6 hónapon belüli ismételt elkövetése esetén akár forintos bírságra is számíthat az elkövető. Eltűnik az illetékalapú befizetés, a helyszíni bírság rendezésére 15 nap áll nyitva a korábbi 30 napos terminushoz képest, melyet postai átutalással vagy csekken lehet rendezni. A tervek szerint ezek a módozatok a későbbiekben kiegészülnek a bankkártyás fizetési móddal, azonban ennek lehetőségei napjainkban még nem adottak. A befizetett összeg továbbra sem a kiszabót illeti, hanem a Magyar Állam javára írandó. Megjelenik továbbá az ún. fixbírság intézménye 34 is, mely tulajdonképpen a helyszíni bírság kötelezően alkalmazandó mértéke, és ennek kétszeres összege megegyezik a szabálysértési eljárásban kiszabott összeggel. Ezzel a rendelkezéssel az egyéniesítés és az adekvát büntetéskiszabás csorbát szenved, mert az egyéni körülmények értékelésére nincs lehetőség. A helyszíni bírság körében jelenik meg új jogintézményként a helyszíni idézés lehetősége, amely alapján az idézett személynek 5 napon belül kell megjelennie a területileg illetékes hatóságnál az el- 34 Részletszabályait a 63/2012. (IV. 2.) Korm. rendelet tartalmazza. Börtönügyi Szemle 2012/4. 11
12 Pallo József járás további folytatása érdekében. A koncepcióval összhangban szűkül a helyszíni bírságolásra jogosultak köre is, de a rendőrség valamennyi szabálysértés estén eljárhat. Külön nevesíti a jogszabály a meghallgatás nélküli határozathozatal lehetőségét, de a döntés elleni jogorvoslatként meghallgatás kérhető. A törvény különös részét vizsgálva látható, hogy egy olyan tényállást tartalmaz, amelyben a büntetés-végrehajtás közvetlenül jelenik meg. A jogszabály ában megjelenő, büntetés-végrehajtási intézet környezetének megzavarása megnevezést viselő szabálysértés jellegét tekintve alapvetően igazgatásellenes magatartást definiál, mely kriminálisan színtelen, közvetlen büntetőjogi összefüggése nincs. E tényállás az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. Korm. rendeletben bukkant fel első ízben, és bevezetésének oka az a kellemetlen jelenség volt, mely abban öltött testet, hogy az egyes büntetés-végrehajtási intézetek környezetében a hozzátartozók a kapcsolatfelvétel érdekében olyan közrendet (is) sértő magatartást tanúsítottak (bekiabálás, kézjelek) amellyel a környékbeli lakosok komfortérzetét, sok esetben birtoksértő módon zavarták. 35 Az új szabályozás szerencsés módon átemelte ezt a tényállást, így lehetőség van továbbra is eljárni a rendzavarókkal szemben. Szembetűnő, hogy az új szabályozásból ellentétben a korábbiakkal kimaradtak a katonák által elkövetett szabálysértésekre vonatkozó rendelkezések. Természetesen ez nem jelenti azt, hogy erre a felelőssége vonási módozatra nincs lehetőség, mert a Hszt. ennek kereteit rendezi. Kiemelném a törvény egyik nagyon fontos új elemét, amelyben a szabálysértési nyilvántartás létrehozásáról és alkalmazásáról rendelkezik. Az új rendszer magába foglalja az elkövetők, a helyszíni bírságoltak, az eljárás hatálya alatt állók, valamint a betekintésre jogosultak névjegyzékét. Az új nyilvántartással ki lehet szűrni a visszaeső elkövetőket, a szakemberek azt várják az új rendszertől, hogy közvetve csökkenti majd a szabálysértések számát. 5. A végrehajtási szabályok változásainak áttekintése A szabálysértési elzárás hatályos szabályait a 17/2012. (IV. 5.) BM rendelet (továbbiakban: Rendelet) tartalmazza, amely a törvénnyel egyidejűleg lépett hatályba. Tekintettel arra, hogy a korábbi rendelkezésekhez 36 képest ez a jogszabály koncepcionális változásokat nem eredményezett, a továbbiakban csak az új, illetve megváltozott elemeket mutatom be. A hatályos Rendelet 47 szakaszban rögzíti a szabályokat, míg a korábbi vonatkozó jogforrás közel azonos számban, mintegy 49 szakaszban tartalmazott normákat. A legfontosabb az a már korábban is említett változás, miszerint a végrehajtás rendjéből kikerült a rendőrségi fogda, mert csak büntetés-végrehajtási intézetben foganatosítható az elzárás. A különbségek túlnyomó többsége egyébként ennek a helyzetnek az általános leképzéséből adódik. 35 A történetiség kedvéért jegyzem meg, hogy amikor a normaszöveg előkészítésével foglalkoztunk, szerettük volna elérni, hogy a szabálysértésnek minősüljön a hozzátartozók (látogatók) esetleges rendbontó tevékenysége is, azonban ezt a javaslatunkat nem fogadták el. 36 7/2000. (III. 29.) IM-BM együttes rendelet 12 Börtönügyi Szemle 2012/4.
13 Új szabálysértési törvény változó szemlélet A terminológiában szabálysértési hatóság elnevezés jelenik meg ott, ahol korábban rendőrség szerepelt, ugyancsak stilisztikai változás, hogy kiszabott elzárásról beszél a jogalkotó az alkalmazott elzárás helyett. A fiatalkorúak befogadásakor értesítendő szervek felsorolása kiegészült, mert a lakóhely szerinti illetékes gyámhivatal már a felsorolás részét képezi. Előzmény nélküli rendelkezések jelennek meg a Rendelet 3. (4) bekezdésében, mely tájékoztatási kötelezettséget ír elő az elkövető számára arról, hogy mit hozzon magával a befogadásra. (TAJ szám, orvosi papírok, gyógyszereiről igazolás stb.) A felhívás nyilvántartására vonatkozó határidő, illetve az elővezetés megismétlésének határideje 8 napról 5 napra csökkent. Kimaradt viszont az elővezetés költségének mértékéről és megtérítéséről szóló szabályozás. Új elemként jelenik meg, hogy az elővezetésről az ügyészt elektronikusan is értesíteni kell. Amennyiben az elkövető elővezetése közben úgy dönt, hogy a pénzbírságot megfizeti, akkor a rendőrnek erre a helyszínen kell lehetőséget biztosítania, vagy a legközelebbi befizetésre alkalmas helyre kell kísérnie az illetőt. A korábbi szabályozás még tartalmazta azt az utalást 37, hogy az idegenrendészeti őrizetet büntetés-végrehajtási intézetben is végre lehet hajtani, ez most természetesen hatályon kívül került. Az elkövető panaszjogában is változások történtek, mert a döntésre nyitva álló határidő 3 napról, 5 napra növekedett. Jogorvoslati fórumként az országos parancsnok jár el, akinek szintén 5 napos döntési határidőt állapít meg a Rendelet, majd ezt követően a szabálysértési szabályozásért felelős miniszter a következő jogorvoslati szint. Változás történt a büntetés-végrehajtási intézet dolgozója elleni feljelentések körében is, mert ezeket az intézet parancsnoka az illetékes ügyésznek továbbítja, míg a korábbi szabályozás a Be., illetve a Hszt. rendelkezéseire utalt vissza ebben az esetben. Az elkövető jutalmazása tekintetében már nem hivatkozik a Rendelet a Bv. Szabályzatra. Ugyanakkor alkalmazni rendeli a büntetés-végrehajtási szervek területén való tartózkodás szabályairól szóló rendelet előírásait a mozgással öszszefüggésben. Egyszerűsödés figyelhető meg a csomagküldeményekre vonatkozó előírásban, mert az elkövető havonta egy csomagot kaphat. A hatályon kívül helyezett szövegben részletesebben jelent meg mindez, kiemelve, hogy az elkövető havonta egyszer élelmiszercsomagot, valamint kéthetenként tisztasági csomagot kaphatott. A munkáltatásról szóló rész kiegészült azzal, hogy az elkövetőt a tűzvédelmi óvintézkedésekkel kapcsolatosan oktatásban kell részesíteni, ugyanakkor a korábbiakkal ellentétben nem került be a normarendszerbe a nők egészsége és testi épsége védelméről szóló törvényre való utalás. Az elkülönítési szabályok között megjelenik a betegek és a fiatalkorúak differenciálására vonatkozó rendelkezés is, továbbá különbséget tesz a szabályozás az elkövető saját ruházata és a részére kiadott ruha (barna zsávoly) között. Az egészségügyi ellátáshoz kapcsolódóan a tüdőszűrő vizsgálatot azon elkövető kérheti, akinek a szabadulásáig legalább 30 nap van hátra. Gépjárművezetői engedélyének meghosszabbításához csak a munkáltatással összefüggésben van joga az elkövetőnek. Fogpótlásra és gyógyászati segédeszköz térítésmentes igénybe- 37 7/2000. (III. 29.) IM-BM együttes rendelet 14. (4) bekezdés Börtönügyi Szemle 2012/4. 13
14 Pallo József vételére munkabaleset vagy az intézetnek felróható okból bekövetkező egészségkárosodás szolgáltathat okot. A korábbi rendelkezésekben ez munkabalesethez vagy a végrehajtással kapcsolatos ártalomhoz kötődött. Az előállítás szabályai kibővültek a Bv. Szabályzat 191/A. rendelkezéseivel, mely szerint: ha az elkövető büntetőügyéhez közvetítői tevékenység kapcsolódik, akkor az intézet a közvetítő idézésére előállítja az illető személyt. (Természetesen, ha erről írásban lemond, akkor ez elmarad.) 6. A fiatalkorúak szabálysértési elzárásának megítélése Tekintettel arra, hogy ez a kérdés komolyan megosztja a kérdéssel foglalkozó szakembereket, nem tartom helyénvalónak, hogy szemérmesen elhallgassam ezt a problémát. Egyrészről a kocka el van vetve, mert a hatályos joganyag egyértelműen rögzíti ennek lehetőségét, ezért a büntetés-végrehajtási szervezetnek egy kötelessége van: a fiatalkorúak tekintetében is törvényesen foganatosítani az elzárást. Másrészről azonban olyan ideológiai és pedagógiai szempontok merülnek fel, melyeket érdemes közelebbről is megvizsgálni. A közigazgatási jog elméleti szakemberei szerint a közigazgatási jogi szankciók elsődleges célja a jogérvényesítés, de tagadhatatlan, hogy ezek a szankciók másodlagosan generális és speciális prevenciós elemeket is magukban hordoznak, amelyek az elkövetőt ért büntetésen keresztül valósulnak meg. 38 A szabálysértési jog a közigazgatási jog része, ezért szankciórendszerére elvileg ugyanúgy vonatkozik a fenti megállapítás. A szabálysértési elzárás azonban némileg rendszeridegen szankció, lévén, hogy ez esetben megfordul a közigazgatási jogi szankciók célhierarchiája. Ebben az értelemben tehát a szabálysértési elzárás közelebb áll a büntetőjogi büntetésekhez, mint a közigazgatási jogi szankciókhoz. Az elzárás bevezetése megosztotta a szabálysértési joggal foglalkozó szakembereket. Támogatói azzal érveltek, hogy a pénzbírság nem alkalmas eszköz bizonyos jogellenes cselekmények esetén a társadalomra veszélyesség értékelésére, és mivel az elzárást csak bíróság szabhatja ki, a törvény kellő garanciát ad a korrekt alkalmazásra. Ellenzői szerint viszont a szabálysértések eleve kisebb veszélyességgel bírnak a társadalomra, mint a bűncselekmények, tehát indokolatlan kriminalizálni a szabálysértési jogot. 39 De ha elfogadhatónak is tartjuk egy ilyen represszív jellegű, büntetőjogias szankciónem bevezetését a szabálysértési jogba, még így is felmerülnek további ellentmondások. Például 2007-től kezdve 40 a büntetőeljárások során már lehetőség van közvetítői eljárásra utalásra, ellenben a szabálysértési jog nem ismeri ezt a jogintézményt, mindemellett a szabálysértési eljárás nélkülözi a büntetőeljárásokban megszokott és bevált, a terhelt jogait védő jogintézményeket. 38 Nagy Marianna: A szabálysértési jog alapjai. In: Magyar közigazgatási jog. Általános rész. (Szerk. Fazekas Marianna, Ficzere Lajos). Budapest, Osiris Kiadó, o. 39 Nagy Marianna: A szabálysértési jog alapjai 562. o. 40 A Be. 221/A. -a szerint közvetítői eljárás alkalmazható bizonyos személy elleni, közlekedési és vagyon elleni bűncselekmény miatt indult büntetőeljárásban, ha a cselekmény ötévi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetendő, és az elkövető a nyomozás során beismerő vallomást tett. 14 Börtönügyi Szemle 2012/4.
15 Új szabálysértési törvény változó szemlélet Mindezeket még tovább árnyalja, hogy a fiatalkorúakra is kiterjedhet az elzárás hatálya, ami felvet egy további kérdést: Vajon alkalmas eszköznek minősül-e az elzárás a szankciós célok megvalósítására a fiatalkorúak mint sajátos pszichológiai jellemzőkkel bíró korcsoportba tartozó egyének vonatkozásában? 41 Véleményem szerint e tárgyban feltétlenül szükséges igénybe venni a büntetőjog egyes segédtudományai, különösen a kriminológia kutatási eredményeit. 42 Továbbá arról sem szabad megfeledkezni, hogy a fiatalkorúakkal szemben alkalmazandó represszív szankciók esetében speciális büntetési célok is megfogalmazódnak. 43 Az ún. 3. generációs emberi jogok körébe tartozó gyermeki jogokról átfogóan a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló évi XXXI. törvény (Gyvtv.) rendelkezik. A törvény személyi hatálya (többek között) kiterjed magyar állampolgárságú, valamint ha nemzetközi szerződés másként nem rendelkezik a letelepedett, bevándorolt, illetve befogadott jogállású, továbbá a magyar hatóságok által menekültként, oltalmazottként, illetve hontalanként elismert gyermekekre. 44 A gyermekek fogalma alatt pedig a Polgári Törvénykönyvről szóló évi IV. törvény (Ptk.) 12. -a szerinti kiskorú személyeket, azaz a 18. életévüket be nem töltött, illetve házassággal nagykorúságot nem szerzett személyeket kell érteni. 45 Ugyanakkor a Gyvtv. egyes (jellemzően a védelembe vétellel kapcsolatos) rendelkezéseinek speciális alanyai a fiatalkorúak, vagyis azon személyek, akik a szabálysértés vagy a bűncselekmény elkövetésekor 14. életévüket már betöltötték, de a 18. életévüket még nem. 46 A Gyvtv. katalógusszerűen tartalmazza a gyermeki jogokat, amelyek közül a téma szempontjából az alábbi jogosultságokat 47 emelném ki: Testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődést, egészséges felnevelkedést és jólétet biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéshez való jog. A gyermek joga a nevelésre, gondviselésre egyúttal a szülői felügyeleti jog (és kötelezettség) elsőrendű tartalmi elemét is képezi, valamint gyámság alá helyezett gyermek esetén a gyám egyik alapvető kötelezettsége e jog biztosítása Különösen élesen vetődik fel a probléma, ha elfogadjuk azt a felvilágosodás korából ismert tételt, hogy az ember legfőbb kincse a szabadság, és ha büntetni akarjuk, akkor ennek a legfőbb értéknek az elvétele a legsúlyosabb büntetés. Igen nehezen magyarázható, hogy a szabálysértés miatt ami elismerten kisebb súlyú a bűncselekménynél hogyan juthatunk odáig, hogy valakinek elvesszük a személyi szabadságát. Látnivaló, hogy a végeredmény ugyanaz, még ha a végrehajtás körülményei és az elkövető jogai/kötelezettségei más megítélés alá is esnek. 42 E sorok írásakor még nem állt rendelkezésemre az Országos Kriminológiai Intézet (OKRI) állásfoglalása, de amennyiben lehet hinni a sajtóban megjelent híreknek, a kriminológia hazai művelői a szabálysértési elzárás céljára nézve diszfunktív szabályozásként értékelik az elzárás büntetés fiatalkorúakra való kiterjesztését. (Ld. 43 A Büntetőtörvénykönyv (1978. évi IV. tv.) 108. (1) bekezdése például kimondja, hogy a fiatalkorúval szemben alkalmazott büntetés vagy intézkedés célja elsősorban az, hogy a fiatalkorú helyes irányba fejlődjék, és a társadalom hasznos tagjává váljék. 44 Gyvtv. 4. (1) 45 Gyvtv. 5. a) 46 Gyvtv. 5. b) 47 Gyvtv. 6. (1), (2), (4), (5) 48 Vö. Csiky Ottó Filó Erika: Magyar családjog. 2., átdolg. kiad. Budapest, HVG ORAC, o. Börtönügyi Szemle 2012/4. 15
16 Pallo József Saját családban történő nevelkedéséhez, személyiség kibontakoztatásához, az egyéni fejlődést veszélyeztető helyzet elhárításához, a társadalomba való beilleszkedéséhez, valamint önálló életvitelének megteremtéséhez való jog. A gyermeknek joga van ahhoz, hogy a fejlődésére ártalmas környezeti és társadalmi hatások, valamint az egészségére káros szerek ellen védelemben részesüljön. A gyermeknek joga van emberi méltósága tiszteletben tartásához, a bántalmazással, fizikai, szexuális vagy lelki erőszakkal szembeni védelemhez. A gyermek nem vethető alá kínzásnak, testi fenyítésnek és más kegyetlen, embertelen vagy megalázó büntetésnek, illetve bánásmódnak. Sajátos módon jelenik a gyermeki jogok között meg a gyermekek oktatáshoz való hozzájutásának joga, amelyet a Gyvtv. egyrészt szülői kötelezettségként, másrészt az átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek specifikus jogaként határoz meg. 49 A személyes szabadság korlátozását a jogszabály a speciális gyermekotthonban elhelyezett gyermekek vonatkozásában említi, amikor is rögzíti, hogy a gyermekotthon vezetője személyes szabadságot korlátozó intézkedést alkalmazhat az ön- vagy másokat veszélyeztető magatartást tanúsító, ideiglenes hatállyal elhelyezett, átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermekkel szemben. 50 A Gyvtv. rendelkezései arra engednek következtetni, hogy a személyes szabadsághoz való alapjog különösen hangsúlyos a gyermekek esetében. További gyermeki jogként jöhet számításba a kapcsolattartási jog. Az évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.) kimondja, hogy a gyermeknek joga, hogy különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn. A gyermekétől külön élő szülő joga és kötelessége, hogy gyermekével kapcsolatot tartson fenn, vele rendszeresen érintkezzen (kapcsolattartás joga). A gyermeket nevelő szülő vagy más személy köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani. A szülőt akkor is megilleti a kapcsolattartási jog, ha szülői felügyeleti joga éppen szünetel, kivéve, ha a szülő külön jogszabályban meghatározott ideiglenes megelőző távoltartó határozat, megelőző távoltartó határozat, illetve, ha a gyermek sérelmére elkövetett cselekmény miatt a büntetőeljárásban elrendelhető távoltartás kényszerintézkedés hatálya alatt áll. 51 A saját családi környezetében történő nevelkedéshez való gyermeki jogot korlátozhatják egyes családi jogi jogintézmények (pl. átmeneti vagy tartós nevelésbe vétel), amikor is a gyermeket saját érdekében választják el a szüleitől, 52 valamint korlátozás alá eshet még egyes személyes szabadságot (is) korlátozó büntetőjogi szankciók (szabadságvesztésbüntetés, illetve javítóintézeti nevelés intézkedésének) végrehajtásakor. A többi jogosultság vonatkozásában azonban (elvileg) nem lehetséges korlátozás. Összefoglalva elmondható, hogy a fiatalkorúak szabálysértési elzárása korlátozza a gyermeki jogokat, ám ezen jogok nem eleve korlátozhatatlan alapjogok. Kérdés marad persze, hogy a családi környezetből való kiragadás és a 49 Gyvtv. 12. (1) és 9. (1) a) 50 Gyvtv. 81/A. (1) és 9. (4) b) 51 Csjt. 92. (1) és (2) 52 Gyvtv. 7. (1) 16 Börtönügyi Szemle 2012/4.
17 Új szabálysértési törvény változó szemlélet fogvatartás ténye arányban áll-e a szabálysértési cselekmény súlyával. Itt hívnám fel a figyelmet a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban november 20-án kelt Egyezményre (kihirdetve az évi LXIV. törvénnyel), amely kimondja, hogy gyermek őrizetben tartása vagy letartóztatása, vagy vele szemben szabadságvesztés-büntetés kiszabása a törvény értelmében csak végső eszközként legyen alkalmazható a lehető legrövidebb időtartammal. A fiatalkorúak emberi méltósághoz való jogának, bántalmazással szembeni védelemének biztosítása további anyagi források bevonását és speciális szakszemélyzet állományba vételét igényelné. A végrehajtás különösen problematikus részét jelenti az oktatáshoz való jog biztosítása. Az elzárás relatíve rövid időtartama miatt eleve lehetetlenné teszi, hogy a fiatalkorú megfelelő oktatásban részesüljön. Először is az elzárás foganatosítása révén megszakadnak a fiatalkorú esetleg folyamatban lévő tanulmányai. Másodszor: amikor a tanuló bekerül egy új iskolába, osztályba, tanulóközösségbe, szükséges bizonyos időtartam a követelményrendszer elsajátításához, illetve a beilleszkedéshez. Másfelől vizsgálva a kérdést: amint letelt az elzárás tartama, megszakadnak a fiatalkorú büntetésvégrehajtási intézetben folytatott tanulmányai, újból be kell iratkoznia egy másik iskolába, ahol elölről kell kezdenie az egész beilleszkedési folyamatot. Arról sem szabad megfeledkezni, hogy a tanítókat, tanárokat is megoldhatatlan feladat elé állítja az a követelmény, hogy rövid időn belül, általuk csupán átmenetileg oktatott, esetleg beilleszkedési, tanulási nehézségekkel küzdő, magatartászavaros, sajátos nevelési igényű tanulók 53 számára bármiféle érdemi oktatási tevékenységet végezzenek. Félő, hogy az elzárásra ítélt fiatalkorúak esetében csupán elvesztegetett évek termelődnek, az esélyeik pedig jelentősen csökkenek arra nézve, hogy valaha is (re) integrálódjanak az oktatási rendszerbe. Mindezek ellenére tudomásul kell venni azokat a riasztó kriminológiai tényeket is, melyek azt mutatják, hogy elsősorban a tulajdon elleni szabálysértések elkövetői között drasztikusan emelkedik a fiatalkorúak száma. A kormányzat kötelessége, hogy az ebből eredő feszültségeket megfelelő módon kezelje, melynek egyik lehetséges megoldásaként a szabálysértési elzárás hatályát kiterjesztette a fiatalkorúakra. A bevezetés óta eltelt idő még kevés, ahhoz, hogy ennek egyértelmű sikeréről beszélhessünk, melyet tovább árnyal az is, hogy az alapvető jogok biztosa e kérdésben az Alkotmánybírósághoz fordult. Megítélésem szerint azonban komoly hiba lenne, ha elvetnénk azt az elvet, mely szerint: a fiatalkorú elkövetők helyes irányba való terelésére a nevelő és személyiségformáló intézkedések adják a legmegfelelőbb és leghumánusabb keretet. Úgy vélem, hogy a je- 53 A közoktatásról szóló évi LXXIX. törvény 121. (1) 29. pontja szerint sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló: az a gyermek, tanuló, aki a szakértői és rehabilitációs bizottság szakvéleménye alapján a) testi, érzékszervi, értelmi, beszédfogyatékos, autista, több fogyatékosság együttes előfordulása esetén halmozottan fogyatékos, a megismerő funkciók vagy a viselkedés fejlődésének organikus okra visszavezethető tartós és súlyos rendellenességével küzd, b) a megismerő funkciók vagy a viselkedés fejlődésének organikus okra vissza nem vezethető tartós és súlyos rendellenességével küzd. A törvény szerint az ilyen tanulók számára speciális oktatási feltételeket kell biztosítani. Börtönügyi Szemle 2012/4. 17
18 Pallo József lenlegi helyzetben különösen aktuálisak minden jogászok atyjának, Domitius Ulpianusnak 54 a szavai: Imperare sibi maximum imperium est! Záró gondolatok A törvény hatályba lépésével nyilvánvaló üzenet fogalmazódik meg a társadalom számára, melynek lényege, hogy Magyarország jogállamként védett értékei megtámadását és megsértését kellőképpen differenciált jogi struktúrával szankcionálja, melynek integráns részét képezi a szabálysértési joganyag. Mindezt a szerint súlyozza, hogy az adott jogellenes cselekmény milyen jogtárgyat és milyen mértékben veszélyeztet. A kodifikációs folyamat befejeződésével, olyan új szabálysértési struktúra alakult ki, amely lehetővé teszi a hatékony, gyors eljárás lefolytatását az egyes hatóságok számára. Fontos előrelépés történt azon a téren is, hogy az új rendszerben már nem fűződik az elkövetőnek érdeke ahhoz, hogy az eljárást, illetve az eljárási cselekményeket indokolatlanul elhúzza. Megállapítható az is, hogy a végrehajtási rendszer lehetővé teszi: a büntetéseket költséghatékonyan hajtsák végre, melyet az új büntetési nem bevezetésével hatékonyan kíván elősegíteni a jogalkotó. Sikerült megvalósítani azt a kormányzati célkitűzést 56 is, amely szerint a szabálysértési jog hatálya alá tartozó közigazgatás-ellenes magatartások többszörös szankcionálását ki kell küszöbölni. Igen fontos eredmény, hogy a szabálysértési nyilvántartási rendszer lényegesen szélesebb körű adattartalommal bír, továbbá már az eljárás megindulásától kezeli a fontos adatokat. Mindezeken túlmenően előfordulnak olyan szabályozási elemek, amelyek a törvény alkalmazhatósága szempontjából kisebb-nagyobb rezonanciát jeleníthetnek meg a gyakorlatban. Ezek közül néhányat az alábbiak szerint emelek ki: Ahogyan a bevezető sorokban már utaltam rá: a szabálysértési jog két jogág határán helyezkedik el, melynek következménye, hogy az eljárásjogi rendelkezések konkurálnak egymással. Mindez a gyakorlatban azt jelenti, hogy a Be. szabályait kell alkalmazni, vagy éppen ellenkezőleg, csak a specifikus törvény primátusa jöhet szóba. A szabályozásból nyilvánvalóan látszik, hogy a törvény a büntetőjog irányába mutat, hiszen például megjelenik az ártatlanság vélelme, amely hagyományosan a büntető-eljárásjog egyik központi értéke. Mindezek ellenére az új jogszabály nem mondja ki stricti juris, hogy a törvény által nem szabályozott kérdésekben a Be. reguláit kellene alkalmazni. 57 Komoly munka vár az önkormányzatokra abban a kérdésben, hogy kialakítsák azt a rendszert és lehetőséget, amely alkalmas a közérdekű munka valóban hatékony alkalmazására. Köztudott, hogy e szankciófaj- 54 Föníciai származású római jogász, aki i. sz. 170 és 228 között élt. Az öt ún. római remekjogász (Ulpianus, Gaius, Papinianus, Julius Paulus, Modestinus) egyike, kiválóságát bizonyítja, hogy művei képezték a iustiniánusi kodifikáció alapját. 55 Magunkon uralkodni a legnagyobb uralkodás! 56 Vö. 1156/2011. (V. 20.) Korm. határozat 2. pont. 57 A joggyakorlat egyébként ebbe az irányba mutat már nagyon hosszú ideje. 18 Börtönügyi Szemle 2012/4.
19 Új szabálysértési törvény változó szemlélet ta végrehajtása hovatovább megoldhatatlan nehézségekbe ütközik még annak büntetőjogi változatánál is. További megoldásra váró feladatot alapoz meg az is, hogy a évi C. törvényben megjelenő új Btk. a közérdekű munka vonatkozásában is új szabályokat állapít meg, melynek alapján a nyilvántartási szabályokat összhangba kell hozni a szabálysértési törvény és a Bv. Kódex rendelkezései között. A rendszer működésének alapja a naprakészség, ennek eléréséhez azonban biztosítani kell, hogy szabálysértési nyilvántartásban szereplő adatok eljussanak a büntetés-végrehajtáshoz, illetve, hogy ezen adatokat kezelhesse. A szabálysértési visszaesés tekintetében kivett eljárásként jelenik meg a helyszíni bírság és a közlekedéssel kapcsolatos egyéb bírság kategóriája, azonban a törvény megítélésem szerint nem tisztázza egyértelműen, hogy ezek az ügyek mikor és hogyan fognak a bíróságra érkezni. Az eddigi gyakorlati tapasztalatok azt mutatják: előfordul, hogy a bíróság igen rövid, egy-kétnapos elzárást szab ki, melynek egyenes következménye, hogy az elkövető nagyon kevés időt tölt az intézetben szabálysértési elzárás jogcímén. Megítélésem szerint ezzel a büntetés formálissá válik és végső soron a büntetés célja kérdőjeleződik meg. Az új szabálysértési törvény mindezek ellenére komoly modernizációt és megváltozott szemléletet egyaránt tükröz. Abban a kérdésben, viszont hogy beváltja-e a hozzá fűzött reményeket egyelőre felelősséggel nyilatkozni nem lehet. Annyi azonban bizonyos, hogy izgalmas fejezet kezdődik a magyar szabálysértési jog történetében, ugyanakkor a szakmai elhivatottság megköveteli, hogy a jogalkalmazás eljövendő tapasztalatait folyamatosan elemezzük, illetve értékeljük, és ha ez szükséges, azonnal jelezzük a változtatás szükségességét. Börtönügyi Szemle 2012/4. 19
20 Schuckertné Szabó Csilla Dialógus a büntetés-végrehajtás humánerő-fejlesztéséről mint a szervezetfejlesztés lehetőségéről Bevezetés Az emberek ritkán érnek el sikert abban, amit nem szívesen csinálnak. (Goethe) Jómagam a nyolcvanas évek elején, 1983-ban találkoztam először a börtön világával. Első munkahelyem az Állampusztai Célgazdaság volt, ahol az egyenruhás elvtársak világába csöppenve meglehetősen idegenül éreztem magam. Az évek során előítéleteim lassan szertefoszlottak, és a büntetés-végrehajtásról mint munkahelyről a maga ellentmondásaival együtt kirajzolódott bennem egy élhető, sőt szerethető világnak a képe. Szakmai életutam során különböző időszakokat élt meg a hazai büntetés-végrehajtás, fellendülési periódusokat és regressziós mélypontokat egyaránt. Azonban valamennyi éra mikroklímájának élhetősége vagy élhetetlensége alapvetően az embereken elsősorban az érintett közösség kultúráját formáló és meghatározó, formális és informális vezetők személyiségén múlott. A büntetés-végrehajtás elsődleges feladata a szabadságvesztés-büntetés végrehajtása, a biztonság fenntartása, azonban legalább annyira fontos célként fogalmazódik meg a fogvatartottak reintegrációjának elősegítése. A börtönöknek tehát ki kell lépniük korábbi rejtett, zárt szerepkörükből, és olyan, társadalmilag felelősséget vállaló intézményekké kell válniuk, ahol a fogvatartottak tényleges és nem csak a jogszabályok szintjén megfogalmazott reintegrációja legalább olyan fontos cél és feladat, mint a büntetés maga. Ezt az értékrendet a társadalom számára a büntetésvégrehajtásnak folyamatosan kommunikálnia kell, azonban kérdés, hogy ezek az értékek ténylegesen részét képezik-e a szervezeti kultúrának, illetve, hogy a szervezet tagjai mennyire képesek/tudnak/akarnak azonosulni ezekkel az értékekkel. A büntetés-végrehajtás maga és a róla kialakult kép folyamatosan változik a makrotársadalmi változásokkal párhuzamosan, hiszen azok a börtön világát sem hagyják érintetlenül. A börtön mint intézmény nyitottabbá és ezzel együtt támadhatóbbá is vált, amelyhez a szervezet többé-kevésbé alkalmazkodni volt kénytelen. A külső hatások mellett azonban számos, dinamikusan változó belső jellemzővel, ellentmondással is szembe kell néznünk. Csepeli György megfogalmazásával élve: mindegyik szervezet egyúttal emberek egyesülése is, akik magukkal hozzák a szervezetbe korábbi élettörténetüket, akarva-akaratlanul megtartják társadalmi beágyazottságukat, megtartják társadalmi szerepeiket. Ennélfogva a szervezet kénytelen más érdekeket is megtestesíteni, és e látens funkciók beazonosítása ugyan kívül esve a számonkérhetőség körén fontos információ egy szervezet működésének megértésében. 20 Börtönügyi Szemle 2012/4.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság