text:
Fizetésképtelenségi eljárás vállalkozásokkal és gazdasági célú, jogi személyiséggel rendelkező személyegyesülésekkel szemben indítható.
Az eljárás megindításához magának az adósnak, a jogos érdekkel rendelkező hitelezőnek, vagy közérdekű vonatkozásokkal rendelkező esetben az elsőfokú bíróság mellett működő ügyésznek (eisangeléas protodikón) kell kérelmet benyújtania. Az eljárás megindításának feltételei: a) hitelező akkor terjeszthet elő kérelmet, ha az adós nem teljesíti fizetési kötelezettségeit; b) az adós által benyújtott kérelem esetén elegendő annak valószínűsége, hogy nem tudja rendezni a tartozásait. A bíróság állapítja meg a fizetési kötelezettségek teljesítése megszűnésének időpontját, amely nem haladhatja meg az ítélet kihirdetésének időpontját megelőző két évet. A bíróság elnöke jogos érdekkel rendelkező személyek kérelmére elrendelheti az adós vagyonát a hitelezőket hátrányára érintő bármely változás megakadályozásához szükséges valamennyi intézkedést. Az ilyen intézkedések alkalmazását a fizetésképtelenséget megállapító ítélet meghozatala automatikusan megszünteti.
A fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon (ptocheutikí periousía) részét képezi a fizetésképtelenség megállapításának időpontjában az adós tulajdonában lévő valamennyi vagyontárgy, függetlenül attól, hogy hol találhatók. Nem képezik részét a) a nélkülözhetetlen vagyontárgyak, vagyis az adós és családja alapvető létfenntartásához elengedhetetlen dolgok, és adós megélhetést biztosító munkájához szükséges dolgok, vagy b) a külön jogszabályi rendelkezések alapján kizárt vagyontárgyak. Nem része a fizetésképtelenség megállapítását követően az adós által szerzett vagyon sem.
A fizetésképtelenség megállapítása annak időpontjától kezdődően automatikusan megfosztja az adóst a vagyona feletti rendelkezés, vagyis az annak kezelésére és értékesítésére irányuló jogától. Az adós semmilyen rendelkezését nem lehet a vagyonfelügyelő (sýndikos) beleegyezése nélkül végrehajtani. A vagyon felett a vagyonfelügyelő rendelkezik. Az adós kizárólag jogszabályban meghatározott kivételes esetekben rendelkezhet saját vagyona felett. A kinevezett vagyonfelügyelőnek legalább öt év gyakorlattal rendelkező jogásznak kell lennie. A vagyonfelügyelő munkáját az előadó bíró (eisigitís dikastís) felügyeli. A vagyonfelügyelő egyes intézkedései a fizetésképtelenségi ügyben eljáró bíróság (fizetésképtelenségi bíróság, ptocheutikó dikastírio) engedélyéhez kötöttek. A fizetésképtelenségi bíróság a fizetésképtelenségi eljárás irányításáért felelős legfelsőbb felügyeleti szerv.
A fizetésképtelenség megállapítása nem érinti a hitelező arra irányuló jogát, hogy beszámítást kérjen az adós ellenkövetelésével kapcsolatban, feltéve, hogy a fizetésképtelenség megállapítását megelőzően teljesültek a beszámítás feltételei. A beszámításra vonatkozó valamennyi tilalmat alkalmazni kell fizetésképtelenség esetén is.
A fizetésképtelenségről szóló törvény eltérő rendelkezése hiányában a fizetésképtelenség megállapításának időpontjában hatályos, az adós mint részes fél közreműködésével kötött valamennyi kétoldalú szerződés hatályban marad. Az előadó bíró engedélye alapján a vagyonfelügyelő jogosult a hatályos szerződések teljesítésére, a másik féltől pedig azok teljesítését követelheti. Jogszabály eltérő rendelkezése hiányában a tartós szerződések hatályban maradnak. A pénzügyi szerződések kizártak. A fizetésképtelenségről szóló jogszabályi rendelkezések nem érintik a jogszabály vagy szerződés alapján fennálló, megszüntetéshez való jogot. A fizetésképtelenség megállapítása jogalapot biztosít azon személyes jellegű szerződések megszüntetésére, amelyeket az adós mint részes fél közreműködésével kötöttek. A vagyonfelügyelő harmadik félre ruházhatja át az olyan szerződéses jogviszonyt, amelyben az adós a másik fél. A fizetésképtelenség megállapítása megszünteti a foglalkoztatási jogviszonyt.
A fizetésképtelenség megállapítása automatikusan felfüggeszti az egyéni hitelezőknek az adóssal szemben a fizetésképtelenség keretébe tartozó követeléseik kielégítése érdekében indított eljárásait, a biztosítékkal rendelkező hitelezőkre vonatkozó rendelkezések sérelme nélkül, esetükben a felfüggesztés nem vonatkozik a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonban található biztosítékra. Bizonyos feltételekkel azonban ezekre a hitelezőkre is alkalmazható néhány hónapos felfüggesztés. A fizetésképtelenség megállapítása esetén konkrétan a következő intézkedések tiltottak: a végrehajtás folytatása, teljesítés vagy megállapítás iránti kereset előterjesztése, ilyen peres eljárások folytatása, fellebbezések benyújtása vagy tárgyalása, igazgatási vagy adóügyi aktusok kibocsátása vagy azok fizetésképtelenség alá vont vagyonra vonatkozó végrehajtása.
A fizetésképtelenség megállapításának időpontjában folyamatban lévő peres eljárásokat a vagyonfelügyelő folytatja, ha ezekben a peres eljárásokban az adós a hitelező fél. Amennyiben ő az adós fél, a peres eljárást felfüggesztik, és a bejelentési és ellenőrzési eljárást kell lefolytatni.
A hitelezőknek a fizetésképtelenségi ügyekben eljáró hivatalnál (grammatéas ton ptocheúseon) kell előterjeszteniük az adóssal szembeni követeléseiket. Az elsőbbségtől vagy a biztosítékoktól függetlenül valamennyi hitelező - ideértve a feltételes követelésekkel rendelkezőket is - együtt alkotja a hitelezők gyűlését (synéleusi ton pistotón). Az első gyűlést a fizetésképtelenséget megállapító ítélet hívja össze. A gyűlés megválaszthatja a három főből álló hitelezői választmányt (epitropí pistotón), amely kijelölheti a valamennyi tag nevében eljáró közös képviselőt. A három főből álló hitelezői választmány nyomon követi a fizetésképtelenségi eljárást.
Az adós ingó és ingatlan vagyontárgyait számba vevő leltár összeállítását követően a vagyonfelügyelő egyeztethet az előadó bíróval, és engedélyt kérhet a vagyon részét képező áruk vagy ingóságok értékesítésére, de csupán az aktuális igények fedezése céljából. A vagyonfelügyelő csak akkor értékesítheti az adós vagyontárgyait és oszthatja fel a bevételt a hitelezők között a vállalkozás egészének vagy egyes vagyontárgyainak értékesítésével, ha befejeződött a hitelezők ellenőrzése, és nem fogadtak el vagy hagytak jóvá a vállalkozásra vonatkozó reorganizációs tervet, vagy ha visszavonták az ilyen elfogadást vagy jóváhagyást. Az adós ingatlan vagyona csak a fizetésképtelenségi ügyben eljáró bíróság engedélyével értékesíthető, amelyet a vagyonfelügyelő kérelmére és az előadó bíró jelentését követően adnak meg.
Az adós valamennyi hitelezője előterjesztheti követeléseit és benyújthatja iratait a fizetésképtelenségi ügyekben eljáró hivatalnál, függetlenül attól, hogy elsőbbséget élvező vagy biztosított követelésről van-e szó vagy sem. A fizetésképtelenségi eljárásban részt vevő hitelezők azok, akik a fizetésképtelenség megállapításának időpontjában esedékes és bíróság előtt érvényesíthető, szerződéses pénzköveteléssel rendelkeznek az adóssal szemben. A fizetésképtelenségi eljárás megindítását követően esedékessé vált követeléseket nem lehet benyújtani. A vagyonfelügyelő bírósági eljárásban felmerült költségeit, a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon kezelésével összefüggésben felmerült költségeket, a vagyonfelügyelő díjazását és a magán a vagyonon fennálló követeléseket (omadiká pistómata) előre levonják a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon felszámolására irányuló döntést követően, és kielégítik az adós hitelezőinek rangsorolását megelőzően.
A követeléseket a fizetésképtelenséget megállapító ítéletnek a Jogász Kamara Bírósági Közlönyében (Deltío Dikastikón Dimosieúseon tou Tameíou Nomikón) történő közzétételét követő egy hónapon belül, írásban kell bejelenteni a fizetésképtelenségi nyilvántartásba, feltüntetve a fajtát, a jogalapot, az esedékessé válás időpontját stb. A fenti benyújtási határidő leteltét követően a hitelező továbbra is benyújthat ellenkövetelést (anakopí), és kérheti követelésének fizetésképtelenségi ügyben eljáró bíróság általi ellenőrzését. Az ellenőrzésre a következők alkalmazandók: a) a vagyonfelügyelő folytatja le az előadó bíró jelenlétében a követelések benyújtására nyitva álló határidő lejártát követő három napon belül; b) az ellenőrzés alatt álló követelés hitelezője személyesen vagy megfelelő meghatalmazással rendelkező harmadik fél útján részt vehet az ellenőrzésen; c) az ellenőrzés keretében összevetik a hitelező iratait az adós könyvelésével és irataival; d) az előadó bíró jelentést készít a hitelezők követeléseinek ellenőrzéséről; e) kétség esetén az előadó bíró dönt a követelés nyilvántartásba vételéről és ideiglenesen is nyilvántartásba veheti azt; f) az adós, a vagyonfelügyelő és a már nyilvántartásba vett követeléssel rendelkező hitelező az ellenőrzés során kifogással élhet. Nincs a fenti eljáráshoz tartozó külön formanyomtatványokat rendelkezésre bocsátó, e célra létrehozott honlap. Az elsőfokú bíróság (protodikeío) mellett működő fizetésképtelenségi ügyekben eljáró hivatalnál azonban hozzáférhetők a külön formanyomtatványok.
A fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon felszámolására irányuló döntés meghozatalát követően a vagyonfelügyelő haladéktalanul elkészíti a felosztási tervet és benyújtja azt az előadó bírónak. Utóbbi végrehajthatóvá nyilvánítja a tervet és kifüggeszti hivatalában. A felosztás keretében a következő általános elsőbbségeket veszik figyelembe: i. az adós tevékenységének folytatása érdekében biztosított, bármilyen finanszírozásból eredő követelések; ii. az adós egészségügyi ellátására és temetési költségeire vonatkozó követelések; iii. a szükséges élelmiszerellátás biztosítására irányuló követelések; iv. a munkavállalók foglalkoztatásukhoz kapcsolódó követelései, ügyvédi díjak; v. őstermelők követelései; vi. a görög állam és a helyi hatóságok követelései; vii. a garanciaalap (synengyitikó) követelései, és a hitelezők különös elsőbbséget élvező követelései, például az adós valamely külön ingóságára vagy ingatlanára, vagy pénzösszegre vonatkozó követelések. A valamely vagyontárgy értékesítéséből származó bevételre vagy valamely pénzösszegre vonatkozó, átfedő elsőbbségi követelések esetén a polgári perrendtartás vonatkozó rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.
Reorganizációs tervet az adós és a vagyonfelügyelő nyújthat be a fizetésképtelenségi ügyben eljáró bírósághoz. A tervnek tartalmaznia kell az adós pénzügyi helyzetére vonatkozó információkat, valamint a hitelezők kielégítésére irányuló javaslatot, a meghozandó intézkedések bemutatását, például a szervezeti változtatásokat és üzleti terveket, a jogok keletkezését és az egyes hitelezők átfogó rangsorolását stb. A fizetésképtelenségi ügyben eljáró bíróság hivatalból, a benyújtástól számított 20 napon belül előzetesen megvizsgálja a tervet, és a törvényben meghatározott különös okokból elutasíthatja azt. Ha a bíróság nem utasítja el a tervet, akkor legalább három hónapos határidőt szab a hitelezőknek annak elfogadására vagy elutasítására, valamint megállapítja a hitelezők ülésének időpontját. A terv megvitatása és az azzal kapcsolatos szavazás az előadó bíró jelenlétében történik. A terv elfogadása minősített többséget igényel. A reorganizációs terv hitelezők általi elfogadását követően benyújtják azt a bírósághoz jóváhagyásra. A terv a jóváhagyására irányuló végleges ítéletet követően valamennyi hitelezőre nézve kötelezővé válik, függetlenül attól, hogy hányadik helyen állnak a rangsorban, és benyújtották-e követeléseiket. A fizetésképtelenségi eljárást megszüntetik. A hitelezők önállóan indíthatnak eljárást.
A fizetésképtelenségi eljárás megszüntetésének megállapítását követően megszűnik az adós jogainak korlátozása, az adós ismét rendelkezhet a vagyona felett, a hitelezők pedig önállóan indíthatnak eljárást. Pontosabban, a fizetésképtelenségi eljárás a vagyon felszámolásával szűnik meg, és a vagyonfelügyelő egy hónapon belül benyújtja jelentését.
A fizetésképtelenségi eljárás költségei és a kapcsolódó kiadások a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyont terhelik.
Az adós által a fizetési kötelezettségek teljesítésének megszüntetése és a fizetésképtelenség megállapítása közötti időszakban (átmeneti időszak, ýpopti períodos) tett olyan cselekmények, amelyek hátrányosak a hitelezők összességére nézve, visszavonhatók (visszavonható cselekmények, práxeis dynitikís anáklisis), vagy vissza kell vonni azokat (kötelezően visszavonandó cselekmények, práxeis ypochreotikís anáklisis) a fizetésképtelenségi eljárásról szóló jogszabályokban meghatározott feltételek szerint. A visszavonás iránti kérelmet a vagyonfelügyelő, vagy bizonyos feltételek teljesülése esetén a hitelező terjesztheti elő a fizetésképtelenségi ügyben eljáró bíróság előtt. A visszavont cselekmény alapján az adós valamely vagyontárgyának birtokába jutott személynek vissza kell azt adnia a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonba.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A ne bis in idem elvének alkalmazása a schengeni térségen belüli - Az Európai Unió Bírósága ítéletet hozott | hírek | Jogi Fórum
2014.05.30. Jogi Fórum / Európai Unió Bírósága
Nem sérti az Alapjogi Chartát az a szabály, amely szerint a ne bis in idem elvének a schengeni térségen belüli alkalmazása megköveteli, hogy a valamely tagállamban kiszabott büntetés már végrehajtott legyen, vagy végrehajtása folyamatban legyen. Amennyiben a büntetés főbüntetésként kiszabott szabadságvesztésbüntetésből és pénzbüntetésből áll, nem elegendő csupán a pénzbüntetés végrehajtása ahhoz, hogy a szankció végrehajtottnak legyen tekinthető - áll az Európai Unió Bíróságának ítéletében.
A C129/14. PPU. sz. Zoran Spasic ügyben hozott ítélet
A Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló Egyezmény (a továbbiakban: Schengeni Végrehajtási Egyezmény) értelmében az ellen a személy ellen, akinek cselekményét valamely tagállamban jogerősen elbírálták, azonos tények alapján más tagállamban nem lehet büntetőeljárást indítani (a ne bis in idem elve). Mindazonáltal a Schengeni Végrehajtási Egyezmény pontosítja, hogy ez az elv csakis akkor alkalmazandó, ha a kiszabott büntetést végrehajtották, annak végrehajtása folyamatban van, vagy az ítélet meghozatalának helye szerinti állam jogszabályainak értelmében azt többé már nem lehet végrehajtani (a továbbiakban: végrehajtási feltétel). Az Európai Unió Alapjogi Chartája a ne bis in idem elvét úgy fogalmazza meg, hogy nem utal kifejezetten erre a feltételre.
Zoran Spasic szerb állampolgár ellen Milánóban 2009ben elkövetett csalás miatt eljárást indítottak Németországban (ugyanis egy magánszemélytől 40 000 eurót csalt ki úgy, hogy annak kisebb címletű bankjegyeit később hamisnak bizonyult 500 eurós bankjegyekre váltotta). Ezzel egyidejűleg Z. Spasicot ugyanezen bűncselekményért egy év szabadságvesztésbüntetésre és 800 euró pénzbüntetésre ítélték Olaszországban. Z. Spasic, aki egy más bűncselekményért kiszabott szabadságvesztésbüntetését töltötte Ausztriában, a pénzbüntetést kifizette, szabadságvesztésbüntetését azonban még nem hajtották végre.
A Németország által kibocsátott európai elfogatóparancs alapján az osztrák hatóságok Z. Spasicot átadták a német hatóságoknak. Z. Spasic az Olaszországban elkövetett csalás bűntettével kapcsolatos ítéletre várva, előzetes letartóztatásban van Németországban 2013 vége óta. Z. Spasic azzal érvel, hogy a ne bis in idem elve értelmében ugyanazon tények alapján nem vonható eljárás alá, mivel Olaszországban vele szemben már hoztak jogerős és végrehajtható ítéletet. A német hatóságok szerint a Schengeni Végrehajtási Egyezményre tekintettel a ne bis in idem elve nem alkalmazandó, mivel a szabadságvesztésbüntetést még nem hajtották végre Olaszországban. Z. Spasic ezzel szemben arra hivatkozik, hogy a Schengeni Végrehajtási Egyezményben meghatározott végrehajtási feltétel jogszerűen nem korlátozhatja az Alapjogi Charta hatályát, és hogy szabadlábra kell helyezni, hiszen a 800 euró pénzbüntetést kifizette, így a kiszabott büntetés végrehajtottnak tekintendő.
Ítéletében a Bíróság az Oberlandesgericht Nürnberg előzetes döntéshozatali kérelme alapján megállapítja, hogy a Schengeni Végrehajtási Egyezményben foglalt kiegészítő jellegű végrehajtási feltétel a ne bis in idem elve olyan korlátozásának minősül, amely összeegyeztethető az Alapjogi Chartával. A ne bis in idem elvét illetően ugyanis, a Chartára vonatkozó magyarázatok kifejezetten hivatkoznak a Schengeni Végrehajtási Egyezményre, éppen ezért ez utóbbi jogszerűen korlátozza a ne bis in idem Chartában biztosított elvét. Egyébiránt a Bíróság megállapítja, hogy a Schengeni Végrehajtási Egyezményben megfogalmazott végrehajtási feltétel nem kérdőjelezi meg a ne bis in idem elvét, mint olyat, hiszen e feltétel célja csupán annak elkerülése, hogy a valamely tagállamban már jogerősen elítélt személyek kitérjenek a büntetés végrehajtása alól. Végül, a Bíróság álláspontja szerint a végrehajtási feltétel a kitűzött céllal arányos (a magas szintű biztonság biztosítása a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben) és nem haladja meg az elítélt személyek büntetlenségének elkerüléséhez szükséges mértéket.
Egyébiránt a Bíróság megállapítja, hogy amennyiben főbüntetésként szabadságvesztésbüntetést és pénzbüntetést szabnak ki (mint Z. Spasic esetében), nem elegendő csupán a pénzbüntetés végrehajtása ahhoz, hogy a szankció a Schengeni Végrehajtási Egyezmény értelmében végrehajtottnak legyen tekinthető. E tekintetben a Bíróság megjegyzi, hogy bár a Schengeni Végrehajtási Egyezmény úgy rendelkezik, hogy „a büntetésnek” végrehajtottnak kell lenni, vagy végrehajtásának folyamatban kell lenni, ez a feltétel arra a helyzetre is vonatkozik, amikor két főbüntetést szabtak ki. Minden más értelmezés a ne bis in idem elve Schengeni Végrehajtási Egyezményben meghatározott értelmének kiüresedéséhez vezetne, és gátolná az Egyezmény hatékony alkalmazását. Mivel Z. Spasic kizárólag a pénzbüntetést fizette meg, az egy év szabadságvesztésbüntetést azonban még nem töltötte le, a Bíróság megállapítja, hogy a Schengeni Végrehajtási Egyezményben meghatározott végrehajtási feltétel rá nézve nem teljesül.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Európai Bíróság - Pontosítja a munkaválalók nyugdíjazás címén történő elbocsátásának feltételeit | hírek | Jogi Fórum
Európai Bíróság - Pontosítja a munkaválalók nyugdíjazás címén történő elbocsátásának feltételeit
2009.03. 6. Jogi Fórum / Európai Közösségek Bírósága
Az Európai Bíróság ítéletében pontosítja azokat a feltételeket, amelyek esetén a tagállamok megengedhetik a munkavállalók nyugdíjazás címén történő elbocsátását. A nemzeti szabályozás általános jelleggel rendelkezhet úgy, hogy az életkoron alapuló ilyen bánásmódbeli eltérés indokolt lehet, ha az a szociálpolitikának a foglalkoztatás-, munkaerő-piaci vagy szakképzési politikához kötődő valamely törvényes célja elérésének arányos eszköze.
A Bíróság C-388/07. sz. ügyben hozott ítélete -
The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) kontra Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform:
A 2000/78 irányelv [1] tiltja az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést a foglalkoztatás és a munkavégzés területén. Az irányelv kivételes jelleggel úgy rendelkezik, hogy bizonyos, életkoron alapuló bánásmódbeli eltérések nem minősülnek hátrányos megkülönböztetésnek, ha azok – objektíven és ésszerűen – olyan törvényes célokkal igazolhatók, mint például a foglalkoztatás-, munkaerő-piaci vagy szakképzési politikához kötődő célok. Ezen felül, az említett cél elérésére szolgáló eszközöknek megfelelőknek és szükségeseknek kell lenniük. Az irányelv felsorol egyes olyan bánásmódbeli eltéréseket, amelyek indokoltak lehetnek.
Az irányelvet átültető brit jogszabály úgy rendelkezik, hogy a munkáltatónál szokásos nyugdíjkorhatárt elért, vagy ilyen korhatár hiányában a 65. életévüket betöltött munkavállalók nyugdíjazás jogcímén elbocsáthatók, anélkül, hogy az ilyen bánásmód hátrányos megkülönböztetést képezne. A jogszabály felsorol néhány olyan kritériumot, amelynek alapján megállapítható, hogy az elbocsátás oka valóban a nyugdíjazás, és erre az esetre meghatározott eljárás lefolytatását írja elő. A 65. életévüket be nem töltött munkavállalók tekintetében a jogszabály nem tartalmaz külön rendelkezéseket, és annak az elvnek a kimondására szorítkozik, hogy az életkoron alapuló bármilyen hátrányos megkülönböztetés jogellenes, kivéve, ha a munkáltató bizonyítani tudja, hogy az valamely „törvényes cél elérésének arányos eszköze”.
A National Council on Ageing (Age Concern England) jótékonysági szervezet, amelynek célja az időskorúak jóléti szintjének előmozdítása, e szabályozás jogszerűségét vitatta azzal az indokkal, hogy az szerinte nem megfelelően ülteti át az irányelvet. Az Age Concern England véleménye szerint az, hogy a 65. életévüket betöltött munkavállalók nyugdíjazás címén elbocsáthatók, ellentétes az irányelvvel.
A High Court azzal a kérdéssel fordult a Bírósághoz, hogy az irányelv előírja-e a tagállamok számára a különböző típusú igazolható bánásmódok felsorolás formájában történő meghatározását, illetve, hogy az irányelvvel ellentétes-e az olyan szabályozás, amely általános jelleggel annak kimondására szorítkozik, hogy az életkoron alapuló bánásmódbeli eltérés nem képez hátrányos megkülönböztetést, ha az valamely törvényes cél elérésének arányos eszköze.
A Bíróság emlékeztet arra, hogy valamely irányelv átültetéséhez nem feltétlenül szükséges rendelkezéseinek valamely kifejezett és sajátos jogi normában történő alakszerű átvétele. Jelen esetben, az irányelv nem írja elő a tagállamok számára a törvényes cél által igazolható bánásmódbeli eltérések külön listájának felállítását.
Ilyen pontosítás hiányában mindamellett fontos, hogy egyéb, az érintett intézkedés általános összefüggéséből adódó körülmények lehetővé tegyék az intézkedés mögött rejlő cél meghatározását a jogszerűségére, valamint a cél megvalósításához alkalmazott eszközök megfelelő és szükségszerű jellegére vonatkozó bírósági felülvizsgálat végett. A Bíróság rámutat arra, hogy az irányelv értelmében „törvényesnek” minősíthető, és ennek következtében az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvétől való eltérés igazolására alkalmas célok a szociálpolitika területére tartozó célok, mint például a foglalkoztatás-, munkaerő-piaci vagy szakképzési politikával kapcsolatos célok. Közérdekű jellegükre tekintettel e törvényes célok eltérnek az olyan, tisztán egyéni okoktól, amelyek a munkáltató helyzetének tulajdoníthatók, mint például a költségcsökkentés vagy a versenyképesség javítása.
A nemzeti bíróság feladata meggyőződni egyrészt arról, hogy a brit szabályozás megfelel-e valamely ilyen törvényes célnak, másrészt pedig arról, hogy a választott eszközök megfelelők és szükségesek voltak-e e cél elérésére.
[1] A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27‑i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.).

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság