text:
Hírek Ma – Megkegyelmezett a menekültrugdaló László Petrának a Kúria
Megkegyelmezett a menekültrugdaló László Petrának a Kúria
Harta Viktor 2018. október 30., 16:28 BelföldPolitika 0
Bár korábban jogerősen elítélték, most a Kúria furcsamód felmentette László Petrát, aki három éve operatőri minőségben rúgott meg két menekültet Röszkénél, egyet pedig megpróbált.
László Petra még 2015. szeptember 8-án vált egy csapásra világszerte ismertté, mikor az N1TV munkatársaként Röszke külterületén, a szerb-magyar határ közelében tudósított a tömeges bevándorlásról.
Mikor a menekültek elfutottak a rendőrök elől, László, kilépve tudósítói szerepéből, meg úgy alapjáraton az emberséget is kihajítva az ablakon, megrúgott két embert, egyet, aki a gyermekét vitte, pedig megpróbált felrúgni. Az egészről videó készült:
Az operatőrt első és másodfokon tavaly jogerősen elítélte garázdaság miatt a Szegedi Törvényszék. A HVG szerint a Kúria azonban most felmentette. A cikk szerint a Kúria megállapította, hogy
az első- és másodfokon eljárt bíróságok megsértették a büntető anyagi jog szabályait, amikor a terhelt bűnfelelősségét megállapították, és vele szemben intézkedést (próbára bocsátást) alkalmaztak. A Kúria közleménye szerint a megvádolt operatőr cselekménye – kihívó közösségellenesség hiányában – nem valósította meg a garázdaság vétségét, ám olyan jogtalan, erkölcsileg is helyteleníthető és törvény által szankcionált magatartás volt, amely a rendzavarás szabálysértési tényállását merítette ki. A szabálysértés azonban már elévült, ezért az eljárást meg kellett szüntetni.
Az indoklás szerint nem László Petra viselkedése sértette a közösség nyugalmát, hanem a több száz bevándorló rohama. A legjobb rész viszont csak ezután jött az indoklásban:
„Az eseményről média által utólag történő tudósítások, interpretációk és kommentárok folytán bekövetkező megbotránkozás vagy elítélő véleménynyilvánítás nem része a vád tárgyává tett cselekmény elkövetésének, így büntetőjogi értékelésének sem. Az utólagos hírverés által előidézhető hangulati hatások az ítélkezésen kívüli, bíróság által nem értékelhető következmények”.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság


text:
A Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2018. február 19-én ítéletet hozott a demecseri polgármesteri tisztség betöltésének ügyében.
Fenyegették és zsarolták ismerősüket – letartóztatta őket a bíróság
A Nyíregyházi Járásbíróság nyomozási bírája 2018. február 17-én súlyos fenyegetéssel elkövetett zsarolás bűntette miatt indult eljárásban elrendelte Ny. Z. és Zs. G. gyanúsítottak előzetes letartóztatását.
Több évre eltiltotta a bíróság a vezetéstől az ittas férfit
A Mátészalkai Járásbíróság 2018. február 13-án bíróság elé állítás keretében ittas állapotban elkövetett járművezetés vétsége miatt 312.000 Ft pénzbüntetésre ítélte, valamint 2 év 6 hónapra eltiltotta a közúti járművezetéstől.
Két napon belül döntöttek a jogosítvány nélkül közlekedő férfi ügyében
A Nyíregyházi Járásbíróság 2018. február 13-án gyorsított eljárás keretében járművezetés az eltiltás hatálya alatt szabálysértés elkövetése miatt 5 nap szabálysértési elzárással sújtotta Gy. J. eljárás alá vont személyt.
LETARTÓZTATTA A BÍRÓSÁG AZT A FÉRFIT, AKI KIRABOLT EGY IDŐS ASSZONYT
A Nyíregyházi Járásbíróság nyomozási bírája a mai napon rablás bűntette miatt indult eljárásban elrendelte T. Zs. gyanúsított előzetes letartóztatását.
Még ebben a hónapban folytatódik a postást megtámadó férfi büntetőpere
A Nyíregyházi Törvényszék 2018. február 6-án és a mai napon tárgyalta a rablás bűntettével megvádolt nyíregyházi férfi ügyét.
Az ügyészség D. D. vádlottat közfeladatot ellátó személy sérelmére, fegyveresen elkövetett rablás bűntettével és súlyos testi sértés bűntettének elkövetésével vádolja.
Bíróság elé állították az ittas vezetőt
A Nyíregyházi Járásbíróság a mai napon gyorsított eljárás keretében ittas állapotban elkövetett járművezetés vétsége miatt 200.000 Ft pénzbüntetésre és 2 év közúti járművezetéstől eltiltás büntetésre ítélte U. P. vádlottat.
Júniusban folytatódik a nyíregyházi cégvezető és társai büntetőpere
A Nyíregyházi Törvényszék másodfokú tanácsa a mai napon hűtlen kezelés bűntette miatt B. P. és 2 társa vádlottakkal szemben folyamatban lévő ügyben nyilvános ülést tartott.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság BÍRÓSÁG Bíróság


text:
IV/01954/2016
. IV/01954/2016
Első irat érkezett: 11/30/2016
Az ügy tárgya: A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 24/A. § (1)-(2) bekezdés elleni alkotmányjogi panasz (bíró kizárása)
Az indítványozó - az Abtv. 26. § (1) bekezdése alapján - a Kúria Bkk.II.1604/2016/3. számú végzésével összefüggésben a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) 24/A. § (1)-(2) bekezdései alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó az ellene zsarolás bűntette miatt folyamatban lévő eljárásban kérte a Kecskeméti Törvényszék, a Gyulai Törvényszék, a Szolnoki Törvényszék, a Szegedi Törvényszék és a Szegedi Ítélőtábla kizárását. A kizárásról a Kúria hozott végzést, amiben a Kecskeméti Törvényszéket kizárta, egyebekben a kizárás iránti kérelmet elutasította.
Az indítványozó szerint a támadott jogszabályi rendelkezés azért ellentétes az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésével (jogorvoslathoz való jog), mert előírja, hogy a kizárás tárgyában, amennyiben a kizárás mindhárom fokon elhelyezkedő bíróságot érint, a Kúria hoz döntést. Bár a kizárásról szóló végzést a Kúria első fokon eljárva hozza, a végzés ellen fellebbezésnek nincs helye. A kizárás megtagadását az ügydöntő határozatban lehet sérelmezni. Azt is nehezményezi az indítványozó, hogy a kizárás iránti kérelemnek helyt adó döntés ellen nem biztosított a jogorvoslati jog.
Álláspontja szerint a Be. kizárási indítvány elbírálására vonatkozó szabályai - és az annak alapján folytatott bírói gyakorlat - sértik az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdését, mert nem nyújtanak biztosítékot a pártatlan bíróhoz való jog érvényesülésére.
a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 24/A. § (1)-(2) bekezdés
Kúria Bkk.II.1604/2016/3. számú végzése
IV_1954_0_2016_inditvany.pdf IV_1954_6_2016_ind_kieg.pdf
A határozat száma: 3213/2017. (IX. 13.) AB végzés
3213_2017 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 24/A. § (1) és (2) bekezdés alaptörvény-ellenességének a megállapítására és a megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó Becze Viktor az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdése alapján 2016. december 30-án alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, és kérte a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 24/A. § (1) és (2) bekezdés alaptörvény-ellenességének a megállapítását és a megsemmisítését.
[2]	Az indítványozót a Kiskunhalasi Járásbíróság 2015. december 8-án kelt 9.B.474/2013/153. számú ítéletében bűnösnek mondta ki folytatólagosan elkövetett zsarolás bűntettében [a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 367. § (1) bekezdés] és ezért 1 év 6 hónap börtönbüntetésre ítélte, amelynek végrehajtását 3 év próbaidőre felfüggesztette.
[3]	Az indítványozó az elsőfokú bírósági eljárásban több kizárási indítványt terjesztett elő a Kecskeméti Törvényszék, a Szolnoki Törvényszék, a Szegedi Törvényszék, a Gyulai Törvényszék és a Szegedi Ítélőtábla büntető ügyszakos bíráinak – beleértve a Szegedi Ítélőtábla elnökét is – a kizárása céljából. A kizárási indítványokról a Kúria 2016. október 19-én kelt, Bkk.II.1604/2016/3. számú végzésében döntött és a Kecskeméti Törvényszéket az ügyből kizárta, de a Gyulai Törvényszék, a Szolnoki Törvényszék, a Szegedi Törvényszék és a Szegedi Ítélőtábla kizárását megtagadta. A Kúria a másodfokú eljárásra a Gyulai Törvényszéket jelölte ki és egyben tájékoztatta az indítványozót arról, hogy a végzés ellen külön fellebbezésnek nincs helye, de a kizárás megtagadását az ügydöntő határozat elleni jogorvoslatban lehet sérelmezni.
[4]	A másodfokú eljárásban az indítványozó a Gyulai Törvényszék tanácselnöke, valamint a Törvényszék elnöke és elnökhelyettese, továbbá a Szegedi Ítélőtábla bírái ellen újabb kizárási indítványokat nyújtott be. A Kúria Bkk.III.316/2017/3. számú 2017. június 28-án kelt végzésében megtagadta a Gyulai Törvényszék és a Szegedi Ítélőtábla kizárását az eljárásból és egyben kizárta a végzés elleni fellebbezés lehetőségét.
[5]	Időközben a Gyulai Törvényszék mint másodfokú bíróság 2017. február 1-jén jogerőre emelkedett 9.Bf.389/2016/52. számú ítéletével a Kiskunhalasi Járásbíróság 9.B.474/2013/153. számú ítéletét helybenhagyta a szabadságvesztés felfüggesztésének próbaidejének kivételével, amelynek időtartamát 4 évre felemelte. Az indítványozó a jogerős bírósági ítélet ellen felülvizsgálati kérelmet nyújtott be.
[6]	A Kúria tájékoztatása szerint a felülvizsgálati eljárás Bfv.III.321/2017. számon jelenleg is folyamatban van.
[7]	2. Az indítványozó alkotmányjogi panaszát az Abtv. 26. § (1) bekezdése alapján a Be. 24/A. § (1) és (2) bekezdésében foglaltak ellen nyújtotta be.
[8]	A Be. 24/A. § (1) bekezdésében foglaltak szerint abban az esetben, ha a bíróság azért nem járhat el, mert – a Kúriát kivéve – az elnökével vagy az elnökhelyettesével szemben abszolút kizárási ok [Be. 21. § (1) bekezdés a)–c) pont] merült fel, vagy a bíróságnak nincs olyan tanácsa, amelyre a kizárási ok nem vonatkozik, akkor a kizárásról a másodfokú bíróság határoz. Ha a kizárás iránti bejelentés a másodfokú bíróságra – vagy arra is – vonatkozik, akkor arról a harmadfokú bíróság dönt. Ha a harmadfokú bíróságra – vagy arra is – vonatkozik a kizárási bejelentés, akkor a kizárásról a Kúria határoz. A Be. 24/A. § (2) bekezdésének első mondata szerint a bíróság a kizárásról tanácsülésen dönt.
[9]	Az indítványozó álláspontja szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdésébe ütközik ez a szabályozás. Abban az esetben ugyanis, ha a kizárási bejelentés ügyében a Kúria jár el, akkor nincs magasabb fokú bíróság, amelyhez fordulhat, továbbá csak a kizárást megtagadó határozat ellen van helye jogorvoslatnak, a helyt adó döntés ellen nincs. Véleménye szerint a kizárás iránti kérelmek pártatlan elbírálása ebben a szabályozási konstrukcióban nem biztosított. A tanácsülésen történő elbírálás pedig nem kontradiktórius jellegű, a tanúk meghallgatását nem teszi lehetővé, így nem jelent tényleges jogorvoslatot.
[10]	Az Alkotmánybíróság felhívására 2017. január 14-én benyújtott kiegészítő beadványában lényegében az alkotmányjogi panaszban foglalt indokait részletesebben megismételte.
[11]	3. Az Abtv. 56. § (1) bekezdésében előírtak szerint az Alkotmánybíróságnak elsődlegesen az alkotmányjogi panasz befogadhatóságáról szükséges döntenie. Az Alkotmánybíróság ezért tanácsban eljárva mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy az alkotmányjogi panasz megfelel-e az Abtv. 26 § (1) bekezdésében foglalt befogadhatósági feltételeknek.
[12]	Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint azonban a jogorvoslati lehetőség kimerítéséből, vagy a jogorvoslat kizártságából az is következik, hogy az alkotmányjogi panasz benyújtásának feltétele az ügy jogerős lezárása, vagyis az, hogy a bíróság az ügyet érdemben, további jogorvoslattal nem támadható módon fejezze be {3246/2012. (IX. 28.) AB végzés, Indokolás [16]}. Az Alkotmánybíróság az indítvány vizsgálata során észlelte, hogy az indítványozó a Gyulai Törvényszék mint másodfokú bíróság 9.Bf.389/2016/52. számú jogerős ítéletét a Kúria előtt felülvizsgálati kérelemmel támadta meg. A Kúria tájékoztatása szerint a felülvizsgálati eljárás Bfv.III.321/2017. számon jelenleg is folyamatban van.
[13]	Az Ügyrend 32. § (3) bekezdése értelmében az Abtv. 26. § (1) bekezdése alapján alkotmányjogi panasz benyújtásának nincs helye, ha a Kúria a felülvizsgálati kérelmet, illetve indítványt még nem bírálta el. Ebben az esetben a benyújtott alkotmányjogi panasz soron kívül, az egyéb feltételek vizsgálata nélkül is visszautasítható {3255/2016. (XII. 6.) AB végzés, Indokolás [6], 3189/2016. (X. 4.) AB végzés, Indokolás [4]–[6]}.
[14]	Tekintettel arra, hogy az érdemi ügy miatt folyamatban lévő felülvizsgálati eljárás során hozott döntés kihatással lehet az indítványozó által támadott – az eljáró bíróságok kizárására vonatkozó – jogszabályi rendelkezések alkalmazására, így az Alkotmánybíróság kizárólag a büntetőeljárás érdemi és további jogorvoslattal nem támadható módon történő befejezése után tudja az alkotmányjogi panaszban foglaltakat megvizsgálni.
[15]	Az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy a Kúria döntését követően – az Abtv.-ben meghatározott feltételek teljesülése esetén – az alkotmányjogi panasz indítvány előterjesztésének lehetősége továbbra is nyitva áll [Ügyrend 32. § (4) bekezdés].
[16]	Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az Ügyrend 32. § (3) bekezdése alapján, figyelemmel az Abtv. 56. § (3) bekezdésében előírtakra is, az indítványt visszautasította.
. 3213/2017. (IX. 13.)

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A társadalom őrültjei vagy az őrült társadalom részei? | arsboni
Kezdőlap Jog Polgári jog A társadalom őrültjei vagy az őrült társadalom részei?
A társadalom őrültjei vagy az őrült társadalom részei?
Hazánkban a pszichiátriai betegekkel kapcsolatos ügyek igen nagy számban fordulnak elő. Nagyon sok olyan ügy kerül a bíróságok elé, amelyekben az egészségügyi intézményben tartózkodó beteg a vele szemben alkalmazott intézkedések jogszerűségét vitatja, továbbá sok probléma merül fel a gondnokság alá helyezési perek kapcsán is. A következőkben a pszichiátriai betegek civiljogi jogvédelmének lehetséges eszközeit vesszük vizsgálat alá, kiemelve a gyakorlatban előforduló jogsértéseket.
Pszichiátriai eset. De mi van mögötte?
Mielőtt jogi szempontból vizsgálat alá vetnénk a pszichiátriai betegek helyzetét, fontos tisztázni, hogy mit is ért az orvostudomány pszichiátriai megbetegedésen.
Pszichiátriai betegségnek kell tekinteni az olyan agyi elváltozást, biológiai funkciózavart,[1] mely egyfajta kóros lefolyású folyamatként az emberi magatartás, a pszichés élményvilág zavaraiban jelentkezik.[2]
Az orvostudományban jogi szempontból az egyik legtöbb kérdést felvető terület a pszichiátria.
Az elmebeli megbetegedés megváltoztathatja az egyén társadalmon belül elfoglalt jogi státuszát, érintheti a beteg személyiségi jogait, vagyoni viszonyait, továbbá a gyógykezelés és az érintettekkel szemben alkalmazható kényszerintézkedések is számos olyan kérdést vethetnek fel, melyek az általánostól eltérő szabályozást igényelnek a mindenkori jogalkotó részéről.[3]
A pszichiátriai betegek társadalmon belüli helyzetének jogi szabályozása világszerte problematikus, mivel a szabályozásnak egyensúlyt kell teremtenie a közösség érdekeinek és a pszichiátriai betegek jogainak védelme között.[4]
Gondnok vagy támogató?
A korábbi Polgári Törvénykönyv meglehetősen visszás helyzetet teremtett, hazánkat számtalan bírálat érte mind a hazai, mind a nemzetközi tudományos élet képviselőitől, mivel a korábbi törvényi rendelkezések alapján két út is rendelkezésre állt a jogalkalmazó számára, hogy cselekvőképtelenné nyilvánítsa a gondnoksági perben érintett személyt.
Egyfelől, lehetőség volt cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezésre, másrészt ügycsoportokra nézve, illetve ún. “általános jelleggel” cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezést elrendelni.
Az új Ptk.-ban a cselekvőképesség korlátozhatóságát újraszabályozásával jogalkotó részben elindult a jó úton, mivel megszüntette az “általános jelleggel” történő korlátozást, tehát jelenleg csak konkrét, egyedileg meghatározott és a korlátozó bírósági határozatban külön-külön megindokolt ügycsoportokra nézve lehetséges a cselekvőképesség részleges korlátozása. Az általános korlátozás lehetőségének megszüntetésével a Ptk. a célirányos segítségnyújtásra helyezi a hangsúlyt.
Ugyanakkor a jelenlegi rendszerben is lehetőség van cselekvőképtelenné nyilvánítani az érintett beteget, csupán az elnevezés változott cselekvőképességet “kizáró” helyett “teljesen korlátozó” gondnokságra. Mondhatjuk tehát, hogy tartalmilag ez változatlan, ugyanakkor a stílus, a hangnem módosulása elvitathatatlan, és jól tükrözi az új Ptk. emberképét.
Mindemellett pozitív változás, hogy míg korábban nem volt kötelező a gondnokság alá helyezés indokoltságának rendszeres felülvizsgálata, az új Ptk. már előírja részleges korlátozás esetén az 5 éves kötelező felülvizsgálati időt, teljes korlátozás esetében pedig a 10 éves felülvizsgálati időtartamot.
Az új Ptk.-val összefüggő átmeneti rendelkezéseket tartalmazó törvény továbbá nemcsak a jövőre nézve, de egészen 1982-ig visszamenőleg előírja, hogy minden gondnokság alatt álló személyt az új szabályok szerint felül kell vizsgálni, előtérbe helyezve azokat a cselekvőképtelen személyeket, akiknek a felülvizsgálatára eddig még egyáltalán nem került sor.
Ugyanakkor ezzel a jogalkotó lényegében jogszabályi szinten ismerte el, hogy ma Magyarországon élnek olyan emberek, akik több, mint 30 éve állnak úgy gondokság alatt, hogy senki sem vizsgálta felül ennek szükségességét.
Az új Ptk. kötelező felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezései mindenképp pozitív előrelépésnek tekintendők, ezen felülvizsgálati eljárások azonban mind a bíróság, mind a gyámhatósági szervezetrendszerben jelentős ügyteher növekedést okoznak.
A feladat ellátásához tehát szükséges lenne a szervezetrendszer létszámfejlesztése, mivel a jelenlegi szervezeti fejlettség mellett a gondnoksági perek továbbra is viszonylag csekély időráfordítással tárgyalt ügyek.
Mindemellett előrelépésnek tekinthető az ún. támogatott döntéshozatal jogintézményének meghonosítása is, mellyel fokozatosan leépíthetővé válna a gondnoksági rendszer. A támogatott döntéshozatal lényegében a gondnoksági rendszer alternatívájaként szolgál, az új Ptk. emberképét jól érzékeltető, „beszédes” jogi megoldás.
Hatékony érvényesülése esetén a támogatott döntéshozatal csökkentené a gondnokság alá helyezettek számát.
Mivel ez a jogintézmény éppen azoknak jelentene megoldást, akiknek döntéseik meghozatalához támogatásra van szükségük, de hatékony megsegítésükhöz nem szükséges korlátozni cselekvőképességüket.
Sajnos azonban, felmérések szerint az új Ptk. hatályba lépése óta, vagyis az elmúlt bő másfél évben támogató kirendelésének céljából átlagosan 1, maximum 2 ügyet folytattak le az illetékes gyámhivatalok. Egyelőre tehát elmondható, hogy a támogatott döntéshozatal intézményének alkalmazására nem igazán kerül sor, még mindig az esetek döntő többségében gondnok kirendelésére kerül sor.
Ezen új jogintézmény alkalmazásának elterjedését is elsősorban a már korábban említett túlterheltség akadályozza. Amennyiben a bíróságoknak lenne kapacitása körültekintőbben eljárni az említett gondoksági ügyekben, valószínűleg sok gondnoksági per úgy érhetne véget, hogy nem gondnokság alá helyeznék az érintettet, hanem csak támogatót kapna. Mivel azonban nem kerül sor támogatók kirendelésére, ezért az emberek számára sem válik nyilvánvalóvá, hogy erre van lehetőség, egyáltalán lehetőség van erre, vagyis nem terjed el az említett jogintézmény létezése a köztudatban.
De még nem szabad türelmetlennek lenni, hiszen az 1959. évi Ptk.-t is majdnem 10 évig „hagyták” – szinte változatlanul – meghonosodni a joggyakorlatban, mielőtt annak érdemi módosításához láttak volna. A Ptk. kodifikátorai mégis megadták annak lehetőségét, hogy idővel megtalálják egymást a társadalmi szükségletek és a jog kínálta megoldások.
Gyógykezelés vagy egyszerű elzárás?
A pszichiátriai betegek gyógykezelése, állapotuk rendhagyó mivoltából fakadóan, mindenképpen együtt jár jogaiknak bizonyos fokú korlátozásával.
Gyógykezelésük történhet:
szakorvos intézkedése folytán, utólagos bírósági elrendelés következtében (sürgősségi gyógykezelés),
bíróság határozata alapján (kötelező gyógykezelés),
beteg beleegyezésével (önkéntes gyógykezelés).
Alapesetben bíróság dönt az érintett beteg kötelező intézeti gyógykezeléséről, a jogerős határozat meghozataláig tehát az intézetbe való beszállítását nem lehet végrehajtani.
Ezen főszabály alóli kivételt képez a sürgősségi gyógykezelés, amely kizárólag orvos utasítására foganatosítható, elrendelése esetén a beteget akarata ellenére szállítják be a kezelést végző intézménybe.
A kötelező gyógykezelés számottevően nagyobb mértékben korlátozza a beteg önrendelkezési jogát az önkéntes gyógykezeléshez képest, mivel önkéntes gyógykezelés esetén a beteg bármikor úgy dönthet, hogy abbahagyja a kezelést és eltávozik az intézményből, éppen ezért talán nem meglepő, hogy nagyjából minden tizedik pszichiátriai beteg önkéntesen veti alá magát gyógykezelésnek.
Ugyanakkor a kötelező gyógykezelés esetén szűkebb a korlátozás eszközeinek köre , ellentétben a sürgősségi gyógykezeléssel, amikor is a beteggel szemben tulajdonképpen bármilyen kényszerintézkedés alkalmazható.
Kötelező intézeti gyógykezelésre akkor kerülhet sor, ha a beteg ugyan nem tanúsít közvetlen veszélyeztető magatartást, de a veszélyeztető magatartás megállapítható, vagyis pszichés állapotának zavara következtében saját vagy mások életére, testi épségére, egészségére jelentős veszélyt jelenthet, és a megbetegedés jellegére tekintettel a sürgős intézeti kezelésbe vétel nem indokolt.
Sürgős intézeti gyógykezelést a beteg közvetlen veszélyeztető magatartása von maga után.
Jelentősen növeli az orvosok felelősségét a bíróság revíziójával szemben, hogy az Eütv. pszichiátriai betegekre vonatkozó fejezetének értelmező rendelkezései meglehetősen homályosak a tekintetben, hogy pontosan miként határolható el a közvetlen veszélyeztető magatartás a veszélyeztető magatartástól. Ennek megítélése teljes mértékben az orvos szakmai ítélőképességén múlik.
A leírtak tükrében nem meglepő, hogy a pszichiátria területén az egyik legtipikusabb tényállás, amely kártérítéshez vezethet, a beteg indokolatlan beutalása a pszichiátriai intézetbe.[5]
Példának okáért, a bíróság megállapította annak a háziorvosnak a felelősségét, aki személyes percepció nélkül intézkedett a beteg pszichiátriai osztályra történő beszállítása iránt, miután a beteg szomszédai, akikkel a beteg nagyon rossz viszonyban volt, kihívták a mentőket. A pszichiátriai osztályon elvégzett vizsgálatok által megállapítást nyert, hogy a beteg elmeállapotában nincs kóros elváltozás, kezelésre nem szorul, így elbocsátották az osztályról. A bíróság arra hivatkozva állapította meg az intézkedő orvos kártérítési felelősségét, hogy elmulasztotta a személyes észlelés kötelezettségét, valamint figyelmen kívül hagyta a legnagyobb gondosság követelményét.[6]
A strasbourgi Bíróság ítélkezési gyakorlatában fellelhető mindemellett olyan ügy is, amelyben a Bíróság elmarasztalta Magyarországot arra alapozva, hogy a hazai bíróság a vonatkozó nemzeti jogszabályokban nem elég pontosan meghatározott „veszélyeztető magatartás” fogalmát a Bíróság eljárását kérelmező fél hátrányára alkalmazta. Az említett tényállásban a kérelmező fél kötelező gyógykezelését a bíróság az érintett nem konvencionális életmódjára, valamint egy, a tárgyalás szünetében elkészített, orvosszakértői véleményre alapította, mely nem tartalmazott megalapozott diagnózist a felperes elmebetegségét illetően.[7]
Ami a pszichiátriai betegekkel szemben alkalmazható kényszerintézkedéseket illeti, azok törvényi szabályozásának szükségessége először az 1997. évi Eütv. újraalkotásakor merült fel, mindaddig semmiféle jogi szabályozás nem létezett ezen a területen.
Pedig mind a pszichiátriai osztályokon, mind a pszichiátriai otthonokban a mindennapos gyakorlat részét képezik a fizikai, valamint kémiai korlátozó eszközök alkalmazása.[8]
Fizikai korlátozásról beszélhetünk, ha a beteget akarata ellenére az osztályon tartják, megtagadva tőle az intézmény elhagyásának jogát, vagy elkülönítik betegtársaitól, lekötözik, fizikálisan rögzítik.
Kémiai korlátozásnak minősül, ha a betegnél, az általa tanúsított magatartás elhárításának céljából, adott esetben beleegyezése nélkül, erős idegrendszeri hatással bíró gyógyszereket alkalmaznak.
Habár számos eljárásjogi garanciát magában foglal a vonatkozó jogszabály – például az éppen alkalmazott kényszerítő eszköz szükségességének meghatározott időközönkénti kötelező felülvizsgálatát – e rendelkezések ellenére is, a valós helyzet sajnos elkeserítő. Az osztályokon dolgozó személyzet az esetek 50 százalékában nem tartja be a korlátozás alatt álló betegek megfigyelésére vonatkozó előírásokat,
sok beteg órákon át magára van hagyva, adott esetben fizikálisan rögzítve vagy lekötözve, korlátozását még akkor sem oldják fel, ha annak indokoltsága már nem áll fenn.
A személyzet lelkiismeretességének hiánya nagy valószínűséggel túlterheltségükből fakad, hiszen érthetetlenül alacsony létszámban dolgoznak, munkájukért nem részesülnek elfogadható anyagi honoráriumban, példának okáért pár éve az állam megvonta a pszichiátriai osztályok ápoló személyzetének járó veszélyességi pótlékot is. A személyzet hozzáállása emberileg érthető lehet, de etikailag és legfőképp szakmailag azonban határozottan nem. Mindezek fényében kijelenthető, hogy a pszichiátriai ellátást érintő egyik legfontosabb, halasztást nem tűrő állami feladat ezen tarthatatlan helyzet felszámolása.
Betegjogi képviselőként eljáró szakember elmondásai alapján, minden betegjogi képviselő illetékességi területén található legalább egy olyan egészségügyi intézmény, amelyben van pszichiátriai osztály. Munkájuk során 100 olyan esetre, amiben valamilyen korlátozó intézkedésre kerül sor, legfeljebb egy panasz jut, mely leggyakrabban abból fakad, hogy az érintett beteg nem szolgált rá, vagyis vele szemben méltatlan volt az adott korlátozó intézkedés alkalmazása, vagy a korlátozást aránytalanul durvának élte meg a beteg.
A szakember elmondásából kiderült az, hogy sajnos a legfőbb probléma a panaszra okot adó helyzetekkel, hogy nem rekonstruálható, hogy pontosan mi is történt, mert vagy nincs cselekvőképes, kihallgatható tanú, például a jogsértést az érintett egy másik betegtársától szenvedi el egy pszichiátriai otthonban, vagy a tanú az ügyben való érintettsége miatt nem hallgatható meg, például a beteg kezelőorvosa, ápolója. Következésképp, hiába látható, hogy nagy valószínűséggel a panaszost tényleges joghátrány érte, ezt nem tudják már utólag bebizonyítani.
Pszichiátriai osztályokon gyakori problémaként jelentkezik, hogy az osztályon kezelt fekvőbetegek önkényesen eltávoznak az osztályról, súlyos állapotukból fakadóan azonban ez gyakran vezethet a halálukhoz, példának okáért a beteget nem találják meg időben, így halálra fagy az utcán vagy súlyos balesetet szenved, és nem kap azonnali ellátást, a beteg hozzátartozói pedig érthetően okolják az egészségügyi intézményt a történtekért. Tény azonban, hogy nehezen várható el az állandó, minden betegre kiterjedő kontroll az intézmények részéről, hiszen személyi állományuk ezt egyértelműen nem teszi lehetővé, példaként egy 50 főt befogadó pszichiátria osztály éjjeli ügyeletén dolgozó 4-5 fős személyzet biztosan nem fogja tudni folyamatos ellenőrzés alatt tartani az osztályon fekvő betegeket.
A pszichiátriai betegek otthonaiban úgyszintén mindennapos problémaként jelentkezik a betegek permanens megfigyelése, gyakori, hogy a betegek egymást fizikálisan bántalmazzák vagy molesztálják, esetleg lopnak egymástól.
A bizonyíthatatlanságból eredő orvosolatlan sérelmek megszüntetésére születtek olyan kezdeményezések, melyek felvetették, hogy a pszichiátriai osztályokon és otthonokban kamerás megfigyelőrendszert kellene alkalmazni, valamint a pszichiátriai fekvőbeteg ellátásban részesülő betegekre nyomkövetőt kellene helyezni, csakhogy ezek az indítványok alkotmányjogilag erősen támadhatóak.
Kérdésként merülhet fel azonban, hogy ha éppen az Alaptörvényi rendelkezésekből indulunk ki, akkor az élet, a testi és lelki egészség védelme nem előbbre való-e, mint a személyiségi jogok sérelmének megelőzése?
Közösségi pszichiátriai ellátás?
A jogalkotó részben a nemzetközi elvárásoknak való megfelelés, részben a társadalomban élő emberkép fejlesztése érdekében elindult a jó úton. Kétségtelen, hogy vannak pozitív előrelépések, de bőven van még mit tenni!
Egyelőre sajnos elmondható, hogy a jogalkotó részéről sem történt tulajdonképpen radikális szemléletmódváltás, a jelenlegi alsóbb szintű szabályozás, de különösen a gyakorlat arra helyezi a hangsúlyt, hogy a társadalmat kell megvédeni a mentálisan beteg emberektől, és így a társadalomtól sem várható el, hogy befogadóbb legyen a mentális betegekkel.
Hazánkban a mentális zavar továbbra is egy alkalmas címke arra, hogy elindítson egy folyamatot, melynek során a páciens elszigetelődik a társadalom többi tagjától, úgyszólván dehumanizálódik.
Ezen folyamat leküzdése érdekében – személyes meglátásom szerint – Magyarországon újra meg kell teremteni a közösségi szinten működő pszichiátriai ellátórendszert, mely a ma érvényes betegjogokkal összhangban igyekszik elkerülni a kirekesztettség és az izoláció minden formáját.
A gondozást és rehabilitációt – azoknál a betegeknél, akiknek elegendő az időszakos, terápiás foglalkoztatás – közösségi szinten, a társadalomba integráltan kell biztosítani, nem kiszakítva a beteget otthonából, családi környezetéből.
Az olyan betegek számára pedig, akiknek állapota nem teszi lehetővé, hogy a széleskörűbb társadalomban élve rehabilitálódjanak, a kórházi pszichiátriai fekvőbeteg osztályok helyett, olyan különálló, védett, állandó lakhatást biztosító pszichiátriai intézményeket kellene létrehozni, melyek nem mindentől távoli, eldugott és leromlott állapotú régi kastélyok vastag, dohos falai mögött működnek, hanem alapvetően a benne élők lakókörnyezetének közvetlen közelében.
A jelenlegi központi irányítású, kórházi ellátást abszolút fel kellene, hogy váltsa a területi szinten megszervezett, inkább több, kisebb befogadóképességű intézményből álló ellátórendszer. Ezekben, a kifejezetten pszichiátriai betegellátásra létrehozott intézményekben sokkal személyesebb kapcsolatot lehetne kialakítani a kezelt betegek, az intézmény dolgozói és a hozzátartozók között. Gyógyító erejük éppen abban rejlene, hogy a benne élők megbecsült tagjai lehetnének az intézmény mikrotársadalmának.
A társadalmi befogadás erősítéséhez mindenkinek érdeke fűződik, mentálisan egészséges és beteg embereknek egyaránt, mivel azok a mentális betegek, akiknek elérhető lenne állapotuk javulása a közösségi rehabilitáció által, a társadalmi termelésbe bekapcsolódva újra munkaképes adófizetőkké válhatnának, kevésbé szorulnának az állam támogatására, és lehetőséget kapnának, hogy teljesjogú állampolgárokként éljenek a társadalomban.
Hiába jelenik meg az írott norma szintjén, hogy minden ember méltósága és élete sérthetetlen és független fizikai vagy szellemi állapotától, és hogy nincs az életre méltóbb és méltatlanabb.
A jog gyakorlatban való megvalósítása az igazi próbatétel, és ez mindig függ a társadalom, és az érintett szakmák uralkodó nézeteitől.[9]
Éppen ezért, a problematika megoldása érdekében, egyfelől szükséges, hogy a jogalkotó megteremtse azt a jogszabályi hátteret, mely biztosítja azokat a lehetőségeket, melyekkel kiküszöbölhető lenne, hogy a mentális zavarral küzdő emberek a közösségi lét peremére szóruljanak. Ehhez a Ptk. kodifikációja mellett elengedhetetlen lenne a vonatkozó jogszabályok, így különösen a Eütv. átfogó módosítása is.
Továbbá fontos, hogy a társadalom ne a média szemüvegén keresztül jusson információkhoz a mentális megbetegségeket illetően, hanem az azokról való felvilágosítást be kellene építeni a közoktatásba, valamint a felnőtt lakosság egészségügyi tájékoztatásába is.
Társadalmi szinten kell elérni, hogy a mentális megbetegedések ne képezzenek tabu témát, hogy az abban érintett személyek merjenek beszélni állapotukról, és akkor talán elkerülhetővé válnának a lassan egy éve bekövetkezett Germanwings tragédiához hasonló esetek.
[1] Dósa Ágnes: Az elmebetegek gyógykezelésének jogi kérdései, Magyar Jog, 1995. június, 327.
[2] Kovács Györgyi – Sziklay Júlia – Zombor Ferenc: A pszichiátriai betegek joga személyes adataik védelméhez, Alkotmány- és Jogpolitikai Intézet, Budapest, 1997. 11-12.
[3] Dósa (1995) i. m. 327. [4]http://www.humanamagazin.eu/rovatokmenu/rovatok/hatter/item/2200-veszelyes-pszichiatriai-betegek (2014. 03. 09.)
[5] Dósa Ágnes: Az orvos kártérítési felelőssége, HVG-Orac Kiadó, Budapest, 2010. 312; ld.: Hidvéginé dr. Adorján Lívia – Sáriné dr. Simkó Ágnes: Műhibák és kártérítési perek az egészségügyben, Medicinia Könyvkiadó, Budapest, 2013.
[6] BH 21.418/1995.
[7] C-41242/08. (Plesó v. Magyarország)
[8] Fridli Judit (szerk.): Pszichiátria és betegjogok, Társaság a szabadságjogokért, Budapest, 2002. 21-22.
[9] Sólyom László köztársasági elnök beszéde a „A Zárt Tébolydától a Tárt Kapuig – az Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet múltja, jelene és jövője” című konferencián
2013. évi CLXXVII. törvény Polgári Törvénykönyvről szóló
2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről
60/2004. (VII. 6.) ESZCSM rendelet a pszichiátriai betegek intézeti felvételének és az ellátásuk során alkalmazható korlátozó intézkedések szabályairól 7
7/1999. EüM. rendelet a betegjogi képviselők jogállásáról és az eljárási szabályokról
Képek forrásai: itt, itt, itt, itt és itt.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
Bíróság: Sajtóközlemények - Ügyek
Sajtóközlemények > Ügyek
Információ Nº 100/2008 : 2008. december 22.
A Bíróságnak a C-549/07 ügyben hozott ítéleteWallentin-Hermann
SzállításA LÉGIFUVAROZÓ A LÉGI JÁRMŰ MŰSZAKI HIBÁJA MIATTI JÁRATTÖRLÉS ESETÉN FŐSZABÁLY SZERINT NEM TAGADHATJA MEG AZ UTASOKNAK NYÚJTANDÓ KÁRTÉRÍTÉST
Nº 99/2008 : 2008. december 18.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-211/04 ügyekben hozott ítélete
Government of Gibraltar / Bizottság
Nº 98/2008 : 2008. december 18.
A Főtanácsnoknak a C/2007/0420/P ügyben előterjesztett indítványaApostolides
Új államok csatlakozásaJULIANE KOKOTT FŐTANÁCSNOK ÁLLÁSPONTJA SZERINT A CIPRUSI KÖZTÁRSASÁG VALAMELY BÍRÓSÁGÁNAK ÍTÉLETÉT AKKOR IS EL KELL ISMERNI ÉS VÉGRE KELL HAJTANI A TÖBBI TAGÁLLAMBAN, HA AZ ÉSZAK-CIPRUSI INGATLANRA VONATKOZIK
Nº 97/2008 : 2008. december 17.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-196/04 ügyben hozott ítéleteRyanair / Bizottság
Állami támogatásAZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG MEGSEMMISÍTI A VALLON RÉGIÓ ÉS A CHARLEROII REPÜLŐTÉR ÁLTAL A RYANAIR SZÁMÁRA NYÚJTOTT ELŐNYÖKRŐL SZÓLÓ BIZOTTSÁGI HATÁROZATOT
Nº 96/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-205/07 ügyben hozott ítélete
Nº 95/2008 : 2008. december 16.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-225/06, T-255/06, T-257/06 & T-309/06 egyesített ügyekben hozott ítéleteBudějovický Budvar / OHIM
Közösségi védjegyAZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG HATÁLYON KÍVÜL HELYEZI AZ OHIMNAK A "BUD" MEGJELÖLÉS TÖBBEK KÖZÖTT A SÖR TEKINTETÉBEN, KÖZÖSSÉGI VÉDJEGYKÉNT TÖRTÉNŐ LAJSTROMOZÁSÁRA VONATKOZÓ HATÁROZATAIT
Nº 94/2008 : 2008. december 16.
A Főtanácsnoknak a C-531/06 & C-171/07, C-172/07 ügyekben előterjesztett indítványaiBizottság / Olaszország
Szolgáltatásnyújtás szabadságaBOT FŐTANÁCSNOK SZERINT A GYÓGYSZERTÁRAK BIRTOKLÁSA ÉS ÜZEMELTETÉSE FENNTARTHATÓ KIZÁRÓLAG A GYÓGYSZERÉSZEK SZÁMÁRA
Nº 93/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-73/07 ügyben hozott ítélete
Nº 92/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-213/07 ügyben hozott ítélete
Nº 91/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-127/07 ügyben hozott ítélete
Környezet és fogyasztók
Nº 90/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-524/06 ügyben hozott ítéleteHuber
Uniós polgárság A KÜLFÖLDIEK KÖZPONTI NYILVÁNTARTÁSA KIZÁRÓLAG A TARTÓZKODÁSI JOGGAL KAPCSOLATOS SZABÁLYOZÁS ALKALMAZÁSÁHOZ FEÉTÉTLENÜL SZÜKSÉGES SZEMÉLYES ADATOKAT TARTALMAZHATJA
Nº 89/2008 : 2008. december 16.
A Bíróságnak a C-210/06 ügyben hozott ítéleteCartesio
Szolgáltatásnyújtás szabadságaA TAGÁLLAM MEGAKADÁLYOZHATJA A BELSŐ JOGA SZERINT LÉTREJÖTT TÁRSASÁGOT ABBAN, HOGY SZÉKHELYÉT MÁSIK TAGÁLLAMBA HELYEZZE ÁT
Nº 88/2008 : 2008. december 11.
A Bíróságnak a C-297/07 ügyben hozott ítéleteBourquain
Bel- és igazságügyA KÉTSZERES BÜNTETÉS TILALMA OLYAN ELÍTÉLÉS ESETÉBEN IS ALKALMAZANDÓ, AMELY SOHASEM VOLT KÖZVETLENÜL VÉGREHAJTHATÓ
Nº 87/2008 : 2008. december 9.
A Bíróságnak a C-121/07 ügyben hozott ítéleteBizottság / Franciaország
Intézményi jogA BÍRÓSÁG FRANCIAORSZÁGOT ÁTALÁNYÖSSZEG MEGFIZETÉSÉRE KÖTELEZI, MERT NEM HAJTOTTA VÉGRE KELLŐ GYORSASÁGGAL A BÍRÓSÁGNAK A 2004-BEN, A GÉNTECHNOLÓGIÁVAL MÓDOSÍTOTT SZERVEZETEK (GMO) TÁRGYÁBAN HOZOTT ÍTÉLETÉT
Nº 84/2008 : 2008. december 4.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-284/08 ügyben hozott ítélete
People's Mojahedin Organization of Iran / Tanács
Nº 83/2008 : 2008. december 1.
A Bíróságnak a C-388/08 PPU ügyben hozott ítélete
Nº 82/2008 : 2008. november 28.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-254/00,T-270/00 & T-277/00 egyesített ügyekben hozott ítélete
Hotel Cipriani / Bizottság
Nº 80/2008 : 2008. november 18.
A Bíróságnak a C-158/07 ügyben hozott ítélete
Személyek szabad mozgása Nº 79/2008 : 2008. október 23.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-256/07 ügyben hozott ítélete
Nº 78/2008 : 2008. október 23.
A Bíróságnak a C-274/05 ügyben hozott ítélete
Bizottság / Görögország
Személyek szabad mozgása Nº 77/2008 : 2008. október 22.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-309/04 egyesített ügyekben hozott ítélete
TV 2/Danmark / Bizottság
Nº 76/2008 : 2008. október 21.
A Bíróságnak a C-200/07, C-201/07 egyesített ügyekben hozott ítélete
Nº 75/2008 : 2008. október 16.
A Bíróságnak a C-253/07 ügyben hozott ítélete
Nº 74/2008 : 2008. október 16.
A Bíróságnak a C-527/06 ügyben hozott ítéleteRenneberg
Személyek szabad mozgása A MUNKAVÉGZÉS HELYE SZERINTI TAGÁLLAMBAN ADÓKÖTELES JÖVEDELEM KISZÁMÍTÁSA SORÁN - BIZONYOS KÖRÜLMÉNYEK KÖZÖTT - A LAKÓHELY SZERINTI TAGÁLLAMBAN FEKVŐ LAKÓINGATLANHOZ KAPCSOLÓDÓ NEGATÍV JÖVEDELMEKET IS FIGYELEMBE KELL VENNI
Nº 72/2008 : 2008. október 15.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-345/05 ügyben hozott ítélete
Nº 71/2008 : 2008. október 14.
A Bíróságnak a C-353/06 ügyben hozott ítélete
Nº 70/2008 : 2008. október 14.
A Főtanácsnoknak a C-301/06 ügyben előterjesztett indítványa
Írország / Parlement et Conseil
Nº 69/2008 : 2008. október 14.
A Főtanácsnoknak a C-318/07 ügyben előterjesztett indítványa
Nº 68/2008 : 2008. október 14.
A Főtanácsnoknak a C-42/07 ügyben előterjesztett indítványaLiga Portuguesa de Futebol Profissional et Baw International
Szolgáltatásnyújtás szabadságaBOT FŐTANÁCSNOK SZERINT AZ INTERNETEN KERESZTÜL TÖRTÉNŐ FOGADÁSOK TEKINTETÉBEN A SANTA CASA SZÁMÁRA KIZÁRÓLAGOSSÁGOT BIZTOSÍTÓ PORTUGÁL SZABÁLYOZÁS BIZONYOS FELTÉTELEK TELJESÜLÉSE MELLETT ÖSSZEEGYEZTETHETŐ LEHET A KÖZÖSSÉGI JOGGAL
Nº 67/2008 : 2008. október 9.
A Bíróságnak a C-304/07 ügyben hozott ítélete
Nº 66/2008 : 2008. október 8.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-68/04, T-69/04 & T-73/04 ügyekben hozott ítélete
SGL Carbon / Bizottság
Nº 65/2008 : 2008. szeptember 16.
A Bíróságnak a C-468/06_C-478/06 egyesített ügyekben hozott ítéleteSot. Lélos kai Sia
VersenyVISSZAÉL ERŐFÖLÉNYÉVEL A GYÓGYSZERIPARI VÁLLALAT, HA A PÁRHUZAMOS EXPORT MEGAKADÁLYOZÁSÁNAK ÉRDEKÉBEN MEGTAGADJA A GYÓGYSZER-NAGYKERESKEDŐK SZOKVÁNYOS MEGRENDELÉSEINEK TELJESÍTÉSÉT
Nº 63/2008 : 2008. szeptember 11.
A Bíróságnak a C-428/06 egyesített ügyekben hozott ítélete
Nº 62/2008 : 2008. szeptember 9.
A Bíróságnak a C-120/06 P & C-121/06 P egyesített ügyekben hozott ítéleteFIAMM et FIAMM Technologies / Conseil e.a.
MezőgazdaságA WTO-MEGÁLLAPODÁSOKNAK A KÖZÖSSÉG SZERVEI ÁLTAL TÖRTÉNT ESETLEGES MEGSÉRTÉSÉBŐL EREDŐ KÁROK MEGTÉRÍTÉSE NEM KÖVETELHETŐ A KÖZÖSSÉGTŐL
Nº 61/2008 : 2008. szeptember 9.
Az Elsőfokú Bíróságnak a T-212/03 ügyben hozott ítélete
MyTravel / Bizottság
Nº 60/2008 : 2008. szeptember 3.
A Bíróságnak a C-402/05 P & C-415/05 P egyesített ügyekben hozott ítéleteKadi / Tanács és Bizottság
Közös kül- és biztonságpolitikaA BÍRÓSÁG MEGSEMMISÍTI A Y. A. KADI ÉS AZ AL BARAKAAT FOUNDATION PÉNZESZKÖZEIT BEFAGYASZTÓ TANÁCSI RENDELETET
Nº 59/2008 : 2008. augusztus 12.
A Bíróságnak a C-296/08 PPU ügyben hozott ítélete
Nº 58/2008 : 2008. július 25.
A Bíróságnak a C-237/07 ügyben hozott ítélete
Nº 57/2008 : 2008. július 25.
A Bíróságnak a C-127/08 ügyben hozott ítélete
Uniós polgárság Nº 56/2008 : 2008. július 17.
A Bíróságnak a C-500/06 ügyben hozott ítélete
Nº 55/2008 : 2008. július 17.
A Bíróságnak a C-132/06 ügyben hozott ítélete
Bizottság / Olaszország
Nº 54/2008 : 2008. július 17.
A Bíróságnak a C-207/07 ügyben hozott ítéleteBizottság / Spanyolország
Szolgáltatásnyújtás szabadságaSPANYOLORSZÁG MEGSÉRTETTE A KÖZÖSSÉGI JOGOT AZÁLTAL, HOGY AZ ENERGIAÁGAZATBAN TEVÉKENYSÉGET FOLYTATÓ VÁLLALKOZÁSOKBAN TÖRTÉNŐ RÉSZESEDÉSSZERZÉST ÉS E VÁLLALKOZÁSOK BIZONYOS ESZKÖZEINEK MEGSZERZÉSÉT A NEMZETI ENERGIA BIZOTTSÁG ELŐZETES JÓVÁHAGYÁSÁTÓL TETTE FÜGGŐVÉ
Nº 53/2008 : 2008. július 17.
A Bíróságnak a C-303/06 ügyben hozott ítéleteColeman
Közösségi jogi elvekA KÖZÖSSÉGI JOG VÉDELEMBEN RÉSZESÍTI AZT A MUNKAVÁLLALÓT, AKIT GYERMEKE FOGYATÉKOSSÁGA MIATT HÁTRÁNYOS MEGKÜLÖNBÖZTETÉS ÉRT
Nº 52/2008 : 2008. július 11.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-195/08 PPU
Nº 51/2008 : 2008. július 10.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-33/07Jipa
Jogszabályok közelítéseA SZABAD MOZGÁSHOZ VALÓ JOGOT KORLÁTOZÓ NEMZETI INTÉZKEDÉSEKNEK A POLGÁROK SZEMÉLYES MAGATARTÁSÁN KELL ALAPULNIUK, ÉS TISZTELETBEN KELL TARTANIUK AZ ARÁNYOSSÁG ELVÉT
Nº 50/2008 : 2008. július 10.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-54/07Feryn
SzociálpolitikaAZ OLYAN NYILVANOS KIJELENTESEK, MELYEK ALTAL VALAMELY MUNKALTATO TUDATJA, HOGY NEM VESZ FEL BIZONYOS ETNIKAI SZÁRMAZÁSÚ MUNKAVALLALOKAT, KÖZVETLEN HATRANYOS MEGKÜLÖNBÖZTETEST VALOSITANAK MEG
Nº 49/2008 : 2008. július 10.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-413/06 P
Nº 48/2008 : 2008. július 9.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-301/01
Alitalia / Bizottság
Nº 47/2008 : 2008. július 8.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-48/05
Franchet et Byk / Bizottság
Nº 46/2008 : 2008. július 8.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-99/04AC-Treuhand / Bizottság
VersenyBŰNRÉSZESSÉG MIATT BÍRSÁG SZABHATÓ KI A VALAMELY KARTELL MŰKÖDTETÉSÉBEN RÉSZT VEVŐ TANÁCSADÓ VÁLLALKOZÁSRA
Nº 45/2008 : 2008. július 8.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyekben hozott ítélete T-50/03, T-52/03, T-53/03, T-54/03
Saint-Gobain Gyproc Belgium / Bizottság
Nº 43/2008 : 2008. július 1.
A Bíróságnak az egyesített ügyekben hozott ítélete C-39/05 P & C-52/05 P
Svédország / Conseil e.a.
Nº 42/2008 : 2008. június 26.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-442/03
SIC / Bizottság
Nº 41/2008 : 2008. június 26.
A Bíróságnak az egyesített ügyekben hozott ítélete C-329/06 & C-343/06_C-334/06-C-336/06Wiedemann
SzállításNÉMETORSZÁG FŐSZABÁLY SZERINT KÖTELES ELISMERNI AZ ÁLLAMPOLGÁRAI RÉSZÉRE AZOK NÉMET VEZETŐI ENGEDÉLYÉNEK BEVONÁSÁT KÖVETŐEN KIÁLÍTOTT CSEH VEZETŐI ENGEDÉLYEKET
Nº 40/2008 : 2008. június 25.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-268/06
Olympiaki Aeroporia Ypiresies / Bizottság
Nº 39/2008 : 2008. június 24.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-188/07Commune de Mesquer
Környezet és fogyasztókA SZENNYEZŐ FIZET ELVE MEGKÖVETELI AZ OLAJSZÁLLÍTÓ TARTÁLYHAJÓ HAJÓTÖRÉSEKOR KELETKEZETT HULLADÉK ÁRTALMATLANÍTÁSI KÖLTSÉGEINEK VISELÉSÉT
Nº 38/2008 : 2008. június 18.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-410/03
Hoechst / Bizottság
Nº 37/2008 : 2008. június 12.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-533/0602 Holdings Limited & 02 (UK)
Jogszabályok közelítéseAZ O2 NEM HIVATKOZHAT A VÉDJEGYOLTALOMBÓL SZÁRMAZÓ JOGAIRA ANNAK MEGTILTÁSA ÉRDEKÉBEN, HOGY A HUTCHISON 3G AZ ÖSSZEHASONLÍTÓ REKLÁMBAN AZ O2 VÉDJEGYÉHEZ HASONLÓ MEGJELÖLÉST HASZNÁLJON
Nº 36/2008 : 2008. június 5.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-164/07
Nº 35/2008 : 2008. június 3.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-308/06The International Association of Independent Tanker Owners e.a.
SzállításTOVÁBBRA IS ÉRVÉNYES A HAJÓK ÁLTAL OKOZOTT SZENNYEZÉSRŐL SZÓLÓ IRÁNYELV, AMELY SZANKCIÓKAT ÍR ELŐ KÜLÖNÖSEN A VÉLETLEN KIBOCSÁTÁSOK ESETÉRE
Nº 33/2008 : 2008. május 22.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-499/06Nerkowska
Uniós polgárság VALAMELY TAGÁLLAM ÁLTAL A HÁBORÚ VAGY A MEGTORLÁS POLGÁRI ÁLDOZATAINAK NYÚJTOTT ROKKANTSÁGI NYUGDÍJ FOLYÓSÍTÁSA NEM TAGADHATÓ MEG KIZÁRÓLAG AMIATT, MERT A JOGOSULT EGY MÁSIK TAGÁLLAMBAN LAKIK
Nº 32/2008 : 2008. május 22.
A Főtanácsnoknak az ügyben előterjesztett indítványa C-210/06Cartesio
Szolgáltatásnyújtás szabadságaPOIARES MADURO FŐTANÁCSNOK ÁLLÁSPONTJA SZERINT AZ EGYIK TAGÁLLAMBAN BEJEGYZETT TÁRSASÁG ÁTHELYEZHETI SZÉKHELYÉT EGY MÁSIK TAGÁLLAMBA
Nº 31/2008 : 2008. május 20.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-91/05
Bizottság / Tanács
Nº 30/2008 : 2008. május 8.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-491/06Danske Svineproducenter
MezőgazdaságA BÍRÓSÁG DÖNTÉST HOZ AZ ÁLLATOK SZÁLLÍTÁSÁRA VONATKOZÓ KÖZÖSSÉGI RENDELKEZÉSEK ÉRTELMEZÉSÉRŐL
Nº 29/2008 : 2008. május 6.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-133/06Parlament / Tanács
Bel- és igazságügyA BÍRÓSÁG MEGSEMMISÍTI A MENEKÜLTSTÁTUSZ MEGADÁSÁRA ÉS VISSZAVONÁSÁRA VONATKOZÓ TAGÁLLAMI ELJÁRÁSOKRÓL SZÓLÓ IRÁNYELV EGYES RENDELKEZÉSEIT
Nº 28/2008 : 2008. április 17.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-404/06Quelle
Jogszabályok közelítéseA FOGYASZTÓ NEM KÖTELES KÁRTALANÍTÁST FIZETNI AZ ELADÓNAK A HIBÁS FOGYASZTÁSI CIKK, ANNAK KICSRÉLÉSÉIG TÖRTÉNŐ HASZNÁLATÁÉRT
Nº 27/2008 : 2008. április 10.
A Főtanácsnoknak az ügyben előterjesztett indítványa C-345/06Heinrich
Intézményi jogSHARPSTON FŐTANÁCSNOK A LÉGIKÖZLEKEDÉS-VÉDELMI VÉGREHAJTÁSI RENDELET NEM LÉTEZŐVÉ NYILVÁNÍTÁSÁT JAVASOLJA
Nº 26/2008 : 2008. április 10.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-271/03
Deutsche Telekom / Bizottság
Nº 25/2008 : 2008. április 10.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-102/07
Nº 24/2008 : 2008. április 8.
A Főtanácsnoknak az ügyben előterjesztett indítványa C-297/07
Nº 23/2008 : 2008. április 8.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-167/05Bizottság / Svédország
AdózásA SÖR ÉS A BOR ELTÉRŐ ADÓZTATÁSA SVÉDORSZÁGBAN NEM SÉRTI A KÖZÖSSÉGI JOGOT
Nº 22/2008 : 2008. április 8.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-337/05
Nº 20/2008 : 2008. április 3.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-346/06Rüffert
Szolgáltatásnyújtás szabadságaA MUNKAVÁLLALÓK KIKÜLDETÉSÉRŐL SZÓLÓ KÖZÖSSÉGI IRÁNYELVVEL ELLENTÉTES LEHET AZ, HA KÖZBESZERZÉSI SZERZŐDÉSEK ODAÍTÉLÉSÉT A SZOLGÁLTATÁS TELJESÍTÉSÉNEK HELYÉN ALKALMAZANDÓ KOLLEKTÍV SZERZŐDÉSBEN ELŐÍRT MUNKABÉR MEGFIZETÉSÉTŐL TESZIK FÜGGŐVÉ
Nº 19/2008 : 2008. április 1.
A Főtanácsnok egyesített ügyekben előterjesztett indítványa C-468/06_C-478/06
Nº 18/2008 : 2008. április 1.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-212/06
Nº 17/2008 : 2008. április 1.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-267/06Maruko
Közösségi jogi elvekAZ AZONOS NEMŰ ÉLETTÁRS JOGOSULT LEHET VALAMELY FOGLALKOZÁSI ÁG KÖTELEZŐ ELLÁTÓRENDSZERE KERETÉBEN NYÚJTOTT ÖZVEGYI NYUGDÍJRA
Nº 16/2008 : 2008. március 18.
Elsőfokú Bíróság elnökének az ügyben hozott végzése T-411/07
Aer Lingus Group / Bizottság
Nº 15/2008 : 2008. március 13.
A Főtanácsnoknak az ügyben előterjesztett indítványa C-188/07
Nº 13/2008 : 2008. március 6.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-196/07Bizottság / Spanyolország
VersenySPANYOLORSZÁG MEGSÉRTETTE A KÖZÖSSÉGI JOGOT AZZAL, HOGY NEM TÖRÖLTE EL AZOKAT A FELTÉTELEKET, AMELYEKHEZ AZ ENDESA-NAK AZ E.ON ÁLTALI MEGSZERZÉSÉT KÖTÖTTE
Nº 11/2008 : 2008. február 26.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-132/05Bizottság / Németország
MezőgazdaságCSAK AZ OLTALOM ALATT ÁLLÓ "PARMIGIANO REGGIANO" EREDETMEGJELÖLÉST VISELŐ SAJTOKAT LEHET "PARMESAN" ELNEVEZÉSSEL ÁRULNI
Nº 10/2008 : 2008. február 26.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-506/06Mayr
SzociálpolitikaA FÉRFIAK ÉS NŐK KÖZÖTTI EGYENLŐ BÁNÁSMÓD ELVÉVEL ELLENTÉTES AZ OLYAN ELBOCSÁTÁS, MELY LÉNYEGÉBEN AZON A TÉNYEN ALAPUL, HOGY A MUNKAVÁLLALÓ A MESTERSÉGES MEGTERMÉKENYÍTÉSI ELJÁRÁS ELŐREHALADOTT SZAKASZÁBAN JÁR
Nº 9/2008 : 2008. február 14.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-419/06
Nº 8/2008 : 2008. február 12.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-289/03
BUPA e.a. / Bizottság
Nº 7/2008 : 2008. január 31.
Az Elsőfokú Bíróságnak az ügyben hozott ítélete T-95/06
Nº 6/2008 : 2008. január 31.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-380/05Centro Europa 7
Jogszabályok közelítéseA RÁDIÓFREKVENCIÁK TELEVÍZIÓS MŰSORSZOLGÁLTATÁSI TEVÉKENYSÉG CÉLJÁBÓL TÖRTÉNŐ ODAÍTÉLÉSÉNEK OLASZORSZÁGI RENDSZERE ELLENTÉTES A KÖZÖSSÉGI JOGGAL
Nº 5/2008 : 2008. január 29.
A Bíróságnak az ügyben hozott ítélete C-275/06Promusicae
Áruk szabad mozgásaA BÍRÓSÁG ÍTÉLETET HIRDET A SZELLEMI TULADJONJOGOK INFORMÁCIÓS TÁRSADALOMBAN TÖRTÉNŐ VÉDELMÉRŐL
Nº 2/2008 : 2008. január 16.
A Főtanácsnoknak az ügyben előterjesztett indítványa C-402/05 P
Kadi / Tanács és Bizottság

matches: BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG BÍRÓSÁG Bíróság BÍRÓSÁG


text:
Reformatus.hu | A lelkész házassága és annak felbontása a református egyházjog szerint
A lelkész házassága és annak felbontása a református egyházjog szerint
A házasság amellett, hogy polgári jogi intézmény, másrészt a hitvalló keresztyén számára vallási intézmény is egyben. A Magyarországi Református Egyháznak önálló házassági joga nincs, azonban lelkészei házasodását és válásukat szabályozzák törvényei. A házasság lelkipásztornak felróható felbontása fegyelmi vétségnek minősül, ami akár hivatalvesztéssel – palástvesztéssel – sújtható. Az eljárásokat azonban az egyházi törvények nem szabályozzák, ezt az egyházkerületekre bízták, így eltérő a gyakorlat a kerületek között. Dr. Szathmáry Béla tanszékvezető egyetemi docens, a Károli Gáspár Református Egyetem Állam és Jogtudományi Kara Egyházjogi Tanszéke vezetőjének írása.
Megteremtette Isten az embert a maga képmására, Isten képmására teremtette, férfivá és nővé teremtette őket. Isten megáldotta őket, és ezt mondta nekik Isten: Szaporodjatok, sokasodjatok, töltsétek be és hódítsátok meg a földet. (1Móz 1, 27–28.)
Isten parancsának teljesítése és régi jogintézmény
A házasság mint egy férfi és egy nő életre szóló szövetsége egyrészt nemi közösség, az emberiség fennmaradásának és szaporodásának biológiai alapja, Isten első parancsának teljesítése, továbbá vagyoni és egyéb polgári jogviszonyok közössége. A házasság fizikai és erkölcsi viszony is, mert hosszú évszázadok alatt kialakult etikai normák alapján az emberek együttélésének ez lett az egyedül elfogadott módja, amely egy (és nem több) férfi és nő együttélését tartotta helyénvalónak, s a társadalom alapegységeként vált a közmorál meghatározó részévé. Ugyanakkor a keresztyénség mindig is szakrális intézménynek tekintette, a katolikus keresztyénség egyenesen a szentségek körébe sorolta.
A házasság mint jogi kategória egyike a legrégebbi jogintézményeknek, fogalmát azonban nem határozta meg, s ma sem találjuk jogi meghatározását sem az Alkotmányban, sem a családjogi törvényünkben. A krisztusi korban a házasságra vonatkozó szabályokat a római jog határozta meg, s természetesen a mozaikus, később a talmudi zsidó jog, amely a férfi, de csak a férfi számára lehetővé tette a házasság felbontását is. Jézus tanítása szerint a feleség elbocsátása csak annak paráznasága esetén volt megengedhető, Jézus házasságtörőnek nevezte azt, aki ezen okon túlmenően elvált nőt vett feleségül, érvényesnek tartva annak korábbi házasságát (Mt 5,31–32.).
A házasság és az azzal kapcsolatos jogviták intézése Magyarországon egészen a XIX. század végéig alapvetően a kánonjoghoz tartozott, ebben a házassági jogról szóló 1894. évi XXXI. tc. és az állami anyakönyvekről szóló 1894.évi XXXIII. tc. hozott érdemi változást, mely jogszabályok bevezették a polgári házasságkötést, és előírták az állami anyakönyvezést is. E törvények a vallásszabadság kiterjedésével, a törvényesnek elismert felekezetek szaporodásával meglehetősen szerteágazóvá váló, s sok esetben megoldhatatlan jogviszonyokat kívánták rendezni, amelyek döntően a házasságok érvényességi okaiból, felbonthatóságának vagy fel nem bonthatóságának eltérő egyházi szabályozásából adódtak.
Az egyház enged, és nem szabályoz túl
A Magyarországi Református Egyház hitvallásának tekintett II. Helvét Hitvallás a lelkészek számára is megengedte a házasságkötést. A Hitvallás XXIX. rész 2. pontja szerint „Mert a házasságot (mint a mértéktelenség gyógyító szerét, sőt mint magát az önmegtartóztatást) Isten rendelte, (Máté 19,5–6) aki azt dúsan meg is áldotta (1Móz 1,28), azt akarván, hogy a férfi és nő elválhatatlanul, kölcsönösen ragaszkodjanak egymáshoz és a legbensőbb szeretetben és egyetértésben éljenek együtt. Ezért mondotta az apostol is: Tisztességes minden tekintetben a házasság és a szeplőtlen házaságy (Zsid. 13,4). És másutt így szól: Ha férjhez megy is a szűz, nem vétkezik (1Kor 7,28). Kárhoztatjuk tehát a többnejűséget és azokat, akik a másodszor való házasságra lépést rosszallják.” A Hitvallás XXIX. részének 3. pontja kötelez arra, hogy a házasságot tartsák szentnek a házasfelek a legbensőbb hűségükkel, kegyességükkel, szeretetükkel és tisztaságukkal, kerüljék a viszálykodást, egyenetlenséget, bujaságot és házasságtörést. Ezzel együtt a reformátoraink a házasság felbontását megengedhetőnek tartották, s megengedjük ma is, nem csak egy, hanem akár több esetben is.
Látjuk tehát, hogy korunkban a házasság egyrészt polgári jogi intézmény, másrészt a hitvalló keresztyén számára vallási intézmény is egyben. A Magyarországi Református Egyháznak azonban nincs önálló házassági joga. A történeti fejlődés során a reformátusság elismerte az állam jogalkotó hatalmát ezen a téren, de elvárt autonómiája alapján igényt tartott arra is, hogy egyes kérdéseket belső normaalkotással rendezzen. Mára ebből a lelkészek házasságkötésére és válására vonatkozó szabályozás maradt élő joganyagként. Törvényi szinten azonban összesen két helyen találkozunk vele. Az egyház alkotmányáról és kormányzatáról szóló 1994. évi II. törvényünk 38. § (2) bekezdése alapján a református lelkész házastársa csak református vagy evangélikus egyháztag lehet, míg az egyházi törvénykezésről szóló 2000. évi I. tv. 30. § k, pontja fegyelmi vétséggé nyilvánítja a házassági kötelék felróható felbontását. Hangsúlyozni kell, fegyelmi vétségnek csak a kötelék lelkésznek felróható okból történő felbontása minősül, tehát a házasság megromlása a lelkész szándékos vagy gondatlan magatartása következménye kell, hogy legyen. Így például ilyennek minősül a kezdetektől létező felbontási okként megjelölt házasságtörés, de az impotencia vagy nemzőképtelenség, meddőség nem eredményez felróhatóságot, azaz a fegyelmi ügyben vétkességet. Ez utóbbi esetekben a házasság – a mai szabályok szerint – nem érvénytelen, de funkciójának betöltésére alkalmatlan.
Törekedni kell a lelki közösség helyreállítására
Ezen túlmenően az egyes egyházkerületek szabályrendelettel szabályozhatták a házasságkötés és a felbontás, továbbá a polgári bíróság általi házasság felbontását követő eljárásnak a rendjét. E lehetőséggel nem élt minden kerület. Így például a Dunamelléki Református Egyházkerület alkotott ilyet, a Tiszáninneni Református Egyházkerült pedig nem, itt a gyakorlat hagyományon alapul, mely több tekintetben nem azonos a dunamelléki szabályozással, így egységes egyházi joggyakorlatról nem beszélhetünk.
A dunamelléki szabályozás a lelkészt a házasságkötés előtti bejelentésre kötelezi esperesénél, amelyhez leendő házastársa keresztlevelét, konfirmációs bizonyítványát, lelkipásztori véleményt kell csatolnia. Teológushallgató, segédlelkész csak előzetes püspöki engedéllyel köthet házasságot. A teológushallgató kérelmét a tanári kar és a dékán is véleményezi. A kérelemben közölni kell a házasodni szándékozók jövedelmi, megélhetési és lakásviszonyait.
Egyetértés mutatkozik abban, hogy a házasság felbontása előtt elsődlegesen a házasfeleknek mindent meg kell tenniük annak érdekében, hogy a vitás kérdéseket tisztázzák, és törekedjenek a lelki közösség helyreállítására az egymás kölcsönös szeretete, megbecsülése, egymás méltóságának tisztelete jegyében. Ha ezt ketten vagy családi, baráti körben kapott segítséggel nem tudják elérni, kérniük kell egyházi lelkigondozói segítséget. Lelkészeknek, különösen lelkész házaspároknak kérniük kell olyan lelkésztársaik segítségét, akikben mindketten megbíznak, akitől tényleges segítséget remélhetnek. Végső soron esperesükhöz kell, hogy forduljanak, aki a törvény szerint is pásztorolni köteles az egyházmegye lelkészcsaládjait (2004. évi II. tv. 82. § (4) f, pont). A dunamelléki szabályozás szerint a lelkész a házasság felbontása iránti szándékáról köteles a válókereset benyújtását megelőzően esperesét tájékoztatni, aki személyesen vagy lelkésztársai bevonásával köteles minden pásztori segítséget megadni a megromlott házasság meggyógyítására.
A lelkész válása után fegyelmi eljárás indul
Ha ez eredményre nem vezet, sem a lelki béke, sem az életközösség nem állítható helyre, tehát bekövetkezett bármely olyan körülmény, amely a házasság lényegével olyannyira ellenkezik, hogy azt ténylegesen már fel is bontotta, a polgári bíróság előtt kérhető a házasság felbontásának jogi aktusa. Ugyancsak egységes az eljárás abban, hogy a házasság felbontását követően – az egyházalkotmányi törvény 34. § (6) bekezdése alapján – a lelkész köteles a törzskönyvi adataiban bekövetkezett változást 15 napon belül az esperesnek bejelenteni, és okirattal igazolni. Ezt a házasság felbontása esetén a jogerős bírósági határozat mint közokirat bizonyítja.
A dunamelléki szabályrendelet ettől eltérően a lelkészt arra is kötelezi, hogy a házasság felbontásáról szóló bírósági határozatot az egyházmegyei bíróság elnökségének 15 napon belül mutassa be, s az elnökség ennek alapján köteles a lelkész ellen fegyelmi eljárást indítani. Ez ellentétes a 2000. évi I. tv. 30. § k, pontjával. A házasság felbontása ugyanis a már hivatkozottak szerint csak akkor minősül fegyelmi vétségnek, ha az a lelkésznek felróható. Fegyelmi eljárás tehát csak akkor indítható, ha erre vagy az iratokból vagy egyéb más információkból alapos a gyanú. A dunamelléki 21/2004. számú szabályrendelet 51. § (2) bekezdése ekként pontatlan, mert ezzel a szövegezéssel eleve feltételezi, hogy a válás a lelkésznek felróható okból következett be. Ennek azonban némileg ellentmond a szabályrendelet ezt követő rendelkezése, mely szerint a fegyelmi bírósági eljárás elrendelését megelőzően az esperes az egyházmegyei tanács tagjaiból felállított 3 tagú etikai bizottságot kérhet fel a lelkész válásával kapcsolatos vizsgálatra és állásfoglalásra.
Ez a szabályozás inkább a Mt 18,15–16 szerinti szeretetben végbemenő testvéri feddés igei előírásán alapuló, a törvénykezésről szóló 2000. évi I. tv. 27. § (1) és (2) bekezdése szerinti, bírósági eljárást megelőző eljárásra utal, de még ez is feltételezi azt a felfogást, hogy az egyházi megítélés szerint a házasság felbontásában minden esetben van felróható magatartás, annak csak súlybeli fokozatai állapíthatók meg. A szabályrendelet erről ugyan már nem szól, de létrehozása csak azzal indokolható, hogy ha e bizottság nem lát okot a fegyelmi eljárás megindítására, az egyházi bíróság elnöksége eltekinthet a fegyelmi eljárás megindításától, kisebb súlyú felróhatóság megállapítása esetén pedig eljárás megindítása nélkül élhet a már hivatkozott 27. § szerinti, fegyelmi büntetésnek nem minősülő intés lehetőségével. Ezzel lényegében megegyezik a tiszáninneni gyakorlat is.
Megpróbálják feltárni az okokat
Ha bírósági eljárásra kerül sor, a hatásköri és illetékességi szabályokat a 2000. évi I. tv. rendelkezései határozzák meg. Esperesi tisztséget nem viselő lelkész esetében a 7. § (1) b, pontja alapján a szolgálati hely szerint illetékes egyházmegyei bíróságnak kell eljárnia. Az esperes esetén az egyházkerületi bíróság (11. § (1) a, pont), püspök, teológiai tanár, a gyűjteményi tanács lelkész elnöke, amennyiben lelkész a zsinati tanácsos és zsinati jogtanácsos, a zsinati bíró, a Zsinati Iroda lelkész jellegű osztályvezetői, a zsinati fenntartású intézmények lelkészi jellegű vezetői esetében a Zsinati Bíróság jár el első fokon (14. § (1) a, és b, pont).
A tiszáninneni gyakorlat alapján az egyházi bíróság, ha nem is újratárgyalja a házasság felbontását, de meg kell kísérelnie feltárni a házasság felbontását eredményező okokat. Nem elegendő tehát a polgári bírósági ítélet ismertetése és az abban megállapított okok vizsgálat nélküli elfogadása. Különösen indokolt ez az egyező akaratnyilvánítással felbontott házasságok esetében, ahol a polgári bíróság ítélete nem határozza meg azt, hogy melyik házasfél hibájára vezethető vissza a házasság helyrehozhatatlan megromlása. Ha a lelkész, mint panaszlott nem tárja fel ezeket az okokat – ugyanis együttműködésre kötelezett ugyan, de maga ellen bizonyítékokat szolgáltatni egyetlen panaszlott sem köteles –, a bíróságnak más bizonyítékokat kell felkutatnia a felróhatóság vizsgálata során. Ha a lelkész házastársa nem lelkész, tehát ellene nem folyik fegyelmi eljárás, tanúként kihallgatható, de tanúvallomásra nem kötelezhető.
Következmények: hivatalvesztés, áthelyezés
Az illetékes bíróság a bizonyítás eredményeként megállapítja, hogy a panaszlott lelkészt terheli-e, s ha igen, milyen mértékben felróhatóság a házasság megromlásában, s ettől függően dönthet az eljárás megszüntetéséről vagy a vétkesség megállapítását követően fegyelmi büntetés kiszabásáról. A lelkésszel szemben a 32. § (1) bekezdés a,–i, pontokig terjedő fegyelmi büntetés szabható ki, tehát a skála a szóbeli feddéstől a hivatalvesztésig, egyházi közkeletű elnevezése szerint a palástvesztésig terjedhet.
Valamennyi határozat ellen fellebbezésnek van helye, hivatalvesztés kimondása esetén rendelkezésre áll a harmadfokú perorvoslati lehetőség is, így az egyébként egyházmegyei bíróság hatáskörébe tartozó ügyben is eljárhat harmadfokon a Zsinati Bíróság. Ha a felek mindegyike lelkész, a bíróság mindkettőjük felelősségéről dönt, s akár mindkettőt is sújthatja a legsúlyosabb fegyelmi büntetéssel.
A dunamelléki szabályrendelet 51. § (3) bekezdése alapján a beosztott és segédlelkész válás után áthelyezendő. E szövegezés alapján az áthelyezés objektív következmény, attól függetlenül foganatosítani kell, hogy a lelkészt terheli-e felróhatóság a válást illetően vagy sem. A dunamelléki szabályrendelet a válással azonos eljárást ír elő a házasság felbontása nélkül 90 napot meghaladó különélés esetén is.
A Debreceni Református Hittudományi Egyetem 2019 szeptemberétől részismereti képzést indít angol, ember- és társadalomismeret, ének-zene, informatika, matematika, valamint testnevelés és sport műveltségterületeken.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kvk.VI.38.131/2019/4. számú határozat | Kúria
Kvk.VI.38.131/2019/4. számú határozat
Az ügy száma: Kvk.VI.38.131/2019/4.
Dr. Vitál-Eigner Beáta előadó bíró,
Dr. Sugár Tamás bíró
A felülvizsgálni kért határozat: a Nemzeti Választási Bizottság 415/2019. számú határozata
A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 415/2019. számú határozatát helybenhagyja.
[1] A Nemzeti Választási Bizottság (a továbbiakban: NVB) a 256/2019. határozatával a Szerb Szövetség-Szerbek Szövetsége Egyesületet (a továbbiakban: Egyesület) a szerb nemzetiségi önkormányzati képviselők 2019. évi általános választásán jelölő szervezetként nyilvántartásba vette. A nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény (a továbbiakban: Njt.) 2. § 14. pontja, a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 3. § 3.d. pontja, 119. §-a, 132. §-a, 307/D. §-a és a 308. §-a alapján megállapította, hogy az Egyesület jelölő szervezet nyilvántartásba vétel iránti kérelme megfelel a törvényben támasztott követelményeknek.
[2] A kérelmező kifogást nyújtott be az NVB-hez, állítva, hogy az Egyesület törvénytelenül működik. Az NVB a 408/2019. számú határozatával érdemi vizsgálat nélkül elutasította a kérelmező kifogását. Indokolása szerint az Egyesület törvényes működésének felügyelete a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi V. törvény (a továbbiakban: Ctv.) 1. § (1) bekezdés d) pontja értelmében nem tartozik az NVB hatáskörébe. Ezen kívül a kifogás elkésett, mert azt úgy kellett volna benyújtani, hogy az legkésőbb a támadott 256/2016. számú határozat meghozatalától számított harmadik napon megérkezzen a választási bizottsághoz.
[3] A fentieket követően a kérelmező újabb kifogást terjesztett elő az NVB-nél, amelyben előadta, hogy az Egyesület megsértette a Ve. 2. § (1) bekezdés a) és e) pontjaiban foglalt alapelveket, valamint a 119. § (2) bekezdésében foglalt szabályt. A bizonyítékként csatolt internetes cikkből jutott a tudomására ugyanis, hogy az Egyesület annak ellenére tartott választási gyűlést, hogy működése folyamatosan törvénysértő, képviselője, leadott mérlege, beszámolója továbbra sincsen. A 408/2019. számú határozathoz képest új érvelésként hangsúlyozta, hogy korábbi kifogása nem bírósági törvényességi eljárásra irányult, hanem az a jogszerűtlen működés alapján jogszerűtlenül jelölő szervezetkénti nyilvántartásba vételt követően folytatott ugyancsak jogszerűtlen eljárással függ össze. Új tényként jelölte meg, hogy az Egyesület folyamatosan eljár, kampányol a szerb nemzetiségi önkormányzati választásokon, miközben működése törvénysértő, mivel nyilvántartásba vétele óta nem adott le beszámolót, képviselőjének megbízatása lejárt, tisztújítás nem történt és változásbejegyzés nincs folyamatban, működése átláthatatlan. A jogszerű működés látszatával megjelenése alkalmas a választópolgárok megtévesztésére.
[4] A NVB határozatával a kifogást elutasította. Indokolása szerint a kérelmező beadványában keverednek az Egyesület tevékenységével szembeni kifogás, valamint az NVB 256/2019. számú határozata és 408/2019. számú határozata elleni felülvizsgálati kérelem elemei. Az Egyesület működésével kapcsolatos megállapítások és a kifogásban megjelölt Ve. szabályok között ok-okozati kapcsolat nem lelhető fel, a kifogáshoz csatolt bizonyítékok ugyanis semmilyen választási szabályok megsértést nem támasztanak alá. Rögzítette, hogy az Egyesület képviseleti jogának vizsgálatára nem rendelkezik hatáskörrel. Álláspontja szerint az Egyesület, mint jelölő szervezet működése, illetve részvétele a szerb nemzetiségi képviselők 2019. évi általános választásán megfelel a választásra irányadó jogszabályok által támasztott követelményeknek, a kifogásban hivatkozott Ve. szabályok megsértése nem támasztható alá.
[5] A kérelmező felülvizsgálati kérelmében az NVB határozatának megváltoztatását kérte a kifogásban foglaltak szerint. Állította, hogy a támadott határozat sérti a Ve. 43. § (5), 133. § (1), 218. § (1) bekezdéseiben foglaltakat, továbbá a Ve. 2. § (1) bekezdés a) és c) pontjaiban foglaltakba is ütközik.
[6] Jogi érvelése szerint az Egyesület jelölő szervezetkénti bejelentése jogosulatlan volt, mivel annak a közhiteles bírósági nyilvántartás szerint nem volt törvényes képviselője, az általa nem ismert bejelentő arra nem volt jogosult. A jelölő szervezet működése a közhiteles bírósági nyilvántartásból vett kivonat szerint továbbra sem törvényes, ennek ellenére folytatja a választási tevékenységét. A csatolt alapszabályt az Egyesület 2011. január 24. napján nyújtotta be, azóta semmilyen változásbejegyzési kérelmet nem terjesztettek elő.
[7] A folyamatos jogsértésre figyelemmel a választás szempontjából releváns kezdő időpont a nyilvántartásba vételi kérelem benyújtásának napja, kifogásában pedig az azt követően folytatott jogsértő állapot ellenére végzett tevékenységet sérelmezte.
[8] A jóhiszemű, rendeltetésszerű joggyakorlás elve megkívánja, hogy a jelölő szervezet jogszerűen működő, átlátható legyen, amely a helyi nemzetiségi közügyek képviseletére hiteles jelölteket ad. Ha ez nincs így, a választópolgárok nem tudják akaratuknak megfelelően gyakorolni választójogukat, hiszen nincsenek a számukra fontos információk birtokában. A jelölő szervezet jogi helyzete és eljárása csökkenti az esélyeiket, ez által sérült a választás tisztaságának alapelve is.
[9] A civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény (a továbbiakban: Cet.) 92. § (1) bekezdés a) pontjára és 86. § (1) bekezdésére utalással állította, hogy vizsgálni kellett volna az Egyesületek közhiteles nyilvántartását, az abból lekért, általa csatolt bizonyítékokat értékelni kellett volna.
[10] Az Egyesület nyilatkozatában a határozat helybenhagyását kérte, állította, hogy nyilvántartásba vétele és választási tevékenysége jogszerű.
[12] A Ve. 2. § (1) bekezdés a) és e) pontjai értelmében a választási eljárás szabályainak alkalmazása során érvényre kell juttatni a választás tisztaságának megóvása, valamint a jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvét.
[13] A Ve. 43. § (5) bekezdése szerint a választási bizottság a bizonyítékokat egyenként és összességükben értékeli és az ezen alapuló meggyőződése szerint állapítja meg a tényállást.
[14] A Ve. 119. § (2) bekezdése kimondja, hogy a jelölő szervezetet a képviseletére jogosult személy jelentheti be.
[15] A Ve. felhívott szabályai megkövetelik a választások tisztaságát, a jóhiszemű, a jog céljának megfelelő választási eljárást, ennek keretében alapvető elvárás, hogy jelölő szervezetként csak olyan szervezet kerülhet nyilvántartásba, amelyik jogszerűen működik. Ezért biztosítja a Ve. a jelölő szervezet nyilvántartásba vételéről szóló határozat elleni jogorvoslat lehetőségét.
[16] Az NVB az Egyesületet a 256/2019. számú határozatával vette nyilvántartásba. E nyilvántartásba vételről rendelkező határozat – ellene előterjesztett kifogás hiányában – jogerőre emelkedett. Ez azt jelenti, hogy az abban foglaltak már nem tehetők vitássá.
[17] A kérelmező felülvizsgálati kérelmében a Ve. egyes szabályait jelölte meg jogsértésként, ám ezek alapját az Egyesület törvénytelen működésében, illetve a jelölő szervezet jogosulatlan bejelentésében határozta meg. Állítása szerint tehát a Ve. szabályai az által sérültek, hogy az Egyesület a nyilvántartásba vételi kérelem benyújtásától folyamatos jogsértést valósít meg. Mindezzel a kérelmező lényegében azt állítja, hogy az Egyesület – jogszerűtlen működése miatt – nem lehet jelölő szervezet. Ezt a kérdést azonban az NVB a 256/2019. számú határozatával elbírálta. A folyamatos jogsértésre való hivatkozás nem lehet alap az elmulasztott jogorvoslati kérelem előterjesztésére, a jogorvoslatra nyitva álló törvényi határidő meghosszabbítására.
[18] A kérelmezőnek a Ve. szabályainak megsértése körében a választási szabályok megsértését kellett volna bizonyítania. E helyett azonban az Egyesület működésének, illetve képviseletének jogsértő jellegét állította. E kérdések megítélésére azonban az NVB-nek hatásköre nincs, a civil szervezetek választáson kívüli tevékenységét, működése jogszerűségét a választási bizottság nem ellenőrizheti, nem felügyelheti. Ennél fogva azt sem vizsgálhatja, hogy tartott-e az egyesület közgyűlést, adott-e le mérleget, beszámolót, megtörtént-e a tisztújítás, illetve van-e törvényes képviselője. E kérdések tekintetében az NVB jogsértést nem állapíthat meg, ez által – amint azt a támadott határozat is tartalmazza – nem lelhető fel ok-okozati kapcsolat a Ve. kérelmező által felhívott szabályaival.
[19] A fentiek szerint az NVB eleget tett a tényállás megállapítására vonatkozó törvényi kötelezettségének, a rendelkezésre álló adatok megfelelő értékelésével állapította meg a tényállást, amelyből helytálló következtetésre jutott a kérelmező kifogását illetően.
[20] A fentiekre tekintettel a Kúria az NVB határozatát a Ve. 231. § (5) bekezdés a) pontjára figyelemmel helybenhagyta.
[21] A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Ve. 228. § (2) bekezdése és a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 157. § (7) bekezdése szerint alkalmazandó Kp. 124. § (5) bekezdésének megfelelően – tekintettel a Ve. 229. § (2) bekezdése folytán alkalmazandó, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény módosításáról és az egyes közigazgatási nemperes eljárásokról szóló 2005. évi XVII. törvény 1. § (2) bekezdésére – tárgyaláson kívül bírálta el.
[22] A felülvizsgálati eljárási illetéket a Kp. 35. § (1) bekezdése és a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 102. § (1) bekezdésének megfelelően az állam viseli.
[23] A Kúria határozata elleni további jogorvoslat lehetőségét a Ve. 232. § (5) bekezdése zárja ki.

matches:
Kúria
Kúria
§ 14
§ 3
Kúria
Kúria
Kúria