text:
 Európai Bizottság - Európai Igazságügyi Hálózat - Jogi hivatások - Gibraltár
Keresés az EUROPA szerveren | Fontos jogi nyilatkozat
Európai Bizottság > EIH > Jogi hivatások > Gibraltár
Az Igazságügyi Hálózatról | Könyvespolc | Glosszárium | Polgári Ügyek Atlasza
Utolsó frissítés: 30-10-2006
Jogi hivatások - Gibraltár
2. Bírósági ülnökök
3. Ügyészek
4. Bírósági titkárok
5. Rendőrfőnökök
6. Bírósági végrehajtók
7. Ügyvédek
a) Ügyvédek (barristers)
b) Szakértő ügyvédek (solicitors)
9. Jogi előadók
Kinevezési követelmények
Számos más európai ország gyakorlatával ellentétben a Gibraltáron bíróként működni kívánó személynek előbb jogászi (ügyészi, ügyvédi) képesítést kell szereznie. A bírói kinevezésre pályázó jelöltnek gibraltári, egyesült királyságbeli, ír köztársaságbeli vagy a Nemzetközösség valamelyik országa állampolgárának kell lennie, és rendelkeznie kell azzal a gyakorlati idővel, amit jogszabály az egyes jogi foglalkozásokra meghatároz. A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság elnöke, a Fellebbviteli Bíróság elnöke, illetőleg fellebbviteli bíró állásra pályázó személynek legalább tíz éves védői gyakorlattal kell rendelkeznie. A gyakorlatban azonban a kinevezett bírák védőként ledolgozott ideje inkább húsz év. A védők általában pályafutásuk közepe-vége felé nyernek bírói kinevezést.
A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság elnöke, a Fellebbviteli Bíróság elnöke, illetőleg fellebbviteli bírói állásra pályázó jelölt kizárólag polgári és büntetőügyekben korlátlan hatáskörrel rendelkező, a Nemzetközösség valamely részén vagy az Ír Köztársaságban működő bíróság bírája vagy volt bírája, illetőleg olyan bíróság bírája lehet, amely az említett bíróságok ítélete ellen benyújtott fellebbezések elbírálására illetékes. A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság helyettesítő bírói tisztségének betöltésére kevésbé szigorú feltételek alkalmazhatók, bár a széles körű polgári és büntetőjogi gyakorlat itt is kötelező előfeltétel.
A kinevezési eljárás
A Gibraltári Alkotmány értelmében a bírákat a gibraltári kormányzó nevezi ki. A megüresedett bírói állást szabályosan meghirdetik. A joghatósági terület nagysága miatt a Legfelsőbb Bíróság elnökének helyettesítő bíráján kívül jelenleg egyetlen helyettesítő bírói álláshely van.
A bírói függetlenség értelmében a bíró saját megítélése szerint, külső befolyás nélkül dönt az ügyben. Az igazságszolgáltatás érdeke különösen az, hogy a bírák munkájuk során függetlenek maradjanak a kormány álláspontjától, illetőleg ne legyenek a kormány alá rendelve. A bíró nem lehet kereskedelmi társaság igazgatója, ugyanígy nem befolyásolhatja őt az ügy kimenetelében érdekelt magánszemélyek vagy csoportok által rá gyakorolt nyomás. A bíró minden esetben a jogszabályoknak és az ügy körülményeinek megfelelően köteles igazságot szolgáltatni – tekintet nélkül arra, hogy döntése népszerű-e vagy sem.
Azonban a bírói függetlenség nemcsak a külső befolyástól való függetlenséget jelenti, hanem azt is, hogy az egyik bíró a másiktól függetlenül jár el. Bármilyen kiváló is az egyik bíró, akkor sem mondhatja meg a másiknak, hogyan szolgáltasson igazságot valamely egyedi ügyben. A bírák tanácsot kérhetnek a bírótársaktól, és figyelembe veszik más bírák más ügyben kifejtett álláspontját. Azonban a felsőbb szintű bíróságok kötelező erejű ítéleteinek figyelembevétele kötelező számukra.
A bíró ítéletével vagy az ügy kezelésével elégedetlen személyek rendszerint felsőbb bíróságon fellebbezhetnek az ítélet ellen.
A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság helyettesítő bírájának jelenlegi fizetése évi bruttó 72 091 angol font. A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság elnökének jelenlegi fizetése évi bruttó 78 528 angol font.
A bírák fajtái
A Gibraltáron működő különböző bíróságok leírását ld. „Az igazságszolgáltatási szervezet – Gibraltár” c. fejezetben.
A Gibraltári Fellebbviteli Bíróság elnöke – vezeti a Gibraltári Fellebbviteli Bíróságot büntető- és polgári jogi ügyszakban.
Fellebbviteli bírák – a Gibraltári Fellebbviteli Bíróság tagjai. Két fellebbviteli bíró, valamint az elnök alkotja a Fellebbviteli Bíróságot.
A Gibraltári Legfelsőbb Bíróság elnöke – a legmagasabb bírói méltóság Gibraltáron; ő vezeti a Legfelsőbb Bíróság valamennyi igazságszolgáltatási testületét. Hivatalból tagja a Gibraltári Fellebbviteli Bíróságnak.
Helyettesítő bíró – vezetheti a Legfelsőbb Bíróság különböző igazságszolgáltatási testületeit. A Legfelsőbb Bíróság elnökének távollétében ellátja a Legfelsőbb Bíróság elnökének feladatait.
Rendőrbíró – a Békebíróságon dolgozik, a bírósági ülnökök (ld. alább) által tárgyalt ügyekkel foglalkozik, de különösen a hosszabb és bonyolultabb ügyek tárgyalásában segédkezik.
A Legfelsőbb Bíróság anyakönyvvezetője – Az álláshely megüresedése esetén pályázatot írnak ki. A jelentkezőknek legalább öt év ügyvédi vagy ügyészi gyakorlattal kell rendelkezniük. Az anyakönyvvezető végzi a bírósági titkári, anyakönyvvezetői és perköltségkezelő bírói feladatokat. Az anyakönyvvezető továbbá az eskümegbízott, a Gibraltári Fellebbviteli Bíróság anyakönyvi megbízottja, a gibraltári rendőrfőnök, tengerészeti marsall megbízottja, a halottkém helyettese, valamint az általános végrendeleti végrehajtó.
Egyéb kinevezések:
A bíróságokon kívül különböző egyéb ügyekkel (pl. mentális egészség, szociális biztonság, jóléti juttatások, közlekedés, foglalkoztatás) foglalkozó törvényszékek is működnek Gibraltáron. A törvényszékek tagjai között nem jogi foglalkozásúak és más szakértők (orvosok, ülnökök) is megtalálhatók, bár a törvényszék elnöke mindig jogi végzettségű szakember.
Jogi Továbbképző Intézet (amely a bírák képzéséért felelős):
Gibraltáron a békebíró néven is ismert bírósági ülnökök kevésbé súlyos ügyekkel foglalkoznak, például közlekedési kihágásokkal. A békebírák nem feltétlenül jogi végzettségűek, és részükre díjazás nem jár.
A bírósági ülnökök mellékfoglalkozásban végzik tevékenységüket, általában három tagú tanácsban, ahol a három tag közül egy a tanács elnökének tisztségére rendelkezik képzettséggel, ő segíti a tanács tevékenységének irányítását, és beszél a tanács nevében. A tanácsot anyagi és eljárásjogi kérdésekben bírósági titkár segíti. A tanács tagjai minden ügyben mérlegelik a bizonyítékokat, és ítéletet hoznak. Ha a vádlottat bűnösnek találják, illetőleg a vádlott beismeri bűnösségét, a tanács dönt a legmegfelelőbb büntetésről. Az ülnökök a viszonylag csekély súlyú bűnügyekkel foglalkoznak, mint pl. kisebb értékben elkövetett lopás, vétkes károkozás, nyilvános rendzavarás, valamint gépjárművel elkövetett szabálysértések. Az ülnökök a családokat és gyermekeket érintő számos kérdéssel, valamint büfék, italmérések, éjszakai klubok és szerencsejáték-létesítmények engedélykérelmével is foglalkoznak.
A rendőrségi nyomozás lezárulását követően a Legfőbb Ügyész Hivatala felel a Gibraltáron elkövetett bűnügyek vizsgálatáért, majd – ha az ügy vádemelésre alkalmas – a vádemelésért. Az ügyészek értesítik továbbá a rendőrséget a bűncselekménnyel kapcsolatos eseményekről. A Legfőbb Ügyészen kívül jelenleg egy vezető koronatanácsos és hat koronatanácsos dolgozik a Hivatalban. Valamennyi bűnvádi eljárást a Legfőbb Ügyész nevében folytatják le.
A koronatanácsosok osztályba sorolt köztisztviselők. A tisztség betöltéséhez a jelöltnek az Angol Ügyvédi Kamara tagjaként működő ügyvédnek, illetőleg Angliában vagy Walesben működő ügyésznek kell lennie. Szükséges továbbá, hogy a működés megkezdése előtt a jelöltet a Gibraltári Kamara felvegye tagjainak sorába. A jelöltnek az Európai Unió vagy a Nemzetközösség állampolgárának kell lennie.
A koronaügyészek működési kódexe
Bár az Angliában és Walesben dolgozó koronaügyészek működési kódexe szoros értelemben véve nem vonatkozik Gibraltárra, a Legfőbb Ügyész Hivatala az eseti döntések meghozatala során igyekszik követni az abban foglalt irányelveket.
A vádemelésről szóló döntés minden ügyben két vizsgálaton alapul: a bizonyítékok vizsgálatán és a közérdek vizsgálatán.
A Legfőbb Ügyésznek meg kell győződnie arról, hogy minden egyes vádlottal szemben, továbbá minden egyes vádpont vonatkozásában elegendő bizonyíték áll rendelkezésre ahhoz, hogy reális kilátás legyen a bűnösség megállapítására. Át kell gondolnia, milyen védekezés várható, és valószínűleg hogyan befolyásolja majd a védekezés a vád álláspontját. A bűnösség reális lehetőségének megállapítása objektív vizsgálat. Azt jelenti, hogy valószínűbb, hogy a jogszabályoknak megfelelően működő bírósági vagy ülnöki tanács a vádlottat a vád tárgyát képező bűncselekményben bűnösnek találja.
Amikor a Legfőbb Ügyész arról dönt, hogy elegendő bizonyíték áll-e rendelkezésre a vádemeléshez, azt kell átgondolnia, hogy a bizonyítékok felhasználhatók és megbízhatók-e. Számos olyan ügy van, ahol a bizonyítékok nem adnak okot aggodalomra. Azonban vannak olyan esetek is, ahol a bizonyíték esetleg nem olyan szilárd, mint az első látásra tűnik. A Legfőbb Ügyésznek át kell gondolnia, hogy a bizonyítékok a bíróságon felhasználhatók-e – például bizonyos bizonyítékokat beszerzésük módja vagy a másodkézből való értesülés felhasználásának tilalma miatt kizárnak. Döntenie kell arról is, hogy a bizonyítékok megbízhatók-e.
Minden olyan esetben, ahol – mivel elegendő bizonyíték áll rendelkezésre – a bűnösség megállapítására reális kilátás van, a közérdeket is meg kell vizsgálni. Általában vádemelésre kerül sor, kivéve, ha a vádemeléssel szemben olyan közérdek áll fenn, amely a vádemelés mellett szóló szempontokat egyértelműen ellensúlyozza. Bár előfordulhat, hogy a közérdekkel kapcsolatos tényezők egy adott ügyben a vádemelés ellen szólnak, a vádemelés gyakran megtörténik azzal, hogy e tényezőket ítélethozatal esetére a bíróság figyelmébe ajánlják.
A Legfőbb Ügyésznek gondosan és tisztességesen kell mérlegelnie a vádemelés mellett és ellen szóló szempontokat. A vádemelést befolyásoló, közérdekkel kapcsolatos tényezők általában a cselekmény súlyosságától vagy a gyanúsított körülményeitől függnek. Bizonyos tényezők a vádemelés szükségességét erősíthetik, míg mások azt sugallhatják, hogy másfajta eljárás az adott esetben jobb lenne.
Kinevezési eljárás
Koronatanácsosi tisztség megüresedése esetén az állást rendszerint meghirdetik a helyi sajtóban. A jelentkezőknek jelentkezési lapot kell kitölteniük, amelyhez csatolják a végzettségüket igazoló okiratot, valamint az arról szóló igazolásokat, hogy a tisztségre megállapított alkalmassági követelményeknek megfelelnek. A követelményeknek leginkább megfelelő pályázókat behívják, és felvételi beszélgetésen győződnek meg alkalmasságukról.
Az ügyészek fajtái
A koronatanácsoson kívül egy vezető koronatanácsos működik. A Gibraltári Alkotmány értelmében a gibraltári Legfőbb Ügyész felel valamennyi vádemelésért. A vezető koronatanácsos és a koronatanácsosok minden bűnvádi eljárásban képviselhetik a Legfőbb Ügyészt. Bizonyos ügyekben a Legfőbb Ügyész maga is megjelenik.
A koronatanácsos jelenlegi fizetési besorolása 26 012–35 333 angol font.
A gibraltári bíróságokon dolgozó titkárok és más alkalmazottak jogi végzettséggel nem rendelkező köztisztviselők, akik adminisztratív ügyekkel foglalkoznak. A titkárok gondoskodnak arról, hogy a bírák pontos iratokat kapjanak, amelyek segítségével a tárgyalást levezethetik, és a bírák által kért egyéb adminisztratív támogatást is biztosítják a bírák részére.
A többi bírósági alkalmazottnak meghatározott feladata van. Néhányan az ügyek lajstromozásával és kitűzésével foglalkoznak, mások a papírmunkát végzik, míg vannak, akiknek a bíróságot igénybevevő személyekkel történő kapcsolattartás a feladata. A bírósági alkalmazottak a bíróságot igénybe vevő személyek részére a bírósági eljárásokkal kapcsolatban tájékoztatást adhatnak, nem nyújthatnak azonban jogi tanácsot, továbbá a peres felek által foganatosítandó jogi lépéseket nem ajánlhatnak.
Valamennyi bírósági alkalmazott köztisztviselő, és mint ilyen a gibraltári kormány alkalmazásában áll, azonban a Gibraltári Legfelsőbb Bíróság elnöke utasításait köteles végrehajtani.
Amint a fentiekben említettük, a rendőrfőnöki teendőket a Legfelsőbb Bíróság anyakönyvvezetője látja el.
A rendőrfőnök végrehajtja a Legfelsőbb Bíróság fieri facias parancsait (tartozás megfizetésének kikényszerítéséről szóló végrehajtási végzés, ha az adóssal szemben bírói ítéletet hoztak), valamint az áruk birtokbavételére, illetőleg visszaadására vonatkozó határozatokat. Ha a Legfelsőbb Bíróság ítélete végrehajtást igényel, a rendőrfőnök foganatosítja azt.
A gibraltári rendőrfőnök helyetteseket is kinevezhet, akik az ő nevében járnak el.
A bírósági végrehajtó az a köztisztviselő, aki az elsőfokú bíróság, illetőleg a Legfelsőbb Bíróság által hozott és ott nyilvántartásba vett ítéletek kikényszerítésével foglalkozik. Mivel e tisztséget köztisztviselői státusban látják el, valamennyi európai uniós állampolgár pályázhat betöltésére. A végrehajtó végrehajtási végzéseket kényszerít ki, birtokba adásról szóló végzéssel visszaad ingatlanokat, és áruk visszaadásáról szóló végzés alapján visszaszerez árukat. A végrehajtási eljárást a Polgári eljárásjogi kódex szabályozza. A végrehajtó a felsoroltakon túl egyéb feladatokat is ellát, ideértve okiratok és őrizetbe vételről szóló végzések személyes kézbesítését. Tengerészeti eljárás során a végrehajtó letartóztatásról szóló végzést is foganatosít.
Polgári eljárásjogi szabályok
Gibraltáron az ügyvédi szakma kétféle jogi minősítést foglal magában: az ügyvédi (barrister) és az ún. szakértő ügyvédi minősítést. Azonban a kétféle ügyvédi szerepkör keveredik, így a gyakorlatban minden ügyvéd mindkét feladatkörben eljár. A magánszektorban az ügyvédi foglalkozást az Ügyvédi Kamara Általános Tanácsa irányítja.
Senki nem köteles jogi tanácsért ügyvédhez fordulni, illetőleg magát ügyvéddel képviseltetni. Tartozással kapcsolatos egyszerűbb ügyekben előfordulhat, hogy a peres fél nem tartja szükségesnek, hogy ügyvéddel konzultáljon. Általános szabály azonban, hogy ha a követelés összege meghaladja az 5000 angol fontot, és különösen ha kártalanítási követelést („kártérítés”) is magában foglal, a peres fél számára tanácsos ügyvédhez fordulni – legalábbis jogi tanácsért.
A „barrister” címet viselő ügyvéd olyan ügyvéd, aki jogosult a „barrister rangú ügyvédek padján perbeli képviseletet ellátni”. Ez azt jelenti, hogy a négy Inns of Court (jogászkollégium) (Middle Temple, Inner Temple, Gray’s Inn és Lincoln's Inn) egyikének rangidős vezetője a barrister rangú ügyvédek padjára behívta, és a bíróság előtt ügyfele érdekében felszólalhat. A jogi egyetem elvégzését követően a leendő barrister rangú ügyvédnek el kell végeznie az Inns of Court Jogi Továbbképzőt , és le kell tennie az ügyvédi záróvizsgákat. Az egyéves gyakornoki idő, ami Angliában és Walesben elő van írva, Gibraltáron nem kötelező.
Mit csinál a barrister rangú ügyvéd?
A barrister rangú ügyvédek egyéni jogi tanácsadók és bírósági védőügyvédek. Önálló vállalkozók is lehetnek, és bár Angliában és Walesben kamarának nevezett jogi irodákban munkacsoportokban dolgoznak, Gibraltáron az ügyvédi rangok keveredése miatt a barrister rangú ügyvédek gyakorló szakértő ügyvédként cégekben dolgoznak. Az ilyen cégeknél szokásos gyakorlat szerint a barrister rangú ügyvéd hozzájárul a cég költségeihez.
A barrister rangú ügyvédek képzése elsősorban a védelemre irányul; másként fogalmazva: arra kapnak képzést, hogy ügyfeleiket mindenfajta bíróság előtt képviselni tudják. Azonban Gibraltáron a barrister rangú ügyvéd idejének legnagyobb részét azzal tölti, hogy találkozik az ügyféllel és jogi tanácsot nyújt számára, a peres eljárás minden vonatkozásával foglalkozik (a keresetindítást megelőző levelezéstől a perbeli képviseletig és a bíróság előtt történő megjelenésig), továbbá jogeseteket kutat. A barrister rangú ügyvéd – a választott szakterületétől függően – összpontosíthat a peres eljárás helyett pl. a kereskedelmi gyakorlatra.
A barristeri cím elnyeréséhez szükséges végzettség
A gibraltári joghallgatók ügyvédi vizsgájukat Angliában vagy Walesben kötelesek letenni, ezt követően hívják be őket a Kamarába. A barristeri rangra pályázóknak el kell végezniük az ún. Ügyvédi Szaktovábbképzést („BVC”). Ez egyéves, elsősorban gyakorlati tanfolyam, amelynek során a jelölt az alsóbb fokú barristeri munkára vonatkozóan kap képzést. Két éves, részmunkaidős tanfolyamot jelenleg kizárólag az Inns of Court Jogi Továbbképző szervez. A hallgatók számos tevékenységben vehetnek részt (pl. próbaper, érvelés és a tervezetten felüli kisebb gyakorlat), amelyek segítségével a szükséges képzettséget megszerezhetik, így a BVC előkészít a legalább 12 havi gyakornoki időre. A legtöbb ismeretet hallgatói részvétellel, szerepjátékon keresztül tanítják; ajánlástervezeteket készítenek, megoldást beszélnek meg jogi problémákra, és áttanulmányozzák a bírósági eljárásokat.
A barristeri rangú ügyvédnek magabiztosan és könnyedén kell tudnia a nyilvánosság előtt beszélni, gyorsan kell gondolkodnia, és ösztönösen meg kell éreznie a sikerhez vezető utat. Az Ügyvédi Kamarai Tanács szerint az alábbi követelmények szükségesek:
tanulmányi képességek (jó eredmény a záróvizsgákon („A” minősítés Angliában és Walesben) és legalább „erős másodosztályú kitüntetéses egyetemi diploma”)
jó írásbeli és szóbeli kommunikációs képesség
számolókészség
jó kapcsolatteremtési készség
szakmai megbízhatóság
elkötelezettség a folyamatos szakmai fejlődés, továbbképzés iránt.
Királynői tanácsosok
A gyakorló barristeri rangú ügyvédek mintegy 10%-a királynői tanácsos (amikor király az uralkodó, királyi tanácsosnak nevezik őket). A királynői tanácsosi rang hagyományosan a védőügyvédek megkülönböztető címe. A királynői tanácsosok a legfontosabb és legösszetettebb ügyekkel foglalkoznak. A szakértő ügyvédek 1996 óta nevezhetők ki királynői tanácsossá.
A barrister rangú ügyvédek keresete
Az Angliában és Walesben működő barrister rangú ügyvédektől eltérően a gibraltári barristerek általában fix fizetést kapnak cégüknél. Nem ez a helyzet, amikor a barrister rangú ügyvéd önálló vállalkozóként praktizál. Ha a barrister cégnél dolgozik, általában hozzá kell járulnia a cég rezsiköltségéhez; a hozzájárulás mértéke cégenként változó. Szokásos példa: az évi fix összegű fizetésben részesülő barrister rangú ügyvédnek az ügyfelek felé felszámított jogi díjakból fizetésének háromszorosát kell beszednie évente. Ha a barrister rangú ügyvéd a „célösszeget” túllépi, várhatóan jutalomban részesül, ami a „célösszegen” felüli összeg bizonyos százaléka.
Más EU-tagállamból származó, Gibraltáron működő ügyvédek
Az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről szóló 98/5/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv érvényes Gibraltáron.
A szakértő ügyvéd szerepe
A szakértő ügyvéd jogi szaktanácsot és segítséget nyújt. Azonban Gibraltáron az ügyvédi rangok keveredése miatt a szakértő ügyvéd és a barrister rangú ügyvéd munkája jelentősen átfedi egymást.
A szakértő ügyvéd szakképzett jogi tanácsadást nyújt az ügyfelek (magánszemélyek, vállalkozások, magánegyesületek, jótékonysági intézmények stb.) részére, valamint jogi képviseletet vállal, az ügyfél bíróság előtti képviseletét is ideértve. A legtöbb szakértő ügyvéd magánpraxist folytat – rendszerint ügyvédek és szakértő ügyvédek társulásának formájában, amely különböző szolgáltatásokat kínál az ügyfelek részére.
A szakértő ügyvéd (vagy gyakorló ügyvéd, ha az ügyvéd barristeri rangú) általában jogi tanácsot nyújt az ügyfelek részére. Ha az ügyfél ezt követően képviseletet igényel gibraltári bíróság előtt, a szakértő ügyvéd az ügyfél helyett megjelenhet a bíróságon, vagy utasíthat egy barristeri rangú ügyvédet, hogy járjon el az ügyben a bíróság előtt. Barristerre nem mindig van szükség, mivel Gibraltáron a szakértő ügyvédek a felsőbb bíróságokon is azonos meghallgatási joggal rendelkeznek (azaz ügyfelek képviseletére jogosultak).
A szakértő ügyvéd tevékenysége különböző gyakorlati területeket ölel fel:
Gibraltáron számos jogi cég működik, ahol szakképzett szakértő ügyvédek és barristeri rangú ügyvédek (mint gyakorló szakértő ügyvédek) dolgoznak. A jogi tanácsért folyamodó személy elsőként általában a szakértő ügyvéddel, illetőleg gyakorló szakértő ügyvéddel találkozik. A jogi cégek mérete igen eltérő lehet: a tíz-tizenöt partnerből álló nagy szervezettől egészen a saját kis cégében egyedül praktizáló ügyvédig. A szakértő ügyvéd és a gyakorló szakértő ügyvéd rendszerint általános praxist folytat. Vagyonátruházási okiratokat készít (ház- és telekadásvétel), jogsértésből eredő követeléseket vizsgál meg, jogi tanácsot nyújt, és bíróság előtt képviseli ügyfeleit büntetőjogi ügyekben, családjogi és gyermekvédelmi ügyekkel, valamint bontóperekkel foglalkozik. Végrendeletet foglal írásba, és kezeli az elhunyt személyek hagyatékát.
A szakértő ügyvéd és a gyakorló szakértő ügyvéd gyakran végez tanácsadást vállalkozások részére például munkajogi, továbbá szerződésekkel és társaságok alapításával kapcsolatos kérdésekben.
Szakosodott praxis
Néhány nagyobb gibraltári cég külön részleggel rendelkezik, amely a nagyvállalati és multinacionális ügyfelekkel foglalkozik. Más cégek a vezető pénzügyi és üzleti központokban tartanak fenn képviseleti irodát világszerte.
Jogsegély és segítségnyújtó praxis
Számos cégnél működnek olyan gyakorló ügyvédek, akik jogi segítségnyújtással (polgári perek) és/vagy jogsegéllyel (büntetőjogi perek) foglalkoznak, a peres eljárásban ilyen formában képviselik ügyfelüket – az ilyen ügyfél a szakértő ügyvéd honoráriumát egyébként nem tudná megfizetni. A jogsegély és segítségnyújtó praxis keretében végzett munka igen változatos területeket érinthet: a bontóperektől a testi sértésen keresztül egészen a bűncselekményekig terjed.
Egyéb praxis
Nem minden szakértő ügyvéd folytat magánpraxist. A szakértő ügyvédek házon belüli jogtanácsosként is dolgozhatnak ipari vagy kereskedelmi szervezeteknél, például bankoknál.
A Gibraltáron működő legtöbb szakértő ügyvéd végzettségét az Egyesült Királyságban szerezte. Az Egyesült Királyságban a jogi képzésre és az előírt továbbképzésre vonatkozó szabályokat a Jogi Társaság határozza meg; e szabályok biztosítják, hogy a jelölt alapos és széles körű tudásra tegyen szert.
A leendő szakértő ügyvéd számára a jogi diploma nem követelmény. Ha valaki a jogon kívül más szakterületen szerzett diplomát, egyéves nappali tagozatos (vagy két év részidős) tanfolyamot kell elvégeznie, amelynek végén általános szakvizsgát (CPE – Common Professional Examination) vagy jogi másoddiplomát szerez. E tanfolyamok jogi alapképzést nyújtanak, amely a szakértői ügyvédi kinevezéshez szükséges. A jogi diploma vagy jogi másoddiploma megszerzését, illetőleg a CPE sikeres letételét követően a jelölt gyakorlati jogi tanfolyamon vesz részt, amely szakmai gyakorlat szakértő ügyvédek részére. A tanfolyam időtartama egy egyetemi év, illetőleg részidős képzés esetén két év. A tanfolyam a jognak az ügyfél esetére történő gyakorlati alkalmazásával foglalkozik, és számos egyetemen, valamint főiskolán elvégezhető.
A gyakorlati jogi tanfolyam elvégzését követően a szakértő ügyvédjelöltnek kétéves gyakornoki szerződést kell kötnie valamelyik szakértő ügyvédekből álló jogi céggel vagy egyéb jóváhagyott szervezettel (mint például valamelyik helyi hatóság vagy a Koronaügyészi Szolgálat), hogy különféle jogi területeken gyakorlatot szerezzen. Az ilyen fokon képzett ügyvédgyakornok már fizetésben részesül. A gyakorlat nagy mértékben a versenyen alapul, és a szakértő ügyvédi címre pályázó jelöltnek tisztában kell lennie a szükséges elkötelezettséggel.
A szakértő ügyvédnek jó általános kommunikációs képességgel kell rendelkeznie mind szóban, mind írásban, és a személyes kapcsolatteremtésben is. Logikus gondolkodásúak, akik képesek egy adott témát gondosan kutatni, és a megszerzett információkat világosan, rendszerezve bemutatni.
A szakértő ügyvéd keresete
A szakértő ügyvédgyakornok vagy frissen végzett szakértő ügyvéd fizetése 12 000–18 000 angol font.
Más EU-tagállamokból származó, de Gibraltáron működő ügyvédek
Az az európai ügyvéd, aki Gibraltáron az anyaországában szerzett jogi megnevezés alatt állandó ügyvédi tevékenységet kíván folytatni, köteles magát a Legfelsőbb Bíróság elnökénél bejegyeztetni.
A Kamarai Tanács
A Jogi Társaság
A közjegyző ősi foglalkozás, egyike a legmagasabban kvalifikált és legrégibb jogi szakágaknak az Egyesült Királyságban. A közjegyző általában jogász, akit a canterbury-i érsek nevez ki, és az egyik legrégibb angol bíróság, a Kamarai Bíróság (Court of Faculties) alá tartozik. Gibraltáron a közjegyzőket (állami közjegyzők) a Legfelsőbb Bíróság anyakönyvvezetője tartja nyilván.
A közjegyzőkre a szakértő ügyvédekéhez hasonló szakmai szabályok vonatkoznak; a közjegyző köteles működési engedélyét évente megújítani. Erre kizárólag akkor van mód, ha betartotta a szabályokat. Minden egyes közjegyző személyre szóló közjegyzői kinevezéssel rendelkezik.
A közjegyzők egyre nagyobb szerephez jutnak Gibraltáron. Szolgáltatásaik iránt mind kereskedelmi, mind egyéni célból egyre nagyobb igény mutatkozik. Ennek oka a növekvő európai és világméretű kereskedelem és személyi mobilitás.
A közjegyzővel szemben támasztott követelmények
A közjegyzői tisztségre bárki pályázhat, a jogi végzettség nem feltétel. A közjegyzőjelöltet a canterbury-i érseknek ki kell neveznie, és csak ezután vetetheti magát nyilvántartásba a Legfelsőbb Bíróság anyakönyvvezetőjével.
Nemzetközileg elismert jogi státus
A közjegyző hivatalos pecséttel rendelkezik. A közjegyző aláírása és hivatalos pecsétje alatt a közjegyző jogcselekményei a világ legtöbb országában elismert jogi tisztségviselő által kiadott igazolásnak minősülnek.
A közjegyző feladatai
A közjegyző az alábbi feladatokat látja el:
Közjegyzői aláírás és hivatalos pecsét alatt elkészít, igazol, hitelesít és bizonyít közjegyző előtt létrejött és egyéb okiratokat (a világ minden táján történő használatra). Ennek célja, hogy az általa hitelesített vagy igazolt dolog állami hatóság vagy bíróság előtt bizonyítékként elfogadható legyen a felhasználás helye szerinti országban.
Okiratokról közjegyző által hitelesített másolatot ad ki.
Gibraltáron vagy máshol eljárás során felhasználni kívánt esküt foganatosít, valamint nyilatkozatot igazol.
Megbeszélés tárgyát képező eljárással kapcsolatos ügyleteket írásba foglal, illetőleg tanúsít, valamint hajón előforduló, hajózással, illetőleg rakomány hajón történő szállításával kapcsolatos hivatalos okmányokat állít ki.
A Közjegyzők Társasága
A jogi előadó a Jogi Előadók Szakképzési Intézetében (ILEX) végzett valamelyik jogi területen; bizonyítványának minősítésére a szakértő ügyvédek számára előírtak az irányadók. Rendelkeznie kell továbbá legalább öt év gyakorlati idővel, amit szakértő ügyvéd jogi praxisánál, illetőleg magántársaság vagy helyi önkormányzat/országos kormány jogi főosztályán töltött. Éves gyakornoki igazolást kapnak, és a „jogi előadó” címet kizárólag az ILEX tagjai használhatják.
Az ILEX a jogi előadókat és előadó-gyakornokokat képviselő, a jogi szakmában szerepüket és pozíciójukat hangsúlyozó szakmai szerv. Az ILEX az átfogó jogi képzés egyik fő szervezője, amely a jogi reformra is hatást gyakorol. Az intézményt 1963-ban alapították a Jogi Társaság támogatásával. Az Ügykezelő Titkárok Szervezete, amelyből az ILEX alakult, felismerte, hogy a díjköteles munkával foglalkozó, továbbá a cégek vezetőségében dolgozó, de nem ügyvédi tevékenységet folytató személyeknek olyan továbbképzésre van szükségük és igényük, amelynek segítségével fejlődhetnének, és tudásukat, képességeiket elismertethetnék. Az ILEX által kínált oktatási és továbbképzési lehetőségek nagy száma és sokfélesége révén az ILEX mindenki számára karrierpályát biztosít a jogi munka területén.
A jogi előadó munkaköre
Hasonlóan a szakértő ügyvédekhez, a jogi előadók napi munkájuk során valamelyik jogi területre szakosodtak. A jogi előadó önálló praxisjoggal nem rendelkezik.
A jogi előadó munkájáért díjat számít fel (magánpraxis esetén a munkadíjat közvetlenül az ügyfél felé számlázza ki), amellyel közvetlenül hozzájárul a jogi cég bevételeihez. Ez fontos különbséget jelent a jogi előadó és másfajta támogató jellegű jogi munkát végző alkalmazottak között; az utóbbiak munkája inkább rutinjellegű.
A tagtársak nevét és státusát az őket alkalmazó szakértő ügyvédek hivatalos levélpapírjukon is feltüntethetik.
Az ILEX tagjai olyan képzésben részesülnek, amelynek révén igen széles körű szakértő tevékenységet el tudnak látni.
Jelenleg a gibraltári jogi előadók polgári és büntetőjogi, valamint házassági peres eljárások előkészítésében segédkeznek, azonban – az angol és walesi gyakorlattal ellentétben – meghallgatási (azaz bíróság előtti képviseleti) joggal nem rendelkeznek.
Beszerezhetnek továbbá beszámolókat szakértő tanúktól, perbeszédet, idézést és eskü alatt tett nyilatkozatot szövegezhetnek, tájékoztathatják az ügyvédet, továbbá összeállíthatják a tárgyalásra kerülő kereset vonatkozó okiratait, bizonyítékait és az üggyel kapcsolatos információkat.
A vizsgálóbizottság és választott bíróság előtt zajló eljárás, illetőleg vizsgálat során ténybeli, valamint anyagi és eljárásjogi észrevételeket tehetnek, amellyel az ügy vizsgálóbizottság vagy bíróság elé kerülését készítik elő.
A szakmai felelősség a gyakorlati idővel arányosan növekszik, és az ILEX tagjai minden bizonnyal az egyik legfontosabb kapcsolattartó személyek lesznek a jogi szaktanácsért folyamodó ügyfeleknél. Az ILEX tagjait megillető jogok az alábbi területekre terjednek ki:
Tulajdonátruházási okiratok szerkesztése
A jogi előadók ingatlan-adásvétellel kapcsolatban tanácsot adnak és okiratokat szerkesztenek, beleértve a szerződések, tulajdonszerzési okmányok, bérleti szerződések és ingatlanterhelési okiratok szövegezését. Tanácsot adnak továbbá tulajdonjoggal, használati joggal, terheléssel, határ- és vízelvezetési jogokkal és szolgalmi joggal kapcsolatban, együttműködnek más szakértőkkel (pl. okleveles földmérő, okleveles építész).
Ingatlanok megőrzése, kezelése és ingatlanokkal kapcsolatos hagyatéki eljárás
Segítséget nyújtanak végrendelet és vagyonkezelői alapítványt létrehozó egyéb okiratok elkészítésében, gyakorlatuk van hagyatéki engedély és képviselet megszerzésében, és ismerik a Hagyatéki Nyilvántartónál ingatlankezelés esetén alkalmazott eljárásokat.
Néhány jogi előadó tanácsadást végez cégalapítással és -irányítással kapcsolatban, megszövegezi az alapító okiratot, illetőleg alapítólevelet, és tájékoztatja az igazgatókat, titkárokat és más alkalmazottakat a cégvezetés és -ellenőrzés feladatairól. Tanácsot ad továbbá a társas cégek alapítására és vezetésére, valamint a fizetésképtelenségre és csődre vonatkozó jogszabályokról.
Helyi önkormányzat és közigazgatás
Más jogi előadók az állami hatóságok feladataira, illetőleg a lakásépítési, oktatási, tervezési, közegészségügyi, jóléti vagy a közigazgatási jogra szakosodtak.
A tarifák a munkaadó fajtájától, a munkavégzés helyétől, a munka jellegétől, valamint a jogi előadók önálló munkavégzési képességétől függően igen eltérőek lehetnek.
Jogi Előadók Intézete
« Jogi hivatások - Általános információk | Egyesült királyság - Általános információk »

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A VaMaDisz kérelmének elutasítása : Civilek
2016. Sze. 7. Újvidék Kiemelt cikk
Száznyolcvan fokos fordulat: a Felső Bíróság nem tartja magát illetékesnek a tartományi döntések ügyében – Sóti Attila: Eljutottunk oda, hogy olyan konkrét személyeket kell a bíróságnak bemutatnunk, akiknek sérültek jogaik
Ma kellett volna lezajlania a főtárgyalásnak az újvidéki Felső Bíróságon a Jogtudományi Kar ügyében. Mint ahogyan arról már többször is írtunk, a Vajdasági Magyar Diákszövetség a magyarul történő felvételizési lehetőségért harcolt hónapok óta. Sóti Attila, a VaMaDisz elnöke a tárgyalás után lapunknak elmondta, hogy erre a napra volt meghirdetve az eljárásban a főtárgyalás, a helyszínen viszont azzal szembesültek, hogy az illetékes bíró nem jött el, egy kinevezett helyettes vett részt a tárgyaláson, a főtárgyalást pedig így október 10-ére halasztották el.
– Megtudtuk, hogy a bíróság elutasította a szeptemberi felvételire vonatkozó kérelmünket, most is azt szerettük volna, amit korábban: hogy szülessen meg egy ideiglenes döntés, mely szerint meg kellene a Jogtudományi Karnak szerveznie a többnyelvű felvételi vizsgát. A pernek ugyanis még nincs vége, s fennáll a veszélye újabb jogsértésnek, amennyiben ezt nem teszik meg. Májusban ezt a kérelmünket a Felső Bíróság elfogadta a júniusi felvételi vizsgákra vonatkozólag, de a fellebbezések miatt nem lett végrehajtva. Most ugyanaz a bíróság ugyanazt a kérelmet elutasította a szeptemberi vizsgára vonatkozóan, ami 180 fokos fordulatnak számít. Másrészt a Felső Bíróság ma kimondta: nem tartja magát illetékesnek abban, hogy ítélkezzen a tartományi hatásköröket illetően, a tartományi döntések végrehajtása kapcsán. Érdekes, hogy korábbi ítéletek meghozása, tíz hónap után mondja ki egy bíróság mindezt, s vonja meg magától az illetékességet – fogalmazott lapunknak adott nyilatkozatában Sóti.

matches: Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
1. A tribunal de première instance de Namur (namuri elsőfokú bíróság, Belgium) által előterjesztett jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1215/2012/EU rendelet (a továbbiakban: „Brüsszel Ia” rendelet)(2) 7. cikke 1. pontjának értelmezésére vonatkozik.
2. E kérelem az Ordre des avocats du barreau de Dinant (dinant‑i ügyvédi kamara, Belgium) és JN között fennálló jogvita keretébe illeszkedik annak kapcsán, hogy ez utóbbi elmulasztotta az éves kamarai tagdíjaknak az említett ügyvédi kamara részére történő megfizetését. E kamarai tagdíjak megfizetésének kötelezettsége JN‑nek a dinant‑i ügyvédi kamarába történő bejegyzéséből ered, amely a code judiciaire belge‑nek (bíróságokról szóló belga törvénykönyv) megfelelően kötelező az ügyvédi szakma Belgiumban történő gyakorlásához.
3. JN – mivel Franciaországban rendelkezik lakóhellyel – vitatta a kérdést előterjesztő bíróságnak a jogvita elbírálására vonatkozó joghatóságát.
4. Ebben az összefüggésben e bíróság arra keres választ, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett „szerződéssel” kapcsolatosnak minősül‑e valamely ügyvédi kamara azon keresete, amelynek tárgya e kamara egyik tagjának a kamarát megillető éves kamarai tagdíj megfizetésére való kötelezése?
5. Elemzésem végén azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy e kérdésre azt a választ adja, hogy egy olyan kereset, amely lényegében biztosítási díjakból álló, éves kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettségére vonatkozik, és egy ügyvédi kamara – amelybe a bejegyzést a nemzeti jog kötelezővé teszi az ügyvédek számára – határozatából ered, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia, a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett „szerződéssel” kapcsolatos fogalmába tartozik.
6. A „Brüsszel Ia” rendelet (16) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
7. E rendelet 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
8. Az említett rendelet „Különös joghatóság” címet viselő 2. szakaszában a rendelet 7. cikkének 1. pontja a következőket írja elő:
9. A bíróságokról szóló belga törvénykönyv 428. cikkének első bekezdése a következőket mondja ki:
10. A 443. cikk utal arra, hogy a kamarai tanács az általa meghatározott járulék megfizetésére kötelezheti a névjegyzékbe bejegyzett ügyvédeket, a hivatásukat az Európai Unió valamely másik tagállamának szakmai címe szerint gyakorló ügyvédeket, az ügyvédjelölteket és a tiszteletbeli ügyvédeket.
11. JN‑t – pontosan meg nem határozott időpontban – bejegyezték a dinant‑i ügyvédi kamara névjegyzékébe.
12. JN úgy nyilatkozik, hogy a kilencvenes évek folyamán Franciaországban létesített lakóhelyet, és mindvégig a dinant‑i ügyvédi kamara névjegyzékébe volt bejegyezve, amelynek 2012‑ig fizette a kamarai tagdíjat.
13. A dinant‑i ügyvédi kamara elnöke 2015. május 29‑i levelében a 2013., 2014. és 2015. évre járó kamarai tagdíj megfizetésére kérte JN‑t. E tekintetben e levélből kitűnik egyrészről, hogy az ügyvédi kamarába történő bejegyzés „nem elhanyagolható előnyökkel jár a biztosítások tekintetében”, és hogy az e kamarának fizetendő járulékokat „lényegében az e kamara által fizetett biztosítási díjak alkotják”, és másrészről, hogy az ügyvédi kamara elnöke – mivel megállapította, hogy JN ügyvédként kevéssé volt aktív, azonban továbbra is a kamara tagja maradt –, azt javasolta JN‑nek, hogy a kamarai tagdíjainak összegét csökkentse a kamara által fizetett biztosítási díjnak megfelelő összegre, valamint hogy teljesítsen részletekben.
14. JN nem válaszolt a levélre, és fizetést sem teljesített, ezért 2015. december 11‑én és 2016. december 21‑én emlékeztetőket küldtek a részére. Mivel ezen emlékeztetőkre nem érkezett válasz, az ügyvédi kamara a 2017. január 23‑án JN részére küldött felszólításban az éves kamarai tagdíjak megfizetésére hívta fel.
15. E felszólítást követően JN levelet küldött a kamara részére, amelyben pénzügyi nehézségekről számolt be, ami nem teszi lehetővé számára havonta száz eurónál nagyobb összeg fizetését a követelt kamarai tagdíjak rendezése érdekében.
16. Mivel nem került sor fizetésre, JN‑t a dinant‑i ügyvédi kamara a 2017. május 17‑i idézéssel a tribunal de première instance de Namur (namuri elsőfokú bíróság) – az eljáró bíróság – előtti megjelenésre szólította fel, azt kérve a bíróságtól, hogy kötelezze JN‑t 7 277,70 euró kamatokkal növelt összegének, valamint a költségek és a perköltség megfizetésére.
17. 2017. május 16‑án JN levelet küldött a dinant‑i ügyvédi kamara elnökének, amelyben a névjegyzékből való törlését és 24 havi részletfizetés lehetőségét kérte.
18. JN a „Brüsszel Ia” rendelet alapján a kérdést előterjesztő bíróság előtt vitatta e bíróság joghatóságát. Véleménye szerint az ügyvédi hivatás gyakorlásához előírt dinant‑i ügyvédi kamarai tagság nem e rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szerződéses viszony, mivel nem önálló akarat és döntési szabadság alapján létrejövő szerződésről van szó, hanem adminisztratív követelményről és jogszabályi kötelezettségről.
19. A dinant‑i ügyvédi kamara ellenben azt állítja, hogy JN – az említett névjegyzékbe történő bejegyzésének fenntartásával – vállalta a kamara által meghatározott éves kamarai tagdíj megfizetését, ennek folytán e kötelezettségvállalást az említett európai rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szerződéses kötelezettségvállalásként kell kezelni.
20. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság az említett rendelet 7. cikke 1. pontjának a jelen esetben történő alkalmazhatóságára és különösen arra keres választ, hogy a Bíróság által a Peters Bauunternehmung ítéletben(3) elfogadott értelmezés alkalmazható‑e. Ezen ítélkezési gyakorlat alapján azokat a kötelezettségeket, amelyek valamely egyesület és annak tagjai közötti tagsági viszonyból származnak, e rendelkezés értelmében „szerződéssel” kapcsolatosnak kell tekinteni.
21. E körülmények között a tribunal de première instance de Namur (namuri elsőfokú bíróság) a Bírósághoz 2018. június 28‑án érkezett, 2018. június 21‑i határozatával úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
22. Írásbeli észrevételeket az olasz és a litván kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be.
23. Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett „szerződéssel” kapcsolatosnak minősül‑e valamely ügyvédi kamara azon keresete, amelynek tárgya e kamara egyik tagjának a kamarát megillető éves kamarai tagdíj megfizetésére való kötelezése.
24. Máris megjegyzem, hogy a Bizottság kételyeket támaszt a „Brüsszel Ia” rendeletnek az alapeljárásban történő alkalmazhatóságára vonatkozóan, mivel egyes, közjogi szervezet és magánjogi jogalany közötti jogvitákat e rendelet kizár a hatálya alól, és az Ordre des barreaux francophones et germanophone (francia és német nyelvű ügyvédi kamara, a továbbiakban: OBFG) – amelynek a dinant‑i ügyvédi kamara része –, közjogi jogi személy.
25. Mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem terjesztett elő kérdést ezzel kapcsolatban, és az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban sem tett észrevételeket e tekintetben, feltételezem, hogy e bíróság úgy ítéli meg, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet alkalmazható az alapeljárásban.
26. Mindazonáltal tekintettel a Bizottság észrevételeire, bevezetésképp megfogalmazok néhány megjegyzést ezzel kapcsolatban (A szakasz). Mivel a Bíróság rendelkezésére álló nemzeti bírósági iratanyag nem tartalmaz kellő információt e tekintetben, az észrevételeim általános megjegyzésekre korlátozódnak annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság ellenőrizhesse, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet alkalmazható‑e az alapeljárásra.
27. Ezt követően térek rá az előterjesztett kérdés vizsgálatára, amely arra vonatkozik, hogy az alapeljárás tárgyát képező kereset e rendelet 7. cikkének 1. pontja értelében vett „szerződéssel” kapcsolatos fogalmába tartozik‑e (B szakasz).
28. A „Brüsszel Ia” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének első mondata alapján azt „polgári és kereskedelmi ügyekben” kell alkalmazni.
29. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint „a polgári és kereskedelmi ügyek” meghatározást önálló fogalomként, egyrészről a „Brüsszel Ia” rendelet céljára és felépítésére, másrészről pedig a nemzeti jogrendszerek összességéből következő alapelvekre hivatkozással kell értelmezni. Továbbá a belső piac megfelelő működése biztosításának szükségessége, valamint annak fontossága, hogy a harmonikus jogalkalmazás érdekében ne hozzanak egymással összeegyeztethetetlen határozatokat a tagállamokban, az említett „polgári és kereskedelmi ügyek” fogalmának tág értelmezését igényli(4).
30. A „polgári és kereskedelmi ügyek” önálló fogalomként való értelmezése azt eredményezi, hogy bizonyos bírósági határozatok kizártak a „Brüsszel Ia” rendelet tárgyi hatálya alól, olyan tényezők miatt, amelyek a peres felek közötti jogviszony jellegére vagy a jogvita tárgyára vezethetők vissza.(5)
31. A Bíróság így azt is megállapította, hogy bár egyes olyan jogviták, amelyekben valamely hatóság áll szemben egy magánszeméllyel, a „Brüsszel Ia” rendelet tárgyi hatálya alá tartozhatnak, ez nem vonatkozik arra az esetre, amikor a hatóság közhatalmat gyakorol.(6) Ugyanis a peres felek valamelyik e közhatalmi jogosítványainak megnyilvánulása a magánszemélyek közötti viszonyokban alkalmazandó szabályokkal kapcsolatos hatalmi túlkapások miatt ugyanis kizárja azt, hogy az ilyen jogvita az e rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett polgári és kereskedelmi ügyek területére tartozzon.(7)
32. A jelen esetben, amint arra a jelen indítvány 24. pontjában utaltam, a Bizottság megjegyzi, hogy az OBFG – amelynek a dinant‑i ügyvédi kamara is része –, egy jogi személyiséggel felruházott közjogi jogi személy, amelynek szervezetét és működését a bíróságokról szóló belga törvénykönyv szabályozza.(8)
33. Megjegyzem, hogy e szabályozás értelmében az OBFG feladata az ügyvédek becsületének, jogainak és közös szakmai érdekeinek megóvása, és hogy e célból bizonyos hatáskörökkel rendelkezik.(9)
34. Ennélfogva úgy tűnik, hogy az OBFG részét képező dinant‑i ügyvédi kamarát közfeladattal ruházták fel, nevezetesen azzal, hogy a jogi szolgáltatások végső fogyasztói számára biztosítsa a feddhetetlenséget és a tapasztalatot, és elősegítse az igazságszolgáltatás megfelelő működését.(10)
35. Feltételezve, hogy valóban ez az eset áll fenn – amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia annak meghatározása érdekében, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet alkalmazható‑e az alapeljárásra –, értékelni kell, hogy a dinant‑i ügyvédi kamara közhatalmat gyakorol‑e az alapeljárásbeli kereset tárgyát képező éves kamarai tagdíjak megfizetésének követelése során.
36. Ezen értékelés céljából vizsgálni kell az éves kamarai tagdíj jellegét,(11) valamint az előterjesztett kereset alapját és megindításának módját.(12)
37. Az éves kamarai tagdíj jellegét illetően, véleményem szerint ezek nem a közhatalmi előjogok kifejeződései.
38. A bíróságokról szóló belga törvénykönyv 433. cikke alapján ugyanis a kamarai tanács előírhatja a kamarába bejegyzett ügyvédek számára az általa meghatározott kamarai tagdíj fizetését. A Bizottság e tekintetben megjegyzi, hogy az OBFG rendeletének 2. cikkéből látszólag az tűnik ki, hogy a járulékokat konkrétan ez utóbbi közgyűlése határozza meg.
39. Emlékeztetek arra, hogy a dinant‑i ügyvédi kamara elnöke által 2015. május 29‑én JN részére küldött levélből kitűnik, hogy a kamarát megillető éves kamarai tagdíjat lényegében a kamara által fizetett biztosítási díjak alkotják, és hogy az említett kamarai tagság a biztosítás tekintetében előnyökkel jár.(13) Úgy értem e megállapítást, hogy az OBFG valamely biztosítótársasággal kötelező szakmai felelősségbiztosítási szerződést kötött az OBFG‑be bejegyzett ügyvédek számára.
40. Ezenkívül emlékeztetek arra, hogy ugyanezen levélből kitűnik, miszerint a kamara beleegyezett volna, hogy a járulékok összegét a kamara által fizetett biztosítási díjaknak megfelelő összeg mértékéig csökkentsék.(14)
41. E körülmények között véleményem szerint nem a „Brüsszel Ia” rendelet hatálya alól kizárt(15) közszolgáltatásért fizetendő díjról van szó, hanem az ügyvédi kamara által nyújtott szolgáltatás díjazásáról, amelyre vélhetően a Bizottság is utal.
42. Az előterjesztett kereset alapját és megindításának módját illetően véleményem szerint – mint arra az észrevételeiben a Bizottság is utal – azok sem a közhatalmi előjogok kifejeződései.
43. Amint ugyanis a Bizottság megjegyzi, ahhoz, hogy az ügyvédi kamara az őt megillető éves kamarai tagdíjakat megkapja, keresetet kell indítania, és úgy tűnik, hogy ez utóbbi nem rendelkezik olyan lehetőségekkel, hogy más módon hozzájusson ezen összegekhez, például egy önmagában végrehajtható közokirat elfogadása révén.
44. A fentiek összességére tekintettel a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia, hogy az alapeljárás a „Brüsszel Ia” rendelet hatálya alá tartozik‑e. Első ránézésre véleményem szerint ez az eset áll fenn.
45. Az elemzés következő részeiben vélelmezem, hogy az alapeljárás tárgya a „Brüsszel Ia” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett polgári és kereskedelmi ügyben indított kereset, és hogy ebből következően e rendelet hatálya alá tartozik.
46. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja(16) értelmében vett „szerződéssel” kapcsolatos ügy fogalmának értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat keretébe illeszkedik. Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre ezen ítélkezési gyakorlat fényében kell választ adni, úgy vélem, hogy legelőször szükséges annak bizonyos szempontjaira emlékeztetni (1. szakasz), mielőtt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elemzésére (2. szakasz) térnék rá.
47. Bevezetésképpen emlékeztetek arra, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet II. fejezetében előírt joghatósági szabályok az e rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében kimondott általános elven alapulnak, amely szerint a valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.(17)
48. Ezen elvet ugyanakkor más joghatósági szabályok kiegészítik a bíróság és a jogvita közötti szoros kapcsolat okán vagy az igazságszolgáltatás megfelelő működésének elősegítése érdekében, amelyek között szerepel a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontjában előírt „szerződéssel” kapcsolatos ügy(18) vonatkozó szabály.
49. A „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontjában említett „szerződéssel” kapcsolatos ügy fogalma önálló fogalom, amelyet elsődlegesen az említett rendelet rendszerének és céljainak megfelelően kell értelmezni.(19)
50. E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy noha a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja nem ír elő szerződéskötési kötelezettséget, valamely kötelezettség megjelölése elengedhetetlen a fenti rendelkezés alkalmazhatóságához, tekintettel arra, hogy szerződéses igények esetére az a kötelezettség teljesítésének helye szerint határozza meg a joghatóságot. Másrészt a „szerződéssel kapcsolatos ügy” fogalmát a fenti rendelkezés alkalmazásában nem úgy kell érteni, mint amely olyan helyzetre vonatkozik, amelyben nem áll fenn egyik fél részéről a másik felé szabadon vállalt kötelezettség(20).
51. Következésképpen a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontjában meghatározott különös joghatósági szabály alkalmazása az egyik fél által a másik felé szabadon vállalt kötelezettséget feltételez, amelyen a felperes keresete alapul.(21)
52. E tekintetben először is emlékeztetek arra, hogy a Peters Bauunternehmung ítéletből – amelyre a kérdést előterjesztő bíróság utal(22) – kitűnik, hogy azokat a kötelezettségeket, amelyek valamely egyesület és annak tagjai közötti tagsági viszonyból származnak, szabadon vállalt kötelezettségnek kell tekinteni.
53. Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy tárgya egy olyan fizetési kötelezettség minősítése volt, amely vállalkozások társulásában való önkéntes tagságon alapult. Az érintett pénzösszeget e vállalkozásra rótták ki az egyesület szervei által hozott és a tagjai számára kötelező belső szabályzat alapján.(23)
54. A Bíróság e tekintetben megállapította, hogy „egy magánjogi egyesületbe történő belépés ugyanolyan típusú szoros kapcsolatot teremt a tagok között, mint amilyen a szerződő felek között fennálló kapcsolat”, és ebből következően jogszerűen lehet azokat szerződéses kötelezettségnek tekinteni a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében. A Bíróság hozzátette, hogy ebből a szempontból nincs jelentősége annak, hogy ez a kötelezettség közvetlenül a belépésből vagy az egyesületi szerv belépéssel összefüggésben hozott határozatából származik.(24)
55. Ezt követően a Bíróság a Powell Duffryn ítéletben(25) analógia útján alkalmazta ezen ítélkezési gyakorlatot, megállapítva, hogy egy társaság alapszabályát úgy kell tekinteni, mint egy szerződést, amely egyszerre szabályozza a részvényesek egymás közötti, valamint a részvényesek és az általuk létrehozott társaság közötti kapcsolatokat. A Bíróság álláspontja szerint ugyanis egy társaság létrehozása a részvényesek között létező közös érdek kifejeződését jelenti a közös cél elérésére való törekvés során és e cél elérése végett minden részvényes rendelkezik jogokkal és kötelezettségekkel a többi részvényessel és a társasággal szemben, amelyeket a társaság alapszabályában rögzítenek. A Bíróság megállapította, hogy egy részvénytársaság alapszabályában szereplő joghatósági kikötés a részvényesek összességét kötelező egyezménynek minősül.(26)
56. Amint azt a Bíróság kifejtette, a részvényes – azáltal, hogy valamely társaság részvényesévé válik és az is marad –, beleegyezik, hogy a társaság alapszabályában foglalt valamennyi rendelkezésnek és a társaság szervei által elfogadott határozatoknak aláveti magát, az alkalmazandó nemzeti jog és az alapszabály rendelkezéseinek megfelelően, még akkor is, ha nem ért egyet bizonyos rendelkezésekkel vagy határozatokkal.(27)
57. Véleményem szerint a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapját képező indokolás az, hogy amikor egy jogi vagy természetes személy önként csatlakozott egy jogi személyhez (például egy egyesülethez vagy társasághoz), e jogi vagy természetes személy beleegyezik, hogy e csatlakozásból eredő valamennyi, a létesítő okirat és ez utóbbi jogi személy szerveinek határozatai által megjelenített kötelezettséget vállalja, ily módon az említett jogi személy és tagjai között a szerződéses jellegű kapcsolatokhoz hasonló szoros kapcsolat jön létre.
58. Végezetül, a közelmúltbeli Kerr ítéletben(28) a Bíróságnak alkalma nyílt egy jogi személyiséggel nem rendelkező, meghatározott jogok gyakorlása céljából jogszabállyal létrehozott lakástulajdonosi közösség közgyűlésének határozatából eredő fizetési kötelezettség minősítésére; a tagok többsége által elfogadott e határozat azonban valamennyi tagra nézve kötelező volt, az rögzítette az ingatlan közös részeinek fenntartása címén a társasházi költségvetés részére évenként fizetendő pénzügyi hozzájárulások összegét.
59. A Bíróság a fent hivatkozott ítéletekre utalva megállapította, hogy még ha a lakástulajdonosi közösségben való részvételt törvény is írja elő – mivel az ügyben alkalmazandó bolgár jogszabály kötelezővé tette a közös részek tulajdonosi közösség általi kezelését –, az érintett ingatlan közös részeinek kezelését adott esetben szerződés szabályozta, és az e közösségbe való belépés a lakástulajdon szabad akaratból, az ingatlan közös tulajdonban álló e tulajdonrészeivel együtt történő megszerzésére irányuló ügylet útján történt, és így a vitatott fizetési kötelezettség a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabad akaratból vállalt jogi kötelezettségnek minősül.(29)
60. A Bíróság hozzátette, hogy az, hogy az érintett tulajdonostársak nem vettek részt e határozat elfogadásában, vagy ellenezték azt, azonban az említett határozatnak és az abból eredő kötelezettségnek a törvény erejénél fogva kötelező ereje van, és kötelező rájuk nézve, nem befolyásolja a 7. cikk 1. pontjának alkalmazását, mivel a tulajdonostársak – azáltal, hogy valamely ingatlan tulajdonostársává válnak és azok is maradnak – beleegyeznek abba, hogy alávetik magukat az érintett közös tulajdont szabályozó aktus valamennyi rendelkezésének, valamint az ezen ingatlan tulajdonostársi közgyűlése által elfogadott határozatoknak.(30)
61. Ezen ítélkezési gyakorlat fényében kell a jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést vizsgálni.
62. A fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre történő válaszadáshoz elengedhetetlen annak meghatározása, hogy az éves kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabadon vállalt kötelezettségnek minősül‑e.
63. A jelen esetben pontosabban az a felvetendő kérdés, hogy az a tény, miszerint az ügyvédi kamarai tagságot a bíróságokról szóló belga törvénykönyv írja elő az ügyvédi szakma gyakorlásához, ellentétes‑e azzal, hogy az e tagságból eredő kamarai tagdíjfizetési kötelezettséget szabadon vállalt jogi kötelezettségnek lehessen tekinteni.
64. Ezzel kapcsolatban az olasz és a litván kormány álláspontja szerint nemleges választ kell adni.
65. E kormányok lényegében úgy vélik, hogy a kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége lényegében szabadon vállalt kötelezettségnek minősül, mivel az a személy, aki ügyvéd lesz, szabadon kifejezi az e szakma gyakorlására vonatkozó akaratát, amelyből az a kötelezettség ered, hogy ügyvédi kamarai taggá kell válnia, és következésképpen meg kell fizetnie az ez utóbbi által meghatározott kamarai tagdíjat. A Peters Bauunternehmung ítéletben(31) elfogadott elvet alkalmazva e kormányok azt állítják, hogy a kamara és az ügyvédek között fennálló tagsági viszony ugyanolyan jellegű, mint egy szerződéses felek között létrejövő kapcsolat. A szakmai kamara ugyanis egy egyesülethez hasonlítható, és a tagjainak kötelezettségei a tagsági kapcsolatot keletkeztető hozzájáruláson alapulnak. E hozzájárulás révén a szerződő felek kifejezik az e szervezetet irányító belső szabályok elfogadására irányuló akaratukat, ami többek között magában foglalja az említett szervezet által meghatározott kamarai tagdíj megfizetésére vonatkozó kötelezettségvállalást.
66. Az említett kormányok ezenkívül megjegyzik, hogy az általuk javasolt értelmezést a kötelezettség teljesítésének helye és az e hely szerinti bíróság közötti különös kapcsolat is igazolja, mivel az ügyvédi kamara székhelye szerinti tagállam bírósága a legalkalmasabb a jogvita elbírálására.(32)
67. A Bizottság ellenben úgy véli, hogy az alapeljárás tárgyát képező kereset nem minősül a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett „szerződéssel” kapcsolatosnak, tekintettel arra, hogy az ügyvédi kamarába történő bejegyzést – amelyből az éves kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége ered – a törvény írja elő ahhoz, hogy az ügyvédi szakmát gyakorolni lehessen, választási vagy eltérési lehetőség nélkül. A Bizottság e tekintetben többek között kiemeli, hogy ellentétben a jelen üggyel, a Peters Bauunternehmung ítélet(33) alapjául szolgáló ügyben érintett vállalkozás önként határozott úgy, hogy tagja lesz a társulásnak.
68. A Bizottság álláspontja szerint ráadásul nem lenne célszerű – a „Brüsszel Ia” rendeletnek a különös joghatóság terén irányadó általános elveire támaszkodva – megkerülni a szabadon vállalt kötelezettség feltételét, egyébiránt annak veszélyével, hogy az a gyakorlatban túl könnyen a felperes lakóhelye szerinti bíróság joghatóságához vezet, ami ellentétes lenne az e rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében kimondott általános szabállyal.
69. Elismerem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó válasz nem magától értetődő.
70. Kétségtelen, hogy az alapeljárásbeli helyzet bizonyos mértékű hasonlóságot mutat a fentiekben felidézett Peters Bauunternehmung ítélet(34) és a Powell Duffryn ítélet(35) alapjául szolgáló ügyekkel, amennyiben az alapügy szintén egy jogi személy és a tagjai közötti kapcsolatra vonatkozik, és az e jogi személy tagjai számára előírt, a jogi személy által hozott határozatból eredő fizetési kötelezettséget érint.
71. Mindazonáltal az alapeljárásbeli helyzet – amint arra a Bizottság helyesen rámutat –, eltér az ezen ügyek tárgyát képezőtől, mivel az ügyvédi kamara névjegyzékébe történő bejegyzés, amelyből ez utóbbi kamara által meghatározott éves kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége ered, a bíróságokról szóló belga törvénykönyv 428. cikkének első bekezdése alapján kötelező az ügyvédi szakma gyakorlásához.
72. Emlékeztetek arra, hogy a kötelező ügyvédi kamarai tagság a kamara által ellátott közfeladatokhoz kapcsolódik.(36) Ebből a szempontból véleményem szerint nem lehet egy magánjogi egyesülethez vagy egy magánjogi társasághoz hasonlónak tekinteni, mint a fent hivatkozott ítéletekben, amelyekben a Bíróság megállapította, hogy e jogi személyek és tagjaik közötti valamennyi kapcsolat szerződéses jellegű volt(37).
73. Következésképpen nem osztom az olasz és litván kormány által előterjesztett megfontolásokat, amelyek szerint a kamara és a tagjai között fennálló tagsági viszony általában véve ugyanolyan jellegű, mint egy szerződés részes felei között létrejövő kapcsolat.
74. Amint ugyanis a jelen indítvány 28–45. pontjában a „Brüsszel Ia” rendelet hatálya kapcsán bemutattam, az ügyvédi kamarát illetően kétfajta jogvita között kell különbséget tenni: egyrészt a kamara és a tagjai között fennálló kapcsolatra vonatkozó közjogi jellegű jogvita, amely ebből eredően ki van zárva e rendelet hatálya alól, és másrészt e kamara és a tagjai között fennálló kapcsolatra vonatkozó, magánjogi jellegű jogvita, amely így az említett rendelet hatálya alá tartozik.
75. A jogvitáknak csak e második csoportja keretében minősülhet valamely kereset szerződéssel kapcsolatosnak, amennyiben az szabadon vállalt kötelezettségre vonatkozik.
76. Ezzel kapcsolatban az e második csoportba tartozó alapügyet illetően hajlok arra a megfontolásra, hogy a kamara által meghatározott kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége valóban a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabadon vállalt kötelezettségnek minősül, így az e kötelezettségre vonatkozó valamely kereset e rendelkezés értelmében szerződéssel kapcsolatos.
77. A jelen indítvány 63. pontjában felidézett kérdéskört illetően ugyanis véleményem szerint a Kerr ítélet(38) lényeges értelmezési támpontokat tartalmaz.
78. Eszerint, bár a Kerr ítélet(39) társasházi költségek megfizetésére vonatkozó kötelezettségre vonatkozik, ebből mindazonáltal véleményem szerint arra kell következtetni, miszerint az a tény, hogy a nemzeti jogszabály bizonyos tevékenység végzését egy szervezetben való tagságtól teszi függővé, nem szükségszerűen zárja ki, hogy valamely ebből eredő kötelezettséget a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabadon vállalt jogi kötelezettségnek lehessen minősíteni.
79. Ezzel kapcsolatban hangsúlyozom, hogy ebben az ítéletben a Bíróság – rámutatva, hogy a tulajdonosi közösségben való részvételt a törvény írta elő –, egyértelművé tett két aspektust a közös tulajdon költségeinek megfizetésére vonatkozó kötelezettséget illetően, amelyek igazolják, hogy e kötelezettség szabadon vállalt kötelezettségnek tekintendő: egyrészről a közösségbe való belépés egy lakástulajdon szabad akaratból, az érintett ingatlan közös tulajdonba tartozó helyiségeiben való tulajdonrészekkel együtt történő megszerzése útján történik, és másrészről e közös részek kezelésének részleteit szerződés szabályozza, tehát a tulajdonostársak közötti közös megegyezés.
80. Véleményem szerint az alapeljárás tényállása bizonyos mértékű hasonlóságot mutat a Kerr ítélet(40) alapjául szolgáló tényállással.
81. Kétségtelen, hogy az ügyvédi kamarába történő bejegyzést a törvény írja elő, és kifejezi az ügyvédi szakma nemzeti jog általi szabályozásának módját.
82. Mindazonáltal a bejegyzés egyrészről egy JN általi önkéntes cselekménnyel történt az ügyvéddé válás és e szakmának Belgiumban történő gyakorlása érdekében egészen a névjegyzékből történő 2017‑es törléséig. E döntéssel alávetette magát az e szakmát szabályozó szabályoknak, beleértve azokat is, amelyek lehetővé teszik a kamarai tanácsnak, hogy az ügyvédi kamarába bejegyzett ügyvédek számára éves kamarai tagdíj megfizetését írja elő. A vitatott kamarai tagdíjakkal érintett időszakot illetően egyébiránt megjegyzem, hogy bár úgy tűnik, hogy JN ügyvédként kevéssé volt aktív,(41) önként döntött úgy, hogy a kamara tagja marad. Semmi nem akadályozta ugyanis, hogy 2017 előtt kérje a kamarai névjegyzékből való törlését, ha álláspontja szerint a kamarai tagságának fenntartása semmilyen előnyt nem jelentett a számára.
83. Másrészről a kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettségét nem a törvény írja elő, mivel a bíróságokról szóló belga törvénykönyv nem határozza meg sem a járulékok jellegét, sem azok összegét.
84. Ugyanis úgy tűnik – azzal, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia –, hogy az alapeljárásban megfizetni kért kamarai tagdíjak tárgyát és összegét az ügyvédi kamara határozta meg, amelynek a felperes is tagja, és amelynek keretében ez utóbbi befolyásolni tudja az e szakma által bevezetett közös szabályokat. Így a követelt kamarai tagdíjak a kamara és JN között fennálló, szerződéses jellegűhöz hasonló szoros kapcsolatból erednek. JN azáltal, hogy a kamara tagjává vált és az is maradt, szabadon vállalta a kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettségét.
85. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a kamarai tagdíj a kamara által nyújtott szolgáltatásnak felelnek meg, nevezetesen egy kollektív szakmai biztosításnak, amelyben a felperes a szakmája gyakorlása során részesül azon döntése révén, hogy a dinant‑i ügyvédi kamara tagja maradt.
86. Nem olyan helyzetről van tehát szó, amelyben a fizetési kötelezettséget egyoldalúan a törvény határozza meg, amint ez az eset állt fenn az Austro‑Mechana ítéletben.(42)
87. Ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben, amely egy közös jogkezelő szervezet részére valamely vállalkozás általi díjfizetési kötelezettség minősítésére vonatkozott, a Bíróság megállapította, hogy egy ilyen fizetési kötelezettség nem a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabadon vállalt kötelezettség, mivel azt a nemzeti jog írta elő az adathordozók forgalomba hozatalára tekintettel, az osztrák szabályozásnak megfelelően.(43)
88. Végezetül elismerve, hogy a jelen ügyben előterjesztett kérdés határesetnek minősül, hajlok arra a megfontolásra – a Bíróság ítélkezési gyakorlatára tekintettel, amely egyébiránt mutatja, hogy a „szerződéssel” kapcsolatos ügy fogalmát nem értelmezi megszorítóan(44) –, hogy a jelen indítványban bemutatott tényezők alapján úgy lehet tekinteni, hogy a jelen ügyben az éves kamarai tagdíj megfizetésének kötelezettsége a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében vett szabadon vállalt kötelezettségnek minősül.
89. E következtetést ezenkívül a „Brüsszel Ia” rendelet célkitűzései is erősítik.
90. Emlékeztetek arra, hogy az alperes lakóhelye szerinti bíróságok joghatósága vagylagos joghatósági okokkal egészül ki egyrészről a bíróság és a per közötti szoros kapcsolat okán, másrészről az igazságszolgáltatás megfelelő működésének előmozdítása érdekében.
91. Ezen első kérdéssel kapcsolatban a Bíróság a Peters Bauunternehmung ítéletben(45)kiemelte, hogy „mivel a tagállamok nemzeti jogában az egyesület székhelye jobbára egyben a tagságból származó kötelezettségek teljesítési helye, a [szerződésen alapuló joghatóság] alkalmazásából […] gyakorlati előny származik: ugyanis főszabály szerint az egyesület székhelye szerinti bíróság tudja a legjobban megítélni az egyesület alapszabályát, előírásait és határozatait, valamint azokat a körülményeket, amelyek a jogvita keletkezésével összefüggnek”.
92. A jelen esetben, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy ez a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikke 1. pontjának a)–c) alpontja értelmében vett, vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság, ami véleményem szerint így van,(46) e bíróság joghatósággal rendelkezik a jogvita elbírálására.
93. Amint azt az olasz és litván kormány e tekintetben megjegyzi, e bíróságot úgy kell tekinteni, mint amely a legjobban meg tudja érteni a dinant‑i ügyvédi kamara jogállását, szabályozásait és határozatait, valamint a jogvita eredetéhez kapcsolódó körülményeket. Másképp megfogalmazva, a bíróság és a per között fennálló szoros kapcsolatra vonatkozó, a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontjában előírt különös joghatóságot igazoló körülmény az alapeljárásban jelen van.
94. Ráadásul, mint arra az olasz kormány jogosan rámutat, e megoldás annak elkerülését is lehetővé teszi, hogy az esetlegesen különböző tagállamokban lakóhellyel rendelkező ügyvédekkel szembeni fizetési kérelmeket és e kérelmek alapjául szolgáló határozatok érvényességére vonatkozó kérdéseket eltérő bíróság bírálja el.(47) Másképp megfogalmazva, az általam javasolt megoldás összhangban van az igazságszolgáltatás megfelelő működésének céljával.
95. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a tribunal de première instance de Namur (namuri elsőfokú bíróság, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
2 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.).
3 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87).
4 Lásd különösen: 2019. február 28‑i Gradbeništvo Korana ítélet (C‑579/17, EU:C:2019:162, 46. és 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Megjegyzem, hogy a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.) és a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a határozatok végrehajtásáról szóló, Brüsszelben 1968. szeptember 27‑én kelt egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.) – amint azt az új tagállamoknak ezen egyezményhez csatlakozására vonatkozó későbbi egyezmények módosították – keretében kialakított ítélkezési gyakorlat érvényes a „Brüsszel Ia” rendeletre is, mivel a szóban forgó rendelkezéseket azonosnak lehet minősíteni (lásd ebben az értelemben különösen: 2013. március 14‑i Česká spořitelna ítélet [C‑419/11, EU:C:2013:165, 27. pont]; 2017. március 9‑i Pula Parking ítélet [C‑551/15, EU:C:2017:193, 31. pont]). Ez az eset áll fenn a jelen esetben releváns rendelkezések esetén, vagyis a „Brüsszel Ia” rendelet 1. cikkének (1) bekezdése esetén (lásd különösen: 2013. április 11‑i Sapir és társai ítélet [C‑645/11, EU:C:2013:228, 31. és 32. pont]; 2018. november 15‑i Kuhn ítélet [C‑308/17, EU:C:2018:911, 31. és 32. pont]) és e rendelet 7. cikkének 1. pontja esetén (lásd különösen: 2013. március 14‑i Česká spořitelna ítélet [C‑419/11, EU:C:2013:165, 43. és 44. pont]; 2019. május 8‑i Kerr ítélet [C‑25/18, EU:C:2019:376, 20. pont]). Ebből következően a jelen indítványban a későbbiekben csak a „Brüsszel Ia” rendelet szabályaira fogok utalni, idézve ugyanakkor az azt megelőző jogi aktusokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatot.
5 Lásd különösen: 1976. október 14‑i LTU ítélet (29/76, EU:C:1976:137, 4. pont); 2009. április 28‑i Apostolides ítélet (C‑420/07, EU:C:2009:271, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
6 Lásd különösen: 2013. április 11‑i Sapir és társai ítélet (C‑645/11, EU:C:2013:228; 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
7 Lásd különösen: 2019. február 28‑i Gradbeništvo Korana ítélet (C‑579/17, EU:C:2019:162, 49. pont).
8 A Bizottság e tekintetben különösen az OBFG internetes oldalára utal (2014. augusztus 26‑án frissítve), https://avocats.be/sites/default/files/texte_apropos_avocatsBE3.pdf.
9 Lásd a bíróságokról szóló belga törvénykönyv 495. cikkének első bekezdését.
10 Megjegyzem e tekintetben, hogy a Bíróság elismerte az ilyen garanciákat biztosító szervezeti, minősítési, fegyelmi, ellenőrzési és felelősségi szabályok megalkotásának szükségességét (lásd különösen: 1996. december 12‑i Reisebüro Broede ítélet [C‑3/95, EU:C:1996:487, 38.pont]; 2002. február 19‑i Wouters és társai ítélet [C‑309/99, EU:C:2002:98, 97. pont]).
11 Lásd a jelen indítvány 15. lábjegyzetében hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
12 Lásd ebben az értelemben különösen: 2019. február 28‑i Gradbeništvo Korana ítélet (C‑579/17, EU:C:2019:162, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
13 Lásd a jelen indítvány 13. pontját.
14 Lásd a jelen indítvány 13. pontját.
15 A Bíróság ugyanis megállapította, hogy valamely hatóság közhatalmat gyakorol, amennyiben a jogvita valamely magánszemélynek egy közjogi szervezet felé fennálló, a berendezéseinek és szolgáltatásainak használata ellenében járó díjtartozásának beszedésére vonatkozik, különösen, amikor e használat kötelező és kizárólagos jellegű, annál is inkább így van, ha a járulék alapja, számítási módja, valamint a beszedési eljárás a felhasználókkal szemben egyoldalú módon került meghatározásra (lásd különösen: 1976. október 14‑i LTU ítélet [29/76, EU:C:1976:137, 4. pont]; 2007. február 15‑i Lechouritou és társai ítélet [C‑292/05, EU:C:2007:102, 32. pont]; 2015. június 11‑i Fahnenbrock és társai ítélet [C‑226/13, C‑245/13 és C‑247/13, EU:C:2015:383, 52. pont]).
16 Ezen ítélkezési gyakorlatot illetően lásd a jelen indítvány 4. lábjegyzetét.
17 Lásd ebben az értelemben: „Brüsszel Ia” rendelet, (15) preambulumbekezdés; 2018. szeptember 12‑i Löber ítélet (C‑304/17, EU:C:2018:701, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18 Lásd ebben az értelemben: „Brüsszel Ia” rendelet (16) preambulumbekezdés; 2018. október 4‑i Feniks ítélet (C‑337/17, EU:C:2018:805, 36.pont).
19 Lásd különösen: 1983. március 22‑i Peters Bauunternehmung ítélet (34/82, EU:C:1983:87, 10. pont); 1992. június 17‑i Handte ítélet (C‑26/91, EU:C:1992:268, 10. pont).
20 Lásd különösen: 2013. március 14‑i Česká spořitelna ítélet (C‑419/11, EU:C:2013:165, 46. pont); 2015. január 28‑i Kolassa ítélet (C‑375/13, EU:C:2015:37, 39. pont); 2016. április 21‑i Austro‑Mechana ítélet (C‑572/14, EU:C:2016:286, 35. pont).
21 Lásd különösen: 2013. március 14‑i Česká spořitelna ítélet (C‑419/11, EU:C:2013:165, 47. pont); 2013. július 18‑i ÖFAB ítélet (C‑147/12, EU:C:2013:490, 33. pont); 2016. április 21‑i Austro‑Mechana ítélet (C‑572/14, EU:C:2016:286, 36. pont).
22 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87). Lásd a jelen indítvány 20. pontját.
23 Lásd: 1983. március 22‑i Peters Bauunternehmung ítélet (34/82, EU:C:1983:87, 2. pont).
24 Lásd: 1983. március 22‑i Peters Bauunternehmung ítélet (34/82, EU:C:1983:87, 13–18. pont).
25 1992. március 10‑i ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115).
26 Lásd: 1992. március 10‑i Powell Duffryn ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115, 16–18. pont).
27 Lásd: 1992. március 10‑i Powell Duffryn ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115, 19. pont). Ugyanígy a Bíróság elismerte valamely ügyvezetői megbízatás ellátásához való, társasági jognak megfelelő szabad hozzájárulás fennállását, megállapítva, hogy az ügyvezető tevékenysége a valamely szerződés felei között keletkezőkkel azonos jellegű szoros kapcsolatokat keletkeztet, következésképpen pedig jogszerű úgy vélni, hogy a társaság által egykori ügyvezetőjével szemben a társasági jog értelmében az ügyvezetőre háruló feladatok megfelelő ellátására irányuló kötelezettségének állítólagos elmulasztása miatt indított kereset „egy szerződés vagy egy szerződéses igény” fogalmába tartozik. E tekintetben a Bíróság kiemelte, hogy az ügyvezető és a társaság „szabadon vállalt kölcsönös kötelezettségeket, olyan értelemben, hogy [az ügyvezető] úgy döntött, hogy igazgatni és vezetni fogja [ezt a társaságot, e társaság pedig] kötelezettséget vállalt arra, hogy díjazást fizet ezért a tevékenységért, ekként pedig viszonyuk szerződéses jellegűnek tekinthető” (2015. szeptember 10‑i Holterman Ferho Exploitatie és társai ítélet [C‑47/14, EU:C:2015:574, 53. és 54. pont]).
28 2019. május 8‑i ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376). Jelzem, hogy ezen ítéletet a jelen ügy írásbeli eljárásának lezárását követően hirdette ki a Bíróság.
29 Lásd: 2019. május 8‑i Kerr ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376, 26–28. pont).
30 Lásd: 2019. május 8‑i Kerr ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376, 29. pont).
31 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87).
32 E kormányok így abból az elvből indulnak ki, hogy a kérdést előterjesztő bíróság illetékességi területe a kereset alapjául szolgáló kötelezettség teljesítésének helye a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikke 1. pontjának a)–c) pontjában előírt szabályok értelmében. Lásd e tekintetben: 46. lábjegyzet.
33 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87).
34 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87).
35 1992. március 10‑i ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115).
36 Lásd a jelen indítvány 34. pontját.
37 Megjegyzem, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy ítélte meg, hogy az ügyvédi kamarák nem tekinthetők az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én kelt Egyezmény (Magyarországon kihirdette az 1993. évi XXXI. törvény) 11. cikke értelmében vett egyesületnek, amely cikk védi az egyesülési szabadságot, beleértve azon negatív jogot is, hogy senkit nem lehet egyesülethez csatlakozásra kényszeríteni. Következésképpen valamely szakmai kamarába történő bejegyzést illetően az ügyvédek ki vannak zárva e védelemből (lásd: EJEB, 1990. július 2., M. A. és társai kontra Spanyolország, CE:ECHR:1990:0702DEC001375088).
38 2019. május 8‑i ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376).
39 2019. május 8‑i ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376).
40 2019. május 8‑i ítélet (C‑25/18, EU:C:2019:376).
41 Lásd a jelen indítvány 13. pontját.
42 2016. április 21‑i Austro‑Mechana ítélet (C‑572/14, EU:C:2016:286, 37. pont).
43 Lásd: 2016. április 21‑i Austro‑Mechana ítélet (C‑572/14, EU:C:2016:286, 18. és 37. pont), amelyben – hangsúlyozom – e szabályozás meghatározta a fizetési módokat is. Ugyanígy, a Bíróság megállapította, hogy valamely társaság részvényesének egy harmadik személlyel szemben a nemzeti jog alapján fennálló kötelezettsége nem szabadon vállalt kötelezettség a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontja értelmében (lásd: 2013. július 18‑i ÖFAB‑ítélet [C‑147/12, EU:C:2013:490, 34–36. pont]).
44 Kétségtelen, hogy a Bíróság gyakran említi a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikkének 1. pontját, mint az e rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében előírt, a felperes lakóhelye szerinti általános joghatósági szabálytól való eltérést, és ezen első rendelkezést, minthogy eltérés, megszorítóan kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2018. szeptember 12‑i Löber ítélet [C‑304/17, EU:C:2018:701, 17. és 18. pont], valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindazonáltal véleményem szerint a Bíróságnak az említett rendelet 7. cikkének 1. pontjára vonatkozó értelmezése mutatja, hogy a „szerződéssel” kapcsolatos ügy fogalmát nem értelmezi megszorítóan, amelyet egyébiránt a Bíróság a 2005. január 20‑i Engler ítéletben (C‑27/02, EU:C:2005:33, 48. pont) megerősített, hivatkozva konkrétan a Peters Bauunternehmung ítéletre és a Powell Duffryn ítéletre (lásd ugyanebben az értelemben: Kokott főtanácsnok Kerr ügyre vonatkozó indítványa [C‑25/18, EU:C:2019:86, 51. pont]).
45 1983. március 22‑i ítélet (34/82, EU:C:1983:87, 14. pont).
46 Hangsúlyozom, hogy az előterjesztett kérdésre adott válasz nem elegendő annak meghatározásához, hogy a kérdést előterjesztő bíróság joghatósággal rendelkezik‑e az alapjogvita elbírálásához, tekintettel arra, hogy e kérdésre történő válaszadáshoz fel kell tenni azt kérdést is, hogy a kérdést előterjesztő bíróság‑e a „Brüsszel Ia” rendelet 7. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjában előírt szabályok értelmében vett, vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel kapcsolatban nem terjesztett elő kérdést és megjegyzést sem fogalmazott meg e tekintetben, ami véleményem szerint arra utal, hogy az említett 7. cikk 1. pontjának értelmében vett, vitatott kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróságnak tekinti magát.
47 Lásd ebben az értelemben: 1992. március 10‑i Powell Duffryn ítélet (C‑214/89, EU:C:1992:115, 20. pont).

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság