text:
1 A Győri Ítélőtábla Gf.IV /2005/30.szám A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! A Győri Ítélőtábla a fellebbezési eljárásban a G. Ügyvédi Iroda által képviselt R. Díszlet- és Jelmeztervező Bt. felperesnek a dr. S. S. ügyvéd által képviselt V. Színház alperes ellen szerzői jogdíj és járulékai iránti perében a Veszprém Megyei Bíróság április 18. napján kelt 1.G /2004/19. sorszám alatti ítéletével szemben az alperes által 21. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán meghozta a következő ÍTÉLETET: Az ítélőtábla a megyei bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érinti, megfellebbezett rendelkezéseit részben megváltoztatja és az alperest terhelő marasztalás tőkeösszegét ,- (Kilencszáztizenötezer-kettőszáz) Ft-ra szállítja le. A késedelmi kamatra vonatkozó rendelkezést annyiban változtatja meg, hogy ,- (Hétszázhetvenötezer-kettőszáz) Ft tőke után szeptember 2. napjától a kifizetés napjáig a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal egyező mértékű kamatát; ,- (Ötvenhatezer) Ft tőke után június 1. napjától december 31. napjáig évi 20%-os, január 1. napjától december 31. napjáig évi 11%-os, január 1. napjától a kifizetés napjáig a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal egyező mértékű kamatát; ,- Ft (Huszonnyolcezer) tőke után június 1. napjától december 31. napjáig évi 11%-os mértékű, január 1. napjától a kifizetés napjáig a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal egyező mértékű kamatát; ,- (Huszonnyolcezer) Ft tőke után június 1. napjától december 31. napjáig évi 11%-os mértékű, január 1. napjától a kifizetés napjáig a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal egyező mértékű kamatát; ,- (Huszonnyolcezer) Ft tőke után június 1. napjától a kifizetés napjáig a késedelemmel érintett naptári félévet megelőző utolsó napon érvényes jegybanki alapkamattal egyező mértékű kamatát fizesse meg az alperes. Ezt meghaladóan az ítélőtábla a keresetet elutasítja. Az ítélőtábla az elsőfokú bíróság perköltségre vonatkozó rendelkezését mellőzi, egyben kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek ,- (Kettőszázharminckettőezer-hatszáznyolcvannyolc) Ft első- és másodfokú perköltséget. Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül a leletezés terhe mellett rójon le további ,- (Ötvenkilencezer-egyszáznyolcvan) Ft kereseti illetéket. Kötelezi a felperest, hogy a Magyar Államnak külön felhívásra fizessen meg ,- (Nyolcvanháromezer-egyszáz) Ft le nem rótt fellebbezési illetéket, ezen túlmenően a fellebbezési illetéket a Magyar Állam viseli. Ez ellen az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.
2 INDOKOLÁS: A fellebbezési eljárásban irányadó tényállás szerint a felek között a felperes beltagjával, R. E. jelmeztervező művésszel létesített több éves közalkalmazotti jogviszony, valamint folyamatos, de évente meghosszabbított megbízási jogviszony után március 10. napján megbízási szerződés jött létre, amely alapján a megbízott felperes az alperesi színháznál vezető jelmeztervezői feladat ellátására volt köteles a augusztus július 31. napjáig terjedő időszakban. A felperes a megbízási szerződésben vállalta egyéb mellett három színdarab (Az István, a Táltos János és a Tíz kicsi néger) jelmezeinek teljes körű tervezését, a terv elfogadásokra jelmeztervek elkészítését, a terv elfogadásokon a részvételt, a próbákon és előadásokon a szakirányú értékelést, illetve a jelmeztár munkájának művészeti vezetését. A szerződésben a felperes díjazását a felek ,- Ft + ÁFA / hónap összegben határozták meg. A szerződés külön nem tér ki a felperes által elkészített jelmezek alperesi felhasználási jogosultságára, a felperes azonban hasonló tartalmú szerződések alapján a korábbi évekből az alperes részére elkészített jelmezek alperesi felhasználását nem kifogásolta. A szerződést az alperes nevében V. L. igazgató írta alá, az nem tartalmazta az alpereshez a 2000 januárjától kijelölt önkormányzati biztos ellenjegyzését. Az éves megbízási szerződéstől függetlenül május 9. napján eseti megbízási szerződés is létrejött a felek között, melyben a felperes vállalta az Ember tragédiája című dráma jelmezeinek tervezését ,- Ft + ÁFA díjért. Ez a szerződés szintén nem tért ki a műjelmezeinek alperesi felhasználási jogosultságára. Az alperes arra való hivatkozással, hogy a március 10. napján kelt megbízási szerződés az önkormányzati biztos ellenjegyzése hiányában érvénytelen június 20. napján újabb eltérő tartalmú megbízási szerződésajánlatot tett a felperesnek, melyet a felperes nem fogadott el augusztus 23. napján az alperes a felek közötti megbízási szerződést azonnali hatállyal felmondta, a felperes munkavégzési mulasztásaira hivatkozással. A felperes a megbízási szerződésekben vállalt jelmeztervezési munkákból az István című színmű jelmezeit még augusztusában elkészítette, a felperes jelmezeivel az alperes a színdarabot augusztus 20-án bemutatta. A Táltos János című darabra az alperes által augusztus 23-ára kitűzött tervelfogadáson a felperes beltagja megbetegedésére hivatkozással nem jelent meg, másnap az elkészült jelmezterveket telefaxon és ajánlott postai küldeményként is megküldte az alperesnek. A Tíz kicsi néger című színdarab elkészült jelmezterveit a felperes beltagja szeptember 1. napján a színdarab rendezőjének, V. L.- nek adta át, aki ekkor már nem volt az alperes igazgatója. A Táltos János és a Tíz kicsi néger című színmű jelmezterveit az alperes nem használta fel, a színdarabokat más jelmeztervező jelmezeivel mutatta be. A felperes a március 10. napján kelt megbízási szerződésben meghatározott feladatait, jelmeztervezésen túl a felmondásra is figyelemmel már nem végezte el. A március 10. napján kelt szerződés alapján az alperes a felperesnek megbízási díjat nem fizetett. Az alperes által nem vitatottan átvett és felhasznált István című darab jelmezeiért ,- Ft + ÁFA díjazást vállalt megfizetni külön szerződés alapján, de a tényleges kifizetésre nem került sor. Az István című és a szintén a felperes által készített Gizella című darab jelmezeit a felperes hozzájárulása nélkül az alperes felhasználta a 2001., 2002., és évi V. városában megtartott művészeti fesztiválon, valamint a évben a Passauer Burgfeste
3 rendezvényén is. A évben a felperes az ilyen irányú felhasználáshoz a hozzájárulását megadta. A felperes a többször módosított és a fellebbezési eljárásban leszállított keresetében kérte egyrészt, hogy a március 10. napján létrejött megbízási szerződés hatályossá nyilvánítását (Ptk (2) bek.) követően az alperes fizessen meg a részére ,- Ft + ÁFA ( ,- Ft) megbízási díjat, valamint annak a szeptember 2. napjától a kifizetés napjáig járó késedelmi kamatát. Másrészt kérte az alperest kötelezni az István című darab jelmezeinek jogellenes felhasználásáért ,- Ft + ÁFA, az Ember tragédiája című darab jogellenes felhasználásáért ,- Ft + ÁFA és az István, valamint a Gizella című darabok jelmezei (különféle színházon kívüli eseményeken történt ötszöri) jogellenes felhasználása miatt ,- Ft + ÁFA, illetve az adott év június 1. napjától járó késedelmi kamatai mint kártérítés megfizetésére kötelezni. Az alperes ellenkérelmében az István című darab jelmeztervezési munkái után ,- Ft + ÁFA díjat vállalt megfizetni, ezen túl kérte a keresetet elutasítani. Az alperes védekezésében előadta, hogy a március 10. napján kelt megbízási szerződés érvényesen nem jött létre, mivel ahhoz a korabeli 217/1998. (XII. 30.) kormányrendelet 134. (7) bekezdése előírta az önkormányzati biztos ellenjegyzését is, amely a konkrét szerződésről hiányzott. Hivatkozott arra is, hogy a felperesnek nemcsak három darab jelmezeit kellett volna megterveznie, hanem a megbízási szerződésekben felsorolt egyéb tevékenységeit is el kellett látnia, ugyanis díja ezen tevékenység ellenértékét is tartalmazza. Rámutatott, hogy a létre nem jött szerződés hatályossá nyilvánítása esetén elszámolásnak van helye, az pedig szakértő közreműködését igényeli. Előadta, hogy a Táltos János és a Tíz kicsi néger című darab jelmezterveit nem használta fel, ezért azok után a felperesnek szerzői jogdíj nem jár. Csatolta az Ember tragédiája című darab jelmeztervezésére kötött május 9. napján kelt megbízási szerződést, amely alapján ,- Ft + ÁFA díjat fizetett a felperesnek. A felperes által tervezett jelmezek színházon kívüli felhasználásával összefüggésben azt adta elő, hogy nem is az alperes, hanem az önkormányzat volt a felhasználó. Az elsőfokú bíróság fellebbezéssel támadott ítéletével kötelezte az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek ,- Ft tőkét, abból ,- Ft tőke után a szeptember 9. napjától, ,- Ft tőke után a határozathozatal napjától járó törvényes mértékű késedelmi kamatát, továbbá ,- Ft perköltséget. Az elsőfokú bíróság határozatának indokolásában megállapította, hogy a felperes keresete alapos, ugyanis a március 10. napján kelt szerződés alapján a felperes a három darab jelmezterveit elkészítette. Az elkészített, de az alperes által fel nem használt Táltos János és Tíz kicsi néger jelmezeivel kapcsolatban igazoltnak találta, hogy a jelmezterveket a darabok rendezői átvették. Az elsőfokú bíróság az államháztartás működési rendjéről szóló 217/1998. (XII. 30.) kormányrendelet 134. (5) bekezdése alapján megállapította, hogy a felek között március 10. napján létrejött megbízási szerződés csak a kirendelt önkormányzati biztos ellenjegyzése mellett lett volna érvényes, azonban az érvénytelen szerződést az elsőfokú bíróság a Ptk (2) bekezdése alapján a határozathozatalig hatályossá nyilvánította, mivel az eredeti állapotot nem találta helyreállíthatónak. Az elsőfokú bíróság a hatályossá nyilvánított szerződés alapján a szolgáltatással egyenértékű ellenszolgáltatási elszámolását rendelte el. Úgy értékelte, hogy az alperes magatartása indította a felperest a szerződés alapján a kötelezettségei teljesítésére; mivel nem közölte a felperessel, hogy a szerződés
4 érvényességi kelléke az önkormányzati biztos ellenjegyzése. Az elszámolás során a hatályossá nyilvánított szerződésben kikötött havidíj alapján kötelezte az elsőfokú bíróság az alperest a fizetésre, utalva a kihallgatott V. L. tanú vallomására, amely szerint a szerződés nem tételezte fel a felperes állandó jelenlétét a színházban, hanem az csak a jelmeztervek elkészítésében, leadásában és a próbákon való jelenlétben merült ki. Az elsőfokú bíróság alaposnak találta a felperes jelmezei utólagos felhasználás alapján előterjesztett keresetet is, mivel a felperes bizonyította mind a színházi, mind az azon kívüli felhasználást is. Megállapította, hogy a felhasználás a szerzői jogról szóló évi LXXVI. törvény (Szjt.) 94. -ából következően jogosulatlanul történt, amelyért az alperes díjazással tartozik, annak összegét pedig a kereset szerint állapította meg. Az ítélet ellen az alperes terjesztett elő fellebbezést az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatása és a marasztalási összeg ,- Ft-ra leszállítása, míg ezen túl a kereset elutasítása iránt. Az alperes fellebbezése indokolásában előadta, hogy a március 10-i szerződéssel kapcsolatban a felperesnek tudnia kellett volna, hogy annak érvényességéhez szükséges az önkormányzati biztos ellenjegyzése, a szerződés érvénytelensége abból a tényből is kitűnhetett a felperes részére, hogy május 9. napján a tragédia jelmezeire eseti megbízási szerződést kötött az alperessel. Kifejtette, hogy a felperes kötelmei a március 10-i szerződésben a három tervezésen túl szélesebb körben kerültek megállapításra. Ezért szakértői vizsgálatot igényelt volna az, hogy a felperes tervezői munkán kívüli egyéb feladatai a kikötött éves megbízási díj milyen részét tették ki. Az elsőfokú bíróság pedig ezt a vizsgálatot mellőzte, csupán feltételezte, hogy a felperes maradéktalanul teljesítette kötelezettségeit. Indítványt terjesztett elő ezért szakértő perbevonására. A fellebbezésben az alperes azt is kifogásolta, hogy a jelmezek felhasználásával kapcsolatban az elsőfokú bíróság nem vizsgálta, hogy a felperes milyen összegű díjra tarthat igényt. Az István című darab jelmezeinek felhasználásáért ,- Ft díjat vállalt megfizetni. A felperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását és az alperes másodfokú perköltségben marasztalását indítványozta. A felperes a fellebbezési eljárásban maga is indítványozta a Szerzői Jogi Szakértő Testület kirendelését, annak megállapítására, hogy a felperest milyen összegű szerzői jogdíj illeti meg a jelmeztervezési tevékenységéért és az alperes jogosulatlan felhasználásáért. Az alperes fellebbezése részben, az alábbiak szerint alapos. Az ítélőtábla elsődlegesen azt a kérdést tette a vizsgálat tárgyává, hogy a felek közötti jogviszonyra irányadó-e a március 10. napján kelt, határozott időre szóló megbízási szerződés. Az elsőfokú bíróság fellebbezéssel támadott ítéletében azt állapította meg, hogy a szerződés az alpereshez kijelölt önkormányzati biztos ellenjegyzése hiányában nem jött létre (Ptk (1) bek.), arra az érvénytelenség jogkövetkezményeit kell alkalmazni (Ptk (3) bek.), egyben a szerződést a Ptk (2) bekezdés alapján hatályossá nyilvánította. Az alperes fellebbezése ugyan az elsőfokú ítélet ezen megállapításait nem érintette, viszont az alperes az eljárás során sem viszontkeresetben, sem érvénytelenségi kifogásban nem kérte a szerződés létre nem jöttének megállapítását, arra csupán védekezésében hivatkozott. (Pp ) A kereseti követelést megalapozó szerződés létre nem jöttét csakúgy: semmisségét ugyan a bíróság hivatalból is megállapíthatja, azonban az elsőfokú bíróság érvénytelenségre alapított elszámolását támadó fellebbezés folytán a fellebbezési eljárás során vizsgálandó volt
5 az is, hogy helytálló volt-e a megbízási szerződés létre nem jöttének elsőfokú ítéleti megállapítása. A felek közötti megbízási szerződés megkötésekor hatályos, az államháztartás működési rendjéről szóló 217/1998. (XII. 30.) kormányrendelet (a továbbiakban: R) 134. (7) bekezdése (és nem: az elsőfokú bíróság által felhívott 134. (5) bekezdése) szerint, amennyiben a költségvetési szervhez kincstári, illetve önkormányzati biztost jelöltek ki, akkor a kötelezettségvállalás a kötelezettségvállaló és annak ellenjegyzésére jogosult személy aláírása mellett a kincstári, illetve önkormányzati biztos külön írásbeli ellenjegyzése mellett érvényes. Annak a kérdésnek a megválaszolásánál, hogy az alpereshez kijelölt önkormányzati biztos ellenjegyzése hiányában az alperes akkori igazgatója által a felperessel megkötött szerződés nem létezőnek minősül-e, az ítélőtábla álláspontja szerint abból kell kiindulni, hogy az alperes mint költségvetési szerv jogi személy (Ptk. 36. (1) bek.). A színház igazgatója a nem vitathatóan megbízási díjra vonatkozó kötelezettségvállalást tartalmazó szerződést nem a saját nevében, hanem a színház mint költségvetési szerv képviselőjeként kötötte meg (Ptk. 36. (2) bek.). Ezen utóbbi törvényhely nem korlátozza a költségvetési szerv vezetőinek képviseleti jogát a polgári jogi jogviszonyokban harmadik személyekkel szemben sőt, a Ptk. 37. (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a költségvetési szerv vezetője által képviselt költségvetési szervezet felelőssége akkor is megállapítható, ha képviselője a költségvetését meghaladó mértékben vállalt a nevében kötelezettséget. Ezekre figyelemmel hasonló esetekben a bírósági gyakorlat (BH 2000/214., BH 2000/69., Legfelsőbb Bíróság Gfv.X /1999/6.szám) úgy foglal állást, hogy a költségvetési szerv törvényes képviselője általi kötelezettségvállaláshoz külön jogszabályban előírt ellenjegyzésnek csupán a költségvetési szerv szervezetén belüli belső kogenciája van, az ellenjegyzés elmaradása azonban nem vezethet a jóhiszemű, külső harmadik személyekkel szembeni kötelezettségvállalást tartalmazó szerződések érvénytelenségéhez, avagy létre nem jöttéhez. Így a R (7) bekezdésében előírt ellenjegyzés elmaradása csupán az alperesi költségvetési szerven belül levonható jogkövetkezménnyel járhat, nem érinti viszont a megbízási szerződés létrejöttét az abban vállalt jogokat, illetve kötelezettségeket. Az elsőfokú bíróság tehát tévedett, amikor az ellenjegyzés hiánya folytán a Ptk (1), (3) bekezdése szerint az érvénytelenség jogkövetkezményeit alkalmazta a szerződésre. A felek között tehát március 10. napján érvényesen létrejött megbízási szerződést az alperes azonban augusztus 23. napján nyilatkozata tartalma szerint azonnali hatállyal felmondta, mely jogosultság a Ptk (1) bekezdése alapján megillette. A szerződés az abban kikötött határozott idő eltelte előtt szűnt meg, így a felperes a Ptk (3) bekezdése alapján díjának tevékenységével arányos részét követelhette. Ezért az ítélőtáblának a fellebbezés alapján a fellebbezési eljárásban vizsgálnia kellett, hogy - a szerződés alapján a felperes milyen mértékű tevékenységet fejtett ki, mely szerződési kötelmeit teljesítette, és milyen összegű az azokkal arányos megbízási díj, - milyen típusú szerződés jött létre a felek között, tartós megbízási szerződés, avagy annak elnevezésétől függetlenül munkaviszony jellegű jogviszony keretein belül létrehozandó szerzői műre vonatkozó szerződés (a szerzői jogról szóló évi LXXVI. törvény (Szjt.) 30. (7) bek.), mivel ez a kérdés a felperes díjigényét lényegesen befolyásolja,
6 - a főként jelmeztervezésre irányuló szerződés magában foglalta-e az elkészült jelmezek felhasználására vonatkozó engedélyt (Szjt. 42. (1), (3) bek., (5) bek.), - a felhasználási engedély szeptember 28-i visszavonása járt-e a jogosulatlan felhasználás jogkövetkezményeivel (Szjt (1), (2) bek.), - az alperes színházon kívüli felhasználása milyen jogkövetkezménnyel járhat. A bírói gyakorlat következetes abban a kérdésben, hogy a szerzői mű létrehozására irányuló jogviszonyban a szerzői alkotás értékével arányos díj megállapítása szakkérdés, amely a Pp (1) bekezdése alapján szakértő kirendelését indokolja (BH 1993/295., Legfelsőbb Bíróság Pfv.IV /2004/5., Pf.IV /1997/4.szám). Szakértői bizonyítás hiányában, vagy a lefolytatott bizonyítás eredménytelensége esetén pedig a szerzői művel arányos díjat a bíróság a Pp (3) bekezdése alapján a per összes körülményeinek mérlegelésével belátása szerint határozza meg. Az elsőfokú eljárásban az alperes védekezésében ugyan hivatkozott arra, hogy a felperest megillető díj összegének meghatározása szakértői bizonyítást- igényel, azonban bizonyítási indítvány hiányában az elsőfokú eljárásban szakértői bizonyításra nem került sor. A felperes a fellebbezési eljárásban indítványozta a szakértői bizonyítást és a Szerzői Jogi Szakértő Testület (Szjt ) kirendelését a vitás kérdésekre. Ez az indítvány nem ütközött a Pp (1) bekezdésében meghatározott tilalomba, ugyanis az elsőfokú eljárásban az elsőfokú bíróság a Pp. 3. (3) bekezdése alapján nem tájékoztatta a felperest a bizonyítandó tényekről és nem hívta fel azokra vonatkozóan bizonyítási indítvány előterjesztésére, határidő megjelölésével és a mulasztás jogkövetkezményére (Pp (6) bek.) figyelmeztetéssel. Elmulasztotta az elsőfokú bíróság az arra vonatkozó tájékoztatást is, hogy szakértői testület igénybevételére van szükség. Így a bizonyítás indítványozását a felperes alapos okból mulasztotta el az elsőfokú eljárásban. Ezért az ítélőtábla a fellebbezési eljárásban a felperes bizonyítási indítványának helyt adva a Szerzői Jogi Szakértő Testületet rendelte ki a felperest megillető megbízási- és felhasználási díj összegének meghatározására. A Szerzői Jogi Szakértő Testület a május 24. napján kelt szakértői véleményében a felperest megillető díjak tekintetében a felperes által készített pontos jelmeztervdokumentáció ismeretének hiányában nem nyilvánított véleményt. A szakértő testület viszont az ügyre tartozó szerzői jogi jogkérdésekben véleményt nyilvánított. Ezek releváns lényege szerint a jelmezek használata nem minősül a jelmezterv többszöri felhasználásának. A jelmezek csak egy-egy előadás összefüggésében speciálisak, előadáson kívüli használatuk során csupán egyszerű kellékek. Szerzői jogi díjigény csak elkészített és elfogadott jelmeztervek után jár, viszont a jelmezek felhasználása után nem. A színházi gyakorlatban általánosságban nem jellemző, hogy a jelmeztervező a jelmezek más célú felhasználását kizárná, vagy korlátozná. Az ítélőtáblát a Szerzői Jogi Szakértő Testület aggályos szakvéleménye (Pp (3) bek.), így különösen a szerzői jogi jogkérdésekben kifejtett álláspontja nem köti. Az ítélőtábla nem értett egyet a szakértő testület szakvéleményével abban a vonatkozásban, hogy szerzői jogi díjigény csak elfogadott jelmeztervek után jár; a jelmeztervek alapján elkészített jelmezek felhasználása után általánosságban nem jár díj; és abban a kérdésben sem, hogy a jelmezek előadáson kívüli használat során csupán egyszerű kellékek lennének.
7 A vezető jelmeztervezői feladat teljesítésére vonatkozó szerződés ugyan lényegét illetően tevékenységi kötelem (a Ptk (1) bek. szerinti megbízás), amely azonban eredménykötelmi elemekkel (a Ptk ában szabályozott vállalkozási szerződés) vegyes, hiszen a konkrétan meghatározott jelmeztervek mint eredmény produkálását a művész vállalta. A megbízó utasításainak megfelelően elkészített jelmeztervekkel e részében a szerződést teljesítette, díja csak hibás teljesítés, illetve a szerződés idő előtti megszűnése esetén csökkenthető. A jövőben megalkotandó szerzői műre vonatkozó szabályok (Szjt. 49. ) is csak abban az esetben teszik lehetővé a megbízó díjfizetés alóli mentesülését, amennyiben a szerző az el nem fogadott szerzői mű kijavítását alapos ok nélkül megtagadja, avagy határidőre nem végzi el. Még a felhasználói céloknak a kijavítás után sem alkalmas szerzői mű után is mérsékelt díjazás jár. (Szjt. 49. (4) bek.) Az említett jogszabályokban az szűrhető le, hogy a megbízási szerződés megkötését követően a szerzői mű megalkotója nem hozható olyan helyzetbe, hogy az esetlegesen megváltozott megbízói igény folytán, a megbízó az elfogadás hiányára hivatkozva megtagadhassa a díj fizetését. Ezért az ítélőtábla álláspontja szerint a megbízó által el nem fogadott szerzői mű így jelmezterv után a tevékenységgel arányos díj jár. Az Szjt. 1. (2) bekezdése az a.)-o) pontokban csak példálózóan sorolja fel az egyes védelem alatt álló alkotásokat és nem tartalmaz olyan korlátozó rendelkezést, amely bármely szerzői művet, alkotást annak sajátossága okán kizárna a jogi védelemből. A szerzői jogi védelem az alkotást a szerző szellemi tevékenységéből fakadó egyéni eredeti jellege alapján illeti meg (Szjt. 1. (3) bek.). Ezért függetlenül attól, hogy az Szjt. 1. (2) bekezdés n.) pontja nem említi a védelem alatt álló alkotások között a jelmeztervek alapján készült jelmezeket nem állapítható meg az, hogy a jelmeztervek alapján elkészült jelmezek ne minősülnének szerzői jogi védelem alatt álló szerzői műnek. A felperes által az iratokhoz becsatolt fényképfelvételek és egyéb adathordozók, valamint az elsőfokú eljárásban lefolytatott bizonyítási eljárás során kihallgatott tanúk (dr. Cs. J.-né, K. Gy., V. L.) vallomása alapján kétségkívül megállapítható, hogy a felperes által különböző felhasználók részére készített jelmezek más jelmeztervezők munkáival össze nem téveszthető egyéni, eredeti sajátosságokkal rendelkeznek és az alperes által sem vitatottan kiemelkedő művészeti kvalitást testesítenek meg. Ezért az ítélőtábla álláspontja szerint nemcsak a felperes által elkészített jelmeztervek, hanem az azok alapján megvalósult jelmezek is szerzői műként szerzői jogi védelem alatt állnak, melyek felhasználására és a felhasználás engedélyezésére a felperes szerzőnek az Szjt. 16. (1) bekezdés alapján kizárólagos joga van. Ebből az okfejtésből pedig az ítélőtábla tévesnek tartja a szakértő testület azon megállapítását, hogy a felperes jelmezeinek felhasználása után általánosságban díjazás nem jár, mivel ez a megállapítás az Szjt. 16. (4) bekezdésébe ütközik. Az ítélőtábla előző megállapításából az is fakad, hogy az ítélőtábla meggyőződése szerint a jelmeztervek alapján készült felperesi jelmezeknek nemcsak azon konkrét színházi előadáson belül van egyéni eredeti jellege, amelyhez készítették, hanem a színházi előadáson és magán a színházon kívüli felhasználás esetén is, azok csupán szerzői jogi védelem alatt nem álló színházi kellékeknek nem minősíthetőek. Az aggályos szakvéleményt hozó és eredménytelen szakértői bizonyítást követően az ítélőtábla a fent említett vitás kérdések közül azt vizsgálta, hogy a felek között március 1. napján létrejött szerződés szerzői mű munkaviszony jellegű jogviszonyban történő létrehozására irányult (Szjt. 30. ), avagy megbízási szerződés (Ptk ) keretében kifejtendő tevékenységre. A bírósági gyakorlat (pl: BH 2003/213., Fővárosi Ítélőtábla 3.Pf /2004/1., Szegedi Ítélőtábla Pf.III /2005/2.szám) a munkaviszony, illetve a
8 munkaviszony jellegű jogviszony ismérvét úgy határozza meg, hogy a munkát elvállaló kötelezett állandóan, rendszeres jelleggel a munkáltatótól függő helyzetben, utasításai alapján szoros munkaidőben köteles a tevékenységet ellátni, míg a kötetlen időben saját eszközökkel és költséggel ellátandó tevékenységre irányuló jogviszony polgári jogi elemeket hordoz. A konkrét perbeli szerződés szerint a felperes illetve beltagja vezető jelmeztervezőként három színpadi mű jelmezeinek megtervezésére; az előadásokon, értekezleteken, tervelfogadásokon való részvételre, illetve a jelmeztár munkájának művészeti vezetésére volt köteles. Meghatározott munkaideje nem volt, az alperesen kívül más felhasználóknak is tervezhetett és tervezett. Az említetteken túl tevékenysége nem igényelte a színházban való állandó jelenlétet. Mindezekből az szűrhető le, hogy a felek között létrejött jogviszony nem munkaviszony jellegű jogviszony, hanem eredményességi elemeket is tartalmazó tevékenységkötelem, azaz megbízási szerződés volt. A felperes módosított, leszállított keresetében (Gf.10.) az Szjt. 94. (2) bekezdésére hivatkozással kártérítést igényelt az István és az Ember tragédiája című műhöz készített jelmezei színházi, valamint az István és a Gizella című darabokhoz készített jelmezei színházon kívüli jogosulatlan felhasználása miatt. A kártérítés általános szabályai szerint (Ptk (1) bek.) azonban a felperesnek tényállítást, illetve bizonyítási indítványt kellett volna előterjesztenie a kártérítés általános elemeire nézve, azonban a felperes a jelmezek jogosulatlan felhasználásával összefüggésben jogellenes felróható alperesi magatartást nem állított. Tényállítása csupán a felhasználási engedély nélküli jogosulatlan felhasználásra (Szjt. 16. (6) bek.) terjed ki, melynek eredményeként az Szjt. 94. (1) bekezdésében meghatározott objektív jogkövetkezmények igényelhetőek. Ezért az ítélőtábla a jogosulatlan alperesi felhasználásra hivatkozó, de kártérítés elnevezésű keresetrészt annak tartalma szerint (Pp. 3. (2) bek.) a jogosulatlan felhasználással előállt alperesi gazdagodás visszatérítése iránti keresetnek (Szjt. 94. (1) bek. e) pont) tekintette. Annak a kérdésnek az eldöntésénél, hogy a szerző felperes a színházon belül felhasznált István és Ember tragédiája című művek felhasználásáért igényelhet-e a jelmeztervek elkészítéséért járó megbízási díjon túl felhasználási díjat jogosulatlan felhasználásra hivatkozással, az ítélőtábla álláspontja szerint eltérő szerződési kikötés hiányában abból kellett kiindulni, hogy a jövőben megalkotásra kerülő szerzői mű létrehozására irányuló szerződésnél vélelem szól amellett: az átadott szerzői művet a megbízó felhasználhatja, így az elkészítésre kötött szerződés egyúttal felhasználási szerződés is. Vélelem áll fenn amellett is, hogy a szerződésben kikötött díj a felhasználás ellenértékét (a szerzői jogdíjat) is magában foglalja (Szegedi Ítélőtábla Pf /2005. számú ügyében született határozat). Amennyiben pedig a szerző azt állítja, hogy a tervezésre irányuló szerződés nem terjed ki a mű felhasználásának engedélyezésére, azt a szerzőnek kell bizonyítania. Ebben a körben a felperes helytállóan hivatkozott az Szjt. 42. (3) bekezdésére, amely szerint ha a felhasználási szerződés tartalma nem állapítható meg egyértelműen a szerző számára kedvezőbb értelmezést kell elfogadni. Tekintetbe kellett azonban venni az Szjt. 43. (5) bekezdésének rendelkezését is, amely szerint, ha a szerződés nem jelöli meg azokat a felhasználási módokat, amelyekre az engedély vonatkozik, illetve nem határozza meg a felhasználás megengedett mértékét, az engedély a szerződés céljának megvalósításához elengedhetetlenül szükséges felhasználási módra és mértékre korlátozódik. Jelen esetben ugyanis a felek között bár évenként meghosszabbított, de hosszú évekre visszamenő megbízási jogviszony állt fenn, melyet megelőzött a felperes beltagjának ugyancsak jelmeztervezésre irányuló közalkalmazotti jogviszonya. Ez a tartós jogviszony kölcsönös ismertségen és elismertségen alapult, a jelmeztervezői szakmában országos hírnévre szert tett
9 felperesi beltag tervezése rangot adott az alperes színháznak (V. L. tanúvallomása), míg a felperes számára kellő anyagi stabilitást adott az alperestől húzott rendszeres jövedelem és az alperesi bizalmat jelezte a felperes vezetőségi tagsága. A tartós bizalmi jogviszonyban a felperes saját előadása szerint (Gf oldal) maga sem igényelt az elkészített jelmeztervek felhasználása után díjazást, a március 10-i megbízási szerződés augusztus 23-i felmondását megelőzően. Az itt felhozott tényekből és körülményekből az a következtetés vonható le, hogy a március 10-i, valamint az Ember tragédiája jelmezeinek felhasználására irányuló május 9-i szerződés megkötésekor a felperesi szervezeti képviselő úgy is, mint az alperes vezetőségi tagja hozzájárult az általa elkészített jelmezek alperesi színház általi felhasználásához, mint a megkötött szerződések céljának megvalósításához elengedhetetlenül szükséges mértékű felhasználáshoz. Ezen vélelem megdöntésére alkalmas tényt a felperes nem bizonyított és nem is állított. Az nem vitás, hogy a felperes a szerzői jogi kérdésekben járatos jogi képviselő által elkészített és ellenjegyzett szeptember 28. napján kelt levelében figyelmeztette az alperest, hogy jelmezeit jogosulatlanul használja fel. A levélben foglaltak azok tartalma szerint a felhasználásra vonatkozó korábbi engedély visszavonásának minősültek. (Szjt. 11., 53. (1) bek.) Az Szjt. 53. (2) bekezdése azonban úgy rendelkezik, hogy a felhasználási szerződésre vonatkozó felmondási jog gyakorlásának feltétele, hogy a szerző adjon biztosítékot a nyilatkozat időpontjáig felmerült kár megtérítésére. Jelen esetben ennek a biztosítéknak a felperes jelmezeivel játszott színpadi művek ismételt jelmeztervezési díjaival kellett arányban állnia. A felperes azonban felmondásakor (a felhasználási engedély visszavonásakor) biztosítékot nem adott, nem is említett, ezért a visszavonás jogosultsága meg sem illette. Az említettekből az ítélőtábla azt a következtetést vonta le, hogy a március 10én és május 9. napján kelt jelmeztervek elkészítésére is irányuló megbízási szerződés kiterjedt az elkészült jelmezek felhasználására is, azaz a felperes a jogosulatlannak állított felhasználásért felhasználási díjat (a gazdagodás visszatérítését) nem igényelhet. Ezért a felperes keresete az István és az Ember tragédiája című darabok jelmezei után követelt, összesen ,- Ft + ÁFA összeg tekintetében alaptalan. A március 10. napján kelt szerződés alapján a felperest megillető a teljes megbízási díjból kiindulva, de az elkészült jelmezekre tekintettel megállapítandó arányos díj (Ptk (1) bek.) szakértői vélemény hiányában (Tv (3) bek.) történő meghatározásánál az ítélőtábla a szerződésben meghatározott felperesi kötelezettségekből, az azok ellátásához szükséges munka jellemzőire vonatkozó perbeli adatokból és a szerződés maradéktalan teljesítése esetére kikötött díjból ( ,- Ft + ÁFA) indult ki. A szerződés a három jelmezterv elkészítését túlmenően a felperes kötelezettségévé tette az előadásokon való közreműködést, az értekezleteken és tervelfogadásokon való részvételt és a jelmeztár munkájának művészeti vezetését is. A felperes beltagja személyes előadása szerint (20.233/2003/5., 15. tjk.) a megbízási díj lényegében a tervezések ellenértéke volt havi bontásban, az azon kívüli egyéb tevékenységek legfeljebb 3-4 munkanapot tettek ki, azok ellenértéke legfeljebb a díj 2%-a. Ezzel szemben az alperes korabeli megbízott igazgatója (K. H.) személyes előadása (20.233/2003/17. tjk.) azt tartalmazza, hogy a vezető jelmeztervező feladatai az alperes szervezeti- és működési szabályzatában voltak meghatározva, és a tervezésen kívül az egyéb feladatok a ráfordított munka egyharmadát sem tették ki. Az a perben nem volt vitás, hogy a felperes a megbízási szerződés alapján, az alperes korai felmondása miatt a jelmeztervek elkészítésén túlmenően tevékenységet nem fejtett ki. Az írásbeli szerződés és az annak tartalmára vonatkozó perbeli nyilatkozatok alapján ezért az
10 ítélőtábla arra a meggyőződésre jutott (Pp (1) bek.), hogy a három jelmezterv elkészítésével a felperes a szerződést 80%-os arányban teljesítette és ezzel arányos díj illeti meg. (Ptk (3) bek.) Az ítélőtábla ezen következtetés levonásánál figyelemmel volt arra is, hogy az István című színmű jelmezeit a felperes nemcsak elkészítette, hanem azt a szerződés alapján az alperes fel is használta. A felperes által az iratokhoz bizonyítékként csatolt (20.233/2003/5., Gf. 10.) más megbízóktól származó tervezési- és felhasználási díjra figyelemmel ezért az ítélőtábla az István című darab jelmeztervei elkészítéséért és felhasználásáért ,- Ft + ÁFA ( ,- Ft) díjat határozott meg. A Táltos János című darab jelmezterveit a felperes elkészítette, azokat augusztus 24. napján az alperesnek megküldte, ezt a tényt alátámasztja az elsőfokú eljárásban kihallgatott V. L. és K. Gy. tanúk vallomása is. A jelmezterveket ugyan az alperes nem használta fel, azonban azok elkészítése az említett tanúk vallomása, valamint a felperes beltagjának alperes által nem cáfolt személyes előadása szerint a Néprajzi Múzeumban folytatott komoly előtanulmányokat igényelt, illetve a felperes a jelmezekhez szükséges egyes ruhadarabokat már erdélyi útja során megvásárolta. Ezekre a tényekre, valamint arra is figyelemmel, hogy a fent kifejtettek szerint az elkészült mű elfogadásának hiánya a díjigényt nem szünteti meg, legfeljebb mérsékli, az ítélőtábla a Pp a hivatkozott rendelkezései szerint a Táltos János jelmeztervei után a felperest megillető díjat ,-Ft + ÁFA ( ,-Ft) összegben határozta meg. A Tíz kicsi néger jelmezterveit a felperes elkészítette és azt személyesen adta át a darab rendezőjének V. L.-nek. A rendező tanúvallomása szerint a tervek elkészítése a jelmeztervezőtől egy-két havi felkészülési időt igényelt. Ezért az ítélőtábla egyéb peradat hiányában a tervek elkészítéséért a felperesnek járó megbízási díjat ebben az esetben ,- Ft + ÁFA ( ,- Ft) összegben állapította meg. A március 10. napján kelt megbízási szerződés alapján mindösszesen így a felperest ,- Ft + ÁFA ( ,- Ft) díj illeti meg, az ezen túli díjra vonatkozó kereset alaptalan. Az alperes utóbb nem vitatta, hogy a , években a felperes külön felhasználási engedélye nélkül az István és Gizella című darabokhoz készített felperesi jelmezeket színházon kívül V. város művészeti fesztiválján, illetve 2001-ben a Passauer Burgfesten felhasználta. Védekezése csak arra terjedt ki, hogy a valóságos felhasználó nem az alperes, hanem a városi önkormányzat volt. Az ítélőtábla által kifejtettek szerint a felperes jelmeztervei alapján elkészített jelmezek szerzői műként szerzői jogi védelem alatt állnak, felhasználásukért általában, eltérő kikötés hiányában díjazás jár (Szjt. 16. (4) bek.). A felek között március 10. napján létrejött megbízási szerződés tartalmához, az abból következő felhasználás megengedett mértékéhez (Szjt. 43. (5) bek.) az ítélőtábla álláspontja szerint nem tartozott hozzá külön engedély hiányában a jelmezek színházon kívüli felhasználása. Ezért az alperes azzal, hogy jelmeztárából az ünnepi eseményeken történő felvonuláshoz a jelmezeket kiadta, a felperes szerzői műveit jogosulatlanul használta fel. (Szjt. 16. (6) bek.) A felperes a jogosulatlan felhasználás jogkövetkezményeként ugyan kártérítést (Szjt. 94. (2) bek.) igényelt, azonban a kérelmet a már említettek szerint az ítélőtábla a
11 vagyoni jogok megsértése objektív jogkövetkezménye (Szjt. 94. (1) bek. e) pont) iránti keresetnek tekintette. Az alperes önkormányzat általi felhasználásra vonatkozó védekezése azért irreleváns, mert az Szjt. 46. (3) bekezdése szerint hozzájárulás nélküli további felhasználási engedély kiadása esetén a felhasználó és a jogszerző egyetemlegesen felel a jogosulatlan felhasználás következményeiért. Az ítélőtábla a Pp (3) bekezdése alapján egy-egy színházon kívüli felhasználásért a. megtérítendő gazdagodás összegét ,-Ft + ÁFA ,- Ft + ÁFA összegben állapította meg, figyelemmel a felperest jelmeztervezésért megillető és megállapítható díjakra is. (Összesen ,- Ft + ÁFA = ,-Ft) Összességében a felperes keresete ,- Ft tőke erejéig alapos, míg ezen túlmenően alaptalan. Az alperes fellebbezése nem érintette az elsőfokú ítéletnek az alperest ,- Ft tőkeösszegben marasztaló rendelkezését (az István c. darab jelmezterveinek elkészítéséért járó díj), ezért az elsőfokú bíróság ítéletének ezen rendelkezése már első fokon jogerőre emelkedett (Pp (4) bek.). A nem vitatott ,- Ft díj beszámít a felperesnek összességében járó Ft-os marasztalási összegbe. Erre figyelemmel az ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítélete megfellebbezett rendelkezéseit úgy változtatta meg, hogy az alperest terhelő marasztalás tőkeösszegét ,- Ft-ra szállította le. A fellebbezési eljárásban módosított kereset alapján (Pp (1) bek. b.) pont) ,- Ft tőkeösszeg után az ítélőtábla szeptember 2. napjától a kifizetés napjáig kötelezte az alperest a Ptk (1) bekezdésében meghatározott mértékű késedelmi kamat megfizetésére; míg a színházon kívüli felhasználások esetében a felhasználások éve június 1. napjától a kifizetés napjáig járó késedelmi kamat megfizetésére. Ezt meghaladóan a keresetet az ítélőtábla elutasította. Az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatása kiterjedt a perköltség viselésére is. A per tárgyának értéke ,- Ft-ban állapítható meg, ezért a pernyertesség-pervesztesség aránya az alperesre kedvezőbb 48/52%-ban. A felperesnek az elsőfokú eljárásban a lerovandó ,- Ft kereseti illeték, az érdekében eljáró jogi képviselő ügyvédi munkadíja és a korábbi másodfokú eljárás költsége ( Ft) merült fel perköltségként. Az alperes javára a korábbi másodfokú eljárásban a másodfokú bíróság ,- Ft perköltséget állapított meg, valamint érdekében is jogi képviselő járt el. Az ítélőtábla a feleket az elsőfokú eljárásban képviselő ügyvédek munkadíját a 8/2002. (III. 30.) IM rendelet alapján ,- Ft + áfa ,- Ft + áfa ( , ,- Ft) összegben határozta meg. Így összesen a felperesnek az elsőfokú eljárásban ,- Ft, az alperesnek ,- Ft perköltsége merül fel, melyekből a pernyertességi arányra figyelemmel a Pp. 78. (1) bekezdése és 81. (1) bekezdése alapján az alperes tartozik a felperesnek megfizetni ,- Ft-ot. A fellebbezési eljárásban a per tárgyának értéke ,- Ft-ban, a pernyerés-pervesztés aránya az alperesre kedvezőbb 40/60%-ban határozható meg. Az alperest illetékmentesség illeti (It. 5. (1) bek.), ezért a ,- Ft fellebbezési illetéket (It. 46. (1) bek.) nem kellett lerónia. A feljegyzett fellebbezési illetékből a Pp. 78. (1) bekezdése és a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet a alapján a felperes ,- Ft-ot tartozik viselni, míg a fennmaradó összeget a Magyar Állam.
12 A fellebbezési eljárásban a felperes perköltségeként merült fel a szakértői testület szakvéleményére előlegezett ,- Ft szakértői díj, valamint a jogi képviseletével felmerült ügyvédi munkadíj. A felperest képviselő ügyvéd munkadíját az ítélőtábla a Gf.30/F/1. szám alatt becsatolt megállapodás alapján, azt nem érintve ,- Ft + áfa ( ,- Ft) összegben határozta meg (32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet) (R) 2. (1) bekezdés a) pont). A fellebbezési eljárásban az alperes képviseletével felmerült ügyvédi munkadíjat az ítélőtábla a R. 3. (2), (4)-(6) bekezdései alapján ,- Ft + áfa (68.400,- Ft) összegben állapította meg. A fellebbezési pernyerés arányára figyelemmel az alperes az előlegezett fellebbezési perköltségekből ,- Ft-ot tartozik megfizetni a felperesnek (az első- és másodfokú eljárásban összesen ,- Ft-ot). A felperes annak ellenére, hogy az It. 42. (1) bekezdés a.) pontja alapján a ,- Ft pertárgyérték után ,- Ft kereseti illetéket kellett volna lerónia az elsőfokú eljárásban csupán ,- Ft kereseti illetéket rótt le, további illeték lerovására az elsőfokú bíróság nem hívta fel. Ezért az ítélőtábla az eljárást befejező másodfokú határozatban kötelezte a felperest további ,- Ft kereseti illeték lerovására az Art (1) bekezdése szerint lelet terhe mellett. Győr, október 26. napján Dr. Zámbó Tamás s.k. a tanács elnöke Dr. Ferenczy Tamás s.k. előadó bíró Dr. Maurer Ádám s.k. bíró
A munkavállalói elkötelezettség a vállalati eredmény legfőbb forrása
Dr. Nagy Imre Zoltán A munkavállalói elkötelezettség a vállalati eredmény legfőbb forrása A munkavállalói elkötelezettség a vállalati eredmény legfőbb forrása Dr. Nagy Imre Zoltán Óbudai Egyetem, Keleti

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


117/2007. (X. 10.) FVM rendelet egyes növényegészségügyi vizsgálatok költségeinek támogatásáról - Hatályos Jogszabályok Gyűjteménye
117/2007. (X. 10.) FVM rendelet
A mezőgazdasági, agrár-vidékfejlesztési, valamint halászati támogatásokhoz és egyéb intézkedésekhez kapcsolódó eljárás egyes kérdéseiről szóló, 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: Tv.) 81. §-a (4) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján a következőket rendelem el:
1. § A támogatás célja a minőségi és magas biológiai értékű vetőmag- és szaporítóanyag- előállítás, valamint a növényi fajta fenntartás növényegészségügyi biztonságának növelése.
2. § (1) * Az e rendelet szerinti támogatás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének alkalmazásában a mezőgazdasági és az erdészeti ágazatban, valamint a vidéki térségekben nyújtott támogatások bizonyos kategóriáinak a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2014. június 25-i 702/2014/EU bizottsági rendelet (a továbbiakban: 702/2014/EU bizottsági rendelet) 26. cikke szerinti támogatásnak minősül.
(2) Az e rendeletben megállapított mértékben és feltételek szerint vissza nem térítendő támogatás vehető igénybe
a) * a szántóföldi, kertészeti és engedélyes faiskolai vetőmagtermesztésre és szaporítóanyag-előállításra, valamint - az erdészeti csemetekertek kivételével - fajta fenntartásra igénybe vett területek után a növényegészségügyi feladatok végrehajtásának részletes szabályairól szóló 7/2001. (I. 17.) FVM rendelet [a továbbiakban: 7/2001. (I. 17.) FVM rendelet] 9. számú mellékletének 1-10. pontja,
b) * a gyümölcs szaporítóanyagok előállításáról és forgalomba hozataláról szóló 72/2010. (V. 13.) FVM rendelet 7. és 8. melléklete,
c) a szőlő szaporítóanyagok előállításáról, minősítéséről és forgalomba hozataláról szóló 87/2006. (XII. 28.) FVM rendelet 8. számú melléklete
alapján meghatározott növényegészségügyi vizsgálatokhoz [a továbbiakban a)-c) pontok együtt: támogatott növényegészségügyi szolgáltatás].
2/A. § * E rendelet alkalmazásában tárgyhónap a támogatott szolgáltatásról kiállított számla keltének hónapja.
A támogatási jogosultság
3. § (1) * Támogatott növényegészségügyi szolgáltatást vehet igénybe az a természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, aki (amely)
a) megfelel a 702/2014/EU bizottsági rendelet I. számú mellékletében megfogalmazott mikro-, kis- és középvállalkozás meghatározásának, vagy fajtanemesítési, szaporító alapanyag előállítási és fenntartási, illetve ehhez kapcsolódó közhasznú kutatási tevékenységet végez,
b) a támogatási kérelem benyújtásakor
ba) nem áll csőd-, felszámolási vagy végelszámolási eljárás alatt, illetve természetes személy esetében nem áll gazdálkodási tevékenységével összefüggő végrehajtási eljárás alatt,
bc) nincs költségvetési támogatás jogosulatlan igénybevétele miatt jogerős határozattal megállapított köztartozása,
c) nem minősül a 702/2014/EU bizottsági rendelet 2. cikk (14) bekezdésében meghatározott nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, és
d) nem címzettje valamely támogatás visszafizetésére kötelező olyan bizottsági határozatnak, amely a támogatást jogellenesnek és belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította,
és a fentiekről az 1. számú melléklet szerinti támogatási kérelmében nyilatkozik.
(2) A támogatott szolgáltatás igénybevételének további feltétele, hogy az elvégzett vizsgálat a növényegészségügyi alkalmasságot igazolja.
(3) * Támogatásra a hatósági növényegészségügyi vizsgálatot elvégző növény- és talajvédelmi hatáskörben eljáró járási hivatal (a továbbiakban: járási hivatal), valamint a Nemzeti Élelmiszerlánc-biztonsági Hivatal (a továbbiakban: NÉBIH) jogosult.
4. § (1) * A támogatás forrása a Magyarország központi költségvetéséről szóló törvény XII. Földművelésügyi Minisztérium fejezet, 20. Fejezeti kezelésű előirányzatok cím, 5. Nemzeti támogatások alcím, 8. Nemzeti agrártámogatások jogcímcsoporton elkülönített keretösszeg.
(2) * Az éves támogatási keret legfeljebb 150 millió Ft. Az adott naptári évben rendelkezésre álló támogatási keret terhére a megelőző évről áthúzódó kifizetések és az adott naptári évben elvégzett szolgáltatások támogatása teljesíthető.
(4) * A (2) bekezdésében meghatározott keretösszeg 80%-os kihasználtságáról a Magyar Államkincstár (a továbbiakban: Kincstár) köteles a földművelésügyi minisztert tájékoztatni.
a) a támogatott növényegészségügyi szolgáltatás általános forgalmi adó összegét nem tartalmazó igazgatási szolgáltatási díjának 100 százaléka, illetve
b) a támogatott növényegészségügyi laboratóriumi vizsgálatokkal kapcsolatos, általános forgalmi adó összegét nem tartalmazó költségek 100 százaléka.
(6) * A járási hivatal és a NÉBIH a támogatott növényegészségügyi szolgáltatást igénybe vevő részére az elvégzett szolgáltatásról számlát állít ki, amely tételesen tartalmazza a növényegészségügyi szolgáltatás megnevezését, ellenértékét, valamint a szolgáltatás ellenértékének támogatás tartalmát.
(7) * Az (5) bekezdés szerint meghatározott támogatás mértéke esetében a 100 százalék nem léphető túl az ugyanazon elszámolható költségek tekintetében nyújtott bármely egyéb - állami vagy uniós társfinanszírozású - támogatási összeg és biztosítói kifizetés figyelembevételével sem.
Támogatott szolgáltatás igénybevételi kérelem
5. § (1) * A kérelmezőnek a támogatott szolgáltatásban való részvételre irányuló, az 1. számú melléklet szerinti adattartalmú kérelmet a NÉBIH által rendszeresített és honlapján közzétett nyomtatványon, a járási hivatalhoz kell benyújtania a 7/2001. (I. 17.) FVM rendelet 9. számú mellékletében meghatározott bejelentési időszakban.
(2) * Amennyiben a járási hivatal az 1. számú melléklet szerinti kérelmet elfogadja, úgy a termelőnek a vizsgálati díjról, illetve költségről kiállított számla összegét - az általános forgalmi adó összegének kivételével - nem kell megfizetnie. Az általános forgalmi adó összegének megfizetése a termelőt terheli.
(3) A támogatási keret kimerülése esetén a szolgáltatást igénybe vevő köteles a számla teljes összegét a szolgáltatást végzőnek kifizetni.
(4) * Amennyiben a Kincstár megállapítja, hogy a szolgáltatást igénybe vevő a támogatott szolgáltatásra nem vagy a kifizetési kérelemben feltüntetettnél kisebb összegben jogosult, úgy a szolgáltatást igénybe vevő a jogosulatlanul igénybe vett szolgáltatás támogatástartalmának megfelelő összeget - az (1) bekezdés szerinti kérelem aláírásával tett kötelezettségvállalásának megfelelően - köteles a szolgáltatást végzőnek kifizetni.
(5) * Nem nyújtható támogatás, ha megállapítást nyer, hogy a növénybetegséget a támogatást igénybe vevő természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet idézte elő.
6. § (1) * A járási hivatal, valamint a NÉBIH az általa kiállított számlákról nyilvántartást vezet, és havi rendszerességgel összesítést készít.
(2) * A járási hivatal, valamint a NÉBIH adatai alapján a vizsgálati díjak termelőknek fel nem számított összegéről a járási hivatal, valamint a NÉBIH összesítést (a továbbiakban: kifizetési kérelem) készít a legalább a 2. számú melléklet szerinti adattartalmú, a Kincstár által rendszeresített és honlapján közzétett „Kifizetési kérelem” nyomtatványon.
(3) * A járási hivatal, valamint a NÉBIH a kifizetési kérelmet havonta, a tárgyhónapot követő hónap utolsó napjáig postai úton megküldi a Kincstár részére. A kifizetési kérelemhez csatolni kell a tárgyhónapban kiállított számlák másolatait.
(4) * A benyújtott kifizetési kérelem teljességének ellenőrzését követően a Kincstár a támogatásról - a 4. § (2) bekezdésében rögzített mértékig - döntést hoz. A kifizetést a Kincstár a 4. § (1) bekezdésében meghatározott előirányzat-felhasználási keretszámla terhére a 10032000-00287560-00000017 Agrártámogatások lebonyolítási számláról a forrás rendelkezésre bocsátását követő harminc napon belül teljesíti.
(5) * A minisztérium fejezeti kezelésű előirányzat-felhasználási keretszámláról a Kincstár rendelkezésére bocsátott források felhasználásról, a költségvetési szervekre vonatkozó jogszabályokban előírt módon, a Kincstár a tárgyhónapot követő hónap 8-áig, analitikus nyilvántartása alapján, főkönyvi könyvelési feladást készít a minisztérium költségvetési elszámolásokért felelős szervezeti egysége számára.
(6) * A támogatást a költségek vagy veszteségek keletkezésének időpontjától számított négy éven belül kell kifizetni.
7. § (1) * Az adott támogatási célra kifizetett összegről a Kincstár havonta tájékoztatást küld a földművelésügyi miniszternek.
(2) * E rendelet alapján nyújtott támogatásokra vonatkozóan a 702/2014/EU bizottsági rendelet 13. cikke szerinti nyilvántartást a Kincstár vezeti.
8. § (1) * Utólagos ellenőrzés végzésére a járási hivatal, valamint a NÉBIH jogosult.
(2) * Amennyiben az ellenőrzés során bebizonyosodik, hogy a szolgáltatáshoz kapcsolódó támogatást jogosulatlanul vették igénybe, arról az ellenőrzést végző határozatot hoz, amelyről értesíti a Kincstárt is.
(3) * A jogosulatlanul igénybe vett támogatást a Kincstár 10032000-00287560-00000031 számú, Szabálytalanságok lebonyolítási számlájára kell megfizetni.
10. § * E rendelet az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének alkalmazásában a mezőgazdasági és az erdészeti ágazatban, valamint a vidéki térségekben nyújtott támogatások bizonyos kategóriáinak a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2014. június 25-i 702/2014/EU bizottsági rendelet hatálya alá tartozó támogatási programot tartalmaz.
11. § * Az egyes közvetlen és nemzeti támogatásokat szabályozó miniszteri rendeletek módosításáról szóló 55/2017. (XI. 6.) FM rendelettel [a továbbiakban: 55/2017. (XI. 6.) FM rendelet] megállapított 4. § (2) bekezdést az 55/2017. (XI. 6.) FM rendelet hatálybalépésekor folyamatban lévő eljárásokban is alkalmazni kell.
1. számú melléklet a 117/2007. (X. 10.) FVM rendelethez *
Támogatott növényegészségügyi vizsgálatokban való részvételre vonatkozó kérelem adattartalma
1. * Az ügyfél adatai:
(Azon adóigazgatási szám megjelölése, amelyre a támogatást igénylik.)
- Ügyfél-azonosítója;
- Adóazonosító jele;
- Őstermelői igazolvány száma;
- Felelős vezető neve és telefonszáma;
- Felelős ügyintéző neve és telefonszáma.
2. A kis- és középvállalkozás meghatározásához szükséges adatok:
- Foglalkoztatott létszám (éves átlaglétszám);
- Éves forgalom: forintban;
- Éves mérlegfőösszeg: forintban
- Vállalkozás minősítése: mikro, kis, közép;
kisvállalkozás: kevesebb mint 50 személyt foglalkoztat, éves forgalma és/vagy éves mérlegfőösszege nem haladja meg a 10 millió EUR-t;
mikrovállalkozás: kevesebb mint 10 személyt foglalkoztat, éves forgalma és/vagy éves mérlegfőösszege nem haladja meg a 2 millió EUR-t.)
3. Annak megjelölése, hogy a támogatást szántóföldi vagy kertészeti vagy engedélyes faiskolai vetőmagtermesztésre és/vagy szaporítóanyag-előállításra használt terület növényegészségügyi vizsgálati támogatott szolgáltatási díjainak igénybevételéhez kérik.
4. * Nyilatkozatok
4.1. arról, hogy nem áll csőd-, felszámolási vagy végelszámolási eljárás alatt, illetve természetes személy esetében nem áll gazdálkodási tevékenységével összefüggő végrehajtási eljárás alatt;
4.2. lejárt köztartozás meglétének hiányáról;
4.3. a kérelem benyújtásakor költségvetési támogatás jogosulatlan igénybevétele miatt jogerős határozattal megállapított köztartozás fenn nem állásáról;
4.4. a Tv. szerinti kérelemre történő nyilvántartásba vételi kötelezettségnek való megfelelésről;
4.5. * nehéz helyzetben lévő vállalkozás kritériumainak fenn nem állásáról;
4.6. * nincs érvényben valamely támogatás visszafizetésére kötelező, olyan bizottsági határozat, amely a támogatást jogellenesnek és belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította.
5. * Kötelezettségvállalás
5.1. * a terület növényegészségügyi alkalmasságának az elvégzett vizsgálatok alapján történő igazolása hiányában, illetve a támogatási keret kimerülése, valamint a jogosultsági feltételek bármelyikének hiánya esetén, az elvégzett növényegészségügyi szolgáltatás számla szerinti teljes összegét a járási hivatal és a NÉBIH részére történő megfizetéséről.
6. Keltezés, a kérelmező (cégszerű) aláírása
2. számú melléklet a 117/2007. (X. 10.) FVM rendelethez *
Kifizetési kérelem adattartalma
1. Benyújtó adatai
2. Ügyfél-azonosítója;
3. Tárgyhónap megjelölése;
4. A támogatott növényegészségügyi szolgáltatást igénybe vevő:
4.1. nevének,
4.2. ügyfél-azonosítójának,
4.3. mikro-, kis- vagy középvállalkozás minősítés feltüntetése;
5. * A járási hivatal, valamint a NÉBIH által kiállított számla számának megjelölése;
6. A számlán szereplő támogatható nettó érték forintban;
7. A számla kiállítási dátuma;
8. Az igényelt összeg (a támogatás összege forintban);
9. Keltezés, aláírás;
10. Melléklet: az elvégzett szolgáltatásokról kiállított számlák másolatai.
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 1. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 1.
Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 2.
Beiktatta: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 1. §. Hatályos: 2013. VI. 6-tól.
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 2. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 2. § (2). Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § a).
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 3. § (1). Módosította: 6/2017. (II. 13.) FM rendelet 1. § a), b).
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 3. § (1). Módosította: 55/2017. (XI. 6.) FM rendelet 2. §.
Hatályon kívül helyezte: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 6. §. Hatálytalan: 2013. VI. 6-tól.
Beiktatva: 8/2010. (II. 4.) FVM rendelet 3. § (2) alapján. Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 4. Végre nem hajtható módosítására lásd: 70/2013. (VII. 31.) VM rendelet 78. § c). Módosította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 9. § a), 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § a).
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 3. § (2). Hatályos: 2013. VI. 6-tól.
Számozását módosította: 8/2010. (II. 4.) FVM rendelet 3. § (2). Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 5., 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 3. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 4. §. Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § c).
Megállapította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 4. §. Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Beiktatta: 12/2014. (IX. 24.) FM rendelet 2. §. Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § b).
Beiktatta: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 4. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Megállapította: 12/2014. (IX. 24.) FM rendelet 3. §. Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Megállapította: 12/2014. (IX. 24.) FM rendelet 3. §. Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § b), 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Megállapította: 12/2014. (IX. 24.) FM rendelet 3. §. Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § c).
Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § c).
Beiktatta: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 5. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Megállapította: 8/2010. (II. 4.) FVM rendelet 3. § (5). Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 11-12. Végre nem hajtható módosítására lásd: 70/2013. (VII. 31.) VM rendelet 78. § h). Módosította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 9. § b), 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § b).
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 6. §. Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § b).
Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 6., 9. Végre nem hajtható módosítására lásd: 70/2013. (VII. 31.) VM rendelet 78. § e), g). Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 13., 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § d).
Módosította: 88/2016. (XII. 29.) FM rendelet 16. § b).
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 7. §. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Megállapította: 55/2017. (XI. 6.) FM rendelet 1. §. Hatályos: 2017. XI. 7-től.
Megállapította: 8/2010. (II. 4.) FVM rendelet 3. § (6), 4. számú melléklet. Hatályos: 2010. II. 7-től.
Módosította: 46/2013. (VI. 3.) VM rendelet 5. § 14.
Megállapította: 12/2014. (IX. 24.) FM rendelet 4. §, 1. melléklet. Hatályos: 2014. IX. 27-től.
Beiktatta: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 8. § (1), 1. melléklet. Hatályos: 2015. III. 15-től.
Módosította: 42/2017. (VIII. 17.) FM rendelet 97. § b).
Megállapította: 6/2015. (III. 10.) FM rendelet 8. § (2), 2. melléklet. Hatályos: 2015. III. 15-től.


text:
Munkavállalók ugrásra készen: a készenlét is minősülhet munkaidőnek az uniós jog szerint - Munkaügyek - Adó Online
Munkavállalók ugrásra készen: a készenlét is minősülhet munkaidőnek az uniós jog szerint
2018. 03. 06. 6:30
Cimkék: munkaidő, készenlét, készenlét alatti munkavégzés, készenléti munkakör, készenléti jellegű munkakör
Az Európai Bíróság egy friss ítélete szerint (C518/15.) munkaidőnek kell minősíteni, ha a munkavállaló a munkahelyén kívül áll rendelkezésre munkavégzésre, ám hívás esetén nyolc perc alatt meg kell jelennie a munkahelyén.
A tényállás szerint Rudy Matzak tartalékos tűzoltóként dolgozott a belga Nivelles városban. Minden negyedik héten esténként és hétvégén munkavégzésre rendelkezésre kellett állnia, de díjazásban csak akkor részesült, ha aktív szolgálatot teljesített. A készenléti szolgálatban töltött időben a munkavállalónak elérhetőnek kellett maradnia, és szükség esetén a lehető leghamarabb, de szokásos körülmények között minden esetben legfeljebb nyolc percen belül jelentkeznie kellett a tűzoltó-parancsnokságon. A gyakorlatban ez azt jelentette, hogy a tűzoltónak a parancsnokság közelében kellett tartózkodnia, és ezen időszak alatt folytatható tevékenységei ennek megfelelően korlátozottak voltak. Matzak úr azért indított pert, mert véleménye szerint a fentiek szerinti készenlétben töltött idejére is megilleti díjazás, mivel az munkaidőnek minősül (a tényállás részleteit lásd a főtanácsnoki indítványban).
Az uniós munkajoggal mélyebben foglalkozók számára az ügy első érdekessége, hogy Rudy Matzak egyáltalán munkavállalónak minősül-e, azaz lehet-e alkalmazni a munkaidő irányelvet egy önkéntes (tartalékos) tűzoltóra. A Bíróság ebben az esetben is megerősítette azt a korábbi gyakorlatát, hogy a munkaidő irányelvben szereplő „munkavállaló” fogalom önálló uniós jogi hatállyal rendelkezik, amit nem lehet az egyes tagállami jogok szerint eltérően értelmezni. Az uniós jog alapján a munkaviszony alapvető jellemzője az a körülmény, hogy valamely személy meghatározott ideig, más javára és irányítása alatt, díjazás ellenében szolgáltatást nyújt. Márpedig a jelen esetben ezek az ismérvek megállapíthatóak voltak.
Ami a készenléten töltött idő minősítését illeti, a Bíróság abból indult ki, hogy következetes gyakorlatában a „munkaidő” és a „pihenőidő” egymást kizáró fogalmak. Ha tehát a munkavállaló dolgozik, vagy a munkáltató rendelkezésére áll, és tevékenységét vagy feladatát végzi, azt munkaidőnek kell tekinteni. A két kategória között nincsenek átmeneti esetek, a munka intenzitása vagy a munkavállaló teljesítménye nem szerepel a „munkaidő” fogalmának jellemzői között.
Ez a bináris megközelítés azt eredményezte, hogy a Bíróság korábbi gyakorlatában a munkavállaló által a munkahelyen kívül teljesített készenlétet (rendelkezésre állást) nem minősítette munkaidőnek. Ekkor ugyanis a munkavállaló, noha folyamatosan elérhetőnek kell lennie, kevesebb kötelezettség mellett oszthatja be idejét, és fordíthatja azt saját szükségleteire, mintha a munkáltató által kijelölt helyen kellene ez alatt tartózkodnia. Ezért ezt nem kell az uniós jog alapján munkaidőnek tekinteni.
Más a helyzet akkor, ha a rendelkezésre állást a munkahelyen kell teljesíteni, és ott szükség esetén azonnal megfelelő szolgáltatásokat nyújtani. Ezt ugyanis a Bíróság szerint úgy kell tekinteni, ami a munkavállaló „feladatainak teljesítéséhez” tartozik, még akkor is, ha a ténylegesen végzett tevékenysége a körülmények függvényében változik. Mindezt lefordítva a magyar munkajogi fogalmainkra: az ügyelet ideje munkaidőnek számít, a készenlété viszont nem.
A Matzak ügy érdekessége, hogy éppen a két fenti eset közötti átmenetet képez. A munkavállaló ugyan nem volt köteles a készenlét alatt a munkahelyen tartózkodni, de nyolc percen belül reagálnia kellett a munkáltatója hívásaira. E két követelményt a Bíróság úgy értékelte, hogy földrajzi és időbeli szempontból jelentősen korlátozzák a munkavállaló lehetőségeit, hogy idejét személyes és társadalmi szükségleteire fordítsa. Erre tekintettel a Bíróság úgy ítélte meg, hogy munkaidőnek kell tekinteni azt az időt, amelyet a munkavállaló köteles a lakóhelyén tölteni, munkáltatója rendelkezésére állni, és képesnek kell lennie munkahelyére nyolc percen belül beérni.
Fontos hozzátenni, hogy mivel az uniós jog nem szabályozhatja a munkabért, a fenti ítéletből nem következik, hogy a készenlét idejére is ugyanaz a díjazás járna, mint a ténylegesen munkával töltött időre. Azaz, bár a munkaidő legmagasabb mértékére vonatkozó szabályok szempontjából a fentiek szerinti készenlét idejét is figyelembe kell venni, az már más (tagállami hatáskörébe tartozó) kérdés, hogy milyen bért kap erre az időre a munkavállaló. (Hasonlóan, a magyar munkajog a heti munkaidő mértékébe beszámítja az ügyelet idejét, ám erre csupán az alapbér 40%-át rendeli fizetni.)
A magyar munkajog szempontjából nézve, a Munka Törvénykönyve csak annyit ír elő, hogy a készenlétet teljesítő (tehát az általa választott helyen rendelkezésre álló) munkavállaló haladéktalanul köteles rendelkezésre állni a munkáltató utasítása esetén. Azt már nem határozza meg a törvény, hogy közelebbről ez milyen időtartamot jelent. Kivételként említhető a folyamatosan hozzáférhető egészségügyi ellátás keretében dolgozók készenléte. Esetükben ugyanis jogszabályi követelmény, hogy az ügyeletvezető értesítésére 40 percen belül meg kell jelenniük munkavégzésre (általános közlekedési helyzetben). A fenti ítélet fényében, ha a készenlét alatti „riasztásra” azonnal kell reagálni a munkavállalónak, az felveti az aggályt, hogy a készenlét ideje valójában munkaidőnek minősül. Az Európai Bíróság jogértelmezése ugyanis – a tételes nemzeti jog rendelkezéseitől függetlenül – minden tagállami bíróságra kötelező.
Összegezve, a Matzak eset is fenntartotta a munkaidő bináris megközelítését, továbbra sincs a munkaidő és a pihenőidő között köztes kategória. Természetesen vitatható, hogy nem szükséges-e ennek a szemléletnek a finomítása, árnyalása. Ahogy az ügyben eljárt Sharpston főtanácsnok fogalmazott: „Meglehet, a rugalmasság hiánya sajnálatos; a jogszabály szövege azonban az, ami.”.
Béremelés lesz a Dunaferrnél »

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság