text:
Szabálysértési ügyben alkotmánybírósági döntés?! - Berkecz Balázs blogja
Orbánék kinyírnak minden üzleti célú közterületi...
Röpülj Páva! - petíció és demonstráció az új pécsi...
Immáron fél éve történt, hogy Gulyás Mártonék fogva tartása miatt tiltakozásképpen tojással dobáltuk meg a Gyorskocsi utcai rendőrséget. A bíróság tárgyalás nélkül részesítette figyelmeztetésben az Együtt politikusait, mi pedig tisztességes tárgyalást kértünk. Erre egy friss végzésben a Pesti Központi Kerületi Bíróság az Alkotmánybíróság döntésének meghozataláig felfüggesztette az ügyünkben folyó szabálysértési eljárást. Hogy is van ez?
A Riddim Colony zenekarból és a Ligetvédők csapatából is ismert Komáromy Gergő, azaz G Ras és Kiripolszky Csongor fejenként 30 ezer forintos bírságot kapott garázdaságért szintén a Pesti Központi Kerületi Bíróság gyorsított eljárásban meghozott ítélete alapján, amiért húsvét hétfőn lemosható ételfestékkel dobták meg a szovjet emlékművet a Szabadság téren. Az elkövetőket Gulyásékhoz hasonlóan azonnal őrizetbe vették, és a Gyorskocsi utcában a fogdán kellett megvárják a tárgyalásukat.
Szerintem a fenti ügyekből nyilvánvaló, hogy a rendőrségen keresztül a hatalom meg akarja félemlíteni a civileket, a Fidesz kormánya pedig nem akarja meghallani az ellenvéleményeket. Ezért is volt diktatúrákra jellemző az a módszer, ahogyan lecsapott a rendőrség, az ügyészség és a bíróság Gulyás Mártonra, Varga Gergőre, Komáromy Gergőre és Kiripolszky Csongor akik velünk együtt ártatlanok, nem követtek el garázdaságot, pusztán az alaptörvényben rögzített jogukkal élve a szabad véleményüket fejezték ki a keleties elnyomó, köztörvényes maffiózóként viselkedő rezsimmel szemben.
Sem a civilek esetében nem valósult meg a garázdaság vétsége azzal, hogy egy festékes palackkal összekentek egy épületet illetve emlékművet, sem nálunk nem valósult meg, hiszen a mi akciónk kizárólag a sajtótájékoztatóval egybekötött eseményre meghívott újságírók előtt történt, és egyértelműen a politikai véleménynyilvánítás keretei között értelmezhető, a társadalomra való veszélyesség és a félelemkeltés nem értelmezhető egyikünk akciójánál sem, de a függetlennek egyre kevésbé nevezhető bíróság elítélte a civil aktivistákat is, ahogyan bírósági tárgyalás nélkül állapította meg a bíróság azt is, hogy az Együtt tojásdobálós akciója kihívóan közösségellenes volt, és alkalmas volt arra, hogy másokban riadalmat és megbotránkozást keltsen, emiatt bírósági figyelmeztetésben részesítettek minket.
Most kaptam egy újabb végzést a Pesti Központi Kerületi Bíróságtól, amelyben Komáromy Gergő és Kiripolszky Csongor hasonló ügyére hivatkoznak, amely kapcsán alkotmányjogi panasszal éltek a civilek, mivel szerintük is a szabad véleménynyilvánítás mindenkit megillető jogát gyakorolták a Szabadság téri akció során, vagyis nem minősülhet garázdaságnak az ő cselekményük sem. Ezzel összhangban az Együtt politikusainak tojásdobálós véleménynyilvánítása ügyében folyó szabálysértési eljárást az Alkotmánybíróság döntésének meghozataláig felfüggesztette a Pesti Központi Kerületi Bíróság.
Mi az Együttben kiállunk a saját jogaink mellett is, és - ha egyszer befejezi a hatalom az időhúzást, akkor - rendes bírósági tárgyaláson fogjuk bebizonyítani, hogy nem követtünk el szabálysértést, nem vagyunk garázdák, hanem a szabad véleménynyilvánítás alkotmányos jogával éltünk.
Viszont a szabadságkorlátozó Orbán-rezsim folyamatos harcot hirdet mindenki ellen, aki tőle független. Ezt a harcot fogja folytatja a Fidesz most is a média szabadsága és az európai magyar polgárok szabadsága ellen.
A kormányváltás után magyar alkotmányos demokrácia 1989-90-es örökségéből megtartjuk és megerősítjük az alkotmányos szerkezetre és a végrehajtó hatalom kialakítására vonatkozó szabályokat, újra megerősítjük az intézményi fékeket és egyensúlyokat.
Polt Pétert az alkotmányos rend ellen elkövetett bűnök miatt eltávolítjuk hivatalából!
Az Alkotmánybíróság jelenlegi, kollaboráns tagjainak automatikus hivatalvesztése után az új Országgyűlés erős intézményi garanciákkal, konszenzusos, többpárti jelölési folyamat után kiegyensúlyozott, alkotmányos demokrácia párti, új testületet alkot. Az új Alkotmánybíróságon belül törekedni fogunk a magyar jobboldali, polgári, konzervatív, liberális és progresszív alkotmányos hagyományok széleskörű képviseletére a pluralizmus tisztelete és megerősítése érdekében.
Bővebben: https://program.egyuttpart.hu/programok/szabad-koztarsasag
Programunkat itt találod:
https://berkeczbalazs.blog.hu/api/trackback/id/tr9613046678

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Vj-082/2006/17
2. Kf. 27. 525/2007/9. szám
A Fővárosi Ítélőtábla a Haszon Lapkiadó Kft. (Budapest) felperesnek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest, Hivatkozási szám: Vj-82/2006.) alperes ellen versenyügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indult perében a Fővárosi Bíróság 2007. évi október hó 12. napján kelt 11.K.30.133/2007/16, számú ítélete ellen az alperes által 17: és a felperes által 19. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán az alulírott helyen 2008. évi április hó 16. napján megtartott nyilvános tárgyalás alapján meghozta a következő
Kötelezi a felperest, hogy az illetékügyekben eljáró hatóság külön felhívására fizessen meg további 7.500 (azaz hétezer-ötszáz) forint fellebbezési illetéket az állam javára, míg a fennmaradó fellebbezési illetéket az állam viseli.
A peres felek a másodfokú eljárásban felmerült költségeiket maguk viselik.
A felperes országos terjesztésű havonta megjelenő "Haszon Magazin" kiadványa terjesztett és nyomtatott példányszámait 36.000 darabban jelölte meg Internetes honlapján a 2005. júniusa és 2005. szeptembere közötti időszakban, valamint a 2006. áprilisában a médiaajánlatában tett tájékoztatásában 24.000 darabban tüntette fel a terjesztett példányszámot.
Az alperes hivatalból indított versenyfelügyelete eljárása eredményeként a 2006. október 19. napján kell Vj-82/2006/17. számú határozatában megállapította, hogy a felperes a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban Tpvt.) 8.§-ának (2) bekezdés a) pontjába ütköző jogsértést követett el, mivel 2005. júniusa és szeptembere között az Internetes honlapján megtévesztésre alkalmasan közölte médiaajánlatában a terjesztett és nyomtatott példányszámait, valamint 2006. áprilisában a nyomott példányszámra vonatkozó adatot. Ezért a Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdésében foglaltak alapján a felperest 10.000.000 forint versenyfelügyelete bírság megfizetésére kötelezte. Indokolása szerint a "Haszon Magazin" kiadvány példányszámára vonatkozó valótlan adatok közlésével megvalósított jogsértő magatartás miatt a bírság kiszabását tartotta indokoltnak, hangsúlyozva, hogy a hirdetőknek a megalapozott médiaajánlat közzétételéhez fűződő érdekeit súlyosan megsértette a felperes azzal, hogy szándékában sem állt a részéről közölt. példányszámban a "Haszon Magazin"-t kinyomtatni. Kiemelte, hogy a különösen súlyos jogsértésnek minősülő magatartás megítélésének a szankció mértékében is ki kell fejeződnie, ezért annak összegét a felperes 2005. évi nettó árbevételének 4,5%-ában határozta meg. A verseny veszélyeztetettségével kapcsolatban a Versenytanács figyelembe vette, hogy a média-piacon - a korábbi eljárások tapasztalatai alapján - láthatóan nem működnek jól a piacok szokásos "öntisztulási" folyamatai, amellyel a felperes sem számolt. Utalt arra, hogy nem talált olyan körülményt, amelyet a felperes javára a bírságot csökkentő tényezőként figyelembe lehetett volna venni. Ezen túlmenően rámutatott, hogy önmagában az a körülmény, hogy a felperes a Versenytanács által kért valamennyi információt rendben szolgáltatta, olyan törvényi kötelezettsége volt, amely mint együttműködés nem külön érdemlésre számot tartó magatartás.
A felperes pontosított keresetében a jogsértést nem vitatta, azonban a bírság összege tekintetében az alperesi határozat megváltoztatását kérte. Hangsúlyozta, hogy a bírság összege kirívóan jogsértő, mivel korábban nem tanúsított a Tpvt. rendelkezéseibe ütköző magatartást, valamint az alperes más hasonló lapkiadók ügyében hozott döntéseiben vagy nem alkalmazott bírságot, vagy a perbelihez képest rendkívül alacsony összegben határozta azt meg. Kifogásolta, hogy az alperes nem vizsgálta a jogsértés időtartamát és azt, hogy a közlésekkel hasznot nem realizált, valamint azt sem, hogy teljeskörűen együttműködött a versenyhatósággal. Vitatta a szankció meghatározásának jogszerűségét amiatt is, hogy az alperes nem a konkrét ügy egyedi körülményeit értékelte, hanem a piac egészére nézve példát statuálva, eltúlzottan magas összegben állapította meg a bírság összegét. Arra hivatkozott, hogy az alperes a generális és a speciális prevenció elvére alapított szempontokat nem kellő arányosítással vette figyelembe annak ellenére, hogy a, szankció visszatartó hatása csak akkor érhető el, amennyiben a két prevenciós cél összhangban áll egymással.
Az alperes a határozatában foglaltak fenntartása mellett a felperesi kereset elutasítását kérte azzal, hogy az eset összes körülményeit mérlegelve döntött a bírság összegéről. Hivatkozott arra, hogy önmagában a jogsértés megállapításának, illetve csekélyebb bírságok kiszabásának - a hasonló esetek tanúsága szerint - nem volt elég visszatartó hatása, ezért a generális prevenció érvényre juttatására törekedett. Ezzel összefüggésben utalta Legfelsőbb Bíróság Kf.I.28.422/1997/5. számú döntésében foglaltakra, miszerint a bírságnak felperesi magatartás kellő szankcionálásán túl arra is alkalmasnak kell lennie, hogy a piaci résztvevőket a versenyszabályok betartására, a hasonló jogsértő magatartások elkerülésére késztesse.
Az elsőfokú bíróság a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339.§-ának (2) bekezdése alapján az alperes határozatát megváltoztatva a felperes terhére kiszabott versenyfelügyeleti bírságot 5.000.000 forintra mérsékelte. A felperes által sem vitatott jogsértés szankciójaként a bírság alkalmazását jogszerűnek minősítette, annak elengedését nem tartotta indokoltnak, azonban a bírság összegét eltúlzottnak ítélte, így a felperesi keresetnek részben helyt adva annak összegét mérsékelte. Figyelembe vette, hogy az alperes korábban a fogyasztók megtévesztése miatt a felperest nem marasztalta, ugyanakkor elfogadta azt a felperesi érvelést, hogy a versenytársakkal szembeni ügyekben érvényesített szankcióhoz képest a perbeli bírság összege eltúlzott volt. Kiemelte, hogy az alperes nem megfelelő arányosítással vette figyelembe a speciális és a generális prevenció elvére alapított szempontokat. Hangsúlyozta, hogy az alperes ahelyett, hogy a felperesi jogsértés egyes körülményeit értékelte volna, kizárólag a piacon egyébként uralkodó mechanizmusokból indult ki és ennek konzekvenciáit vonta le. A mérlegelés súlypontja a generális prevenció irányába tolódott - az alperes a hirdetési piacon eluralkodott, a verseny tisztaságát sértő gyakorlatra hivatkozott -, azonban ezt a szempontot alappal nem vehette volna figyelembe, mivel a felperes esetében marasztalással és szankció alkalmazásával zárult versenyfelügyelete eljárás korábban nem volt. Ezt kirívóan okszerűtlennek minősítette azzal, hogy az alperes egyáltalán nem adta indokát annak, hogy a hirdetési piacon kialakult helytelen gyakorlat következményét miért a felperesnél kell levonni, és miért ilyen mértékű jogkövetkezmény alkalmazásával. Az alperes a szankció visszatartó hatását kiemelte, de a jogsértés tényén túl egyetlen szempontot vett tekintetbe: a Tpvt. 78.§-ának (1) bekezdése szerinti éves nettó árbevétel 10%-ában meghatározott korlátot. Annak azonban okszerű indokát nem adta, hogy e határon belül miért az adott mértékben szabta ki a szankciót. Rámutatott arra, hogy önmagában annak a körülménynek, hogy a hirdetőnek semmilyen kára nem származott a felperes magatartásából sem a jogsértés megállapíthatóságára, sem a szankció kiszabására nem volt kihatása, mivel a jogsértő magatartás a félrevezető közlés közzétételével megvalósult.
Az alperes fellebbezésében az elsőfokú ítélet megváltoztatásával a felperesi kereset teljeskörű elutasítását kérte. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság anélkül, hogy a felperes részéről állított körülményeket megvizsgálta, avagy valóságtartalmukat ellenőrizte volna, azokat automatikusan enyhítő körülményeknek tekintette, és ezért jogszerűtlenül csökkentette a Versenytanács által kiszabott bírságot. Hangsúlyozta, hogy valójában sem a jogsértés időtartama, sem az együttműködés ténye, sem a korábbi versenyjogi marasztalás hiánya nem indokolja a bírság felére mérséklését, mivel ezek nem minősülnek enyhítő körülménynek, így a határozatának indokolásából való mellőzésük sem tekinthető jogsértőnek. Utalt arra, hogy a Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdésében felsorolt körülményeket figyelembe vette, még ha a határozat szövege azt külön nem is rögzítette, ugyanis összességében ez eredményezte az alacsonyabb mértékű bírságot (kb. 6,5% helyett 4,5%-ot). Hivatkozott arra, hogy döntésében a Tpvt. 78.§ (1) bekezdése szerinti jogszabályi korlátot, a generális prevenció szempontjait, részben a jogsértéssel elért előny hiányát, valamint részben a hasonló tárgyú határozataiban foglaltakat vette figyelembe. Fellebbezési ellenkérelmében arra utalt, hogy a jogsértő állapot időtartama a perbeli esetben az átlagos mértéket meghaladó (5 hónapig tartó) hosszúságú volt, ezért enyhítő körülménynek nem tekinthető. Az eljárást segítő együttműködő magatartást értékelte, és úgy látta, hogy a törvényi kötelezettség teljesítését meghaladó mértékű, enyhítés alapjául szolgáló közreműködést a felperes nem tanúsított. Azt a tényt, hogy a felperest korábban versenyjogilag nem marasztalták figyelembe vette akkor, amikor nem szerepeltette súlyosító körülményként a visszaesést, mivel a jogalkotó a Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdése szerint egyértelműen a törvénybe ütköző magatartás ismételt tanúsítását, nem pedig annak hiányát tekinti értékelendő körülménynek.
A felperes fellebbezésében az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását, a bírság további mérséklését vagy elengedését kérte. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság által mérsékelt bírság összege is eltúlzott - a korábban hasonló ügyekben alperes által kiszabott legmagasabb bírság ötszöröse -, ezért megalapozatlan és okszerűtlen az elsőfokú bíróság erre vonatkozó része.
Az alperes és a felperes fellebbezése nem alapos.
A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp. 253.§-ának (3) bekezdése alapján a peres felek fellebbezéseinek korlátai között vizsgálta és megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a tényállást teljeskörűen feltárta és a rendelkezésére álló peradatoknak a Pp. 206.§-ában foglaltaknak megfelelő értékelésével határozott a felperes terhére kiszabott versenyfelügyeleti bírság mérsékléséről.
Az alperes törvényben meghatározott feladata, hogy a fogyasztók védelme és a versenyszférában működő piaci szereplők tiszta (jogszerű) és kiegyensúlyozott versenyének biztosítása érdekében a piac szereplőinek tevékenységét ellenőrizze, a tapasztalt jogellenességeket kiküszöbölje, az alkalmazott szankció révén a speciális és generális prevenció eszközeivel élve a jogsértőt, valamint a piac többi szereplőjét a további jogsértéstől visszatartsa.
A Tpvt. 78.§-ának (1) és (2) bekezdése szerint az eljáró Versenytanács bírságot szabhat ki azzal szemben, aki a törvény rendelkezéseit megsérti. A bírság összege legfeljebb a vállalkozás, illetve annak - a határozatban azonosított - vállalkozáscsoportnak a jogsértést megállapító határozat meghozatalát megelőző üzleti évben elért nettó árbevételének 10%-a lehet, amelynek a bírsággal sújtott vállalkozás a tagja. Ha az (1) bekezdés szerinti vállalkozásnak, illetve vállalkozáscsoportnak a jogsértést megállapító határozat meghozatalát megelőző üzleti évben elért nettó árbevételéről fém áll rendelkezésre hitelérnek tekinthető információ, a bírság maximumának meghatározatásakor az utolsó hitelesen lezárt üzleti év árbevétele az irányadó. A Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdése továbbá akként rendelkezik, hogy a bírság összegét az eset összes körülményeire- így különösen a jogsérelem súlyára, a jogsértő állapot időtartamára, a jogsértéssel elért előnyre, a jogsértő felek piaci helyzetére, a magatartás felróhatóságára, az eljárást segítő együttműködő magatartására, a törvénybe ütköző magatartás ismételt tanúsítására - tekintettel kell meghatározni. A jogsérelem súlyát pedig különösen a gazdasági verseny veszélyeztetettségének foka, a fogyasztói érdekek sérelmének köre, kiterjedtsége alapozhatja meg.
A versenyhatóságnak a jogsértést befolyásoló körülményeket, az elérni kívánt célt, és az elkövetett jogsértő magatartás súlyát, hatását, eredményét a vállalkozásnak ehhez való viszonyulását mint a bírságösszegre hatással bíró tényezőket a Tpvt. 78. §-ában foglaltak szerint kell mérlegelnie. E körben a következőket emeli ki a Fővárosi Ítélőtábla; a jogsérelem súlya elsődlegesen vizsgálandó szempont, amelynél a fogyasztói érdekek köre, kiterjedtsége a gazdasági verseny veszélyeztetettségének fokát, így a jogsértés súlyosságát jelentős mértékben növeli. Amennyiben e tényezők összevetése eredményeként megállapítható, hogy a jogsértés csekély súlyú, akkor a konkrét ügy valamennyi további körülményét értékelve eredményezheti akár a szankció kiszabásának mellőzését is. A jogsértő állapot időtartama, a jogsértéssel elért előny, a magatartás felróhatósága, ismételt tanúsítása - mint értékelendő szempontok - együttesen avagy külön-külön is súlyosító körülmények, ezek bármelyikének rövidsége vagy hiánya azonban nem enyhítő körülmény önmagában. Az eljárást segítő együttműködő magatartás azonban enyhítő körülmény, annak hiánya pedig súlyosító körülmény.
Az alperes nem teheti automatikussá a bírságmérték meghatározását, az ügyek egyedisége szükségessé teszi, hogy valamennyi esetben a Tpvt. 78.§-a szerinti szempontokat ütköztesse az egyedi ügyben feltárt releváns körülményekkel, mert ezek összevetése eredményeként határozható meg körültekintően az alkalmazott szankció mértéke. Alapvető követelmény, hogy az alperes megfelelő terjedelemben és valamennyi, a mérlegelésnél figyelembe vett feltárt tényt és körülményt értékelve, indokolja döntését (mind a szankció kiválasztása, mind annak mértéke vonatkozásában).
A bíróság felülvizsgálatának ki kell terjednie az alperesi határozat ténybeli és jogi elemeinek vizsgálatára, míg a szankció körében először azt kell megvizsgálni, hogy a közigazgatási szerv a jogsértés okán megfelelően alkalmazta-e a jogkövetkezményt és azt követően értékelendő az annak mértékéről való döntés helyessége.
Rámutat a másodfokú bíróság ezzel összefüggésben, hogy a Tpvt. rendelkezéseinek megsértése tényéből következik a szankcionálás lehetősége, de ez nem jelentheti azt, hogy a jogsértés tényére való utalás, és a Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdésének megjelölése az itt felsorolt szempontok értékelésének rögzítése nélkül elegendő az indokolási kötelezettség maradéktalan teljesítéséhez.
A Pp. 3398. §-ában foglaltak alapján a mérlegeléssel megállapított bírság mértékének megváltoztatására csak akkor kerülhet sor, ha a közigazgatási szerv a tényállást nem kellő mértékben tárta fel, az eljárási szabályokat nem tartotta be, ezért döntése részben hiányos vagy téves, mérlegelésének szempontjai és annak okszerűsége nem állapítható meg.
Mindezekből következően a bíróságnak a Tpvt. és a Pp. előírásaihoz képest kell értékelnie a felperes terhére rótt jogsértés miatt alkalmazott jogkövetkezményeket, és a jogszabályi rendelkezések által biztosított (Tpvt. 83.§ (4) bek.; a Pp. 339.§ (2) bek.) megváltoztatási jogkörével élve van lehetősége a versenyhatóság által alkalmazott joghátrány mellőzésére avagy mérséklésére.
A perbeli esetben az elsőfokú eljárásban a felperes a Tpvt. 8.§-ának (2) bekezdés a) pontjába ütköző jogsértés tényét nem vitatta, csak a szankció mértékének meghatározását kifogásolta. Az elsőfokú bíróság a bírság mellőzését nem tartotta indokoltnak, de a felperes keresetének részben helyt adva, az alperes által kiszabott bírságot a felére, azaz 5.000.000 forintra mérsékelte.
A másodfokú bíróság egyetértett az elsőfokú bíróságnak azon megállapításával, hogy a bírság mértékének meghatározása körében az alperesi határozat indokolása nem teljeskörű, a Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdésében foglalt szempontok szerinti mérlegelése hiányos.
A Fővárosi Ítélőtábla álláspontja - a fellebbezési kérelmek keretein belül vizsgálódva -, hogy a felperes terhére rótt jogsértés súlyos és felróható. Felróható, (mert a társadalom értékítéletével szembenálló, azt sértő az a tudatosan a valóságnak meg nem felelő tájékoztatás, ami a potenciális hirdetői kört és az Interneten való elérhetőség miatt az egyéb fogyasztókat is nem egyszer, hanem több hónapig (5 hónap) tartó időtartamban téves adatokról tájékoztatta. A felperes a termékeivel érintett piacon közepes nagyságú vállalkozásként, alapítását (tevékenységének megkezdését) követően két évvel követte el a jogsértést, így az azonos piacon lévő többi szereplőkre gyakorolt hatása miatt a generál preventív szempont figyelembevétele, ha nem is olyan mértékben, ahogy ezt az alperes értékelte, de nem volt mellőzhető. A felperes részéről sem vitatott jogsértéssel összefüggően fel nem tárt piaci előny hiánya enyhítő körülményként nem értékelhető. Ezzel szemben nem fogadható el az az alperesi érvelés, hogy az eljárásban való együttműködés mint törvényi kötelezettség nem külön érdeklődésre számot tartó magatartás. Az igaz, hogy a Tpvt. 61.§-a szerint az eljárás elhúzódására, a tényállás feltárásának meghiúsítására irányuló, vagy azt eredményező magatartás miatt eljárási bírság szabható ki. A Tpvt. 78.§-ának (3) bekezdése azonban a bírságösszeg meghatározása során értékelendő körülményként rendeli figyelembe venni az eljárást segítő együttműködő magatartást. Ezért, ha az eljárás alá vont együttműködési kötelezettségének bírság kiszabása nélkül önként, segítő módon leget tesz, azt enyhítő körülményként javára figyelembe kell venni.
Az elsőfokú bíróság a felperes törvénysértő magatartás miatti első alkalommal való elmarasztalására, a nem vitatott együttműködő magatartására és a hasonló tárgyú versenyfelügyeleti eljárások eredményeként alkalmazott szankciók nagyságára, valamint a generál preventív hatás elérésének alkalmasságára is figyelemmel, megalapozottan döntött a felperest terhelő bírság összegének mérsékléséről.
A másodfokú bíróság álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a mérlegelése során okszerűen értékelte a vonatkozó és alapul vehető körülményeket, döntését megfelelően meg is indokolta, döntésével a másodfokú bíróság egyetértett. Mivel az alperes fellebbezéséből kitűnően - a "határozata szövegén" kívül vette figyelembe a törvény által értékelni rendelt körülményeket, erre alapítottan a kereset elutasítását jogszerűen nem kérhette. A felperes pedig a súlyos jogsértése okán kiszabott bírság mérséklését felróható magatartása miatt sem kérhette alappal.
A felperes és az alperes fellebbezésében olyan új tényt vagy körülményt nem jelölt meg, ami az elsőfokú bíróság mérlegelésének helyességét megdönthette volna, amely fellebbezésük kedvező elbírálását eredményezhette volna.
A másodfokú bíróság a peres felek pernyertességének és pervesztességének arányára figyelemmel akként rendelkezett, hogy a Pp. 81.§-ának (1) bekezdése alapján a felek felmerült másodfokú költségeiket maguk viselik.
A fellebbezési illeték összege az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 46.§-ának (1) bekezdése alapján - figyelemmel az Itv. 39.§-ának (3) bekezdés c) pontjára - 24.000 forint; mivel a felperes fellebbezésén 16.500 forint illetéket lerótt, a fennmaradó 7.500 forint fellebbezési illeték viselésére köteles. Az alperest az Itv. 5.§-ának (1) bekezdés c) pontja alapján teljes személyes illetékmentesség illeti, így a reá eső fellebbezési illetéket az állam viseli. A peres feleket terhelő fellebbezési illeték viselésére vonatkozó rendelkezések az Itv. idézett rendelkezésein túl a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13.§-ának (2) bekezdésében és 14.§ban foglaltakon alapulnak.
B u d a p e s t e n, 2008. évi április hó 16. napján
Megtévesztőnek minősültek a Haszon magazin példányszámára vonatkozó közlések
Vj-82/2006/17

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


Köf.5.050/2015/4. számú határozat | K Ú R I A
Köf.5.050/2015/4. számú határozat
Az ügy száma: Köf.5050/2015/4.
Az érintett önkormányzat: Budapest Főváros III. Óbuda-Békásmegyer Önkormányzata (Budapest, Fő tér 3.)
Az érintett önkormányzat képviselője: dr. Biczi Tamás ügyvéd (Biczi és Turi Ügyvédi Iroda (1088 Budapest, Rákóczi út 11.)
Az ügy tárgya: helyi zajrendelet törvényessége
- megállapítja, hogy Budapest Főváros III. Óbuda-Békásmegyer Önkormányzata által alkotott a zajvédelem helyi szabályozásáról szóló 24/2005. (VI.13.) rendelet 1. § (4) bekezdés b) és c) pontja, 2. § (4) bekezdése törvénysértő, ezért e rendelkezéseket megsemmisíti;
- Budapest Főváros III. Óbuda-Békásmegyer Önkormányzata által alkotott a zajvédelem helyi szabályozásáról szóló 24/2005. (VI.13.) rendelet 1. § (2) bekezdése 1. § (3) bekezdés a) és b) pontja, 1. § (4) bekezdés e) pontja, 2. § (1a)-(5) bekezdés és 4. § (5) bekezdése törvényellenességének megállapítására irányuló indítványt elutasítja;
– elrendeli, hogy a határozat közzétételére – a Magyar Közlönyben való közzétételt követő nyolc napon belül – az önkormányzati rendelet kihirdetésével azonos módon kerüljön sor
[1] 1. Az Alapvető Jogok Biztosa (a továbbiakban: indítványozó) a 2011. évi CXI. törvény 34/A. § (1) bekezdése alapján kezdeményezte Óbuda-Békásmegyer Önkormányzat Képviselő-testületének a zajvédelem helyi szabályozásáról szóló 24/2005. (VI.13.) rendelet (a továbbiakban: Ör.) 1. §-a és 2. §-a, továbbá a 4. § (5) bekezdésének törvényességi vizsgálatát és megsemmisítését. Álláspontja szerint a támadott rendelkezések ellentétesek a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Kvt.), a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.), a helyi önkormányzatok és szerveik, a köztársasági megbízottak, valamint egyes centrális alárendeltségű szervek feladat és hatásköréről szóló 1991. évi XX. törvény (a továbbiakban: Hatásköri tv.), valamint a környezeti zaj és rezgés elleni védelem egyes szabályairól szóló 284/2007. (X.29.) Korm. rendelet (a továbbiakban: ZajKr.) több rendelkezésével.
[2] Az indítványozó szerint mivel a Kvt. 110. § (7) bekezdése a Kormánynak ad felhatalmazást, hogy rendeletben szabályozza a települési önkormányzat polgármesterének és jegyzőjének részletes környezetvédelmi államigazgatási hatáskörét, így az érintett önkormányzat túlterjeszkedett a rendelet bevezetőjében kapott felhatalmazáson, amikor a települési önkormányzat polgármesterének állapít meg részletes környezetvédelmi hatáskört. Az Ör. 2. § (1a) – (5) bekezdésében, valamint a 4. § (5) bekezdésében foglalt ezen rendelkezések egyébként a ZajKr. 4. § (1) bekezdésével és 10-11. §-aiban foglaltakkal ellentétes.
[3] Az indítványozó kifejtette, hogy az Ör. 1. § (2) bekezdése a Kvt. 48. § (1) bekezdésével, valamint a ZajKr. 1. § (2) bekezdésével ellentétesen állapítja meg a rendelet tárgyi hatályát.
[4] Az Ör. 1. § (3) bekezdés a) és b) pontja indokolatlanul ismétli meg a ZajKr. 1. § (2) bekezdés a) és f) pontjában foglalt rendelkezéseket, így az a Jat. 3. §-ával ellentétes.
[5] Az Ör. 1. § (4) bekezdés e) pontja a Jat. 2. § (1) bekezdésében foglalt normavilágosság követelményébe ütközik, mert nem állapítható meg, hogy mely háztartási berendezésekre vonatkozik.
[6] Az indítványozó szerint az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontja ellentétes a Kvt. 4. § 20. pontjával és a ZajKr. 5-6. §-aiban foglalt, a hatásterület meghatározására vonatkozó rendelkezésekkel, ezen túl – az Ör. 2. § (4) bekezdés utolsó mondatával együtt – az önkormányzat túlterjeszkedett a Hatásköri tv. 85. § (1) bekezdés f) pontja és a Kvt. 46. § (1) bekezdés c) pontja, valamint a 48. § (1) bekezdése szerinti felhatalmazáson, mert a kérdés szabályozására a Kormánynak ad felhatalmazást a Kvt. 110. § (7) bekezdés 9. pontja.
[7] Az Ör. 2. § (4) bekezdése a ZajKr. hatálya alá tartozó üzemi, illetve sport, szórakoztató, szabadidős tevékenységre a környezeti zaj- és rezgésterhelési határérték megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM-EüM együttes rendeletben (a továbbiakban: Határérték R.) szabályozottakkal azonos mértékben, továbbá kisebb mértékben korlátozó határértékeket állapít meg, így az a Kvt. 48. § (1) bekezdésébe ütközik.
[8] Az Ör. 1. § (4) bekezdésének c) pontja nem hatályos jogszabályi rendelkezésre hivatkozik, így sérti a Jat. 2. § (4) bekezdés b) pontját, az Ör. 1. § (4) bekezdésébe foglalt közterületi rendezvény fogalmának meghatározására az önkormányzatnak felhatalmazása nincs.
[9] 2. A Kúria a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 52. §-a alapján megküldte az indítványt az érintett önkormányzatnak állásfoglalása megismerése céljából. Az érintett önkormányzat először arra utalt, hogy az indítványban az Ör. 1. § (3) bekezdés c) pontja, illetve 1. § (4) bekezdés b), c) és e) pontja, valamint az Ör. 2. § (1) bekezdése törvényellenességével kapcsolatos érvelés nem szerepel, így kéri az indítványt e vonatkozásban elutasítani.
[10] Az Ör. 2. § (1a) – (5) bekezdései, valamint a 4. § (5) bekezdéseivel kapcsolatban az érintett önkormányzat kifejtette, hogy a központi szabályozás helyi közügynek tekinti a zaj- és rezgésvédelmet, a Hatásköri tv. és a Kvt. felhatalmazása alapján a helyi képviselő-testület a szabályozásra hatáskörrel rendelkezik. Az Ör. 1. § (1) bekezdése alapján az Ör. hatálya a közterületi rendezvényekre terjed ki. A Kvt. felhatalmazása alapján alkotott ZajKr. hatálya azonban nem terjed ki a közterületi rendezvényekre.
Amikor az Ör. 2. § (1a) bekezdése, illetve az Ör. 4. § (5) bekezdése a polgármestert hatalmazza fel a közterületi rendezvényen hangosító berendezés üzemeltetésének engedélyezésére, akkor önkormányzati hatósági hatáskört delegál a polgármesterre. Véleménye szerint így nem áll fenn az a helyzet, hogy az Mötv. és a Ket. felhatalmazása és keretei között államigazgatási hatáskör átruházása történt. A 41/2000. (XI. 8.) AB határozat a közterületi rendezvényekről való döntést önkormányzati hatósági ügyként definiálta. Az önkormányzat álláspontja szerint, amíg nincs olyan kormányrendelet, amely a települési önkormányzat polgármesterének és jegyzőjének részletes környezetvédelmi államigazgatási hatáskörét határozná meg, úgy az önkormányzat szabályszerűen járt el, amikor a polgármester számára környezetvédelmi államigazgatási hatásköröket állapított meg.
[11] Azzal összefüggésben, hogy az Ör. 1. § (2) bekezdése ellentétes a Kvt. 48. § (1) bekezdésével, valamint a ZajKr. 1. § (2) bekezdésével, az érintett önkormányzat utalt a Kúria Önkormányzati Tanácsának Köf.5.019/2014. számú határozatára. Véleménye szerint az indítványozó helytelenül értelmezte a Kvt. 48. § (1) bekezdését, mert ez csak arra vonatkozik, hogy az önkormányzatok a környezeti zajszabályozással összefüggésben a központi jogszabályokban foglaltaktól nagyobb mértékben korlátozó környezetvédelmi előírásokat határozhatnak meg.
[12] Az indítványozónak az Ör. 1. § (3) bekezdés a) és b) pontjaival kapcsolatban felvetett érveire vonatkozóan (amely szerint e szabályok megegyeznek a ZajKr. 1. § (2) bekezdés a) és f) pontjaiban foglaltakkal) az önkormányzat kifejtette, hogy nem azonosan vagy hasonló módon szabályozott életviszonyokról van szó, hanem épp ellenkezőleg, azt rögzíti, hogy mely életviszonyok szabályozására nem terjed ki az adott jogszabály. E körben a Kúria Köf.5.039/2013/4., Köf.5.057/2013/8., Köf.5.042/2013/5., számú határozataira hivatkozott, amelyek szerint az önkormányzati rendeletek koherencia zavarának elkerülése érdekében nem törvénysértő bizonyos körben az ismétlés.
[13] Arra a felvetésre, hogy az Ör. 1. § (4) bekezdése e) pontja nem tartalmazza pontosan a háztartási berendezés fogalmát, az érintett önkormányzat kifejtette, hogy attól még e fogalom a normavilágosság követelményét nem sérti.
[14] Az érintett önkormányzat egyetértett az indítványozóval abban, hogy az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontja ellentétes a Kvt. 4. § 20. pontjával, valamint a ZajKr. 5-6. §-aiban foglalt, hatásterület meghatározására vonatkozó rendelkezésekkel, kifejtette, hogy azt az érintett önkormányzat hatályon kívül fogja helyezni.
[15] Az indítványozó szerint az Ör. 2. § (4) bekezdése azzal, hogy a közterületi rendezvények során üzemeltetett hangosító berendezésekre a Határérték R. rendelkezéseit rendeli alkalmazni, nem törvénysértő.
[16] Az érintett önkormányzat egyetértett az indítványozóval a tekintetben is, hogy az Ör. 1. § (4) bekezdése nem hatályos rendelkezésre utal, ezért előadása szerint az érintett önkormányzat azt hatályon kívül fogja helyezni.
[17] Mindezek alapján kérte az indítvány elutasítását.
[18] 1. Az indítványozó az Ör. 2. § (1a) – (5) bekezdésében és 4. § (5) bekezdésében foglaltak vizsgálatát azért kezdeményezi, mert álláspontja szerint a Kvt. 110. § (7) bekezdése a Kormánynak ad e körben felhatalmazást, valamint e szabályok szemben állnak a ZajKr. 4. § (1) bekezdésével és 10-11. §-aival.
[19] Az Ör. 2. § (1) bekezdése engedélyhez köti a nappali (06 és 22 óra közötti) időszakban 1 órát meghaladó időtartamú, valamint éjszakai (22 és 06 óra közötti) időszakban bármilyen időtartalmú közterületi rendezvényen hangosító berendezés üzemeltetését. A támadott 2. § (1a)-(5) bekezdései az engedélyezési eljárást szabályozzák, az Ör. kimondja, hogy az engedély elbírálásáról és a hangosító berendezés használatának feltételeiről első fokon, önkormányzati hatósági jogkörben a polgármester dönt. E rendelkezések értelmében ha a kérelemben közölt adatokból az állapítható meg, hogy szabadidős zajforrásból származó környezeti zaj a környéken élők nyugalmát indokolatlanul zavarná, a polgármester a rendezvény időtartamára
- zajkibocsátásra vonatkozó korlátozást,
– hangárnyékoló eszköz alkalmazását írhatja elő,
– vagy a kérelmet elutasíthatja.
Az Ör. 4. § (5) bekezdés alapján a polgármester a hangosító berendezés üzemeltetésének folytatását a helyszínen felfüggesztheti az Ör.-ben foglaltak be nem tartása esetén.
[20] Az ügy irataiból megállapítható, hogy az Ör.-beli szabályok megalkotására – többek között – a „Sziget Fesztivál” zajkibocsátása kapcsán került sor.
[21] A Kvt. 110. § (7) bekezdése alapján felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben állapítsa meg
1. a települési önkormányzat polgármesterének és jegyzőjének részletes környezetvédelmi államigazgatási hatáskörét;
6. a környezetvédelmi bírságok fajtáit és mértékét, megállapításának módját;
9. a hatásterület meghatározásának szabályait;
23. a zaj és rezgés elleni védelem szabályait;
[22] Az Ör. bevezetője szerint az érintett önkormányzat a Hatásköri tv. 85. § (1) bekezdése e) pontjában kapott felhatalmazás alapján, valamint a Kvt. 46. § (1) bekezdés c) pontjában foglaltak szerint hozta meg a rendeleti szabályokat. A Hatásköri tv. 85. § (1) bekezdés e) pontja a rendelet megalkotásakor úgy szólt, hogy a települési önkormányzat képviselő-testületének feladat- és hatáskörébe tartozik a helyi zaj- és rezgésvédelmi szabályok megállapítása. A Hatásköri tv. e szabályát a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény módosításáról rendelkező 2015. évi CCXXX. törvény (a továbbiakban: Mód. tv.) 8. §-a hatályon kívül helyezte. A Mód.tv. a Kvt. 48. § (4) bekezdését új d)-e)-f) pontokkal egészítette ki, valamint megállapította a 48. § (5) bekezdés új szövegét. A Kvt. 48. § (4) bekezdésének jelenleg hatályos szövege szerint:
(5) A (4) bekezdésben meghatározott feladatok végrehajtására a fővárosban
a) az a) és a b) pont tekintetében a fővárosi közgyűlés,
b) a d)–f) pont tekintetében
ba) a fővárosi kerületi képviselő-testület,
bb) a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi közgyűlés
alkothat rendeletet.
[23] Megállapítható tehát, hogy a Kvt. 2016. január 6-tól hatályos szabályai, a 48. § (4) bekezdés f) pontja és (5) bekezdés b) ba) pontja alapján a fővárosi kerületi képviselő-testület felhatalmazással rendelkezik – ahogy az az Ör. címében is szerepel – a helyi zajvédelmi szabályok megalkotására. Megjegyzést érdemel, hogy korábban hasonló szabályt a Hatásköri tv. 85. § (1) bekezdése tartalmazott.
[24] A Kúria megítélése szerint a Kvt. 110. § (7) bekezdésében az a Kormánynak adott felhatalmazás, hogy szabályozza a települési önkormányzat polgármesterének és jegyzőjének részletes környezetvédelmi államigazgatási hatáskörét, az államigazgatási hatósági ügyekre vonatkozik, amíg – jelenleg – a Kvt. 48. § (4) bekezdés f) és (5) bekezdés b) ba) pontjában adott felhatalmazás az önkormányzati hatósági ügyekre irányadó. Annak eldöntése érdekében, hogy az Ör. vonatkozásában a Kvt. fent jelölt rendelkezései közül melyik alkalmazható (államigazgatási hatósági ügyet vagy önkormányzati hatósági ügyet szabályoz), figyelembe kell venni a következőket:
[25] A Kvt. 110. § (7) bekezdésébe foglalt, a Kormánynak adott felhatalmazást a Kormány a ZajKr.-vel teljesítette. A ZajKr. 1. § (2) bekezdés a) pontja szerint a ZajKr. hatálya nem terjed ki a közterületi rendezvényre. A ZajKr. ezáltal „helyet adott” a helyi zajvédelmi szabályok megalkotására – korábban a Hatásköri tv. jelenleg – a Kvt. 48. § (4) bekezdés f) pontjába foglalt felhatalmazás tartalommal való kitöltésére. Az Ör. 1. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az Ör. hatálya a közterületi rendezvényekre terjed ki. Tehát ebből a szempontból az Ör. nem állhat ellentétben a ZajKr.-vel. Ettől különálló kérdés az, hogy az Ör. valamely tételes szabálya más jogszabállyal esetleges ellentétes.
[26] A Kúria észlelte, hogy a ZajKr. 1. § (2) bekezdés a) pontja 2016. február 1-jei hatállyal akként módosult, hogy a rendelet hatálya nem terjed ki „a kizárólag közterületen megtartott, alkalmi rendezvényekre”. A Kúria megítélése szerint az indítványozó által felvetett törvényességi probléma lényegének megítélésére e módosítás nem hat ki, az Ör. a helyi zajvédelmi követelményeket egyrészt a hangosító berendezések használatára terjeszti ki (ami értelemszerűen az alkalmi rendezvényekre jellemző), másrészt a háztartási igényeket kielégítő tevékenységre, amelyre a ZajKr. 1. § (2) bekezdés c pontja értelmében a ZajKr. hatálya szintén nem terjed ki.
[27] A Kúria tehát megállapította, hogy az érintett önkormányzat korábban a Hatásköri tv., jelenleg hatályosan a Kvt. fenti rendelkezései értelmében felhatalmazással rendelkezett önkormányzati hatósági ügyként szabályozni a helyi érdekeltségű közterületi rendezvényekre vonatkozó zajvédelmi szabályokat. A Kúria erre tekintettel törvénysértést az Ör. 2. § (1a)-(5) bekezdés és 4. § (5) bekezdés vonatkozásában nem állapított meg, ezért az erre vonatkozó indítványt elutasította.
[28] 2. Az indítványozó szerint az Ör. 1. § (2) bekezdése a Kvt. 48. § (1) bekezdésével, valamint a ZajKr. 1. § (2) bekezdésével ellentétesen állapítja meg a rendelet tárgyi hatályát. Az Ör. 1. § (2) bekezdése értelmében a rendelet hatálya a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel azokra a közterületi rendezvényekre, valamint egyes magánszemélyek háztartási igényeit kielégítő tevékenységekre terjed ki, amelyek környezeti zajt, illetve rezgést okoznak, vagy okozhatnak. Az Ör. 1. § (3) bekezdés értelmében: A rendelet hatálya nem terjed ki
a) a gyülekezési jogról szóló, valamint a választási eljárásról szóló törvény hatálya alá tartozó gyűlések során végzett tevékenységre, továbbá
c) az állami, valamint az önkormányzat által szervezett ünnepségekre.
[29] A Kvt. 48. § (1) bekezdése szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete, illetve a fővárosi önkormányzat esetén a fővárosi közgyűlés önkormányzati rendeletben – törvényben vagy kormányrendeletben meghatározott módon és mértékben – illetékességi területére a más jogszabályokban előírtaknál kizárólag nagyobb mértékben korlátozó környezetvédelmi előírásokat határozhat meg.
[30] A Kúria Önkormányzati Tanácsa az indítványozó által hivatkozott 2012. június 4-én meghozott Köf.5025/2012/5. számú határozatában – a Kvt. 110. § (8) és (13) bekezdése, valamint a 27/2008. (XII. 3.) KvVM-EüM együttes rendelet és a 8/2002. (III. 22.) KöM-EüM együttes rendeletet alapján – megállapította, hogy „a környezet zaj és rezgésterheléssel összefüggő védelme törvényi, kormányrendeleti és miniszteri jogalkotás szintjén szabályozott, az önkormányzati jogalkotásnak tehát a szabályozott kérdésekben csupán kiegészítő, végrehajtó jellegű rendelkezések megalkotására van módja.”
[31] A Kúria Önkormányzati Tanácsa a 2014. szeptember 9-én meghozott Köf.I.5019/2014/4. számú határozatában – a jogszabályi változásokra is tekintettel – a Kvt. 46. § (1) bekezdés c) pontját, 48. § (1) bekezdését és a Hatásköri tv. akkor még hatályos 85. § (1) bekezdés c) pontját értelmezve – a kiegészítő jellegű jogalkotás lehetőségét megerősítve – rámutatott, hogy „az önkormányzatok általános törvényi szabályok szerint rendelkeznek felhatalmazással rendeletalkotásra zajhatással járó környezeti terhelést illetően. Az önkormányzati rendeletalkotás korlátja a központi jogszabályok által már rendezett társadalmi viszony: az Alaptörvény fentebb idézett 32. cikk (2) bekezdéséből, valamint a (3) bekezdéséből következően az önkormányzat rendeletalkotási joga központi jogszabályok által rendezett társadalmi viszonyra nem terjed ki.”
[32] Jelen ügyben az Ör. 1. § (2) bekezdése tartalma szerint arról szól, hogy - a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény (a továbbiakban: Gytv.) és a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény hatálya alá tartozó, továbbá a vallási rendezvények és az állami vagy önkormányzati ünnepek kivételével - hatálya a közterületi rendezvényekre és az ún. „háztartási tevékenységekre” terjed ki. A Kúria álláspontja szerint az Ör. egy speciális helyzetre tekintettel – az 1. pontban ismertetett felhatalmazást is figyelembe véve – alkotott rendeletet. A rendelet hatályát meghatározó 1. § (2) bekezdése a Kvt. 48. § (1) bekezdésével (a Kvt. más rendelkezéseit is figyelembe véve) nem áll ellentétben, de az Ör. hatályát megállapító 1. § (2) bekezdés a ZajKr. indítványozó által jelölt 1. § (2) bekezdés a) és c) pontját sem sérti, mivel a ZajKr. hatálya az Ör. által lefedett tevékenységekre nem terjed ki, így értelemszerűen azzal nem is került ellentétbe.
3. Az Ör. 1. § (3) bekezdése értelmében: „A rendelet hatálya nem terjed ki
a) gyülekezési jogról szóló, valamint a választási eljárásról szóló törvény hatálya alá tartozó gyűlések során végzett tevékenységre, továbbá
b) a vallási tevékenység végzésére.”
[33] A ZajKr. 1. § (2) bekezdés a) és f) pontja szerint Nem terjed ki a rendelet hatálya:
a) közterületi rendezvényre [2016. február 1-től „a kizárólag közterületen megtartott, alkalmi rendezvényekre
[34] A Kúria álláspontja szerint az Ör. 1. § (3) bekezdése nem sérti a Jat. 3. §-át. A Jat. e rendelkezése értelmében „az azonos vagy hasonló életviszonyokat azonos vagy hasonló módon, szabályozási szintenként lehetőleg ugyanabban a jogszabályban kell szabályozni. A szabályozás nem lehet indokolatlanul párhuzamos vagy többszintű. A jogszabályban nem ismételhető meg az Alaptörvény vagy olyan jogszabály rendelkezése, amellyel a jogszabály az Alaptörvény alapján nem lehet ellentétes.”
[35] Mint fentebb a Kúria már utalt rá, a ZajKr. a Kvt. 110. § (7) bekezdés alapján került megalkotásra, amíg az Ör. a helyi zajvédelmi szabályok megalkotására vonatkozó felhatalmazás alapján. Míg egyik körben az államigazgatási hatósági ügyek, úgy a másik körben az önkormányzati hatósági ügyek kerültek szabályozásra. Nem beszélhetünk így indokolatlan párhuzamos szabályozásról, vagy olyan jellegű ismétlésről, amit a Jat. 3. §-a tilt. Az érintett önkormányzat egyébiránt helyesen hivatkozott a Kúria azon gyakorlatára, amely az önkormányzati rendelet koherenciájának fenntartásához fűződő érdeket is figyelembe veszi a Jat. 3. §-a érvényesítésénél.
[36] Az indítvány alapján a Kúria rámutat: közterületi rendezvény nemcsak a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvény lehet. Maga az Ör. 1. § (3) bekezdés a) pontja veszi ki hatálya alól a Gytv. alá tartozó rendezvényeket, holott általános hatályát az 1. § (2) bekezdésben a közterületi rendezvényekre terjeszti ki. Önmagában az, hogy az Ör. a Gytv. vonatkozásában „gyűlés” és nem „rendezvény” kifejezést használ, még nem törvénysértő. E körben maga az Alkotmánybíróság 75/2008. (V. 29.) AB határozata is „gyűlés” fogalmat használt, amikor megkülönböztette a spontán tüntetést és a sürgős gyűlést.
[37] 4. Az indítványozó szerint az Ör. 1. § (4) bekezdés e) pontja a Jat. 2. § (1) bekezdésében foglalt normavilágosság követelményébe ütközik, mert nem állapítható meg, hogy mely további háztartási berendezésekre vonatkozik, s melyekre nem.
[38] A Jat. 2. § (1) bekezdése szerint a jogszabálynak a címzettek számára egyértelműen értelmezhető szabályozási tartalommal kell rendelkeznie. Az Ör. 1. § (4) bekezdés e) pontja értelmében „magánszemélyek által üzemeltetett háztartási berendezés: különösen motoros fűnyíró, motoros fűrész, kerti traktor.”
[39] Az érthető és megfelelően értelmezhető jogszabályszöveg elengedhetetlen feltétele a jogkövető magatartásnak. Az Ör. 1. § (2) bekezdése a rendelet hatályát többek között a „magánszemélyek háztartási igényeit kielégítő tevékenység”-re terjeszti ki. Ezt a fogalmat a ZajKr. 1. § (2) bekezdés c) pontja is tartalmazza (úgy, mint amire a rendelet hatálya nem terjed ki). Az Ör. 1. § (4) bekezdés e) pontja példálózó felsorolást ad arra vonatkozóan, hogy helyben milyen háztartási igényt kielégítő tevékenység minősülhet olyannak, ami az Ör. hatálya alá tartozhat. A jogrendszerben valamely fogalom tartalmának megvilágítására szolgáló példálózó felsorolás nem ismeretlen. Önmagában az, hogy az Ör. 1. § (4) bekezdése e körben – nem lezárt felsorolásban – megjelöli a motoros fűnyírót, motoros fűrészt, és a kerti traktort, nem jelenti a normavilágosság követelményének sérelmét. Az Ör. 1. § (4) bekezdése az 1. § (2) bekezdésében használt fogalom („magánszemélyek által üzemeltetett háztartási berendezés”) megértéséhez, azaz a jogkövető magatartás előmozdításához nyújt segítséget, a Jat. 2. § (1) bekezdésével ezért nem áll ellentétben.
[40] 5. Az indítványozó szerint az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontja ellentétes a Kvt. 4. § 20. pontjával és a ZajKr. 5-6. §-aiban foglalt, a hatásterület meghatározására vonatkozó rendelkezésekkel, ezen túl a szabályozás az Ör. 2. § (4) bekezdés utolsó mondatával együtt a Kormány hatáskörébe tartozik. A hatásterület fogalmát illetően az érintett önkormányzat jelezte, hogy az indítványozóval egyetért, a kifogásolt szabályozást hatályon kívül fogja helyezni. Ezen rendelkezések hatályon kívül helyezésre a mai napig nem került sor.
[41] Az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontja szerint „hatásterület: a környezeti zajforrástól számított 100 méteres távolságon belüli terület, de legfeljebb a III. kerület illetékességi területéig terjedő terület.” Az Ör. 2. § (4) bekezdés utolsó mondata szerint: „Ha két – hangosító berendezést is működtető – közterületi rendezvény hatásterülete fedésben áll, a környezetvédelmi és vízügyi miniszteri rendelet 1. melléklet 3. pontjában meghatározott zajkibocsátási határértéket kell alkalmazni.”
[42] A Kvt. 4. § 20. pontja a következő definíciót adja: „hatásterület: az a terület vagy térrész, ahol jogszabályban meghatározott mértékű környezetre gyakorolt hatás a környezethasználat során bekövetkezett vagy bekövetkezhet;”
[43] Megállapítható tehát, hogy ugyan abban a tárgyban, ugyan annak a fogalomnak más-más tartalmat ad a Kvt. és az Ör. A ZajKr. 5.-8. §-ai a hatásterület megállapításának szabályairól szólnak, ami teljesen eltérő attól, amit az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontja és 2. § (4) bekezdés utolsó mondata meghatároz. Az eltérő szabályok a jogalkalmazásban a Jat. 2. § (1) bekezdését sértő jogbizonytalanságot eredményeznek. Így az Ör. ezen rendelkezései az Alaptörvény 32. cikk (3) bekezdésébe ütköznek. Erre tekintettel a Kúria az Ör. 1. § (4) bekezdés b) pontját és 2. § (4) bekezdés utolsó mondatát a Bszi. 55. § (2) bekezdés a) pontja alapján megsemmisítette.
[44] 6. Az indítványozó álláspontja szerint az Ör. 2. § (4) bekezdése a Kvt. 48. § (1) bekezdésébe ütközik, mert a ZajKr. hatálya alá tartozó üzemi, illetve sport, szórakoztató, szabadidős tevékenységre a környezeti zaj- és rezgésterhelési határérték megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM-EüM együttes rendeletben (a továbbiakban: Határérték R.) szabályozottakkal azonos mértékben, továbbá kisebb mértékben korlátozó határértékeket állapít meg.
[45] A Kúria a fentiekben megállapította, hogy az Ör. 2. § (4) bekezdése második mondata törvénysértő, s annak megsemmisítéséről határozott. A megsemmisítés miatt ezen új problémakörben a 2. § (4) bekezdés második mondatával a Kúria már nem foglalkozott.
[46] Az Ör. 2. § (4) bekezdés első mondata a következőkről rendelkezik: „A közterületi rendezvények során üzemeltetett hangosító berendezésekre a környezetvédelemért felelős miniszter rendeletében a szabadidős zajforrásokra megállapított zajkibocsátási határértékeket kell alkalmazni. ...” Ez a jogszabály a Határérték R.
[47] A Kvt. – e határozatban már többször idézett – 48. § (1) bekezdése alapján az önkormányzat illetékességi területére a más jogszabályokban előírtaknál kizárólag nagyobb mértékben korlátozó környezetvédelmi előírásokat határozhat meg. Megállapítható, hogy az Ör. 2. § (4) bekezdés első mondata a Határérték R.-el azonos szabályok alkalmazását rendeli, s nem pedig nagyobb mértékben korlátozó környezetvédelmi szabályokat állapít meg. A Kvt. 48. § (1) bekezdésnek helyes tartalma, hogy az önkormányzat a környezetvédelem más jogszabályok által már elért védelmi szintjét nem csökkentheti, a helyi önkormányzatok is kötelesek a környezetvédelmi status quo megtartására. Jogalkotási felhatalmazásuk van viszont a környezet védelmének szintjét emelni, akár a központi jogszabályban meghatározottakhoz képest is. A Kúria Önkormányzati Tanácsa e döntésében megállapította, hogy az Ör. 1. § (2) bekezdése a Kvt. 48. § (1) bekezdését nem sérti a magasabb jogszabállyal nem ellentétes kiegészítő szabályok megalkotásával.
[48] Az Ör. most vizsgált 2. § (4) bekezdés első mondata nem állapít meg a Határérték R.-ben meghatározottaktól szigorúbb előírásokat, így formálisan a kiegészítő szabályozás ezen a ponton a Kvt. 48. § (1) bekezdésével ellentétessé vált. Erre tekintettel a Kúria Önkormányzati tanácsa az Ör. 2. § (4) bekezdés első mondatát is megsemmisítette.
[49] 7. Az Ör. 1. § (4) bekezdés c) pontja értelmében „közterület: az önkormányzat tulajdonában lévő közterületek használatáról és rendjéről szóló 30/2004. (VII. 1.) önkormányzati rendelet 1. § (2) bekezdésében meghatározott terület.” Az indítványozó szerint e rendelkezés már nem hatályos önkormányzati rendeletre utal, a 30/2004. (VII. 1.) önkormányzati rendeletet hatályon kívül helyezte az önkormányzat tulajdonában lévő közterületek használatáról és rendjéről szóló 10/2014. (II.28.) önkormányzati rendelet. Az Ör. 1. § (4) bekezdés c) pontja sérti a Jat. 2. § (4) bekezdés b) pontját, mert a nem hatályos jogszabályi rendelkezésre hivatkozás nem biztosítja, hogy az Ör. illeszkedjen a jogrendszerbe. Az érintett önkormányzat e tekintetben is egyetértett az indítványozóval.
[50] A Kúria a Köf.5040/2014/4. számú határozatában már rámutatott, hogy az önkormányzati rendeletbe foglalt más jogszabályokra utaló rendelkezések pontossága a jogbiztonság szempontjából elsőrendű fontossággal bír. Így nemcsak a Jat. 4. § (4) bekezdésének b) pontját sérti a már nem hatályos jogszabályi (önkormányzati rendeleti) rendelkezésre hivatkozó szabály, hanem a Jat. 2. § (1) bekezdését is. Erre tekintettel a Kúria az Ör. 1. § (4) bekezdés c) pontját a Bszi. 55. § (2) bekezdés a) pontja alapján megsemmisítette.
[51] A helyi önkormányzatok a környezetvédelmi törvény felhatalmazása alapján alkothatnak – alkalmi rendezvényeket is érintő – helyi zajvédelmi szabályokat
[52] 1995. évi LIII. törvény 48. § 110. § (7) bekezdés
2010. évi CXXX. törvény 2. § (1) bekezdés, (4) bekezdés b) pont, 3. §
284/2007. (X.29.) Korm. rendelet
[53] A Magyar Közlönyben és az önkormányzati rendelettel azonos módon való közzététel elrendelésére a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) és c) pontja alapján került sor. Az általános alkalmazási tilalom a Bszi. 56. § (5) bekezdése alapján került elrendelésre.
[54] A döntés elleni jogorvoslatot a Bszi. 49. §-a zárja ki.


(3) * Bizonyítvány, illetve oklevél az alap-, közép- vagy felsőfokú végzettséget és azokhoz kapcsolódó szakképesítést, szakképzettséget, illetve tudományos fokozatot tanúsító okirat. Bizonyítványnak, illetve oklevélnek tekintendő az ezekkel azonos hatályú okirat is. Nem minősül külföldi bizonyítványnak, oklevélnek, illetve szakmai képesítésnek a hazai bizonyítvány, oklevél, illetve szakmai képesítés külföldi elismeréséről szóló, külföldi eljáró hatóság által hozott döntés.
(6) * E törvényt kell alkalmazni a szabályozott szakmákra vonatkozó arányossági értékelésre annak érdekében, hogy a szabályozott szakmákhoz való hozzáférést vagy azok gyakorlását korlátozó, bevezetni tervezett jogszabályi rendelkezések, vagy a hatályos rendelkezésekhez fűzött módosítások alkalmasak legyenek az elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, és ne lépjék túl az adott cél eléréséhez szükséges mértéket.
(2) * Bizonyítványa vagy oklevele elismertetésére vagy honosíttatására az jogosult, aki kérelme benyújtásakor állampolgárságát, személyes adatait az állampolgárság és a személyi adat igazolására szolgáló hatósági igazolvánnyal igazolja.
(2) * Résztanulmányok beszámítása esetén, ha köznevelési intézmény vagy szakképző intézmény jár el, az elsőfokú határozat ellen a fenntartóhoz lehet fellebbezni.
AZ ALAPFOKÚ, A KÖZÉPFOKÚ ÉS A FELSŐFOKÚ VÉGZETTSÉGI SZINT ELISMERÉSE *
a) * amely külföldi oktatási intézményben legalább nyolc évfolyam elvégzését tanúsítja, és
13. § * (1) * A magyar érettségi bizonyítvánnyal egyenértékű az a külföldi oktatási intézmény elvégzését tanúsító és az adott országban felsőoktatási intézménybe történő jelentkezésre jogosító bizonyítvány, amelyet az Európai Gazdasági Térséghez tartozó államban vagy olyan államban állítottak ki, amely a Lisszaboni Egyezmény rendelkezéseit magára nézve kötelezőnek ismerte el.
(2) Ha az érettségi bizonyítvány nem minősül az (1) bekezdésben meghatározottak alapján a magyar érettségi bizonyítvánnyal egyenértékűnek, érettségi bizonyítványként az olyan külföldi bizonyítvány ismerhető el, amely - figyelembe véve a külföldi oktatási intézmény jogállását, a bizonyítvány jogi hatályát és a tanulmányi követelményeket - a magyar érettségi bizonyítvánnyal azonos végzettségi szintet tanúsít, továbbá *
b) * külföldi oktatási intézményben legalább tizenkét évfolyam elvégzését tanúsítja, és
a) * külföldi oktatási intézményben legalább tizenkét évfolyam, vagy ha az adott külföldi államban a közoktatás tizenegy évfolyamból áll, akkor tizenegy évfolyam elvégzését tanúsítja,
(4) * Nem felsőoktatási képzésben történő továbbtanulásra való jelentkezésre jogosító hazai érettségi bizonyítványként ismerhető el az a külföldi bizonyítvány, amely azért nem tartozik az (1) vagy a (3) bekezdés hatálya alá, mert a kérelmezőt nem jogosítja az adott országban felsőoktatási intézménybe történő jelentkezésre, vagy kizárólag valamely külföldi felsőoktatási képzésre, képzési területre vagy felsőoktatási intézménytípusban történő továbbtanulásra való jelentkezésre jogosít, feltéve, hogy a bizonyítvány jogosít nem felsőoktatási képzésben történő továbbtanulásra való jelentkezésre az adott országban.
AZ ALAPFOKÚ ISKOLAI VÉGZETTSÉGHEZ KAPCSOLÓDÓ SZAKKÉPESÍTÉS ÉS A KÖZÉPFOKÚ ISKOLAI VÉGZETTSÉGHEZ KAPCSOLÓDÓ SZAKKÉPESÍTÉS, ILLETVE SZAKKÉPZETTSÉG ELISMERÉSE *
Az alap- és középfokú szakképesítés, illetve a középfokú szakképzettség elismerése, a hatósági bizonyítvány *
16. § (1) * Magyarországon megszerezhető, alap- és középfokú szakképesítést tanúsító szakmai bizonyítványként, illetve a középfokú szakképzettséget tanúsító oklevélként tanúsító bizonyítványként olyan külföldi bizonyítvány ismerhető el, amely, figyelembe véve a kiállító külföldi intézmény jogállását, a bizonyítvány jogi hatályát, továbbá összehasonlítva a képzés időtartamát, tartalmát, valamint a képzési és kimeneti követelményeket, olyan szakképesítést, illetve szakképzettséget tanúsít, amely Magyarországon megszerezhető vagy korábban megszerezhető volt.
17. § * Az eljáró hatóság a külföldi oktatási intézményben szerzett bizonyítványnak a magyar általános iskolai bizonyítvánnyal, szakképzésben szerzett oklevéllel, illetve szakmai bizonyítvánnyal vagy érettségi bizonyítvánnyal való egyenértékűségéről, ha azt nemzetközi szerződés vagy jogszabály állapítja meg, hatósági bizonyítványt állít ki.
(4) * Az (1) bekezdés rendelkezéseitől eltérően a külföldi oklevél által tanúsított szakképzettség a hazai osztatlan mesterképzésben megszerezhető szakképzettségként ismerhető el, ha a külföldi oklevél végzettségi szintje a hazai felsőoktatási intézményben megszerezhető alapfokozat végzettségi szintjével egyenértékű, feltéve, hogy a külföldi képzés legalább ötéves időtartamú.
(1) * Tagállamnak minősül Magyarország kivételével az Európai Unió tagállama és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más állam, továbbá az az állam, amelynek állampolgára az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján a szakképesítések, illetve szakképzettségek elismerése vagy - a X. fejezet alkalmazásában - a szolgáltatásnyújtás szabadsága tekintetében az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogokat élvez.
(13) * Alkalmazkodási időszaknak minősül valamely szabályozott szakma Magyarországon történő gyakorlása az adott szakma képesített szakemberének felügyeletével. Az eljáró hatóság előírhatja, hogy a kérelmező a szakma gyakorlása mellett képzésben is vegyen részt. Az alkalmazkodási időszakot az eljáró hatóság által meghatározott módon értékelni kell. Alkalmazkodási időszakot szabályozott elektronikus ügyintézési szolgáltatás igénybevételével nem lehet teljesíteni. A felügyelet mellett folytatott gyakorlatát töltő személy magyarországi jogállását - különösen a tartózkodási jog, a kötelezettségek, a szociális jogok és az ellátások, juttatások és javadalmazás tekintetében - az eljáró hatóság az alkalmazandó közösségi joggal összhangban állapítja meg.
(14) * Alkalmassági vizsgának minősül az olyan, magyar nyelvű elméleti, illetve gyakorlati vizsga, amelyet az eljáró hatóság abból a célból szervez vagy ismer el, hogy felmérje a kérelmező szakmai tudását, képességét és készségét a szabályozott szakma Magyarországon történő gyakorlása szempontjából. Az eljáró hatóság összeállítja azoknak a tantárgyaknak a jegyzékét, amelyek részét képezik a Magyarországon előírt képesítés megszerzéséhez szükséges képzésnek, de a kérelmező képzésének nem voltak részei. Figyelemmel arra, hogy a kérelmező valamely tagállamban képesített szakember, a vizsga követelményei csak olyan ismeretek számonkérésére vonatkozhatnak, amelyek a tevékenység Magyarországon történő folytatásához elengedhetetlenek. Alkalmassági vizsgát szabályozott elektronikus ügyintézési szolgáltatás igénybevételével nem lehet teljesíteni. Az alkalmassági vizsga alkalmazásának részleteit, az alkalmassági vizsgára készülő kérelmező magyarországi jogállását az eljáró hatóság állapítja meg.
(2) * E Fejezet rendelkezéseit kell alkalmazni
30. § * (1) * Ha valamely szabályozott szakma gyakorlása Magyarországon szakmai képesítés birtoklásához kötött, a kérelmező szakképesítése, illetve szakképzettsége a szabályozott szakma gyakorlásának engedélyezésére vonatkozó jogszabályok által előírt szakképesítéssel, illetve szakképzettséggel akkor minősül egyenértékűnek, ha a kérelmező a képzés sikeres elvégzését tanúsító olyan okirattal vagy képzettségi tanúsítvánnyal rendelkezik, amely feljogosítja ugyanazon szakma gyakorlására a származási tagállamban.
31. § * (1) * Az eljáró hatóság három évnél nem hosszabb alkalmazkodási időszakot vagy alkalmassági vizsgát írhat elő,
37. § * (1) * Az eljáró hatóság e fejezet rendelkezései alapján a külön jogszabályokban meghatározott általános orvosi, szakorvosi, ápolói, szülésznői, fogorvosi, fogszakorvosi, állatorvosi, gyógyszerészi, valamint okleveles építészmérnöki képzés elvégzését tanúsító, a minimális közös képzési követelményekkel összhangban kiállított okiratokat az adott szakma gyakorlásának megkezdése szempontjából a megfelelő hazai szakképesítéssel, illetve szakképzettséggel egyenértékűként feltétel nélkül ismeri el.
(2) * Ha valamely tagállamban az adott szakma nem szabályozott szakma, az (1) bekezdés szerinti jog csak azt a szolgáltatásnyújtót illeti meg, aki valamely tagállamban a szolgáltatásnyújtást megelőző tíz év folyamán legalább egy évig folytatta a tevékenységet.
(3) * A (2) bekezdés szerinti egyéves szakmai tapasztalat akkor sem követelhető meg a szolgáltatásnyújtótól, ha valamely tagállamban a szakma gyakorlására felkészítő képzés szabályozott képzésnek minősül.
(5) * A szolgáltatásnyújtó akkor élhet a szabad szolgáltatásnyújtás jogával, ha Magyarországra a szakma átmeneti és alkalmi jellegű gyakorlása céljából érkezik. A szolgáltatásnyújtás átmeneti és alkalmi jellegét esetenként kell megállapítani, különösen a szolgáltatásnyújtás időtartamát, gyakoriságát, rendszerességét és folytonosságát véve figyelembe.
(2) * Az (1) bekezdés a) pontjától eltérően, az adott szolgáltatási tevékenység megkezdésére, illetve folytatására való jogosultságot szabályozó törvény a 38. § (4) bekezdésében meghatározott rendelkezések érvényesítése céljából a szolgáltatásnyújtónak valamely szakmai szervezet vagy testület általi ideiglenes nyilvántartásba vételét, vagy ilyen szervezet vagy testület tagjai közé való ideiglenes felvételét kötelezővé teheti, feltéve, hogy az ilyen nyilvántartásba vétel vagy ideiglenes felvétel nem késlelteti és semmilyen módon nem nehezíti a szolgáltatás nyújtását, valamint nem ró további kötelezettséget a szolgáltatásnyújtóra. Az elismerésért felelős vagy az előzetes ellenőrzést végző hatóság a szolgáltatásnyújtó 40. § (1) bekezdése szerinti bejelentése és a szolgáltatásnyújtó bejelentéséhez csatolandó iratok egy példányát az előzetes ellenőrzés és a IX. Fejezet hatálya alá tartozó szakmák esetében megküldi az érintett szakmai szervezetnek vagy testületnek. A bejelentés megküldése az érintett szakmai szervezet vagy testület automatikus, ideiglenes nyilvántartásba vételének, illetve szakmai szervezeti vagy testületi tagságnak minősül.
41. § * (1) * A szolgáltatásnyújtó a Kormány rendeletében meghatározott, közegészségügyi vagy közbiztonsági vonatkozású szakma gyakorlását - ide nem értve a VIII., a IX. és a IX/A. Fejezet hatálya alá tartozó szabályozott szakmát - csak azt követően kezdheti meg, hogy azt az előzetes ellenőrzést végző hatóság a 40. § szerinti bejelentés alapján Magyarország területén való, határon átnyúló szolgáltatási tevékenysége első alkalommal való megkezdése előtt az ellenőrzés mellőzésével vagy a szolgáltatásnyújtó szakmai képesítésének ellenőrzését követően engedélyezi (előzetes ellenőrzés). Az előzetes ellenőrzés célja az, hogy megakadályozza a szolgáltatás igénybe vevője egészségének vagy biztonságának - a szolgáltatásnyújtó szakmai képesítésének hiánya miatti - súlyos károsodását vagy sérelmét.
b) * a szolgáltatásnyújtást előzetes ellenőrzést követően engedélyezi, vagy,
c) * a szolgáltatásnyújtás engedélyezését alkalmassági vizsga sikeres teljesítéséhez köti,
A HAZAI BIZONYÍTVÁNYOKRÓL, OKLEVELEKRŐL ÉS A HAZAI SZAKMAI GYAKORLATRÓL SZÓLÓ HATÓSÁGI BIZONYÍTVÁNY, AZ EURÓPAI SZAKMAI KÁRTYA, A SZAKMÁK ÚJ SZABÁLYOZÁSÁNAK ELFOGADÁSÁT MEGELŐZŐ ARÁNYOSSÁGI ÉRTÉKELÉS SZABÁLYAI, A TÁJÉKOZTATÁS, A RÉSZTANULMÁNYOK BESZÁMÍTÁSA, AZ ELJÁRÁS DÍJA ÉS A ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK *
XI/B. Fejezet *
A SZAKMÁK ÚJ SZABÁLYOZÁSÁNAK ELFOGADÁSÁT MEGELŐZŐ ARÁNYOSSÁGI ÉRTÉKELÉS SZABÁLYAI *
60/J. § * E fejezet alkalmazásában:
1. Fenntartott tevékenységek: egy szakma szabályozásának olyan formája, amelynek esetében egy szakmai tevékenység vagy szakmai tevékenységekhez való hozzáférés egy szabályozott szakma meghatározott szakmai képesítéssel rendelkező tagjai számára van fenntartva, beleértve azt az esetet is, amikor a tevékenység megosztott más szabályozott szakmákkal;
2. Védett szakmai cím: egy szakma szabályozásának olyan formája, amelynek esetében a cím - valamely szakma vagy szakmák csoportjának gyakorlása során való - használatának feltétele egy meghatározott szakmai képesítés megléte, és amelynek esetében az adott cím nem megfelelő használata szankciókat von maga után.
60/K. § * (1) A 28. § (3) bekezdésében meghatározott szabályozott szakmákhoz való hozzáférést vagy azok gyakorlását korlátozó új jogszabályi rendelkezések bevezetését, illetve a meglévő rendelkezések módosítását megelőzően az e fejezetben meghatározott szabályokkal összhangban a jogszabály előkészítője arányossági értékelést végez.
(2) Az (1) bekezdésben említett értékelés mértékének arányban kell állnia a rendelkezés jellegével, tartalmával és hatásával.
(3) Az (1) bekezdésben említett bármely rendelkezéshez a jogszabály előkészítője az arányosság elvével való összhang megítélését lehetővé tevő részletes indokolást készít.
(4) A jogszabály előkészítője minőségi és - amennyiben ez lehetséges és releváns - mennyiségi elemekkel támasztja alá azokat az okokat, amelyek alapján eldönthető, hogy az (1) bekezdésben említett rendelkezés indokolt és arányos.
(5) A jogszabály előkészítője az (1) bekezdésben említett értékelést objektív és független módon végzi el.
(6) A jogszabály előkészítője figyelemmel kíséri a szabályozott szakmákhoz való hozzáférést vagy azok gyakorlását korlátozó, új vagy módosított jogszabályi rendelkezések megfelelését az arányosság elvének azok elfogadását követően, tekintettel az érintett rendelkezések elfogadása óta bekövetkezett bármely fejleményre.
60/L. § * A 60/K. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezések se közvetlenül, se közvetetten nem tartalmazhatnak állampolgárság vagy lakóhely alapján történő megkülönböztetést.
60/M. § * (1) A jogszabály előkészítője biztosítja, hogy a szabályozott szakmákhoz való hozzáférést vagy azok gyakorlását korlátozó azon jogszabályi rendelkezések, amelyeket bevezetni tervez, és a hatályos rendelkezések általa szándékolt módosításai közérdekű célok alapján indokoltak legyenek.
(2) A jogszabály előkészítője mérlegeli, hogy az (1) bekezdésben említett rendelkezések objektív módon indokoltak-e a közrend, a közbiztonság, a közegészségügy vagy a közérdeken alapuló kényszerítő körülmények alapján.
(3) A tisztán gazdasági jellegű indokok, illetve a tisztán adminisztratív okok nem minősülnek olyan közérdeken alapuló kényszerítő körülménynek, amely indokolná a szabályozott szakmákhoz való hozzáférésnek, illetve azok gyakorlásának a korlátozását.
60/N. § * (1) Az 1. § (6) bekezdésében szereplő rendelkezések elfogadása előtt a jogalkotónak a következőket kell mérlegelnie:
a) a kitűzött közérdekű célokhoz kapcsolódó kockázatok jellege;
b) a meglévő egyedi vagy általános jellegű előírások nem elegendők-e a kitűzött cél elérésére;
c) a rendelkezés alkalmas-e a kitűzött cél elérésére, valóban koherensen és szisztematikus módon tükrözi-e e célt, és így hasonló módon kezeli-e az azonosított kockázatokat, mint az összehasonlítható tevékenységek esetén;
d) az intézkedés által a személyek és a szolgáltatások Európai Unión belüli szabad mozgására, a fogyasztók választási lehetőségeire és a nyújtott szolgáltatás minőségére gyakorolt hatások;
e) kevésbé korlátozó eszközök használatának lehetősége a közérdekű cél elérése érdekében; és
f) az új vagy módosított rendelkezések hatása a szakmához való hozzáférést vagy annak gyakorlását korlátozó egyéb rendelkezésekkel együtt.
(2) A jogalkotó az alábbi elemeket is mérlegeli, ha azok a bevezetendő vagy a módosított rendelkezés jellege és tartalma szempontjából relevánsak:
a) a kapcsolat a szakma által felölelt vagy annak fenntartott tevékenységek köre és a szükséges szakmai képesítés között;
b) a kapcsolat a szóban forgó feladatok komplexitása és a feladatot végrehajtó személyek meghatározott szakmai képesítéssel való rendelkezésének szükségessége között;
c) a szakmai képesítés más módokon való megszerzésének lehetősége;
d) az, hogy a csak bizonyos szakembereknek fenntartott tevékenységek megoszthatók-e vagy sem más szakemberekkel, és miért;
e) az autonómia mértéke egy szabályozott szakma gyakorlása során, valamint a szervezeti és felügyeleti szabályok hatása a kitűzött cél megvalósítására; és
f) a tudományos és technológiai fejlődés, amely ténylegesen csökkentheti vagy növelheti a szakemberek és a fogyasztók közötti információs aszimmetriát.
(3) Az (1) bekezdés f) pontjának alkalmazása során a jogalkotó
a) értékeli az új vagy módosított rendelkezés által a követelmények közül eggyel vagy többel együttesen kifejtett hatásokat, valamint
ba) a fenntartott tevékenységeket és a védett szakmai címet;
bb) a folyamatos szakmai fejlődésre vonatkozó kötelezettséget;
bc) a szakma megszervezésére, a szakmai etikára és a felügyeletre vonatkozó szabályokat;
bd) a kötelező szakmai szervezeti vagy testületi tagságot, illetve a regisztrációs vagy engedélyezési rendszereket, különösen akkor, ha ezek a követelmények egy meghatározott szakmai képesítés birtoklását is előírják;
be) a mennyiségi korlátozásokat, különösen a tevékenységek gyakorlására feljogosító engedélyek számát korlátozó, vagy az egy meghatározott szakmai képesítéssel rendelkező alkalmazottak, vezetők, illetve képviselők minimális vagy maximális számát rögzítő követelményeket;
bf) a meghatározott jogi formára vonatkozó követelményeket, vagy egy vállalatban való tulajdonosi részesedésre, illetve annak vezetésére vonatkozó követelményeket, amennyiben ezek a követelmények közvetlenül kapcsolódnak a szabályozott szakma gyakorlásához;
bg) a területi korlátozásokat, ideértve azt is, amikor a szakmát területileg eltérő módon szabályozzák;
bh) a szabályozott szakma közösen vagy partnerségben való gyakorlását korlátozó követelményeket, valamint az összeférhetetlenségi szabályokat;
bi) a biztosítási fedezetre vagy a szakmai felelősséggel kapcsolatos egyéb egyéni vagy kollektív védelem formájára vonatkozó követelményeket;
bj) a nyelvismereti követelményeket, amennyiben ez a szakma gyakorlásához szükséges;
bk) a rögzített minimális és maximális díjszabási követelményeket;
bl) a reklámozásra vonatkozó követelményeket.
(4) Új követelmények bevezetése, illetve a meglévő követelmények módosítása előtt a jogalkotó biztosítja, hogy az e törvényben foglaltak szerinti, a szolgáltatások ideiglenes vagy alkalmi nyújtásával kapcsolatos sajátos követelmények megfeleljenek az arányosság elvének.
(5) A (3) bekezdésben foglaltakat nem kell alkalmazni az európai uniós jognak megfelelően alkalmazott, a hatályos foglalkoztatási szabályok és feltételek betartását célzó intézkedésekre.
(6) Amennyiben az (1)-(5) bekezdésben szereplő rendelkezések az egészségügyi szakmák szabályozását érintik és betegbiztonsági vonatkozással bírnak, a jogalkotó figyelembe veszi az emberi egészség magas szintű védelmének célját.
c) * határozza meg az elismerési és honosítási eljárásban a kérelemmel benyújtandó dokumentumok körét, e dokumentumok hiteles fordítására és hiteles másolatára vonatkozó szabályokat, a külföldön kiállított okiratok felhasználására, a nemzetközi jogsegélyre vonatkozó szabályokat, *
(4) * Felhatalmazást kapnak a miniszterek, hogy rendeletben állapítsák meg a szabályozási feladatkörükbe tartozó szabályozott szakmák tekintetében az elismerhető vagy figyelembe vehető szakmai gyakornoki időszak megszervezésére és idejére vonatkozó feltételeket, ideértve a szakmai gyakornoki időszakot felügyelő személy szerepére vonatkozó iránymutatást is.
k) * a harmadik országbeli állampolgárok vállalaton belüli áthelyezés keretében történő belépésének és tartózkodásának feltételeiről szóló 2014. május 15-i 2014/66/EU parlamenti és tanácsi irányelve,
l) * a szakmák új szabályozásának elfogadását megelőző arányossági tesztről szóló, 2018. június 28-i (EU) 2018/958 európai parlamenti és tanácsi irányelv.
A harmadik mondatot beiktatta: 2007. évi CX. törvény 1. § (2). Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 1.
Beiktatta: 2019. évi LXXXIII. törvény 1. §. Hatályos: 2020. VII. 30-tól.
Módosította: 2019. évi LXXXIII. törvény 14. § a).
Hatályon kívül helyezte: 2019. évi LXXXIII. törvény 14. § b). Hatálytalan: 2019. XII. 28-tól.
Hatályon kívül helyezte: 2020. évi XXX. törvény 16. §. Hatálytalan: 2020. VII. 1-től.
Módosította: 2006. évi CIX. törvény 115. §, 2019. évi CXII. törvény 44. § 2.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 3.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 4.
Módosította: 2009. évi LVI. törvény 260. §, 2019. évi CXII. törvény 44. § 5.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 6.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 7.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 8.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 2. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Megállapította: 2005. évi LXXXIII. törvény 303. §. Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 9.
Megállapította: 2005. évi LXXXIII. törvény 303. §. Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 10.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 11.
Megállapította: 2005. évi LXXXIII. törvény 304. §. Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 12.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 3. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Módosította: 2009. évi LVI. törvény 260. §, 2011. évi CCI. törvény 217. § a), 2019. évi CXII. törvény 44. § 13.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 4. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Hatályon kívül helyezte: 2019. évi LXXXIII. törvény 14. § c). Hatálytalan: 2019. XII. 28-tól.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 5. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 14.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 6. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Módosította: 2019. évi CXII. törvény 44. § 15.
Módosította: 2015. évi CXXXI. törvény 35. § h), 2019. évi LXXXIII. törvény 13. § a).
Módosította: 2015. évi CXXXI. törvény 35. § i), 2019. évi LXXXIII. törvény 13. § b).
Beiktatta: 2019. évi LXXXIII. törvény 7. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 8. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 9. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól. Lásd: 2019. évi LXXXIII. törvény 29. §.
Módosította: 2019. évi LXXXIII. törvény 13. § c).
Módosította: 2019. évi LXXXIII. törvény 14. § d).
Hatályon kívül helyezte: 2019. évi LXXXIII. törvény 14. § e). Hatálytalan: 2019. XII. 28-tól.
Megállapította: 2005. évi LXXXIII. törvény 305. §. Módosította: 2015. évi CXXXI. törvény 35. § l), 2019. évi LXXXIII. törvény 13. § d).
Beiktatta: 2019. évi LXXXIII. törvény 10. §. Hatályos: 2020. VII. 30-tól.
Lásd: 203/2020. (V. 14.) Korm. rendelet 11. §.
Megállapította: 2019. évi LXXXIII. törvény 11. §. Hatályos: 2019. XII. 28-tól.
Beiktatta: 2019. évi LXXXIII. törvény 12. §. Hatályos: 2020. VII. 30-tól.