text:
HITELES MOZGALOM - Bíróság - A Kúria és az egyenletes törlesztés
A Kúria és az egyenletes törlesztés
Részletek a Kúria ítéletéből:
A szerződő felek - továbbiak mellett - meghatározták a kölcsön futamidejét (amely 25 év volt), a kamatot, a kezelési költséget, a folyósítási jutalékot. A kölcsön hiteldíja kamatból és kezelési költségből állt, a teljes hiteldíj mutató (a továbbiakban: THM) a szerződéskötéskor évi 6,40% volt, az ügyleti kamat 3,95%, a kezelési költség pedig 2,04%.
A kölcsön összegének megállapítása a folyósítás napján érvényes devizavételi árfolyam alapján történt, pontos összegéről a folyósítási értesítőben adott a bank tájékoztatást.
Az első törlesztés 2007. szeptember 1. napján vált esedékessé. A törlesztőrészlet összege a közjegyzői okirat aláírásának napján (a hitelező által 2007. július 16. napján alkalmazott deviza eladási árfolyam figyelembevételével) 227,73 CHF, vagyis az induló törlesztőrészlet összege havi 33.950 forint, amelyből a kezelési költség havi összege 11.560 forint. Az egyes törlesztőrészletek fizetendő forint összegét a hitelező az esedékesség napját megelőző napon érvényes deviza eladási árfolyam alapján határozta meg.
A hitelező a felperesek részére a tőke törlesztésére a futamidő első 5 évére, azaz 60 hónapra türelmi időt biztosított, amely alatt a felpereseknek csak a hiteldíjat (kamatot, kezelési költséget) kellett megfizetniük. A türelmi idő lejártát követően a felperesek a hátralévő futamidő alatt szintén egyenletes törlesztéssel voltak kötelesek teljesíteni (a tőkét a türelmi idő lejártát követően havonta minden hónap 4. napján esedékes egyenletes törlesztéssel, míg a hiteldíjat havonta minden hónap 4. napján esedékes egyenletes törlesztéssel).
Én már ezt nem értem, mi az hogy „egyenletes törlesztéssel”?
Amennyiben az adósság (tőke) csökken az „egyenletes törlesztés” megfizetésével, a hiteldíjnak csökkenni kell, mert azt a csökkenő adósságból (tőke) számolják ki. A hiteldíj ezáltal nem lehet „egyenletes”, egyértelműen csökkenőnek kell lennie. Nem lehet más, mint csökkenő!
Az elsőfokú bíróság ítéletével a felperesek keresetének helyt adott, megszüntette az önálló bírósági végrehajtó előtt és számon folyamatban levő végrehajtási eljárásokat...
Döntését azzal indokolta, hogy a felperesekkel szemben folyamatban levő végrehajtási eljárások alapjául szolgáló kölcsönszerződés nem jött létre. Nyilvánvaló hibája, hogy a törlesztőrészletek összegét a kölcsön teljes futamidejére kiterjedően a szerződésnek tartalmaznia kellett volna a Hpt. 213.§ (1) bekezdés e) pontja alapján, azonban a szerződés e kritériumnak nem tesz eleget, mert sem a törlesztőrészletek összege, sem a kiszámítás módja, sem az alkalmazandó devizaárfolyam nem állapítható meg belőle.
Nem találta alaposnak, ezért elutasította a felpereseknek a Hpt. 213.§ (1) bekezdés a) és b) pontjaira alapított keresetét.
A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és elutasította a keresetet… arra kötelezte a felpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek az állam javára 1.089.500 forint le nem rótt eljárási illetéket, az alperesnek pedig 15 nap alatt 508.000 forint elsőfokú és 1.706.700 forint másodfokú perköltséget.
A jogerős ítélet indokolása szerint az első fokon eljárt bíróság ítélete megalapozatlan, mert téves annak megállapítása, hogy a felek közötti szerződés a régi Hpt. 213. § (1) bekezdés e) pontjában foglalt lényeges szerződési feltétel hiányában nem jött létre, vagyis nem tartalmazta a törlesztőrészletek számát, összegét és a törlesztési időpontokat.
Utalt az 1/2016. PJE Határozat 2. és 3. pontjára is, amelyek figyelembevételével ugyanezen számítási mód alapján a türelmi időszak leteltét követő törlesztőrészletek is kiszámíthatóak, hiszen a hiteldíjat az adósok ugyanolyan módon kötelesek megfizetni, mint a türelmi időszakban. A tőke vonatkozásában pedig a szerződés azt tartalmazza, hogy a türelmi idő lejártát követően havonta egyenletes törlesztéssel kell azt teljesíteni.
A jogerős ítélet ellen - a másodfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezése és a jogszabályoknak megfelelő új határozat meghozatala érdekében - a felperesek terjesztettek elő felülvizsgálati kérelmet.
A Hpt. 213.§ (1) bekezdés e) pontja szerinti semmisség is megállapítható, mert a jogerős ítélet ugyan hivatkozik az 1/2016 PJE határozatra, de azt nem veszi figyelembe. Ennek alapján a törlesztőrészletek akkor tekinthetőek kiszámíthatónak, ha a szerződés rögzíti legalább azokat az adatokat és számítási módokat, amely alapján a törlesztőrészletek összege az átszámítás szerződésben rögzített későbbi időpontjában, ennek hiányában az egyes törlesztőrészletek esedékességekor pontosan meghatározható. Hivatkoztak arra is, hogy a deviza alapú kölcsönszerződés akkor felel meg a fent idézett pontban írtaknak, ha meghatározza a törlesztőrészletek összegét a számítás módja, az ehhez szükséges adatok egyértelmű megadásával, azonban álláspontjuk szerint mindezen előírásoknak a perbeli szerződés nem felel meg.
Véleményük szerint a bíróság jogszabályellenesen állapította meg, hogy a türelmi idő lejártát követően az általuk ismeretlen devizaösszeget kellene elosztani a türelmi idő lejártát követő törlesztések számával, mert az egyenletes törlesztés tényleges mibenlétét sem a szerződés, sem az általános szerződési feltétel, sem pedig az üzletszabályzat nem tartalmazza.
Nocsak-nocsak az adósok azt sem tudták, hogy annuitásos vagy másféle kölcsönszerződést kötöttek!
Hivatkoztak (felperesek)az Európai Unió Bíróságának C-42/15. számú ügyben meghozott ítéletére, amely kimondja, hogy a fogyasztó számára a fizetések időpontjai nehézség nélkül és bizonyossággal legyenek azonosíthatóak. Hangsúlyozták, hogy amennyiben a türelmi idő leteltét követő törlesztőrészlet összege kiszámítható lenne, akkor azt bizonyára maga az alperes, vagy a másodfokú bíróság is rögzítette volna ítéletében.
A másodfokú bíróság megalapozottan jutott arra a következtetésére, hogy a perbeli kölcsönszerződés nem ütközik a régi Hpt. 213. § (1) bekezdés e) pontjába, mert a szerződésben meghatározott volt a törlesztőrészletek összege, illetőleg azok kiszámítási módja. A Kúria a jogerős ítéletben foglalt jogi indokolással is egyetért, azt megismételni vagy kiegészíteni nem kívánja.
dr. Sándor-Szőke Zsuzsanna s.k. előadó bíró,
A határozat száma: Pfv.I.20.504/2017/5
Lassan már két éve, hogy felhívtuk a Kúria figyelmét arra, hogy tévesen számolnak:
http://www.hitelesmozgalom.eoldal.hu/cikkek/birosag/level-a-kurianak-a-wellmann-fele-szamolasrol.html
Úgy tűnik, a Kúriát kizárólag csak az vezérli, hogy megmentsék a bankokat és hatalmas költségekkel terheljék a pereskedni merészelő adósokat.
Nem számít sem a számtan, sem a józan ész, sem pedig az uniós fogyasztóvédelmi elvek, sem a hazai fogyasztóvédelmi jogszabályok.
Tegyük fel a kérdést: miért számol „egyenletes törlesztéssel” a Kúria?
Azért mert csak ezzel az indokkal tudja azt mondani, hogy az adós számára is kiszámolható a szerződés adatai alapján a törlesztő részlet!
Csak így, ezzel a béna számolással tudja a tisztességtelen, törvényeket figyelmen kívül hagyó bankokat megmenteni a Kúria.

matches: Bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria


text:
Az ismertetés napja: 2016. február 2.(1)
C‑421/14. sz. ügy
(a Juzgado de Primera Instancia n° 2 de Santander [santanderi 2. sz. elsőfokú bíróság, Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – 93/13/EGK irányelv – Jelzálogkölcsön‑szerződés – Valamely feltétel tisztességtelen jellegére alapított járulékos végrehajtási kifogás benyújtására jogvesztő határidőt előíró nemzeti átmeneti rendelkezés – A tényleges érvényesülés elve – A lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel – Az ügyleti kamat számítása – A nemzeti bíróság kötelezettségei”
1. A jelen ügyben a Bíróság elé ismét olyan előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztenek, amely a 93/13/EGK(2) irányelv értelmezésére irányul egy jelzálogkölcsön‑szerződéssel összefüggésben.
4. A 93/13 irányelv tizenkilencedik preambulumbekezdése a következőt állapítja meg:
„[M]ivel ennek az irányelvnek az alkalmazásában a tisztességtelen jelleg megítélésének nem kell kiterjednie a szerződés elsődleges tárgyát képező, sem pedig a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételekre; mivel a szerződés elsődleges tárgyát képező és a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételeket mindezek ellenére figyelembe lehet venni egyéb feltételek tisztességes jellegének megítélésénél; […]”
5. Ugyanezen irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A 7. cikk sérelme nélkül, egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes körülményre [helyesen: a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes olyan körülményre hivatkozva], amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére, vagy egy olyan másik szerződés feltételeire [helyesen: feltételeire hivatkozva], amelytől e szerződés függ.”
6. Ezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
7. Ugyanezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében:
8. A jelzálogkölcsön‑adósok védelmének megerősítését, az adósság átütemezését és a szociális bérlakásokat célzó intézkedésekről szóló, 2013. május 14‑i 1/2013. sz. törvény(3) (Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social) módosította a polgári perrendtartásról szóló, 2000. január 7‑i törvényt(4) (Ley de enjuiciamiento Civil; a továbbiakban: polgári perrendtartás).
9. A jelzálogjog érvényesítése iránti eljárást a polgári perrendtartás 681–698. cikke szabályozza. A polgári perrendtartás 695. cikkének szintén az 1/2013. sz. törvényből adódó változata a következőképpen szól:
„(1) A jelen fejezet szerinti eljárásokban az alábbi okok alapján fogadható el a végrehajtás alá vont személy végrehajtás ellen emelt kifogása:
4. a végrehajtás alapját képező vagy a tartozás összegének megállapítását lehetővé tevő szerződési feltétel tisztességtelen jellege.
(4) A végrehajtást megszüntető vagy a tisztességtelen feltétel alkalmazásának mellőzését elrendelő végzés ellen fellebbezéssel lehet élni.
Ezt meghaladóan, a jelen cikk szerinti kifogás tekintetében meghozott határozatokkal szemben nincs helye jogorvoslatnak, és hatályuk kizárólag arra a végrehajtási eljárásra korlátozódik, amelyben meghozták őket.”
10. A polgári perrendtartás 556. cikkének (1) bekezdése értelmében kifogást a perrendtartás 695. cikke alapján – és az 1/2013. sz. törvényből eredő változata értelmében is – a végrehajtást elrendelő aktusról szóló értesítéstől számított tíznapos határidőn belül lehet emelni. E határidő alkalmazandó a jelzálogjog érvényesítésekre, mivel az említett határidőre hivatkozik a polgári perrendtartásnak az 1/2013. sz. törvény által szintén módosított 557. cikke, amely a nem bírósági vagy választottbírósági okiratokon (amelyek magukban foglalják többek között a jelzálogkölcsön területén azokat a közokiratokat, amelyek a jelzálogjog‑érvényesítés alapjául szolgálnak) alapuló végrehajtás ellen emelt kifogásra vonatkozó eljárásra irányul.
11. A polgári perrendtartásnak a törlesztőrészletek előrehozott esedékességéről szóló – az 1/2013. sz. törvény szerinti – 693. cikke (2) bekezdése értelmében:
„(2) Az adóstól a tőke és a kamatok címén fennálló egész tartozás követelhető, amennyiben legalább háromhavi törlesztőrészlet esedékessé vált, anélkül hogy az adós eleget tett volna fizetési kötelezettségének, vagy olyan számú törlesztőrészlet vált esedékessé, amelynek alapján vélelmezhető, hogy az adós legalább három hónapon keresztül nem tett eleget fizetési kötelezettségének, és ez szerepel a kölcsönszerződésben.”
12. Az 1/2013. sz. törvény első átmeneti rendelkezése a következőket teszi hozzá:
„E törvény alkalmazandó a jelzálogjog érvényesítésével kapcsolatos, e törvény hatálybalépésekor már megindított azon peres vagy perenkívüli eljárásokra, amelyek esetén még nem hajtották végre a kilakoltatást.”
13. Az 1/2013. sz. törvény negyedik átmeneti rendelkezése (a továbbiakban: negyedik átmeneti rendelkezés) az 1/2013. sz. törvény hatálybalépését megelőzően indult, és még le nem zárult végrehajtási eljárásokra vonatkozik. Ez a rendelkezés a következőképpen hangzik:
„(1) A polgári perrendtartásról szóló törvény jelen törvénnyel bevezetett módosításait az annak hatálybalépésekor már megindított végrehajtási eljárásokban kizárólag a még hátralévő végrehajtási intézkedések vonatkozásában kell alkalmazni.
(2) A jelen törvény hatálybalépésekor folyamatban lévő azon végrehajtási eljárásokban azonban, amelyekben a polgári perrendtartásról szóló törvény 556. cikkének (1) bekezdésében a kifogás előterjesztésére előírt tíznapos határidő már lejárt, a végrehajtás alá vont személyek egy hónapos jogvesztő határidőn belül járulékosan rendkívüli kifogást emelhetnek a polgári perrendtartásról szóló törvény 557. cikke (1) bekezdésének 7. pontjában és a 695. cikke (1) bekezdésének 4. pontjában foglalt új megtámadási okokra hivatkozással.
A polgári perrendtartás 558. és azt követő cikkei, valamint a 695. cikke értelmében az egy hónapos jogvesztő határidőt a jelen törvény hatálybalépését követő naptól kell számítani, és a felek által járulékosan emelt kifogás az eljárásnak a kifogás elbírálásáig történő felfüggesztésével jár.
A jelen átmeneti rendelkezés minden olyan végrehajtási eljárásra alkalmazandó, amely nem azzal zárult le, hogy az ingatlant a polgári perrendtartásról szóló törvény 675. cikke alapján a szerző fél birtokába adták.
(3) Hasonlóképpen, azon folyamatban lévő végrehajtási eljárásokban, amelyekben a jelen törvény hatálybalépésekor már megkezdődött a polgári perrendtartásról szóló törvény 556. cikkének (1) bekezdésében a kifogás előterjesztésére előírt tíznapos határidő, a végrehajtás alá vont személyeknek az előző bekezdésben előírt ugyanezen egy hónapos jogvesztő határidő áll rendelkezésükre, hogy a polgári perrendtartásról szóló törvény 557. és 695. cikkében foglalt bármely megtámadási okon alapuló kifogást emeljenek.
(4) A jelen rendelkezés közzététele teljes és érvényes közlésnek minősül az e cikk (2) és (3) bekezdésében előírt határidőkről szóló értesítés és azok számítása szempontjából, azaz semmilyen esetben nem szükséges kifejezett határozatot hozni e tekintetben.
14. Másfelől, a polgári perrendtartás 136. cikke szerint:
„Valamely eljárási cselekmény végrehajtására előírt határidő lejárta vagy az arra kijelölt időszak lezárulása jogvesztéssel jár. A hivatalvezető megállapítja a határidő lejártát, és elrendeli a szükséges intézkedéseket, illetve értesíti a bíróságot az ez utóbbi hatáskörébe tartozó döntés meghozatala érdekében.”
15. A polgári perrendtartás 207. §‑a a következőképpen rendelkezik:
(3) A jogerős határozatok az ítélt dolog hatályával bírnak, és az azokat meghozó eljáró bíróságnak minden esetben tartania kell magát azok rendelkezéseihez.
(4) A határozat a jogorvoslatra nyitva álló határidő lejártát követően megtámadás hiányában jogerőssé válik és az ítélt dolog hatályával bír, ezért az ezt meghozó eljáró bíróságnak minden esetben tartania kell magát az abban foglalt rendelkezésekhez.”
16. A polgári perrendtartás 222. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a]z ítélt dolog jogereje mind a kérelemnek helyt adó, mind az azt elutasító jogerős ítéletek esetében a törvény erejénél fogva kizárja, hogy ugyanabban a tárgyban, mint amelyben az ítéletet hozták, később bármilyen eljárást indítsanak”.
20. 2014. június 11‑én J. Gutiérrez García a polgári perrendtartás 695. cikke értelmében rendkívüli járulékos kifogást emelt a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárásban, a kölcsönszerződés késedelmi kamatokra vonatkozó feltételeinek tisztességtelen jellegére hivatkozással. Ezeket a kamatokat ugyanakkor egy bíróság már hivatalból vizsgálta, melynek eredményeként 2013. június 12‑i végzésével azokat nullára csökkentette.(5)
28. Írásbeli észrevételeiben a spanyol kormány vitatja a feltett kérdések elfogadhatóságát arra hivatkozva, hogy a Bíróság válaszai szükségtelenek a kérdést előterjesztő bíróság számára az előtte folyamatban lévő jogvita elbírálásához. Ez a bíróság ugyanis már nem rendelkezik hatáskörrel, miután az adós és a lakók kilakoltatásának elrendelésével a végrehajtási eljárást 2014. április 8‑án jogerőre emelkedett végzésével lezárta.
29. A Banco Primus nem hivatkozott kifejezetten az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlanságára, azonban hasonló érvelést adott elő.
30. Nem gondolom, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket elfogadhatatlannak lehetne minősíteni. A kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett nemzeti szabályozás ugyanis egyértelművé teszi, hogy a szóban forgó jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás még nem zárult le. A negyedik átmeneti rendelkezés úgy rendelkezik, hogy a törvény „minden olyan végrehajtási eljárásra alkalmazandó, amely nem azzal zárult le, hogy az ingatlant […] a szerző fél birtokába adták”. Ennélfogva, amint azt a spanyol kormány írásbeli észrevételeiben megerősítette, a végrehajtási eljárás csak az ingatlan birtokbaadásakor zárul le.(6)
31. Emellett a negyedik átmeneti rendelkezés kifejezetten lehetővé teszi az olyan végrehajtási határozat megtámadását, amely a megtámadásra nyitva álló rendes határidő letelte miatt e törvény hatálybalépését megelőzően jogerőssé vált.
32. Következésképpen a spanyol kormány és a Banco Primus által előterjesztett kifogások nem döntötték meg az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek relevanciájával kapcsolatos vélelmet(7) és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések teljes egészükben elfogadhatók.
a) Az első kérdés a) és b) pontjáról
33. Első kérdésének a) és b) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az egyenértékűség elvére és a tényleges érvényesülés elvére tekintettel a 93/13 irányelv 6. és 7. cikkével ellentétes‑e az olyan nemzeti átmeneti rendelkezés, mint amelyről az alapügyben szó van, és amely az e rendelkezést tartalmazó törvény közzétételének a napját követő naptól számítva a fogyasztók számára egy hónapos jogvesztő határidőt biztosít arra, hogy a jelzálogjog érvényesítése iránti, folyamatban lévő eljárás keretében a szerződési feltételek állítólagosan tisztességtelen jellegére alapított kifogást emeljenek.
34. A Bíróság nemrég lényegében azonos kérdést vizsgált a BBVA‑ügyben,(8) amelyben 2015. május 13‑án(9) az 1/2013. sz. törvénnyel bevezetett jogvesztő határidő jogellenességét állapítottam meg. Ezen állásponttal egyetértésben a Bíróság a BBVA‑ítéletében (C‑8/14, EU:C:2015:731) kimondta, hogy „a [93/13] irányelv 6. és 7. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti átmeneti rendelkezés, […] amely azon fogyasztók számára, akikkel szemben az e rendelkezést tartalmazó törvény hatálybalépésének időpontját megelőzően indult és még le nem zárult jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás van folyamatban, e törvény közzétételének a napját követő naptól számított, egy hónapos jogvesztő határidőt biztosít arra, hogy a végrehajtással szemben a szerződési feltételek állítólagosan tisztességtelen jellegére alapított kifogást emeljenek.”
35. Tekintettel arra, hogy e határidő jogszerűségét a Bíróság korábban már megkérdőjelezte, a jelen indítvány csupán a BBVAügyben(10) nem vizsgált kérdésekkel foglalkozik. Minden egyéb kérdésben a Bíróság ítéletére, valamint az ezen ügyre vonatkozó indítványomra hivatkozom.
b) Az első kérdés c) pontjáról
36. E kérdés elemzése előtt hasznosnak tűnik felidézni, hogy az Aziz‑ítélet(11) kihirdetése következtében az 1/2003. sz. törvény módosította a polgári perrendtartásnak különösen a jelzálogjoggal vagy zálogjoggal terhelt vagyontárgyakra alkalmazandó, e jog érvényesítése iránti eljárásra vonatkozó rendelkezéseit, hogy a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárást ezen ítélkezési gyakorlathoz igazítsák. Konkrétabban, a spanyol jogalkotó úgy módosította a polgári perrendtartást, hogy egyrészt lehetővé tette a végrehajtást elrendelő bíróság számára az ilyen feltételek tisztességtelen jellegének az eljárás bármely időpontjában való értékelését,(12) másrészt pedig a polgári perrendtartást kiegészítette a végrehajtást megalapozó vagy a tartozás összegének a megállapítását lehetővé tévő szerződési feltétel tisztességtelen jellegére alapított új kifogási indokkal.(13)
37. A kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdés c) pontját ebben az összefüggésben kell vizsgálni.
ii) Az első kérdés c) pontjának újrafogalmazása
38. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy a 93/13 irányelv 6. és 7. cikke kötelezi‑e a nemzeti bíróságot valamely tisztességtelen kikötés fennállásának hivatalból történő vizsgálatára még akkor is, ha ezt a feladatát korábban a bíróság még nem gyakorolta, vagy a nemzeti jog alapján hozott jogerős határozatában arra a következtetésre jutott, hogy ezek a feltételek nem tisztességtelenek.
39. E kérdéssel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság két esetet vázol: azt, amikor a nemzeti bíróság korábban még nem vizsgált meg egy feltételt, illetve, amikor jogerőre emelkedett nemzeti végzésében megállapította, hogy ez a feltétel nem tisztességtelen.
40. A Bíróság hivatalához benyújtott nemzeti bírósági iratok alapján azonban meg kell jegyeznem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott nemzeti határozat, nevezetesen a 2013. június 12‑i végzés szövegében e bíróság hivatalból csak a késedelmi kamatra vonatkozó feltétel tisztességtelen jellegét állapította meg, anélkül hogy a szerződés egyéb feltételeiről határozott volna, vagy akár csak említette volna azokat.(14) Következésképpen elemzésemben eltekintek a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésben hivatkozott második eset értékelésétől, mivel az nyilvánvalóan hipotetikus jellegű.
41. Emiatt nem értek egyet a spanyol kormány által írásbeli észrevételeiben előadott érveléssel, amely szerint a kérdést előterjesztő bíróság ismét a jelzálogról szóló részt vizsgálja, amellyel összefüggésben már jogerőre emelkedett végzésében megállapította a tisztességtelen feltétel hiányát.(15)
42. Annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseire hasznos választ lehessen adni, és azon együttműködés szellemében, amelyet a Bíróság a nemzeti bíróság felé gyakorolni köteles, javaslom a kérdés újrafogalmazását, abban a formában, hogy a 93/13 irányelv 6. és 7. cikkében biztosított védelem azt is jelenti‑e, hogy az egy vagy több szerződési feltétel hivatalból történő előzetes vizsgálata korlátozza a nemzeti bíróság kötelezettségét a szerződés egyéb rendelkezéseinek tisztességtelen jellegére irányuló vizsgálat hivatalból történő lefolytatására az eljárás egy későbbi szakaszában.
43. Ezt a kérdést fogom most tanulmányozni, emlékeztetve előzetesen a Bíróság releváns ítélkezési gyakorlatára.
iii) A releváns ítélkezési gyakorlat rövid felidézése
44. Számomra fontosnak tűnik mindenekelőtt emlékeztetni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 93/13 irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapul, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében.(16)
45. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatában megállapította, hogy e hátrányos helyzet tekintetében a 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tisztességtelen feltételek nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve. Olyan kógens rendelkezésről van szó, amely arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei tekintetében a szerződés által megállapított formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse.(17)
46. A tisztességtelen feltételek hivatalból történő vizsgálatával kapcsolatban(18) a Bíróság eleinte elismerte annak lehetőségét, hogy a nemzeti bíróság ilyen vizsgálatot folytasson le,(19) később pedig megállapította, hogy a nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni a 93/13 irányelv hatálya alá tartozó szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, ezzel ellensúlyozván a szerződéses felek közötti egyenlőtlen helyzetet, amennyiben a rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges jogi és ténybeli elemek.(20) A Bíróság tehát a nemzeti bíróság kötelezettségévé változtatta e bíróság lehetőségét a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének hivatalból történő vizsgálatára. Ez a módosítás azt is jelenti, hogy az Unió joga által a nemzeti bíróságokra ruházott fogyasztóvédelmi feladat „nem korlátozódik annak puszta lehetőségére, hogy valamely szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegét megítéljék, hanem magában foglalja e kérdés hivatalból […] történő megítélésének kötelezettségét is”(21).
47. Emlékeztetni kell arra is, hogy ezt a kötelezettséget azon közérdek jellege és jelentősége indokolja, amelyen a 93/13 irányelv által a fogyasztóknak biztosított védelem alapul.(22) Az ügyben eljáró bíróság tehát köteles biztosítani az ezen irányelv rendelkezései által célzott védelem hatékony érvényesülését.
48. Következésképpen, véleményem szerint az a körülmény, hogy a 93/13 irányelv keretében az érvényesen eljáró nemzeti bíróság az eljárás adott szakaszában nem vizsgált egy szerződési feltételt, nem akadálya annak, hogy e bíróság az eljárás későbbi szakaszában más feltételt megvizsgáljon.(23)
2. A második és a harmadik kérdésről
50. E két kérdésével, amelyet együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt a kérdést teszi fel a Bíróságnak, hogy melyek azok a szempontok, amelyek alapján az olyan, az ügyleti kamatok számítására és a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó szerződési feltételek tisztességtelenségét el kell bírálni, mint amelyeket az alapügyben szereplő szerződésben kikötöttek, továbbá milyen kötelezettségei vannak a 93/13 irányelv 4. cikke értelmében a nemzeti bíróságnak azon kérdés megválaszolására, hogy köteles‑e figyelembe venni ezen szerződési feltételek vizsgálata során a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások teljes kölcsönszerződésből származó ár/minőség arányát, a nemzeti jogszabályokban előírt, az árakra vonatkozó korlátozásokat és a szerződéskötést követően felmerülő körülményeket.
51. E kérdések megválaszolását a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének értékeléséhez a Bíróság ítélkezési gyakorlatában általánosan meghatározott szempontok felidézésével kezdem. Ezt követően, ezen ítélkezési gyakorlat figyelembevételével megvizsgálom egyrészről a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése alapján az ügyleti kamatokra vonatkozó feltételt, másrészről az ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése figyelembevételével a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltételt.
a) A szerződési feltételek tisztességtelen jellegének megítélésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat felidézése
52. Először is, a Bíróság több alkalommal hangsúlyozta, hogy határkörrel rendelkezik egyrészt a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalmának, másrészről annak az értelmezésére, hogy a nemzeti bíróságoknak milyen szempontokat kell vagy lehet alkalmazniuk az irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor. Mindazonáltal a Bíróság úgy határozott, hogy a nemzeti bíróság feladata, hogy e szempontok alapján az alapügy tényállásának sajátos körülményei függvényében az adott szerződési feltétel konkrét minősítéséről döntsön.(24) Azon következmények átfogó értékelése, amelyeket az adott feltétel a szerződésre irányadó jog keretében előidézhet, magában foglalja a nemzeti jogrend vizsgálatát, és ezt csak a nemzeti bíróság tudja elvégezni.(25) E bíróság feladata továbbá dönteni a vitatott feltétel tisztességtelen jellegéről,(26) mivel a Bíróságnak arra kell szorítkoznia, hogy olyan iránymutatásokat adjon a kérdést előterjesztő bíróság számára, amelyeket ez utóbbi vélelmezhetően figyelembe tud venni az érintett kikötés tisztességtelen jellegének értékelése tekintetében.(27)
53. Másodsorban, a Bíróság megállapította, hogy a 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, a „jóhiszeműség” és a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben a fogyasztó kárára fennálló „jelentős egyenlőtlenség” fogalmaira utalva, csak általános módon határozza meg azokat a körülményeket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek.(28)
54. E tekintetben, amint azt Kokott főtanácsnok az Aziz‑ügyre vonatkozó indítványában(29) kiemelte, a Bíróság pontosítása szerint annak megállapítása érdekében, hogy valamely feltétel a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára, többek között figyelembe kell venni azokat a szabályokat, melyeket a nemzeti jog ír elő arra az esetre, ha maguk a felek a szerződésben nem rendelkeztek [hasonló esetben]. A Bíróság szerint ez az összehasonlító elemzés lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára annak megítélését, hogy adott esetben a szerződés mennyiben hozza a hatályos nemzeti jogban szabályozottnál kedvezőtlenebb jogi helyzetbe a fogyasztót. Hasonlóképpen rámutat arra, hogy célszerűnek tűnik az említett fogyasztó jogi helyzetének vizsgálata abból a szempontból, hogy milyen eszközök állnak a rendelkezésére a nemzeti szabályozás alapján ahhoz, hogy megszüntesse a tisztességtelen feltételek alkalmazását.(30)
55. Harmadsorban, azon kérdés kapcsán, hogy milyen körülmények között jön létre az ilyen egyenlőtlenség „a jóhiszeműség követelményével ellentétben”, a Bíróság ítélete szerint meg kell állapítani, hogy a 93/13 irányelv tizenhatodik preambulumbekezdésére tekintettel a nemzeti bíróságnak e célból meg kell vizsgálnia, hogy az eladó vagy szolgáltató a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhatta‑e, hogy utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt.(31)
56. Egyébiránt a Bíróság emlékeztetett arra, hogy 93/13 irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében hivatkozott melléklet mindössze példálózó és nem kimerítő felsorolását tartalmazza azon feltételeknek, amelyek tisztességtelennek tekinthetők.(32) Megjegyezte, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerint valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével, és a szerződés megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülmény alapján kell megítélni. Ebből következik, hogy ezzel összefüggésben értékelni kell azokat a következményeket is, amelyeket az említett feltétel a szerződésre irányadó jog keretében előidézhet, és ez a nemzeti jogrend szerinti vizsgálatot feltételez.(33)
b) Az ügyleti kamatokra vonatkozó feltételről
58. A vitatott szerződés 3. kikötése szerint: „az éves névleges kamatláb alapján az adott periódusban felszámított kamatok összegének kiszámításához szükséges matematikai képlet a következő: C x d x r/360 x 100; Jelmagyarázat: C = a kölcsönnek az elszámolási időszak kezdetén fennálló tőkeösszege, d = az elszámolási időszak napjainak száma, r = éves névleges kamatláb. […] A kamatszámításnál úgy kell tekintetni, hogy az év 360 napból áll.”
61. Következésképpen, ha a kérdést előterjesztő bíróság arra a következésre jut, hogy ennek a feltételnek a megfogalmazása nem világos és nem érthető, és emiatt a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése hatálya alá tartozik, e bíróságnak kell ezt a feltételt a jelen indítvány 52–56. pontjaiban felidézett általános értékelési szempontok figyelembevételével megvizsgálnia, pontosabban azt ellenőriznie, hogy e szempontok fényében a vitatott rendelkezés a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben „jelentős egyenlőtlenséget” idéz‑e elő a fogyasztó kárára. Így ezt a vizsgálatot a felek rendelkezése hiányában alkalmazandó nemzeti jogszabályok és a tagállam jogrendszerében a fogyasztót az ilyen jellegű feltételek használatának megszüntetése érdekében megillető jogi eszközök alapján kell lefolytatni.
63. A kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatának többek között azzal a kérdéssel is foglalkoznia kell, hogy milyen körülmények között jön létre az ilyen egyenlőtlenség „a jóhiszeműség követelményével ellentétben”. Ezzel összefüggésben emlékeztetek arra, hogy – amint ez az állandó ítélkezési gyakorlatból következik – a jóhiszeműség követelménye azt is jelenti, hogy az eladó vagy szolgáltató a fogyasztóval szembeni tisztességes és méltányos eljárása esetén észszerűen elvárhassa, hogy utóbbi az egyedi tárgyalást követően elfogadja az érintett feltételt.(35)
64. Mindenesetre a Bíróság rendelkezésére bocsátott ügyiratokból kiderül, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését a nemzeti jogalkotó nem ültette át. Amennyiben ez ténylegesen így van, emlékeztetek arra, hogy a belső jogba történő átültetés hiánya azt jelenti, hogy az alapügyben szóban forgó spanyol szabályozás a 93/13 irányelv 8. cikkének(36) megfelelően lehetővé teszi a fogyasztók irányelvben előírtnál magasabb szintű hatékony védelmének a biztosítását(37) azáltal, hogy engedélyezi az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében említett azon feltételek tisztességtelen jellege teljes bírósági felülvizsgálatának a lehetőségét, amelyeket az eladó vagy a szolgáltatásnyújtó és a fogyasztó között kötött szerződés ír elő, még akkor is, ha ez a feltétel a szerződés elsődleges tárgyára vagy a nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyára vonatkozik.
c) A lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltételről
65. A vitatott szerződés 6. a) kikötése(38) lehetővé teszi a hitelintézet számára, hogy a tőkeösszeg és a kamatok megfizetésének bárminemű elmulasztása esetén haladéktalanul követelje a kölcsön tőkeösszegének visszafizetését, valamint a kamatoknak és egyéb költségeknek a megfizetését.(39)
66. Amint azt a Bíróság az Aziz‑ítéletben(40) már megállapította, ezt a feltételt meghatározott szempontok figyelembevételével kell megvizsgálni. Nevezetesen a kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni elsősorban azt, hogy az eladó vagy szolgáltató azon lehetősége, hogy a kölcsön teljes összegét lejárttá teheti, attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a szóban forgó szerződéses viszonyban lényegesnek számító kötelezettségét, másodsorban, hogy e lehetőséget arra az esetre írták‑e elő, ha az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadsorban, hogy az említett lehetőség eltér‑e az adott területre vonatkozó szabályoktól, negyedsorban pedig azt, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó, akivel szemben az ilyen feltétel alkalmazásra kerül, kiküszöbölhesse az említett, a kölcsön lejártából eredő következményeket.(41)
67. Az előző pontban említett szempontok értékelése során a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei merültek fel abban a kérdésben, hogy a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében hivatkozni lehet‑e a nemteljesítés előrelátható jellegére. Egészen pontosan azt jegyzi meg, hogy a szóban forgó nemteljesítés súlyosságának hiánya következtében felmerül a kérdés, hogy a fentiekben kifejtett harmadik szempont szerint – annak értékeléséhez, hogy a vitatott feltétel a fogyasztó számára a diszpozitív rendelkezésekhez képest hátrányosabb helyzetet eredményez‑e – figyelembe kell‑e venni a szerződést követően bekövetkező körülményeket, és így vizsgálni kell‑e, hogy a nemteljesítés előrelátható‑e, holott a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése azokra a körülményekre hivatkozik, amelyek a szerződés „megkötésének időpontjában” álltak fenn.
68. E bíróság szerint a spanyol jog ellenkező rendelkezés hiányában megengedi a szerződés idő előtti felmondását, amennyiben előre látható volt (a szerződéskötéshez képest utólagos körülmény), hogy a fogyasztó súlyos mulasztást fog elkövetni.(42) Így, noha az 564 hónapos futamidőhöz képest a héthavi elmaradás a kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint nem volt kellően súlyos, ez a nemteljesítés mégis előrelátható mulasztásnak minősül.(43)
69. Tekintve, hogy olyan diszpozitív szabályokról van szó, amelyek, amint az ítélkezési gyakorlat megköveteli, lehetővé teszik a felek közötti jelentős egyensúlyhiány fennállásának megállapítását, úgy vélem, hogy a nemzeti bíróság a szerződéskötés körülményeként figyelembe veheti az akkor hatályos jogszabályokat. Véleményem szerint a 93/13 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése ugyanis a szerződéskötést követően bekövetkező körülmények figyelembevételét is lehetővé teszi, amennyiben ezen utólagos körülményekre hivatkozás a szerződéskötéskor hatályos nemzeti diszpozitív jogszabályok vizsgálatát eredményezi.
70. Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy – amint azt a Bizottság helytállóan megállapította – a szerződéskötéskor fennálló körülmények körébe tartoznak a könnyen előrelátható jövőbeni események, éppúgy, mint a már fennálló, de csak a felek egyike által ismert tények. E tekintetben a vitatott feltétel tisztességtelen jellegének vizsgálata során figyelembe kell venni azokat a piaci előrejelzéseket, amelyek ismeretlenek a fogyasztó előtt, de amelyekről az eladó vagy szolgáltató tudomással bír.
d) A nemzeti bíróság azon lehetőségéről, hogy a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének vizsgálata során figyelembe vegye a minőség/ár viszonyt
71. A spanyol kormány a nemzeti bíróság azon lehetőségével kapcsolatban, hogy a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének vizsgálata során figyelembe vegye a minőség/ár viszonyt, írásbeli észrevételeiben úgy nyilatkozott, hogy a 93/13 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének megfelelően a szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megítélése során a minőség/ár viszony vizsgálatára csak akkor kerülhet sor, ha ez a feltétel nem világos és érthető, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell tisztáznia.
72. Nem értek egyet ezzel az érveléssel. Emlékeztetni kell először is arra, hogy a vizsgálat nem a szolgáltatás minőség/ár viszonyára, hanem a nemzeti bíróság azon lehetőségére irányul, hogy a szerződési feltételek tisztességtelen jellegének megítélése során általános módon figyelembe vegye az ár és minőség viszonyát. Ezzel összefüggésben felhívom a figyelmet arra, hogy a 93/13 irányelv tizenkilencedik preambulumbekezdése szerint, még ha a tisztességtelen jelleg megítélésének nem is kell kiterjednie a szerződés elsődleges tárgyát képező, sem pedig a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételekre, a szerződés elsődleges tárgyát képező és a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások ár/minőség viszonyát meghatározó feltételeket ugyanakkor figyelembe lehet venni egyéb feltételek tisztességes jellegének megítélésénél. Következésképpen nincs akadálya annak, hogy a nemzeti bíróság figyelembe vegye ezt a tényezőt.
e) Közbenső következtetés
73. Meg kell állapítani, hogy az alapügyben szereplő szerződésben foglalthoz hasonló, lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó kikötés esetlegesen tisztességtelen jellegének megítélése során a nemzeti bíróság feladata megvizsgálni elsősorban azt, hogy e kikötés alkalmazása attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a lényeges szerződéses kötelezettségét, másodsorban, hogy az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül‑e a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadsorban, hogy az említett feltétel eltér‑e az adott területre vonatkozó diszpozitív szabályoktól, negyedsorban pedig azt, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó kiküszöbölhesse az e feltételből eredő következményeket.
74. Ezenfelül a 93/13 irányelv 4. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság feladata, hogy a szerződési feltételek vizsgálata során figyelembe vegye a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások teljes kölcsönszerződésből származó árának/minőségének arányát, az árakra vonatkozóan a nemzeti jogszabályokban előírt korlátozásokat és a szerződéskötéskor könnyen előrelátható jövőbeni körülményeket, valamint azokat, amelyek már a szerződéskötéskor fennálltak, de amelyekről akkor csak az egyik szerződő félnek volt tudomása, illetve azokat, amelyek később következtek be, amennyiben ezen utólagos körülményekre hivatkozás a nemzeti jogszabályok szerződéskötéskor végzett vizsgálatából következik.
75. A kérdést előterjesztő bíróság negyedik kérdésével lényegében arra vár választ a Bíróságtól egyrészről, hogy a 93/13 irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint a polgári perrendtartásnak a jelzálogkölcsön‑szerződés lejárat előtti megszüntetésére vonatkozó 693. cikkének (2) bekezdése, másrészről hogy a nemzeti bíróság a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel tisztességtelen jellegének megállapítását követően köteles‑e azt semmisnek nyilvánítani, még akkor is, ha a hitelező a gyakorlatban betartotta e nemzeti rendelkezés feltételeit.
76. Először is, a polgári perrendtartás 693. cikkének (2) bekezdése és a 93/13 irányelv összhangjával összefüggésben mindenekelőtt emlékeztetek arra, hogy ezen irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében „azok a feltételek, amelyek kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket […] tükröz[nek], […] nem tartoznak az ebben az irányelvben előírt rendelkezések hatálya alá”. Ezenkívül, ezen irányelv tizenharmadik preambulumbekezdésének megfelelően a 93/13 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése „azokat a szabályokat is lefedi, amelyeket a [nemzeti] jogszabály szerint akkor kell alkalmazni a szerződő felek között, ha ők másban nem állapodtak meg”.
77. Ebben az összefüggésben előzetesen az a kérdés merül fel, hogy a polgári perrendtartás 693. cikkének (2) bekezdése a 93/13 irányelv hatálya alá tartozik‑e.
78. E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik először is, hogy a vitatott feltétel, amely polgári perrendtartás 693. cikke (2) bekezdésének szövegét vette át, a korábbi változatában nem tükröz „kötelező érvényű” törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket. Másodsorban, az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből, valamint a spanyol kormány és a Bizottság észrevételeiből kiderül, hogy ez a cikk még csak nem is diszpozitív, mivel nem alkalmazható az eladó vagy a szolgáltató és a fogyasztó megállapodásának hiányában. Épp ellenkezőleg, ez a cikk kimondja, hogy a joghatások kiváltásához szükséges a felek kifejezett megállapodása.(44) Ez a cikk az 1/2013. sz. törvény által módosított változatában lehetővé teszi a hitelintézet számára a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás megindítását az egész tartozás, ideértve a tőkeösszeget és a kamatokat, követelésére, amennyiben legalább háromhavi törlesztőrészlet esedékessé vált, anélkül, hogy az adós eleget tett volna fizetési kötelezettségének, feltéve hogy e rendelkezés a végrehajtás alapjául szolgáló jelzálogszerződésben szerepel.
79. Következésképpen meg kell állapítanom, hogy – noha kétségtelenül igaz, hogy a polgári perrendtartás 639. cikke (2) bekezdésének az 1/2013. sz. törvény(45) előtti változatát vette át az alapügyben szereplő szerződés, pontosabban annak a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétele – ez a nemzeti rendelkezés törvényi vagy rendeleti jellege ellenére nem bír sem kötelező, sem diszpozitív erővel. Ennélfogva úgy tűnik, hogy a 93/13 irányelv tizenharmadik preambulumbekezdésének megfelelően ez a rendelkezés nem tartozik ezen irányelv 1. cikke (2) bekezdésének hatálya alá, amely irányelv így alkalmazható.(46)
80. Meg kell állapítani, hogy mivel a polgári perrendtartás 693. cikkének (2) bekezdése nem képezi akadályát annak, hogy a nemzeti bíróság tisztességtelen feltétel észlelése esetén az említett feltétel mellőzésével eleget tegyen hivatalából fakadó kötelezettségének, a 93/13 irányelvvel nem ellentétes az ilyen nemzeti rendelkezés alkalmazása.(47) Ugyanakkor, mivel e rendelkezés megköveteli a felek közötti kifejezett megállapodást, megszövegezése értelmében csak az ilyen megállapodás hiánya esetén alkalmazható.
81. A fentiekből következően, véleményem szerint, a 93/13 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a jelzálogkölcsön‑szerződés lejárat előtti megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezés, amennyiben i) e rendelkezés sem kötelező, sem diszpozitív jelleggel nem bír; ii) alkalmazása kizárólag a felek megállapodásától függ; iii) nem határozza meg előre a jelzálogjog érvényesítése iránti végrehajtási eljárás során eljáró említett nemzeti bíróságnak a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel tisztességtelen jellegére irányuló értékelését; valamint iv) nem képezi akadályát annak, hogy e bíróság a szóban forgó feltételt mellőzze, ha az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében meg kell állapítania annak tisztességtelen jellegét.(48)
82. Másodsorban, azzal a kérdéssel összefüggésben, mely szerint, ha a hitelintézet már az első fizetési elmaradás esetén mellőzi azt a feltételt, amelyet a nemzeti bíróság tisztességtelennek minősített, nem teszi‑e szükségtelenné e feltétel bírói vizsgálatát, a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy tisztességtelen feltételnek minősül az alapügyben szereplő jelzálogkölcsön‑szerződésnek a jelzálogkölcsön fizetési késedelem miatti lejárat előtti megszüntetéséről rendelkező 6. a) pontja.
83. E bíróság abból indul ki, hogy ez a szerződési feltétel, amely úgy rendelkezik, hogy a hitelintézet követelheti a tőkeösszeg, a kamatok és a költségek azonnali megfizetését abban az esetben, ha a megállapodás szerinti időpontban nem történt meg a tőkeösszeg, a kamatok vagy előlegek megfizetése, lehetővé teszi a hitelintézet számára, hogy a fogyasztó kárára fennálló jelentősen egyenlőtlen helyzetet teremtsen. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel összefüggésben hangsúlyozza, hogy a hitelintézetnek 564 alkalma van a jóhiszeműség követelményével összeegyeztethetetlen cselekmények sorozatát elindítani. Más szóval ez a rendelkezés feljogosítja a bankot nem csak arra, hogy a tartozás teljes összegét és különböző költségeit követelje, hanem olyan egyszerűsített rendkívüli bírósági eljárás megindítására is, amellyel szemben korlátozottak a jogorvoslati lehetőségek.
84. Amint arra a jelen indítványom 44. pontjában emlékeztettem, a 93/13 irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapul, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében.(49) Ennélfogva a 93/13 irányelv 7. cikke elrettentő jellegének biztosítása érdekében az irányelv 3. cikke (1) bekezdése értelmében vett tisztességtelen feltétel fennállását megállapító nemzeti bíróság jogosultságai nem függhetnek e feltétel tényleges alkalmazásától.(50)
85. Jelen esetben az, hogy a hitelintézet csupán héthavi fizetési késedelem után indította meg a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárást, olyan tény, amely nem vehető figyelembe egy olyan szerződési feltétel értékelése során, amely ténylegesen már egyhavi nemfizetés estén is lehetővé teszi a hitelintézet számára a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás megindítását. Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy a fogyasztóvédelem területén egy tisztességtelen szerződési feltételen alapuló észszerű magatartás nem szünteti meg e kikötés tisztességtelen jellegét.
86. Emellett, amint az állandó ítélkezési gyakorlatból kiderül, a 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése nem értelmezhető oly módon, hogy az lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy abban az esetben, ha az eladó vagy a szolgáltató és a fogyasztó közötti szerződésben foglalt tisztességtelen feltétel fennállását megállapítja, az említett feltétel tartalmát módosítsa ahelyett, hogy a fogyasztó vonatkozásában e feltétel alkalmazásától egyszerűen eltekintene.(51) Ezt a lehetőséget a Bíróság kizárólag a teljes szerződés megsemmisítése esetére fogadta el, annak érdekében, hogy elkerülhetővé váljanak a fogyasztót fenyegető különösen káros következmények,(52) de ez a jelen alapügyben nem valósul meg, mivel a vitatott rendelkezés járulékos jellegű és a kölcsönszerződés többi részétől elválasztható.
87. Következésképpen véleményem szerint a 93/13 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló, a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó nemzeti rendelkezés nem korlátozhatja a nemzeti bíróságot azon kötelezettsége gyakorlásában, hogy, miután egy kikötés tisztességtelen jellegét megállapította, semmisnek nyilvánítsa azt, még akkor is, ha a hitelező a gyakorlatban betartotta a nemzeti rendelkezésben előírt feltételeket.
1. A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 6. és 7. cikkében a fogyasztók számára biztosított védelem azt is jelenti, hogy az egy vagy több szerződési feltétel hivatalból történő előzetes vizsgálata nem korlátozhatja a nemzeti bíróság kötelezettségét a szerződés egyéb rendelkezéseinek tisztességtelen jellegére irányuló vizsgálat hivatalból történő lefolytatására az eljárás egy későbbi szakaszában.
2. Az alapügyben szereplő szerződésben foglalthoz hasonló, lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó kikötés esetlegesen tisztességtelen jellegének megítélése során a nemzeti bíróság feladata megvizsgálni elsősorban azt, hogy e kikötés alkalmazása attól függ‑e, hogy a fogyasztó nem teljesíti a lényeges szerződéses kötelezettségét, másodsorban, hogy az ilyen nemteljesítés eléggé súlyosnak minősül‑e a kölcsön futamidejéhez és összegéhez képest, harmadsorban, hogy az említett feltétel eltér‑e az adott területre vonatkozó diszpozitív szabályoktól, negyedsorban pedig azt, hogy a nemzeti jog biztosít‑e megfelelő és hatékony eszközöket ahhoz, hogy a fogyasztó kiküszöbölhesse az e feltételből eredő következményeket.
3. A 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság feladata, hogy a szerződési feltételek vizsgálata során figyelembe vegye a szállított áruk vagy nyújtott szolgáltatások teljes kölcsönszerződésből származó árának/minőségének arányát, az árakra vonatkozóan a nemzeti jogszabályokban előírt korlátozásokat és a szerződéskötéskor könnyen előrelátható jövőbeni körülményeket, valamint azokat, amelyek már a szerződéskötéskor fennálltak, de amelyekről akkor csak az egyik szerződő félnek volt tudomása, illetve azokat, amelyek később következtek be, amennyiben ezen utólagos körülményekre hivatkozás a nemzeti jogszabályok szerződéskötéskor végzett vizsgálatából következik.
4. A 93/13 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy:
2 A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i tanácsi irányelv (HL L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.).
3 A BOE 2013. május 15‑i 116. száma, 36373. o.
4 A BOE 2000. január 8‑i 7. száma, 575. o.
5 A kamatszámítás felülvizsgálatára az 1/2013. sz. törvény hatálybalépését követően került sor.
6 A kérdést előterjesztő bíróság által bemutatott jogi háttérből kiderül, hogy a negyedik átmeneti rendelkezés az 1/2013. sz. törvény hatálybalépése előtt megindult, és még le nem zárult végrehajtási eljárásokra vonatkozik.
7 Lásd többek között: Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 34. pont).
8 BBVA‑ítélet (C‑8/14, EU:C:2015:731).
9 Lásd a BBVA‑ügyre vonatkozó indítványomat (C‑8/14, EU:C:2015:321). Ebben az ügyben arra a következtetésre jutottam, hogy „[a] tényleges érvényesülés elvére tekintettel a [93/13] irányelv 6. és 7. cikkével ellentétes az olyan nemzeti átmeneti rendelkezés […], amely azon törvény közzétételének a napját követő naptól számítva, amelyben e rendelkezés szerepel, a fogyasztók számára egy hónapos jogvesztő határidőt biztosít arra, hogy a jelzálogjog érvényesítése iránti, folyamatban lévő eljárás keretében a szerződési feltételek állítólagosan tisztességtelen jellegére alapított kifogást emeljenek”.
10 BBVA‑ítélet (C‑8/14, EU:C:2015:731).
11 C‑415/11, EU:C:2013:164. Lásd ezzel összefüggésben: a BBVA‑ügyre vonatkozó indítványom (C‑8/14, EU:C:2015:321, 30–33. pont).
12 Lásd: a polgári perrendtartás 552. cikkének (1) bekezdése. E cikk a valamennyi végrehajtási eljárásra alkalmazandó általános rendelkezések között szerepel. Következésképpen a bíróság által hivatalból végzett vizsgálat mind a rendes végrehajtási eljárásokra, mint a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárásokra vonatkozik.
13 A jelzálogjog érvényesítése iránti eljárással kapcsolatban lásd: a polgári perrendtartás 695. cikke (1) bekezdésének 4. pontja. A rendes végrehajtási eljárást illetően lásd: a polgári perrendtartás 557. cikke (1) bekezdésének 7. pontja.
14 Meg kell jegyeznem, hogy, amint az a jelen indítvány 36. pontjából, valamint a BBVA‑ügyre vonatkozó indítványom (C‑8/14, EU:C:2015:321) 30–33. pontjából kiderül, az 1/2013. sz. törvény hatálybalépése előtt a végrehajtást elrendelő bíróság nem értékelhette hivatalból egy kölcsönszerződés feltételeinek tisztességtelen jellegét. Mivel a hivatkozott nemzeti végzés 2013. június 12‑i keltezésű, úgy vélem, hogy éppen az 1/2013. sz. törvény 2013. május 15‑i hatálybalépése tette lehetővé, hogy az említett bíróság hivatalból folytassa le a vizsgálatot, amelynek következtében a késedelmi kamatok értéke nullára csökkent. Megjegyzem azt is, hogy ez a végzés az Aziz‑ítéletre (C‑415/11, EU:C:2013:164) és a Jőrös‑ítéletre (C‑397/11, EU:C:2013:340) hivatkozik.
15 Pontosabban a spanyol kormány e végzés alaki jogerejére hivatkozik, és e tekintetben a polgári perrendtartás 207. cikkét idézi. Ugyanakkor, az e jogszabály 222. cikkében szabályozott anyagi jogerővel kapcsolatban megjegyzem, hogy a jogi szakirodalom egy része nem ismeri el a járulékos végrehajtási kifogást kizáró végzés anyagi jogerejét. Ennek az alapja egyrészről a polgári perrendtartás 561. cikkének (1) bekezdése, amely az érdemi okokra alapított kifogásra vonatkozik, és amely szerint „a bíróság – miután meghallgatta a feleket a nem eljárási szabálytalanságokra alapított, végrehajtás ellen emelt kifogással kapcsolatban, és az esetleges tárgyalást követően – végzésében a következő határozatot hozza kizárólag a végrehajtás tekintetében […]” (kiemelés tőlem). Másrészről a jogelmélet úgy tekinti, hogy a járulékos végrehajtási kifogást kizáró végzés anyagi jogerejének tagadása azon a tényen alapul, hogy az egyszerűsített eljárást követően meghozott ügydöntő határozatok nem rendelkeznek anyagi jogerővel. Lásd e tekintetben: De la Oliva Santos, A., Objeto del proceso y cosa juzgada en el proceso civil, Thomson‑Civitas, 2005., 119–124. o.
16 Lásd többek között: Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ítélet (C‑240/98–C‑244/98, EU:C:2000:346, 25. pont); Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 44. pont.); Banco Popular Español és Banco de Valencia végzés (C‑537/12 és C‑116/13, EU:C:2013:759, 39. pont.); Sánchez Morcillo és Abril García ítélet (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 22. pont).
17 Lásd többek között: Mostaza Claro ítélet (C‑168/05, EU:C:2006:675, 36. pont); Asturcom Telecomunicaciones ítélet (C‑40/08, EU:C:2009:615, 30. pont).
18 Megjegyzem, a jelen ügyben nem arról van szó, hogy a bíróság már megállapította a szerződési feltételek tisztességes vagy tisztességtelen jellegét, azaz nem valósul meg a szerződési feltételek kétszeres hivatalból történő vizsgálata, mint ami megtörtént abban az esetben, ahol a Bíróság megállapította, hogy „a hatékony bírói jogvédelem elve a bírósághoz való fordulás jogát, nem pedig a többfokú bírósági eljárást biztosítja a magánszemély számára”. Lásd: Sánchez Morcillo és Abril García ítélet (C‑169/14, EU:C:2014:2099, 36. pont). Ezzel szemben, amint az a Bíróság rendelkezésére bocsátott nemzeti iratokból kiviláglik, a tisztességtelen feltételekre irányuló két elkülönült vizsgálatáról van szó, amelyet a végrehajtási eljárás külön szakaszaiban végez el ugyanaz a bíróság. Lásd e tekintetben: a jelen indítvány 42. pontja.
19 Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ítélet (C‑240/98–C‑244/98, EU:C:2000:346, 29. pont).
20 Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Banco Popular Español és Banco de Valencia végzés (C‑537/12 és C‑116/13, EU:C:2013:759, 41. pont).
21 Kiemelés tőlem. Pannon GSM ítélet (C‑243/08, EU:C:2009:350, 32. pont); Banif Plus Bank ítélet (C‑472/11, EU:C:2013:88, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22 Mostaza Claro‑ítélet (C‑168/05, EU:C:2006:675, 38. pont).
23 A fizetési meghagyásos eljárás vonatkozásában lásd: a Finanmadrid E. F. C. ügyre vonatkozó indítványom (C‑49/14, EU:C:2015:746, 72–74. pont).
24 Invitel‑ítélet (C‑472/10, EU:C:2012:242, 22. pont); Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 66. pont).
25 Invitel‑ítélet (C‑472/10, EU:C:2012:242, 30. pont). Lásd továbbá: Kokott főtanácsnok Aziz‑ügyre vonatkozó indítványa (C‑415/11, EU:C:2012:700, 66. pont).
26 Invitel‑ítélet (C‑472/10, EU:C:2012:242, 22. pont); Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 66. pont).
27 Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 66. pont).
28 Ugyanott (67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29 C‑415/11, EU:C:2012:700, 71. pont.
30 Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 68. pont).
31 Ugyanott (69. pont), valamint Kokott főtanácsnok Aziz‑ügyre vonatkozó indítványa (C‑415/11, EU:C:2012:700, 74. pont).
32 Invitel‑ítélet (C‑472/10, EU:C:2012:242, 25. pont); Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 70. pont).
33 Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34 A kérdést előterjesztő bíróság szerint „[h]a 360‑nal osztunk, de a szorzást a hónap valódi napjaival végezzük el (365, illetve szökőév esetén 366) [a bank] évente 5 napot nyer a jelzálogjog fennállása alatt”.
35 Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164, 69. pont); Banco Popular Español és Banco de Valencia végzés (C‑537/12 és C‑116/13, EU:C:2013:759, 66. pont).
36 A 93/13 irányelv 8. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok az ezen irányelv által szabályozott területen elfogadhatnak vagy hatályban tarthatnak a Szerződéssel összhangban lévő szigorúbb rendelkezéseket annak érdekében, hogy a fogyasztóknak magasabb szintű védelmet biztosítsanak”.
37 Lásd: Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid ítélet (C‑484/08, EU:C:2010:309, 42. és 43 pont), amely szerint: „a spanyol jogrendben, amint a Tribunal Supremo [(legfelsőbb bíróság)] megjegyzi, valamely nemzeti bíróság az eladó vagy a szolgáltatásnyújtó és a fogyasztó között kötött szerződésre vonatkozó jogvita keretében minden körülmények között vizsgálhatja azon feltétel tisztességtelen jellegét, amelyet nem tárgyaltak meg egyedileg, és amely többek között az említett szerződés fő tárgyára vonatkozik, még abban az esetben is, ha e feltételt világosan és érthetően előzetesen fogalmazta meg az eladó vagy a szolgáltatásnyújtó”.
38 A Bizottság jogosan emlékeztetett arra, hogy a lejárat előtti megszüntetésre vonatkozó feltétel akkor is feljogosítja a hitelintézetet a teljes hitel összegére irányuló foglalásra, ha a fizetés elmulasztása csupán egy hónapot érint, amennyiben ez a feltétel a kölcsönszerződésben szerepel. Ugyanakkor az Aziz‑ítélet (C‑415/11, EU:C:2013:164) nyomán a spanyol jogalkotó módosította a polgári perrendtartás 693. cikkének (2) bekezdését, és előírta, hogy a lejárt tartozásnak legalább háromhavinak kell lennie.
39 A kérdést előterjesztő bíróság arra is rámutatott, hogy a vitatott kikötés ellentétes a polgári perrendtartás 693. cikkének az 1/2013. sz. törvény által módosított (2) bekezdésével, mivel kizárólag akkor teszi lehetővé a teljes hitelösszeg követelését, ha a felek kifejezetten megállapodtak e szankció alkalmazásáról abban az esetben, ha az adós legalább háromhavi törlesztőrészlet megfizetését elmulasztotta, vagy olyan számú törlesztőrészlet vált esedékessé, amelynek alapján vélelmezhető, hogy az adós legalább három hónapon keresztül nem tett eleget fizetési kötelezettségének.
41 Ugyanott (73. pont).
42 A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapügyben szereplő, a szerződésben biztosított, idő előtti megszüntetés lehetősége a diszpozitív szabályok, nevezetesen a polgári törvénykönyv 1124., 1467. és 1504. cikke alóli kivételként került előírásra, amely csökkentette azokat a jogosultságokat, amelyek a fogyasztót a vitatott feltétel hiányában megillették volna.
43 Meg kell jegyezni, amint arra a Bizottság rámutatott, hogy legalábbis kétséges egy 47 évre kötött szerződés 564 hónapjához képest egyhavi fizetési elmaradás kellően súlyos jellege. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel összefüggésben megjegyzi, hogy a 448,62 eurós egyhavi összeg megfizetésének elmaradása a 81 600 eurós hitelhez viszonyítva nem minősíthető súlyos nemteljesítésnek.
44 A Bizottság a tárgyaláson kifejtette, hogy ez a rendelkezés lehetővé teszi a hitelező számára, hogy olyan egyszerűsített eljárásban, mint a jelzálogjog érvényesítése iránti eljárás, követelje a teljes tőkeösszeget és a kamatokat.
45 Nevezetesen egyhavi törlesztőrészlet elmaradása esetén.
46 Lásd a contrario: Barclays Bank ítélet (C‑280/13, EU:C:2014:279, 42. pont).
47 Lásd ebben az értelemben: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria végzés (C‑602/13, EU:C:2015:397, 45. pont).
48 Lásd ezzel kapcsolatban: ugyanott (46. pont).
49 Lásd többek között: Barclays Bank ítélet (C‑280/13, EU:C:2014:279, 32. pont).
50 Lásd ezzel összefüggésben: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria végzés (C‑602/13, EU:C:2015:397, 50. pont).
51 Banco Español de Crédito ítélet (C‑618/10, EU:C:2012:349, 71. pont).
52 Kásler és Káslerné Rábai ítélet (C‑26/13, EU:C:2014:282, 83. pont).

matches: bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


a)19 a Polgári Törvénykönyvről szóló törvény szerinti hozzátartozója,
b)20 a tervdokumentáció benyújtását megelőző egy éven belül szerzői jogi védelem alá eső alkotás tekintetében szerzőtársa, munkatársa, társtervezője vagy ágazati tervezője volt,
(3)21 Településrendezési eszközre vonatkozó tervtanácsi vélemény kialakítása esetén nem lehet elnök, tag, illetve bíráló az elfogadásban érintett önkormányzat alkalmazottja, valamint a képviselő-testület tagja.
(5)22 A bíráló, a tag a tervtanács elnökének haladéktalanul, de legkésőbb az ok felmerülésétől számított 3 napon belül köteles bejelenteni, ha vele szemben összeférhetetlenségi ok áll fenn. Az összeférhetetlenségi okot az összeférhetetlenségi okról való tudomásszerzéstől számított nyolc napon, de legkésőbb a tervtanácsi eljárás megindulásától számított hat hónapon belül a tervtanácsi tárgyaláson részt vevő, valamint a tervtanácsi véleménnyel érintett személy is bejelentheti.
8. §23 (1)24 A területi településrendezési tervtanács működési területe megegyezik az állami főépítészi hatáskörében eljáró fővárosi és megyei kormányhivatal illetékességi területével.
(2)25 A központi építészeti tervtanács feladata, hogy
(2a)26 A központi építészeti-műszaki tervtanács feladata, hogy véleményezze a kiemelt nemzeti emlékhely és településkép-védelmi környezetének településkép védelméről és egyes kapcsolódó kormányrendeletek módosításáról szóló kormányrendeletben meghatározott esetekben az e rendeletben meghatározott építészeti-műszaki dokumentációt.
(3)27 A területi építészeti-műszaki tervtanács működési területe – a 10. § (1) bekezdésében foglaltak figyelembevételével – megegyezik az állami főépítészi hatáskörében eljáró fővárosi és megyei kormányhivatal illetékességi területével.
(4)28 A területi építészeti-műszaki tervtanács feladata, hogy véleményezze
c)29 a polgármester településképi véleményezési eljárása hiányában a világörökségi területen a több, egy tájegységet képező település közigazgatási területén új épület építéséhez, meglévő épület bővítéséhez, valamint a településképet érintő homlokzati felújításához vagy átalakításához szükséges építészeti-műszaki dokumentációt.
d)–f)30
10. §31 (1)32 Az állami főépítészi hatáskörében eljáró fővárosi és megyei kormányhivatal területi építészeti-műszaki tervtanácsként az építészeti és a beépítési jellegzetességek figyelembevételével összefüggő világörökségi területeken tájegységi tervtanácsokat működtethet a 9. § (4) bekezdés c) pontjában meghatározott körben.
11. §33 (1) A 8. § (1) bekezdése szerinti esetben a településrendezési tervtanácshoz a dokumentációt olyan állapotban (munkafázisban) kell benyújtani, hogy arról egyértelmű vélemény legyen alkotható.
(2)36 Az építészeti-műszaki dokumentációt a tervtanács ülése előtt legalább 8 nappal, elektronikusan digitális formában az építésügyi és építésfelügyeleti hatósági eljárásokról és ellenőrzésekről, valamint az építésügyi hatósági szolgáltatásról szóló kormányrendeletben meghatározott módon, az ÉTDR által biztosított elektronikus tárhelyre fel kell tölteni.
(4)38 Amennyiben a benyújtott építészeti-műszaki dokumentáció nem felel meg az e rendeletben előírt tartalmi követelményeknek, 3 napon belül egy alkalommal, legfeljebb 8 napos határidővel hiánypótlásra kell felszólítani a benyújtót.
(5)39 A benyújtott tervdokumentációt a tervtanács tagjai és a meghívott résztvevők számára a tárgyalás előtt legalább 5 munkanappal tanulmányozásra hozzáférhetővé kell tenni.
(6)40 A tervtanács a véleményét az építészeti-műszaki dokumentáció hiánytalanná válásától számított 15 napon belül alakítja ki. E határidő túllépése esetén a tervtanácsi véleményt megadottnak kell tekinteni. Ha a határidő megtartásában a tervtanács akadályoztatva van, akkor a tervtanácsi véleményt a tervtanács elnöke is kiadhatja.
(7)41 A (6) bekezdés alkalmazásában a tervtanács akadályoztatása különösen:
(8)42 Az ügyintézési határidőbe a vélemény ÉTDR-be való feltöltésének napja beleszámít.
13. § (1)43 A tervtanács a tárgyalandó dokumentáció tartalmától függően az ügyrendjében meghatározott eltérő számban és összetételben ülésezik. Az ügyrendben meghatározott létszám az eljáró tervtanács határozatképességének feltétele.
(2)44 A tervtanácsi tárgyalásra a következők szerinti esetben meg kell hívni:
b)45 a területi településrendezési tervtanács esetén a Magyar Mérnöki Kamarát képviselő tagot,
d)47 a központi és a területi építészeti-műszaki tervtanács, esetén az illetékes önkormányzati főépítészt,
b)50 a tervdokumentáció benyújtására jogszabállyal kötelezett (a továbbiakban: a tervdokumentáció benyújtója), építészeti-műszaki dokumentáció esetén a tervező,
c)51 településrendezési tervtanács esetén – amennyiben nem ő a benyújtó –
d)52 építészeti-műszaki tervtanács esetén az építtető,
e)53 a központi és a területi építészeti-műszaki tervtanács esetén az illetékes önkormányzat polgármestere,
f)54 világörökségi helyszínen a tájegységi tervtanácsban a világörökségi gondnokság képviselője.
a)55 bűncselekményt vagy szakmagyakorlással kapcsolatos szabálysértést követett el annak jogerős megállapításától számított egy évig,
(8)57
13/A. §58 A tájegységi tervtanács üléseit a világörökségi helyszínen helyben kell megtartani.
14. § (1)59 Az építészeti-műszaki tervtanácsi tárgyalásról minden esetben hangfelvétel, az elhangzott lényeges megállapításokról jegyzőkönyv készül. A jegyzőkönyv mellékletét képezi a hangfelvétel és a bírálat.
b)60 a megtárgyalt tervdokumentáció tartalmának megnevezését, építészeti-műszaki tervtanács esetében az építés helyét (címét),
d)61 a tervező nevét, illetve elnevezését, valamint címét, illetve székhelyét,
15. § (1)62 A településrendezési tervtanács a településrendezési eszköz szakmai véleményezése során vizsgálja, hogy az:
a)63 összhangban van-e az országos, térségi és a megyei területrendezési tervekkel, területfejlesztési koncepciókkal és programokkal, valamint a településfejlesztési koncepcióval, valamint az ágazatok fejlesztési koncepcióival, terveivel,
b)64 segíti-e a településfejlesztési koncepcióban megjelenő, a település egészére vagy részeire vonatkozó jövőkép megvalósítását,
c)65 megfelel-e az Étv. 7. §-ában megfogalmazott követelményeknek,
d)66 figyelembe veszi-e a területhasználatot befolyásoló jogszabályokat, különösen a terület- és a településrendezésre, a környezetvédelemre, a természet- és tájvédelemre, a termőföldvédelemre, az árvíz- és a belvízvédelemre, a közlekedésre, az infrastruktúra-hálózatok elemeire, az akadálymentes épített környezet követelményeire, a katasztrófavédelemre, valamint az építészeti és kulturális örökség alakítására és védelmére vonatkozó szakmai követelményeket, a Magyarország által elfogadott szakmai, nemzetközi egyezményeket és szakmai irányelveket,
e)67 tisztázta-e a tervezett területhasználat környezeti, társadalmi és gazdasági hatásait,
f)68 megfelel-e a rá vonatkozó jogszabályi és szakmai előírásoknak, valamint a szakmai igényesség és szakszerűség követelményeinek.
a)69 az építészeti minőség, szakmai igényesség, ezen belül különösen
A tervtanácsi vélemény71
(2)72 A tervtanács véleményében a tervdokumentációt engedélyezésre
(2a)73 A tervtanács véleményét indokolja, az indoklásban meghatározza azokat a jogszabályhelyeket is, amelyekre véleményét alapozta. Ha a tervtanács véleményében a tervdokumentációt engedélyezésre nem ajánlja, a vélemény indoklásában kitér azokra a javasolt tervmódosítási elemekre, amelyeket a terv átdolgozása során ajánl figyelembe venni.
(3)74 A tervtanácsi vélemény indokolása tartalmazza a 15. §-ban meghatározott szempontok vizsgálatát és annak eredményét, továbbá a (2) bekezdés b) pontja esetében az átdolgozás szempontjait és az arra tett javaslatokat.
(4)75 A tervtanács a jegyzőkönyvben és annak mellékleteiben foglaltak alapján külön dokumentumba foglalja a véleményét, amely tartalmazza a 14. § (2) bekezdésének a)–d) pontjaiban foglaltakon túlmenően a vélemény számát (sorszám és évszám), továbbá a (2) bekezdés szerinti ajánlást és annak (3) bekezdés szerinti indokolását.
16/A. §76 Világörökségi helyszínen a tájegységi tervtanácsi vélemény kialakítása során az érintett település polgármesterének álláspontját ki kell kérni és érdemben meg kell vizsgálni.
(2)77 A tervtanács ügyrendjében meghatározott mértékű tiszteletdíj illeti meg
b)78 a tervtanács tagját mindazon napirendi pont tekintetében, amelynek tárgyalásán részt vett.
(2)80 E rendeletnek az építésüggyel összefüggő egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelettel megállapított rendelkezéseit a 2013. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
19. §81 E rendeletnek az egységes elektronikus ügyintézési rendszer kialakításával összefüggésben egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 477/2016. (XII. 27.) Korm. rendelettel megállapított 12. § (2) bekezdését 2017. december 31-ig csak akkor kell alkalmazni, ha az érintett szerv az elektronikus ügyintézést az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások általános szabályairól szóló 2015. évi CCXXII. törvény 108. § (2) bekezdése szerint 2018. január 1-jét megelőzően vállalta. Ezen vállalás hiányában 2017. december 31-ig az érintett szerv vonatkozásában az elektronikus kapcsolattartásra e rendelet 2016. december 31-én hatályos rendelkezéseit kell alkalmazni.
19 A 7. § (1) bekezdés a) pontja a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 179. §-a szerint módosított szöveg. Alkalmazására lásd e módosító rendelet 618. §-át.
20 A 7. § (1) bekezdés b) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § c) pont ca) alpontja szerint módosított szöveg.
21 A 7. § (3) bekezdése a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 62. § (12) bekezdés m) pontja, a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § c) pont cb) alpontja szerint módosított szöveg.
22 A 7. § (5) bekezdése a 207/2008. (VIII. 27.) Korm. rendelet 29. § (4) bekezdés b) pontja és 29. § (6) bekezdése, a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 62. § (12) bekezdés n) pontja, a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § b) pontja szerint módosított szöveg.
23 A 8. § a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 22. §-ával megállapított szöveg.
24 A 8. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 82. § (2) bekezdés a) pontja szerint módosított szöveg.
25 A 9. § (2) bekezdése a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 23. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
26 A 9. § (2a) bekezdését újonnan a 19/2018. (II. 14.) Korm. rendelet 55. §-a iktatta be.
27 A 9. § (3) bekezdése a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § d) pontja, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 82. § (2) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
28 A 9. § (4) bekezdése a 394/2012. (XII. 20.) Korm. rendelet 12. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
29 A 9. § (4) bekezdés c) pontját a 38/2015. (III. 11.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdés g) pontja hatályon kívül helyezte, újonnan a 279/2015. (IX. 22.) Korm. rendelet 1. §-a iktatta be.
30 A 9. § (4) bekezdés d)–f) pontját a 38/2015. (III. 11.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdés g) pontja hatályon kívül helyezte.
31 A 10. § a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 24. §-ával megállapított szöveg.
32 A 10. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 82. § (2) bekezdés a) pontja, a 279/2015. (IX. 22.) Korm. rendelet 2. §-a szerint módosított szöveg.
33 A 11. § a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 24. §-ával megállapított szöveg.
34 A 11. § (3) bekezdés g) pontját a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (3) bekezdés a) pontja hatályon kívül helyezte.
35 A 11/A. §-t a 394/2012. (XII. 20.) Korm. rendelet 12. § (7) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 38/2015. (III. 11.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdés h) pontja.
36 A 12. § (2) bekezdése a 477/2016. (XII. 27.) Korm. rendelet 36. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
37 A 12. § (3) bekezdését a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § d) pontja hatályon kívül helyezte.
38 A 12. § (4) bekezdése a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 25. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
39 A 12. § (5) bekezdésének második mondatát a 207/2008. (VIII. 27.) Korm. rendelet 29. § (4) bekezdésének b) pontja hatályon kívül helyezte; alkalmazására lásd e módosító rendelet 29. § (3) bekezdését.
40 A 12. § (6) bekezdése a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
41 A 12. § (7) bekezdése a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
42 A 12. § (8) bekezdését a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § d) pontja hatályon kívül helyezte, újonnan a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdése iktatta be.
43 A 13. § (1) bekezdése a 394/2012. (XII. 20.) Korm. rendelet 12. § (8) bekezdése szerint módosított szöveg.
44 A 13. § (2) bekezdése a 199/2007. (VII. 30.) Korm. rendelet 7. §-ával megállapított szöveg. E módosító rendelet 8. § (2) bekezdése alapján a rendelkezést a 2007. augusztus 14. napja után indított ügyekben kell alkalmazni.
45 A 13. § (2) bekezdés b) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 26. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
46 A 13. § (2) bekezdés c) pontját a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (3) bekezdés b) pontja hatályon kívül helyezte.
47 A 13. § (2) bekezdés d) pontja a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (3) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
48 A 13. § (2) bekezdés e) pontját a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § e) pontja hatályon kívül helyezte.
49 A 13. § (3) bekezdését a 38/2015. (III. 11.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdés i) pontja hatályon kívül helyezte.
50 A 13. § (4) bekezdés b) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 26. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
51 A 13. § (4) bekezdés c) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 26. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
52 A 13. § (4) bekezdés d) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 26. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
53 A 13. § (4) bekezdés e) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 26. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
54 A 13. § (4) bekezdés f) pontját a 306/2016. (X. 13.) Korm. rendelet 5. §-a iktatta be.
55 A 13. § (6) bekezdésének a) pontja a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 61. § (9) bekezdésének d) pontja szerint módosított szöveg.
56 A 13. § (7) bekezdését a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 61. § (9) bekezdésének e) pontja hatályon kívül helyezte.
57 A 13. § (8) bekezdését a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § f) pontja hatályon kívül helyezte.
58 A 13/A. §-t a 306/2016. (X. 13.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be.
59 A 14. § (1) bekezdése a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § g) pontja szerint módosított szöveg.
60 A 14. § (2) bekezdésének b) pontja a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 61. § (9) bekezdésének f) pontja szerint módosított szöveg.
61 A 14. § (2) bekezdésének d) pontja a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 61. § (9) bekezdésének g) pontja szerint módosított szöveg.
62 A 15. § (1) bekezdés nyitó szövegrésze a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fa) alpontja szerint módosított szöveg.
63 A 15. § (1) bekezdés a) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fb) alpontja szerint módosított szöveg.
64 A 15. § (1) bekezdés b) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fc) alpontja szerint módosított szöveg.
65 A 15. § (1) bekezdés c) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fd) alpontja szerint módosított szöveg.
66 A 15. § (1) bekezdés d) pontja a 276/2011. Korm. (XII. 20.) rendelet 9. §-a, a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fe) alpontja szerint módosított szöveg.
67 A 15. § (1) bekezdés e) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont ff) alpontja szerint módosított szöveg.
68 A 15. § (1) bekezdés f) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § f) pont fg) alpontja szerint módosított szöveg.
69 A 15. § (2) bekezdés a) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 27. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
70 A 15. § (2) bekezdés c) pontját a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 27. § (2) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 38/2015. (III. 11.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdés j) pontja.
71 A 16. §-t megelőző alcím a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 62. § (12) bekezdésének t) pontja szerint módosított szöveg.
72 A 16. § (2) bekezdése a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 28. §-ával megállapított szöveg.
73 A 16. § (2a) bekezdését a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 28. §-a iktatta be.
74 A 16. § (3) bekezdése a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 62. § (12) bekezdésének u) pontja szerint módosított szöveg.
75 A 16. § (4) bekezdése a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 62. § (12) bekezdés v) pontja, a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 30. § g) pontja szerint módosított szöveg.
76 A 16/A. §-t a 306/2016. (X. 13.) Korm. rendelet 7. §-a iktatta be.
77 A 17. § (2) bekezdésének nyitó szövegrésze a 196/2009. (IX. 15.) Korm. rendelet 61. § (9) bekezdésének h) pontja, a 67/2013. (III. 8.) Korm. rendelet 2. § (3) bekezdés d) pontja szerint módosított szöveg.
78 A 17. § (2) bekezdés b) pontja a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § h) pontja szerint módosított szöveg.
79 A 17. § (3) bekezdését a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 31. § i) pontja hatályon kívül helyezte.
80 A 18. § (2) bekezdését a 118/2008. (V. 8.) Korm. rendelet 1. § 239. pontja hatályon kívül helyezte, újonnan a 322/2012. (XI. 16.) Korm. rendelet 28. §-a iktatta be.
81 A 19. §-t a 477/2016. (XII. 27.) Korm. rendelet 36. § (2) bekezdése iktatta be.