text:
45/2013. számú közigazgatási elvi határozat | K Ú R I A
45/2013. számú közigazgatási elvi határozat
A vételi jog gyakorlásának feltétele (lejárt és kiegyenlítetlen kölcsöntartozás fennállása) nem jelenti azt, hogy a bejegyzési engedély is feltételhez kötöttnek minősülne [1997. évi CXLI. tv. 29. §, 37. § (1) bek., 39. § (3) bek., 1959. évi IV. tv. 375. § (1) bek., 228. § (1) bek.]
A felperes, mint vevő 2008. május 22. napján közjegyzői okiratba foglaltan megállapodást kötött az eladó ingatlanaira vonatkozóan vételi jog alapításáról. Az okiratban rögzítették, hogy a felperes az eladóhoz intézett egyoldalú nyilatkozattal gyakorolhatja a vételi jogát a kölcsönszerződésből eredően lejárt és ki nem egyenlített tartozás esetén. Az okirat 11.2. pontja szerint az eladó hozzájárult, hogy a földhivatal a felperes tulajdonjogát az ingatlan tulajdoni lapjára bejegyezze, amennyiben a felperes a földhivatal részére a cégszerűen aláírt nyilatkozat egy példányát benyújtja és ahhoz csatolja a nyilatkozat eladóhoz való elküldését igazoló postai dokumentum másolatát.
A felperes 2010. december 22-én közjegyzői okiratba foglaltan élt vételi jogával, nyilatkozatát az eladónak megküldte. A vételi jog gyakorlása folytán ugyanazon a napon a felperes a tulajdonjoga bejegyzését kérte a Szegedi Körzeti Földhivatalnál. A kérelmet a földhivatal elutasította, az elsőfokú határozatot az alperes helybenhagyta. A felperes a határozat ellen bírósági felülvizsgálatot kezdeményezett. A keresetet a Csongrád Megyei Bíróság ítéletével elutasította.
A felperes 2011. június 17-én érkeztetett újabb kérelmében a szegedi ... és ... hrsz-ú ingatlanok vonatkozásában „vételi jogcímen” tulajdonjoga bejegyzését kérte.
Kérelméhez csatolta az annak alapjául szolgáló megállapodást, a vételi jog gyakorlásáról szóló nyilatkozatot és az annak megküldését igazoló postai dokumentumot.
Az elsőfokú hatóság, a Szegedi Körzeti Földhivatal a 2011. augusztus 15. napján kelt határozatával a felperes tulajdonjog bejegyzés iránti kérelmét elutasította. A döntés indokaként arra hivatkozott, hogy a vételi jogot alapító okirat feltételhez kötött bejegyzési engedélyt tartalmazott, amelynek alapján az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény (a továbbiakban: Inytv.) 29.§-a szerint nem alkalmas az ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre, hiánypótlásnak nem volt helye, ezért a kérelmet az Inytv. 39.§ (3) bekezdés f) pontja alapján el kellett utasítani.
A felperes fellebbezését elbírálva az alperes a 2011. november 25. napján kelt határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Utalt arra is, hogy a megállapodás a tulajdonjogszerzés jogcímét nem tartalmazza, ezért nem felel meg az Inytv. 32.§ (1) bekezdés e) pontjában foglaltaknak sem, hiánypótlásnak e körben sincs helye, az elutasítás az Inytv. 39.§ (3) bekezdés a) pontja szerint is jogszerű.
A felperes keresetében az alperesi határozat felülvizsgálatát kérte.
Álláspontja szerint a vételi jog jogintézményét az alperes tévesen értelmezte, a joggyakorlás volt feltételhez kötött, nem pedig a bejegyzési engedély. A vételi jog sajátossága, hogy egyoldalú nyilatkozattal tulajdonjogszerzést eredményez.
Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaposnak találta, ezért az alperes határozatát megváltoztatta és elrendelte a perbeli ingatlanokra a felperes tulajdonjogának vétel jogcímén való bejegyzését.
Ítéletének indokolásában az Inytv. 29.§-ára hivatkozással kifejtette, hogy a bejegyzési engedély – amelyet a vételi jog alapításáról szóló megállapodás tartalmazott - a tulajdonjog bejegyzésének ingatlan-nyilvántartási feltétele. A bejegyzési engedély semmilyen feltételt nem tartalmaz. A felperes a Ptk. 375.§-a alapján egyoldalú nyilatkozattal gyakorolhatta vételi jogát, amely nem értékelhető feltételként.
A jogerős ítélet ellen az alperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, kérve az ítélet „megváltoztatásával” a kereset elutasítását.
Álláspontja szerint a bejegyzési engedély hatályát egy feltétel bekövetkeztétől tették függővé, mert annak gyakorlásához kölcsönszerződésből eredő lejárt és kiegyenlítetlen tartozás fennállására volt szükség. A hatóság nem jogosult vizsgálni, hogy a feltétel bekövetkezett-e, ezért a bejegyzésnek az Inytv. 29.§-a, 32.§ (1) bekezdés f) pontja, 39.§ (3) bekezdés f) pontja alapján nem volt helye.
A vételi jogot alapító megállapodás nem tartalmazta konkrétan a tulajdonjogszerzés jogcímét, ezért az elutasítás az Inytv. 32.§ (1) bekezdés e) pontjára figyelemmel a 39.§ (3) bekezdés a) pontja alapján jogszerű volt.
Az elsőfokú bíróság megfelelő alapossággal feltárta és rögzítette ítéletének indokolásában az ügyben irányadó tényállást, és abból – az ide vonatkozó jogszabályi rendelkezések alkalmazásával – helytálló következtetésre jutott.
A perben rendelkezésre álló iratokból egyértelműen megállapítható volt, hogy a felperes – mint kölcsönadó – és a kölcsönvevő között létrejött kölcsönszerződés biztosítékaként a felek 2008. május 22-én vételi jog alapításáról szóló megállapodást kötöttek, amely tartalmazta a vételi jog gyakorlásának feltételét és a tulajdonjog bejegyzésére vonatkozó bejegyzési engedélyt.
A felperes 2010. december 22-én kelt nyilatkozatával gyakorolta vételi jogát, annak a másik fél (az eladó) általi átvételét megfelelően igazolta. Ezek az okiratok (a megállapodás, a nyilatkozat, a postai dokumentum) az Inytv. 29.§-a értelmében elegendőek és alkalmasak voltak a felperes tulajdonjogának ingatlan-nyilvántartási bejegyzéséhez, ugyanis bejegyzési engedélyt a megállapodás tartalmazta.
Bejegyzési engedély – az alperesi érveléssel ellentétben – nem volt feltételhez kötött. Különbséget kell tenni aközött, hogy a jogosult a vételi jogát milyen feltétel bekövetkeztekor gyakorolhatja és aközött, hogy a bejegyzési engedély megadásához kötöttek-e ki feltételt.
A vételi jog gyakorlása felfüggesztő feltételhez volt kötött, lejárt és kiegyenlítetlen kölcsöntartozás fennállásához. A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 228.§ (1) bekezdése értelmében ha a felek a szerződés hatályának beálltát bizonytalan jövőbeni eseménytől tették függővé (felfüggesztő feltétel), a szerződés hatálya e feltétel bekövetkeztével áll be. A lejárt és kiegyenlítetlen kölcsöntartozás fennállásával a szerződés (a vételi jogot engedő megállapodás) hatályosult, a vételi jog gyakorolható volt. A lejárt és ki nem fizetett kölcsöntartozás folytán a felperes a vételi jogával élhetett, a vételi jog gyakorlásához kikötött feltétel a vételi jog gyakorolhatóságának volt feltétele, de nem a bejegyzési engedély megadásának feltétele volt. A bejegyzési engedélyt a megállapodás 11.2. pontja tartalmazta, amely az engedély megadásához feltételt nem fogalmazott meg, így az alperes érvelése nem helytálló. Az Inytv. 39.§ (3) bekezdés f) pontja szerinti elutasítási ok nem állt fenn, ezt az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg.
A Kúria hangsúlyozza, hogy a földhivatalnak nincs arra jogosultsága, sem hatásköre, hogy a megállapodás hatályosulását vitassa, vagy vizsgálja. A vételi jogot alapító megállapodás esetleges hatálytalansága ellenére gyakorolt vételi jog esetén az eladó az Inytv. 62.§ (1) bekezdése a) pontja alapján bíróságtól kérheti a bejegyzés törlését és az eredeti állapot visszaállítását. Az eladó a jelen esetben a peradatok szerint ilyen eljárást nem kezdeményezett. A vételi jog gyakorlásáról szóló nyilatkozat eladó részére való megküldése igazolása biztosítja, hogy az eladó értesüljön a vételi jog gyakorlásáról, jogai vélt sérelme esetén a megfelelő úton a jogai védelme érdekében fellépjen.
Az Inytv. 37.§ (1) bekezdése értelmében a bejegyzéshez az alapul szolgáló okirat (bejegyzési engedély) és a Vhr. 15.§ (4) bekezdés értelmében a nyilatkozat megküldése igazolása volt szükséges.
A vételi jog a kölcsönszerződés biztosítására az ingatlanra kiköthető (Legfelsőbb Bíróság Határozatainak Hivatalos Gyűjteményében 1999/27. számon közzétett eseti döntés szerint), nem jogszabálysértő, ha az eladó (az adós) a vételi jog alapításáról kötött megállapodásban egyúttal a vételi jog gyakorlása esetére a bejegyzési engedélyt megadja.
A vételi jog sajátos jogintézmény, a jogosult a dolgot (ingatlant) a vételi jog gyakorlása folytán egyoldalú nyilatkozattal megvásárolhatja. A vételi jog megnevezés a tulajdonjogszerzés jogcímét is magában foglalja.
A Kúria a jogcím megjelölésének hiányát nem találta megállapíthatónak. A megállapodásban egyértelműen rögzítésre került, hogy a felperes javára vételi jogot alapítanak, a vételi jog egyoldalú gyakorlásával a felperes az ingatlanok tulajdonjogát megszerzi. A megállapodás 11.2. pontja is a tulajdonjog bejegyzéséhez a vételi jog gyakorlása esetére adja meg az eladói bejegyzési engedélyt. Mindebből következően az elsőfokú bíróság a jogcímet érintő jogkérdésben is helytállóan foglalt állást és döntött az Inytv. 39.§ (3) bekezdés a) pontja szerinti elutasítási ok hiányáról.
Minderre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet, amely a felülvizsgálati kérelemben foglalt jogszabályokat nem sértette meg, a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
[Kúria, Kfv.II.37.314/2012.]

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Bíróság Kúria bíróság Kúria


text:
← Összeomlik a banktitok építménye
Mindennapi populizmusok. A banki szerződések végrehajtható jogcím jellegének eltörlése →
A Ploiești-i Ítélőtábla, a 13020/200/2011 sz. ügyben 2014. november 26-án jóváhagyta a Buzău-i Bíróság határozatát a Mikó Kollégium újraállamosításáról. A Ploiești-i Ítélőtábla döntése végleges.
Ez a döntés törvénysértő és a jogállami alapelvekkel és alapértékekkel összeegyeztethetetlen. Románia ratifikálta az Emberi Jogok Európai Egyezményét, és ez az egyezmény biztosítja azt a lehetőséget, hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságához lehessen fordulni, amennyiben egy állam (egy állam igazságszolgáltatása) megsérti e nemzetközi norma által biztosított jogokat. Élni kellett ezzel a joggal a megsértett törvényesség helyreállítása végett. Sajnos a romániai jogállamiság alacsony színvonalát jelzik többek között a strasbourgi bíróság statisztikái is, mert Románia az egyik legtöbbször elmarasztalt állam (például 2014-ben Romániát 74 alkalmommal marasztalták el az emberi jogok megsértéséért, amely az első hely az Európai Unióban).
A román bíróságok az Egyemény tisztességes eljáráshoz való jogról szóló 6. cikk 1. bekezdését, a tulajdonjog biztosításáról szóló 1. Kiegészítő jegyzőkönyvet és a vallásszabadságot biztosító 9. cikket is megsértették.
Röviden érdemes áttekintenünk néhány érvet, amelyek végett az Emberi Jogok Európai Bíróságához fordult az Erdélyi Református Egyházkerület.
1.) Az egyezmény 6. cikk 1. bekezdése előírja, hogy “mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően…” A református egyház szempontjából ez a tisztességes tárgyalás nem valósult meg.
Nem lehet tisztességes azon eljárás, amelyben:
— Nem veszik figyelembe a polgári bíróságok végleges döntéseit, amelyben megállapították, hogy a Mikó Kollégium épülete a Református Egyház tulajdona.
— Egy helyi bíróság büntetőjogi tanácsa dönt a tulajdonjogról és a büntetőeljárási szabályok egyetlen perorvoslati lehetőséget biztosítanak, amikor a polgári eljárási szabályok szerint két perorvoslati lehetőség lett volna nyitott és első fokon a megyei törvényszéknek, utolsó fokon a Legfőbb Semmítő- és Ítélőszéknek kellett volna eljárnia, polgári ügyszakban, ahol bonyolult magánjogi problémák precíz és valós felderítésére az esély jóval nagyobb, mint a büntetőbíróságon.
— A Ploiești-i Ítélőtábla megvizsgálta a Buzău-i Bíróság újraállamosítás melletti érveit, és megállapította, hogy “jelen ügyben a tulajdonjog alanyának meghatározása… nem bír semmilyen helentőséggel a vádlottak által elkövetett bűncselekménnyel kapcsolatban, ezért nem képezheti előzetes vizsgálat tárgyát…” Az ítélőtábla szerint “megalapozatlanok az elsőfokú bíróság a tulajdonjog alanyára vonatkozó megállapításai… mert a tulajdonjog alanyát meghatározni a polgári bíróságok vagy más a törvény által meghatározott intézmények feladata és nem a büntetőbíróságé”, mégis fenntartja az újraállamosítási intézkedést.
2.) Az első Kiegészítő jegyzőkönyv szerint “minden természetes vagy jogi személynek joga van javai tiszteletben tartásához. Senkit sem lehet tulajdonától megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből és a törvényben meghatározott feltételek, valamint a nemzetközi jog általános elvei szerint történik.”
A tulajdonjog sérelme is fennáll:
— Az államosítást elrendelő 1948. évi 176. rendelet, amely alapján a Mikó Kollégiumot államosították, az államosítást a Református Egyházzal szemben foganatosította. Ha a Református egyház megfelelt, mint tulajdonos, amikor jogtalanul elvonják a tulajdont, amikor államosítottak, akkor miért nem felel meg mint tulajdonos, amikor az ingatlant vissza kell szolgáltatni?
— Ahogy már jeleztem, polgári bíróságok határozatai végleges döntéssel megállapították, hogy az ingatlan a Református Egyházé, de ezt a büntetőbíróság nem veszi figyelembe.
— A büntetőbíróság felületes és pontatlan vizsgálat eredményeképpen megállapította, hogy azért mert a telekkönyvben az “Ev. Ref. Székely Mikó Kollégium” szerepel, mint tulajdonos, ezért az iskolaépület nem a Református Egyházé. E határozatot anélkül fogadták el, hogy elemezték volna az egyházi iskolák valós jogállását: ezek az iskolák az egyház testéhez, vagyis belső (!) struktúrájához tartoztak, csak az egyházi szervezetrendszeren belül rendelkeztek relatív autonómiával, és az ilyen típusú, más egyházak esetében is előforduló telekkönyvi bejegyzés egyetlen célt szolgált: hogy rögzítse az épület kizárólagos és az egyház számára is kötelező, eltérést nem engedő rendeltetését. Vagyis azt épületet kizárólag csak oktatási célra, a Mikó Kollégium működtetésére lehetett és lehet használni.
(Hosszabb, az érveket részleteiben bemutató elemzésem is hamarosan megjelenik).

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság