text:
Az alapjogok védelme általában - PDF
Az alapjogok védelme általában
Download "Az alapjogok védelme általában"
1 VII. évfolyam 2010/4. TANULMÁNY Téglási András: A tulajdonhoz való jog védelme Európában az Európai Unió Bírósága, az Emberi Jogok Európai Bírósága és a magyar Alkotmánybíróság gyakorlatának fényében A XXI. század elején Magyarországon az egyén alapjogi védelmének, ideértve a tulajdonhoz való alapjogi védelmének körét három bírói fórum hivatott biztosítani: a magyar Alkotmánybíróság, a strasbourgi székhelyű Emberi Jogok Európai Bírósága és az Európai Unió Bírósága. Ezek az intézmények azonban nem működhetnek egymástól függetlenül. A magyar Alkotmánybíróság már működésének kezdete óta felhasználta a strasbourgi gyakorlatból kikristályosodó jogelveket és követelményeket. Az Emberi Jogok Európai Bírósága és a luxemburgi Európai Bíróság pedig hosszú évtizedeken keresztül, kezdetben egymástól függetlenül, majd egymás gyakorlatához közeledve olykor egymással versengve, helyenként még egymásnak ellent is mondva kifejlesztette egységes tulajdonvédelmi rendszerét. Mivel a tulajdonhoz való jog az Emberi Jogok Európai Egyezménye által garantált jog, ezért annak tartalma az EU Alapjogi Chartája alapján ma már meg kell feleljen a strasbourgi bíróság gyakorlatának. Az alapjogok védelme általában A tulajdonhoz való jog konkrét tárgyalása előtt érdemes néhány mondat erejéig általánosságban is kitérni az alapjogok védelmének kialakulására és rendszerére. Ezen a téren történelmileg az figyelhető meg, hogy már az angol alkotmány alapdokumentumaként tisztelt, 1215-ben kiadott Magna Charta Libertatum 1 is tartalmazott az önkényes kisajátítás ellen Téglási András 2006-ban a Károli Gáspár Református Egyetem Állam- és Jogtudományi Karán szerzett jogi diplomát, majd az Egyetem Doktori Iskolájában 2009-ben abszolutóriumot. Fokozatszerzési eljárása a Szegedi Tudományegyetem Állam- és Jogtudományi Doktori Iskolájában jelenleg folyamatban van től egyetemi tanársegédként dolgozik a KGRE Alkotmányjogi Tanszékén, meghívott előadó a Polgári Jogi Tanszéken, illetve a Rendőrtiszti Főiskola valamint a Budapesti Corvinus Egyetem Közigazgatástudományi Kar Alkotmányjogi Tanszékein. Kutatási területe: alapjogok, emberi jogok, különös tekintettel a tulajdonhoz való alapjog alkotmányos védelmére. Magyar és angol nyelven publikál, részt vett az Alkotmány kommentárjának elkészítésében is. Jelenleg az Országgyűlés Hivatalának jogi szakreferense. 1 A Magna Charta Libertatumot ( nagy szabadságlevél ) I. Földnélküli János adta ki június 15-én.
2 valamiféle védelmet, mikor elrendelte, hogy szabad embert birtokából elűzni csak jogszerű ítélet vagy törvény alapján lehetséges. Ebből a szabad ember megjelölésből látható, hogy ugyan már a középkor elején megjelennek a modern alapjogokra emlékeztető polgárjogok, ezek azonban még csupán a társadalom egyes kiváltságos és általában kisebbségben lévő rétegeire, azaz jobbára a feudális nemesekre vonatkoznak, és inkább tekinthetők privilégiumnak, mint a mai, modern értelemben vett emberi jognak. Emberi jogokról és azok védelméről tulajdonképpen onnantól érdemes csupán beszélni, amikortól ezeket a jogokat univerzálisnak, azaz minden emberre egyformán kiterjedőnek fogadják el. Vagyis amellett, hogy mind az ókorban, mind a középkorban megjelentek már bizonyos emberi jogokra emlékeztető alapjogok, ezek csak egyesek kiváltságaiként, és nem egyetemes érvénnyel jelentkeztek. A mai, modern értelemben felfogott emberi jogok megjelenése a polgári átalakulással és az első írott alkotmányok, illetve emberi jogi deklarációk 2 megjelenésével figyelhető meg. Egészen a XX. század közepéig azonban ezek a jogok megmaradtak a nemzeti alkotmányos szabályozás keretein belül, és az alapjogok nemzetközi védelméről csak a II. világháborút követően beszélhetünk, melynek elsődleges okaként épp a világháború során az emberi jogok semmibevételét igazoló tragikus események szolgáltak. Egyetemes viszonylatban elsőként az ENSZ 1948-as Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata, 3 majd az 1966-os Polgári és Politikai Jogok, illetve a Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya, 4 regionális szinten pedig a strasbourgi székhelyű Európa Tanács keretében 1950 november 4-én Rómában megkötött Emberi Jogok Európai Egyezménye 5 jelentett áttörést az emberi jogok nemzetközi védelme terén. Ami az Európai Unió jogrendjét illeti, az emberi jogok védelme terén mindenekelőtt abból kell kiindulnunk, hogy mivel az EU elsősorban gazdasági szervezetként jött létre az alapító szerződések 6 nem tartalmaznak olyan nevesített alapjogi katalógust mint az Európa Tanács emberi jogi egyezménye. A ma már uniósnak nevezett, akkor még közösségi jog szempontjából ugyanis az alapszabadságoknak, azaz a személyek, szolgáltatások, áruk és a tőke szabad áramlásának van és volt mindig is elsődleges jelentősége. A közösségi alapjogok azonban az alapszabadságokkal szemben sokáig nem nyertek felvételt a közösség 2 Lásd a francia Alkotmányozó Nemzetgyűlés által augusztus 26-án elfogadott Ember és Polgár Jogainak Deklarációját. 3 Kidolgozásának történetéről lásd Kovács Péter: Az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata Kidolgozásának Története És Elfogadásának Körülményei. Iustum Aequum Salutare V., 2009/2., o. 4 Lásd Az emberi jogok dokumentumokban. Összeállította: Kovács István és Szabó Imre. KJK, Az Egyezmény 1953 szeptemberében lépett hatályba. 6 Az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés, az Európai Gazdasági Közösséget életre hívó, 1957-ben Rómában megkötött szerződés és az Európai Atomenergia-közösséget életre hívó szerződés
3 írott jogforrásaiba, ezért az alapjogok kidolgozása a Közösségek Bíróságának, a luxembourgi székhelyű Európai Bíróságnak (European Court of Justice) a feladata lett. Az Európai Bíróság kezdeti gyakorlatát tanulmányozva azt figyelhetjük meg, hogy az még nem volt igazán érzékeny az alapjogokra. A fordulat 1969-ben következett be a Stauder-üggyel, 7 majd folytatta ezt a sort a Nold-ügy, 8 az Internationale Handelsgesellschaft-ügy 9 majd később a Hauer-ügy. 10 A bírói alapjogi jogfejlődésen túl a Maastrichti Szerződés 6. cikk (2) bekezdése az emberi jogokat és szabadságokat érintően már expressis verbis kimondta, hogy az Unió a közösségi jog általános alapelveként tiszteletben tartja az alapvető jogokat, amelyeket az november 4-én, Rómában aláírt, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Európai Egyezmény garantál, és amelyek a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következnek. Ezzel gyakorlatilag az Európai Unió beemelte a teljes európai emberi jogi konvenciót és az Emberi Jogok Európai Bíróságának állandó ítélkezési gyakorlatát. A közösségi alapjogvédelem kialakításában tehát az alapító szerződésekből hiányzó alapjogi rendelkezések miatt a strasbourgi bíróság ítélkezési gyakorlata játszott elsődleges szerepet. Az alapító szerződésekben meghatározott gazdasági célok megvalósítása során a közösség tevékenysége elkerülhetetlenül érintette a tagállamok polgárainak alapvető jogait, akik sérelmeikkel a nemzeti hatóságokhoz, elsősorban az alkotmánybíróságokhoz fordultak. Ezek az államok alkotmányos hagyományaiknak és vállalt nemzetközi jogi kötelességeiknek megfelelően biztosítani kívánták e jogokat, s erre hivatkozva a közösségi aktusokkal szembeni ellenállásuk veszélyeztette a közösségi jog szupremáciáját, amely a közös célok megvalósításának alapvető feltétele. A jogbiztonság megerősítése és a demokratikus jogállam követelményei azonban az Európai Bíróság esetjogában megjelenő alapjogi jogvédelem mellett normaalkotást, vagyis az alapvető jogok demokratikusan elfogadott közösségi katalógusát (is) igényelték. 11 Ez a katalógus végül többszöri próbálkozást követően 12 a decemberi 7 Case 29/69 Erich Stauder v. City of Ulm Sozialamt [1969] E.C.R Case 4/73, Nold v. Commission [1974] E.C.R Case 11/70, Internationale Handelsgesellschaft mbh v. Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel, 1970 E.C.R Megtalálható Dezső Márta - Vincze Attila: Magyar alkotmányosság az európai integrációban, 339. p., Dezső Márta Vincze Attila: A magyar alkotmányosság európai uniós forrásai p. 10 Liselotte Hauer v Land Rheinland-Pfalz, Case 44/79, In Reports of Cases before the Court. 1979, Dezső Márta Vincze Attila: Magyar alkotmányosság az európai integrációban, HVG-Orac Kiadó, 2006, o. A Bíróság itt jelezte, hogy a tagállamok alkotmányai által elismert alapvető jogokkal össze nem egyeztethető intézkedéseket nem kívánja jogosnak elismerni. 11 Weller Mónika: Az Alapjogi Karta és a Polgárok Európája. Fundamentum. No. 4. (2000) o. 12 Egy alapjogi katalógus összeállításának első próbálkozásaként fogható fel az Európai Parlament november 16-i határozata a közösségek polgárai speciális jogainak biztosításáról, amely hangsúlyozta a tagállamok állampolgáraival való egyenlő bánásmód kiterjesztésének szükségességét a polgári és a politikai jogok területére, és tartalmazta a speciális jogok részletes listáját, amelyben szerepel többek között az egyénnek az Európai Bírósághoz irányuló közvetlen fellebbezési joga alapvető jogainak megsértése esetén. Az Európai Parlament február 14-én
4 Nizzai Csúcson született meg, amikor a Parlament, a Tanács és a Bizottság ünnepélyesen kihirdette az Európai Unió Alapjogi Chartáját. A dokumentum azonban hosszú ideig nem emelkedett kötelező jogi erőre, ugyanis nem vált az alapítószerződések szerves részévé. A Charta a nizzai kihirdetést követően tehát csupán politikai deklaráció maradt, amely a tervezett Európai Alkotmány második részét képezte volna. A tagállamok azonban később, a francia majd a holland népszavazások kudarca miatt elvetették az Európai Alkotmány tervét, és 2007-ben kidolgozták a Lisszaboni Szerződést, amelyhez hozzá kapcsolták az Európai Parlament által november 29-én jóváhagyott és az uniós intézmények vezetői által december 12-én aláírt Alapjogi Chartát. A Lisszaboni Szerződés december 1-jével történő hatályba lépésével 13 viszont a Charta már jogilag is kötelező érvényűvé vált 14 az uniós intézmények és a tagállamok számára az uniós jog alkalmazása során. A Charta magában foglalja az Emberi Jogok Európai Egyezményében foglalt valamennyi jogot, valamint az uniós tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból, az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlatából és más nemzetközi okmányokból eredő egyéb jogokat és alapelveket is. 15 A Charta 52. cikkének 3) bekezdése szerint: Amennyiben e Charta olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek. Ez a rendelkezés nem akadályozza meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson. Az 53. cikk pedig leszögezi, hogy: a Charta egyetlen rendelkezését sem lehet úgy értelmezni, mint amely szűkíti vagy hátrányosan érinti azokat az emberi jogokat és alapvető szabadságokat, amelyeket saját alkalmazási területükön az Unió joga, a nemzetközi jog, a tagállamok alkotmányai, illetve az Unió vagy a tagállamok mindegyikének részességével kötött nemzetközi megállapodások, így különösen az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény elismernek. elfogadott határozata az Európai Unió létrehozásáról szóló szerződés tervezetéről hangsúlyozta az alapjogok alkotmányos módon történő rögzítésének jelentőségét a jövőbeli EU-ban, és rendelkezett egy szankció-alkalmazási eljárásról a tagállamok általi súlyos és ismétlődő jogsértések esetére. Az Amszterdami szerződés az alapszerződésbe iktatta azt a rendelkezést, hogy az alapvető jogok megsértése esetén meghatározott eljárásban szankcióként felfüggeszthető a tagállamok tagságból eredő jogainak gyakorlása. Ez is felvetette annak szükségességét, hogy ezeket az alapjogokat pontosan meghatározzák. Weller: i.m. 78. o. 13 Magyarországon kihirdetve a évi CLXVIII. törvénnyel. 14 Lisszaboni Szerződés 6. cikk (1) bekezdés: Az Unió elismeri az Európai Unió Alapjogi Chartájának december 7-i, Strasbourgban december 12-én kiigazított szövegében foglalt jogokat, szabadságokat és elveket; e Charta ugyanolyan jogi kötőerővel bír, mint a Szerződések. 15 Az Európai Bizottság október 19-én elfogadta az Európai Unió Alapjogi Chartájának érvényesülését biztosító stratégiát (IP/10/1348)
5 Ezekből a rendelkezésekből azonban még nem derül ki egyértelműen, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezményében szereplő jogok esetében csak az Egyezmény normaszövegét vagy az azt értelmező strasbourgi bírósági gyakorlatot is figyelembe kell-e venni. Sonnevend Pál a Chartát kidolgozó Konvent elnöksége által a Chartához fűzött kommentárból 16 indul ki, 17 mely szerint: A biztosított jogok tartalmát és terjedelmét nem csak ezen dokumentumok szövege határozza meg, hanem az Emberi Jogok Európai Bíróságának, valamint az Európai Unió Bíróságának esetjoga is. Ebből azt a következtetést vonhatjuk le, hogy a Charta 52. cikkének (3) bekezdése az Alapjogi Chartában biztosított jogok tartalmát és terjedelmét meghatározó szabály vonatkozásában nemcsak az Egyezmény szövegére, hanem a strasbourgi bíróság gyakorlatára is utal. Mindez azonban nem eredményezi azt, hogy a strasbourgi bíróság innentől kezdve feleslegessé válna. Az EU alapjogvédelmi mechanizmusa ugyanis alapvetően az Unió és a tagállamok viszonylatában működő, az Unió szerveire vonatkozó, alapvetően eljárási természetű jogvédelem, amely nem eredményez individuális jogvédelmet, szemben a kifejezetten erre a célra létrehozott Emberi Jogok Európai Bíróságával. Az Alapjogi Charta az alkalmazási körének meghatározása során leszögezi, hogy e Charta rendelkezéseinek címzettjei a szubszidiaritás elvének megfelelő figyelembevétele mellett az Unió intézményei, szervei és hivatalai, valamint a tagállamok annyiban, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Ennek megfelelően saját hatáskörükben és a Szerződésekben az Unióra ruházott hatáskörök korlátain belül tiszteletben tartják az ebben a Chartában foglalt jogokat és betartják az abban foglalt elveket, valamint előmozdítják azok alkalmazását. 18 Mindez azt jelenti, hogy a tagállamok Charta-kötöttsége két szinten érvényesül: normatív és adminisztratív szinten. A normatív szint azt a dimenziót jelenti, amikor az uniós jog (irányelvek) nemzeti jogba való átültetése során a tagállam normatív határozatok meghozatala során kötve van az 16 Magyarázatok az Alapjogi Chartához, (2007/C 303/02). A magyarázatok eredetileg az Európai Unió Alapjogi Chartáját kidolgozó Konvent elnökségének irányításával kerültek megfogalmazásra. A magyarázatok naprakésszé tétele az Európai Konvent elnökségének felelőssége mellett, az elnökségnek a Charta szövegéhez (nevezetesen az 51. és 52. cikkéhez) tett kiigazításainak megfogalmazása, valamint az uniós jog további fejlődése fényében történt. Bár a magyarázatok nem bírnak jogi erővel, az értelmezés értékes eszközei, amelyek célja a Charta rendelkezéseinek megvilágítása. internetről letöltve: október Sonnevend Pál: A tulajdonhoz való jog az Európai Unió jogában és egyes külföldi Alkotmányokban. In Molnár Borbála Gyombolai Zsolt Téglási András (szerk.): Gazdasági alapjogok és az új magyar Alkotmány. Tanulmánykötet az azonos című konferencián elhangzott előadások alapján. Kiadja az Országgyűlés Emberi jogi, kisebbségi civil- és vallásügyi bizottsága. Budapest, (megjelenés alatt) 18 Alapjogi Charta 51. cikk (1) bekezdés
6 alapjogokhoz, míg az adminisztratív szint a közvetlenül alkalmazandó jog (rendelet) esetében merül fel, ilyenkor ui. az uniós tartalmú jog formálisan már belső jognak minősül. 19 Ebből az áttekintésből látható, hogy az alapjogok XXI. századi védelmét egy három tengelyű koordinátarendszerben képzelhetjük el legegyszerűbben, melynek egyik tengelye a nemzeti jog, különös tekintettel az egyes országok alkotmányaira, másik tengelye az Európa Tanács keretében kialakított strasbourgi emberi jogi gyakorlat, míg a harmadik tengely az Európai Unió joga által kialakított alapjogvédelmi mechanizmus. E három jogrendszer keresztmetszetében áll maga az alapjogi jogvédelmet igénylő egyén. Ez a három jogrendszer ugyan nem felel meg tökéletesen egymásnak, ám több ponton átfedi (metszi) egymást. 20 A versengő jogrendszerek mögött ugyanis egymással némiképp konkuráló fórumok is találhatók: a tagállami alkotmánybíróságok, a luxemburgi, valamint a strasbourgi bíróság, 21 noha ez a három jogvédő szerv alapvetően más-más célból jött létre. Míg az egyedi emberi jogi jogsérelmek orvoslásának elsődleges fóruma a strasbourgi bíróság, amely kizárólag konkrét panaszokkal foglalkozik, addig az alkotmánybíróságok, így a magyar Alkotmánybíróság tevékenységében inkább az általános, absztrakt normakontroll kap nagyobb hangsúlyt, legalább is Magyarországon. Nálunk ugyanis egyedi alkotmányjogi panaszt is kizárólag alkotmányellenes jogszabályra alapozva lehet benyújtani az Alkotmánybírósághoz, tehát az egyéni alapjogviták eldöntése mögött mindig ott van a normakontroll funkció gyakorlása is. Az EU alapjogvédelmi rendszere pedig mint láthattuk alapvetően az Unió szervei valamint a tagállamok uniós jogot végrehajtó tevékenységével szemben kíván garanciákat biztosítani. A közösségi alapjogok és az Emberi Jogok Európai Egyezménye által garantált alapjogok közti konfliktusokat, illetve a közösségi jog nemzeti jog keretében fennálló alapjogvédelem közti konfliktusokat ma már viszonylagos egyensúlyi helyzetbe lehet hozni: bár a három bíróság (nemzeti-luxemburgi-strasbourgi) közti hatásköri villongások kezelhetősége hosszú csatározás eredménye, az leginkább az érintett alapjogvédelmi rendszerek feltételezett egyenértékűségéből fakad Borowsky, Martin: Kapitel VII. Allgemeine Bestimmungen. In: Jürger Meyer Jürger Meyer (Hrsg.): Kommentar zu Charta der Grundrechte der Europaischen Union. Nomos Verlagsgesellschaft, o.; Chronowski Nóra - Zeller Judit: Az alapjogok védelme az Európai Unióban, In: Tóth Judit - Legény Krisztián (szerk.): Összehasonlító alkotmányjog. Complex Kiadó, 2006, 429. o. 20 Szalayné Sándor Erzsébet: Az alapjogok három jogrendszer metszéspontjában. Állam és Jogtudomány, (2009), o. 21 A strasbourgi és a luxemburgi bíróság viszonyáról részletesebben lásd Gyeney Laura: Újabb kihívások az uniós emberi jogi bíráskodás területén. Iustum Aequum Salutare II., 2006/3 4., o. 22 Szalayné: i.m o
7 Az emberi jogok terén az egységes szemléletmódot az Európa Tanács, illetve az Európai Unió részéről az fogja biztosítani, ha az Európai Unió végre csatlakozik az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez. A kérdés már meglehetősen régóta napirenden van, ám mindezidáig a Közösségnek jogilag nem volt erre lehetősége. A Lisszaboni Szerződés hatályba lépésével azonban a Szerződés már kifejezett felhatalmazást adott az Uniónak az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez való csatlakozásra. 23 Ennek jegyében július 7-én Strasbourgban meg is kezdődtek a hivatalos tárgyalások, melyek végső célja, hogy az uniós polgárok minél előbb élvezhessék az alapvető jogok erősebb és egységesebb védelmét Európában. A csatlakozás eredményeként az Unió kiemelt szerepet tölthet be az egyezmény alapvető jogokra vonatkozó rendszerének megerősítésében. A csatlakozás eredményeként az Európai Unió ugyanazon emberi jogi szabályoknak és ugyanazon ellenőrzésnek lesz köteles alávetni saját intézményeinek működését, mint ami valamennyi európai demokráciára alkalmazandó. Az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez való uniós csatlakozás tulajdonképpen azt fogja jelenteni, hogy az EU az alapvető jogok védelmének rendszere terén amelyet a strasbourgi Emberi Jogok Európai Bírósága felügyel azonos értékűvé válik a tagállamaival. A csatlakozás lehetővé teszi, hogy a strasbourgi bíróság elé kerülő ügyekben az EU véleménye is érvényesüljön, az Unió ugyanis ezután saját bíróval fog majd rendelkezni a strasbourgi bíróságon. A csatlakozás egyúttal új jogorvoslati lehetőségét is biztosít az állampolgárok számára, akik a hazai jogorvoslati lehetőségek kimerítése után a jövőben az Emberi Jogok Európai Bíróságához is fordulhatnak, ha azt vélelmezik, hogy az EU megsértette az alapvető jogokat. Tulajdonhoz való jog a magyar Alkotmánybíróság gyakorlatában 23 Lisszaboni Szerződés 6. cikk (2) bekezdés: Az Unió csatlakozik az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményhez. Ez a csatlakozás nem érinti az Uniónak a Szerződésekben meghatározott hatásköreit. 6. cikk (3) bekezdés: Az alapvető jogok, ahogyan azokat az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény biztosítja, továbbá ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következnek, az uniós jogrend részét képezik mint annak általános elvei
8 A tulajdonhoz való alkotmányos jog egyike a legrégebben megjelenő alapjogoknak, történelmileg már a legelső, emberi jogokkal foglalkozó dokumentumokban is megjelenik. 24 A magyar Alkotmányba alapjogi szinten csak az 1989-es átfogó alkotmányrevízió során került be annak 13. -ába, azzal a rendelkezéssel együtt, amely a köztulajdon és a magántulajdon egyenjogúságát volt hivatott rögzíteni a korábbi állami tulajdon hatalmas túlsúlyának lebontása, és az új, magántulajdonon alapuló társadalmi rend kialakítása érdekében. A tulajdon védelme kapcsán lényegében ez jelentette az első komolyabb feladatot az Alkotmánybíróság számára, aminek hatására szinte elsőként került szembe az Alkotmány 9. és 13. szakaszainak értelmezésével. Ezt követően az Alkotmánybíróság fokozatosan kezdte kialakítani a saját tulajdonfogalmát, melynek során olyan jogosultságokat is tulajdonnak minősített, amelyek a hagyományos (kétségtelenül magánjogi) értelmezés szerint nem tekinthetők annak. Az alkotmánybírósági kezdeti gyakorlat ugyan a tulajdonhoz való jogot még a klasszikus polgári jogi tulajdonjoggal, illetve annak részjogosítványaival azonosította, a 64/1993. (XII. 22.) AB határozattól kezdve azonban a testület már úgy foglalt állást, hogy az alkotmányjogi tulajdonfogalom nem követi szükségszerűen a polgári jogi tulajdonfogalmat. Az Alkotmánybíróság ebből kiindulva fokozatosan kiterjesztette a tulajdonvédelmet a polgári jogi tulajdonon kívüli egyéb dologi, majd kötelmi jogi jogosultságokra, sőt közjogi igényekre. A kiterjesztés alapjául lényegében a tulajdon autonómiabiztosító funkciója szolgált. Ezek közül a legnagyobb hatású a társadalombiztosítási igények tulajdonná minősítése volt, amely lehetővé tette a Bokros-csomag által elvonni kívánt juttatások megmentését. 25 A magyar Alkotmánybíróság gyakorlata alapján tehát a tulajdonhoz való alkotmányos jog tartalma nemcsak a polgári jogi tulajdonjog, hanem ehhez már egyéb közjogi, szociális, társadalombiztosítási elemek de szigorúan csak az ellenérték fejében járó szolgáltatások is társulhatnak. Az Alkotmánybíróságnak ez a felfogása azonban egyebek mellett azt a 24 Észak-Amerikában már az 1774-es Philadelphiai Nyilatkozat és az 1776-os Virginiai Jogok Nyilatkozata is az ember elidegeníthetetlen emberi jogai között sorolta fel a tulajdonhoz való jogot. Ugyan az Amerikai Egyesült Államok alkotmányába nem, annak évi V. számú kiegészítésében már rögzítésre került, hogy senkit sem lehet jogszerű, törvénynek megfelelő eljárás nélkül megfosztani tulajdonától, továbbá, hogy magántulajdont közcélokra csak igazságos kártalanítás ellenében lehet igénybe venni, illetve elvonni. Franciaországban pedig már az 1789-es Ember és Polgár Jogainak Deklarációja is elismerte a magántulajdon sérthetetlenségét, kimondván, hogy tulajdonától, lévén a tulajdon szent és sérthetetlen, senki meg nem fosztható. 25 A Bokros-csomag egyes elemeit, úgymint az anyasági- és gyermektámogatási juttatások megvonását az Alkotmánybíróság csak az újonnan született gyermekekkel kapcsolatban tartotta alkotmányosnak, a családi pótlék és a táppénz szűkítését és a honoráriumokra kivetett 44%-os társadalombiztosítási járulékot megsemmisítette. Az Alkotmánybíróság döntései 40 milliárd forinttal csökkentették a költségvetés 170 milliárd forintra tervezett bevételét. Részletesebben lásd Molnár László: A gazdasági stabilizációs törvénycsomag (Bokros csomag)
9 veszélyt is magában hordozza, hogy innentől kezdve a testület eseti mérlegelésétől függ annak megítélése, hogy mit tekint éppen a klasszikus magánjogi tulajdonfogalomtól eltérően a tulajdonhoz való jog védelmi köre alá tartozónak annak ellenére, hogy eddig senki sem tekintette annak, illetve mi az, amit ugyan a polgári jog szerint tulajdonnak minősít, ám szociális kötöttsége miatt a használata akár oly mértékben korlátozható, hogy klasszikus funkcióját már nem is tudja betölteni. A tulajdonnak ez a klasszikus funkciója, az egyéni cselekvési autonómia anyagi megalapozása mellett azonban az alkotmánybírósági gyakorlatban megjelent a tulajdon szociális funkciójának hangsúlyozása is. Az Alkotmánybíróság kimondta, hogy a tulajdon szociális kötöttségei a tulajdonosi autonómia messzemenő korlátozását alkotmányosan lehetővé teszik. Ezt a szociális kötöttséget a testület úgy juttatta érvényre, hogy az Alkotmány 13. (2) bekezdésében a kisajátításnál irányadó közérdek követelményét rávetítette a 13. (1) bekezdésben meghatározott tulajdonhoz való jog korlátozására is. Ez a megoldás viszont mind a mai napig jogirodalmi viták középpontjában áll, hiszen az emberi jogokhoz elvileg semmiféle érdek legyen az akár köz- vagy főleg nyomós magánérdek nem érhet(ne) fel. A közérdekfogalom ráadásul igencsak nehezen meghatározható fogalom, így ennek alkalmazása akár parttalanná is duzzaszthatja a tulajdonhoz való alapjog korlátozásának lehetőségét. Ugyanakkor a tulajdonnak ezt a német alkotmánybíróság gyakorlatából származó 26 szociális funkciójából kiinduló felfogását az Emberi Jogok Európai Bíróságának és az Európai Unió Bíróságának több határozatában is megfigyelhetjük. A tulajdonhoz való jog védelme az Európai Unióban Mint már a bevezető részben említésre került, a Lisszaboni Szerződés hatályba lépése óta jogilag is kötelezővé vált Alapjogi Charta magában foglalja az Emberi Jogok Európai Egyezményében foglalt valamennyi jogot, így annak 17. cikkében a tulajdonhoz való jogot is. Eszerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogszerűen szerzett tulajdonát birtokolja, használja, azzal rendelkezzen, és azt örökül hagyja. Tulajdonától senkit sem lehet megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből, a törvényben meghatározott esetekben és feltételekkel, valamint az internetről letöltve: október Lásd E. Niebler: Die Sozialbindung des Eigentums nach der Rechtsprechung des Bundesverfassungsgerichts. Forstwissenschaftliches Centralblatt, Volume 101, Number 1 (1982), o
10 ezáltal elszenvedett veszteségekért kellő időben fizetett méltányos összegű kártalanítás mellett történik. A tulajdon használatát, az általános érdek által szükségessé tett mértékben, törvénnyel lehet szabályozni. A 17. cikk (2) bekezdése szerint a szellemi tulajdon is védelmet élvez. A tulajdonhoz való jog védelme azonban már jóval korábban, az Európai Bíróság alapjogvédelemmel kapcsolatos határozataiban megjelent. 27 A tulajdonhoz való jogot az Európai Bíróság elsőként a Hauer-ügyben 28 ismerte el, melyben egy német szőlősgazda egy, a szőlőültetvények telepítésének tilalmára kiadott rendeletet vitatott azon az alapon, hogy a rendelkezés sérti a tulajdonhoz való jogát. Az ügy hátterében a Tanács egy 1976 májusi rendelete 29 állt, amely három évre megtiltotta új szőlőtőkék telepítését. Ez az intézkedés azt jelentette, hogy a rendelet kihirdetését követően semmiféle új szőlő ültetésére nem volt lehetőség az Európai Közösség területén belül. Az intézkedés hátterében a Közösségen belüli bortúltermelés állt, amit a piaci egyensúly helyreállítása érdekében meg kellett fékezni. A konkrét jogvita első lépésben Németországban merült fel, ahol Liselotte Hauer, egy német farmer új szőlőtőkéket akart telepíteni. A német hatóságok azonban kérelmét két okból utasították el. Egyrészt a rendelet szerint új szőlőtőke ültetése tilalmazott volt, másrészt pedig a földterület nem volt alkalmas bortermelésre. Hauer, a felperes azon az alapon kérte az engedély megadását, hogy a rendelet jóval a kérelmét követően lépett hatályba, ezért az ő ügyében ez nem alkalmazható. A másik ok, hogy a rendelet 2. cikke ellentétes a tulajdonhoz való jogával és a foglalkozás szabad megválasztásával, melyeket a német alaptörvény, a Grundgesetz 12. és 14. cikkei garantálnak számára. Kérelmét a német közigazgatási bíróság elutasította, így Hauer az Európai Bírósághoz fordult. A Bíróság ítéletében visszautalt az Internationale Handelsgesellschaft-ügyre, a Nold-ügyre, valamint az Emberi Jogok Európai Egyezményének 1. kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkére is, különbséget téve a strasbourgi bírósághoz hasonlóan a tulajdonhoz való jog elvonása és a tulajdon gyakorlásának korlátozása között. Az ítélet mindenekelőtt megállapította, hogy a konkrét esetben az utóbbi, vagyis a tulajdonhoz való jog gyakorlásának korlátozása áll fenn, majd azt kezdte vizsgálni, hogy a korlátozás a közérdekre való hivatkozással elfogadható-e. A bíróság az emberi jogi egyezményhez hasonlóan a korlátozás indokoltságát azért tartotta szükségesnek, mert a közös piac hatékonyságának érdekében a nagyobb mennyiségű bortermelés már jelentős veszélyt jelentett volna arra. A Bíróság emellett utalt a tagállamok 27 Lásd a Bevezetőben idézett Stauder-ügyet, a Nold-ügyet valamint az Internationale Handelsgesellschaft ügyet /79 sz. ügy. Kihirdetve Luxembourgban december 13-án
11 közös alkotmányos hagyományaira is, amely alapján mezőgazdasági okokból a tulajdonhoz való jog korlátozása általánosan elfogadott minden tagállamban. A luxemburgi bíróság ezen az alapon azt a következtetést vonta le, hogy az új szőlőültetvények telepítésére vonatkozó, meghatározott időre elrendelt tilalom általi korlátozást igazolják a Közösség által követett közérdekű célok, és az nem sérti a tulajdonhoz való jog lényegét, ahogyan az a közösségi jogrendben elismert és biztosított. Ebben az ítéletben tehát már megjelenik a tulajdon szociális funkciójára történő közvetett utalás ban az Európai Bíróság az acéliparban bevezetett minimumár-szabályozásról hozott döntést, amely egyebek mellett a tulajdonhoz való jogot is érintette. Ez állt a Valsabbia-ügy 30 hátterében is. Az 1970-es évekre az acélipar súlyos válságba került, ti. az acéltermelés jóval meghaladta a szükséges mennyiséget. Ezáltal a piacra vitt mennyiség megnövekedett, és az árak jóval a termelési ár alá estek. Ebben a helyzetben az Európai Bizottság a 962/77/ECSC számú határozatával úgy határozott, hogy a betonmerevítő fémrudak árát egy minimum szinten kell rögzíteni, ezért bevezette a legalacsonyabb ár rendszerét. Ezt néhány vállalkozás, köztük a Valsabbia cég is megsértette, ezért a Bizottság bírságot szabott ki. Ez ellen több társaság is tiltakozott, mondván, hogy a Bizottságnak nem volt jogalapja a határozat meghozatalára. Az Európai Bíróság elutasította a kérelmüket arra hivatkozással, hogy a határozat összhangban van az ESZAK Egyezmény rendelkezéseivel. A beadványban az érintettek hivatkoztak az Emberi Jogok Európai Egyezmény 1. kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke által biztosított tulajdonhoz való joguk megsértésére (is), mondván, hogy a minimum-ár bevezetésével megfosztották őket vállalkozásuk gyakorlásától, ezáltal tulajdonuktól. Az Európai Bíróság az ítélet indokolásában ismét csak a Nold-ügyre hivatkozott, és megerősítette korábbi álláspontját, miszerint a tulajdonjog garanciája nem terjeszthető ki a kereskedelmi részvények védelmére, illetve azokra a kockázatokra, amelyek a kereskedelmi tevékenység alapvető velejárói. Ebben az ügyben a szükségesség/arányosság kérdéskörének vizsgálata fel sem merült, mivel az előkérdés hogy a kereskedelmi részvényeket védi-e a tulajdonhoz való jog már eleve negatívan lett megválaszolva. A Valsabbia-ügy folytatása a Metallurgiki-ügy 31 volt. Az acélipari válság ugyanis nem oldódott meg a 962/77/ECSC határozattal, ezért a problémák kezelésére a Bizottság 1981-ben újabb határozat meghozatalára kényszerült. Ez az 1831/81/ECSC határozat a vas- és acélipari vállalatok számára olyan kvótarendszert vezetett be, amely az 1981-es termelés háromnegyed 29 A Tanács 1162/76. számú májusi rendeletének 2. cikk. 30 SpA Ferriera Valsabbia and others v Commission [1980] ECR
12 részében rögzítette az érintettek termelését a préselt termékekre. Egy görög vállalat, a Metallurgiki vitatta a határozat érvényességét, mivel szerinte a döntés nem alkalmazható a görög vállalatokra, ugyanis ennek hatása a termelés csökkentése, amely már nem elegendő Görögország fejlődési szükségleteinek kielégítésére. Ez pedig nemcsak lelassítja az ipari fejlődést, de tönkre is teszi a görög acélvállalatok működését. Ezen az alapon a görög vállalatok a kvótarendszer bevezetését a tulajdonhoz való joggal ellentétesnek találták. Az Európai Bíróság azonban ebben az ügyben sem állapította meg a tulajdonhoz való jog sérelmét. Döntését a testület azzal indokolta, hogy az 1831/81/ECSC határozat azzal a céllal született meg, hogy a vállalatok között a lehető legméltányosabb módon terjesztette ki a válság hatásait a Közösségben. Önmagában az a tény, hogy a gazdasági helyzet miatt szükségessé váló termelési korlátozás hatással lehet egyes vállalatok nyereségére illetve létezésére, nem tekinthető a tulajdonhoz való jog megsértésének. A döntés azonban felvet néhány problémát. A Bíróság az indokolásban kijelenti, hogy a termelési kvóta a tulajdonhoz való jog védelmét élvezi, ebben a konkrét ügyben azonban azért nem sérült a tulajdonhoz való jog, mert a válság hatását a határozat a legméltányosabb módon terjesztette ki. A probléma ezzel az, hogy a Bíróság valójában nem vizsgálta az arányosságot, ellenkező esetben ugyanis érzékelnie kellett volna, hogy a korlátozás a görög vállalatok létébe avatkozott be, mivel ahogy a vállalatok maguk is érveltek az intézkedés ellehetetlenítette a működésüket. Ez a beavatkozás tehát aránytalannak tekintendő, ugyanis a közösségi intézkedések nem sérthetik egy alapjog, így a tulajdonhoz való jog lényeges tartalmát. A Bíróságnak tehát két lehetősége is lett volna: vagy azt mondja, hogy a Bizottság határozata ellentétes a közösségi joggal, vagy azt, hogy a termelési kvótára nem terjed ki a tulajdonhoz való jog. A Bíróság nem sokkal ezután észlelte dogmatikai tévedését, és későbbi döntéseiben már egy új kategóriát vezetett be a tulajdonhoz való jog lényeges tartalma terén. A Wachauf-ügyben az Európai Bíróság összefoglalta korábbi gyakorlatát, és bevezette a tulajdon szociális funkciójának elvét. Az ügy hátterében a Tanács 857/84/EK rendelete állt, amely a tejtermelők számára kártalanítást biztosított abban az esetben, ha a támogatás átvételét követő hat hónapig nem folytatnak tejtermelő tevékenységet. Amennyiben a támogatást igénylő csupán bérlője volt az adott fölterületnek, abban az esetben a támogatáshoz szükség volt a bérbeadó hozzájárulásához is. Ezen az alapon tagadták meg egy német farmergazda, Wachauf támogatási igényét, ugyanis az általa bérelt föld tulajdonosa visszavonta a korábban már megadott hozzájárulását. A Bíróság ebben a döntésében expressis verbis 31 Case 258/1981 Metallurgiki Halyps A. E. v. Commission of the European Communities [1982] E.C.R
13 kimondta, hogy az alapjogok nem abszolútak, hanem szociális funkciójuk viszonylatában kell őket vizsgálni. Ebből következően az alapjogok gyakorlása korlátozható, különösen a piac közös szervezésének összefüggésében, feltéve, hogy ezen korlátozások megfelelnek a Közösség által kitűzött általános érdekű céloknak, és a kitűzött célra nézve nem jelentenek olyan aránytalan és indokolatlan beavatkozást, amely a jogok lényegi tartalmát veszélyeztetné. 32 Az ítélet indokolásának új eleme, hogy az alapjogok nem abszolút jogok, és minden alapjogot ideértve a tulajdonhoz való jogot is szociális funkciójának relációjában kell figyelembe venni. Ez a két elem az Európai Bíróság korábbi, tulajdonhoz való joggal kapcsolatos döntéseiben nem jelent még meg, ezek az elemek tehát a tulajdonhoz való jog intézményének dogmatikai kidolgozásra terén új állomásként foghatók fel. Az ítélet indokolásának másik részében a Bíróság a támadott rendelkezést jogszerűnek ítélte, mivel az megfelelt a Közösség által kitűzött általános érdekű céloknak, és nem keletkeztettek aránytalan és szükségtelen beavatkozást, sértve ezáltal a jog lényeges tartalmát. A Bíróság megállapította, hogy abban az esetben, ha a közösségi szabályok a bérlet megszűnése miatt kártalanítás nélkül fosztanák meg a bérlőt munkájának és beruházásának hasznaitól, az már ellentétes a közösségi jogrend alapjogvédelmi követelményeivel. Jelen esetben azonban a Bíróság a vitatott rendelkezést nem tartotta ellentétesnek a tulajdonhoz való joggal, ám meglehetősen diplomatikus módon azért megjegyezte, hogy mivel ezek a követelmények a tagállamokra is kötelezőek akkor, amikor a közösségi szabályokat átültetik a saját jogrendjükbe, a tagállamoknak ezekkel a követelményekkel összhangban kell alkalmazniuk a jogszabályokat. Ezzel tulajdonképpen az Európai Bíróság visszautalta a kérdést a nemzeti bíróságok elé. A tulajdonhoz való jog sérelmét vizsgálta az Európai Bíróság a Zuckerfabrik Süderdithmarschen-ügyben 33 is. A Tanács 1914/87/EGK rendeletével a cukorágazatban egy különleges veszteségpótló hozzájárulást vezetett be az 1986/87-es gazdasági évre. A Finanzgericht Hamburg ennek érvényességét illetően fordult a Bírósághoz. A jogvita a cukrot előállító Zuckerfabrik Süderdithmarschen és a Hauptzollamt Itzehoe (az itzehoe-i 32 The fundamental rights recognized by the Court are not absolute, but must be considered in relation to their social function. Consequently, restrictions may be imposed on the exercise of those rights, in particular in the context of a common organization of a market, provided that those restrictions in fact correspond to objectives of general interest pursued by the Community and do not constitute, with regard to the aim pursued, a disproportionate and intolerable interference, impairing the very substance of those rights. Hubert Wachauf kontra Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft. 5/88. ügy. EBHT 1989, p.; továbbá a 292/97. sz. Karlssonügyben április 13-án hozott ítélet [EBHT 2000., o.]; a 265/87. sz. Schräder-ügyben július 11-én hozott ítélet [EBHT 1989., o.] 15. pontját és a C-200/96. sz. Metronome Musik ügyben április 28-án hozott ítélet [EBHT 1998., I o.] 21. pontját. 33 C-143/88 és C-92/89. sz. egyesített ügyekben, Zuckerfabrik Süderdithmarschen AG v. Hauptzollamt Itzenhoe and Zuckerfabrik Soest GMBH v. Hauptzollamt Paderborn [1991] E.C.R,
14 fővámhivatal) között folyamatban lévő eljárás keretében merült fel október 19-én hozott határozatában a Hauptzollamt Itzehoe ,66 DM összeg befizetésére kötelezte a Zuckerfabrik Süderdithmarschent, az 1986/87-es cukorpiaci gazdasági évre vonatkozó különleges veszteségpótló hozzájárulás címén. Ennek a hozzájárulásnak az volt a célja, hogy a Közösség által az július 1-jétől június 30-ig tartó gazdasági év során a cukorágazatban elszenvedett veszteségeket teljesen pótolja. Ezeket a veszteségeket a különlegesen magas export-visszatérítések idézték elő, amelyeket az év során a Közösségnek kellett finanszíroznia annak érdekében, hogy biztosítsa a közösségi többlettermelésből származó cukor harmadik országokban történő forgalomba hozatalát. Az ügyben a tulajdonhoz való jog olyan aspektusban került elő, hogy vajon ez a veszteségpótló hozzájárulás bevezetéséről szóló 1914/87 rendelet megsérti-e a tulajdonjog védelmének és a gazdasági tevékenységek szabad gyakorlásának közösségi jogi alapelvét. Ezáltal ugyanis ezek a vállalatok tevékenységüket már nem voltak képesek a tényleges nyereségből finanszírozni, hanem csak a tartalékokból, ami a vállalkozások létét is kockáztatta. A tulajdonhoz való jog és a gazdasági tevékenységek szabad gyakorlásához való jog megsértésével kapcsolatos kifogással kapcsolatban a Bíróság emlékeztetett arra, hogy egy korábbi ítéletében 34 már elismerte, hogy a tulajdonhoz való jog gyakorlása és a szakmai tevékenység szabad gyakorlása korlátozható, különösen egy piac közös szervezése keretében, feltéve, hogy ezek a korlátozások a Közösség által követett közérdekű célkitűzéseknek ténylegesen megfelelnek, és nem jelentenek a kitűzött célhoz képest aránytalan és megengedhetetlen beavatkozást, amely az így biztosított jogok lényegét sértené. A Bíróság szerint a hozzájárulás megfizetésének kötelezettsége nem tekinthető a tulajdonhoz való jogot korlátozó intézkedésnek, ennélfogva a különleges veszteségpótló hozzájárulás semmilyen módon nem sérti a cukorgyártók tulajdonhoz való jogát, a különleges veszteségpótló hozzájárulás közérdekű célokat követ, hiszen megakadályozza, hogy adott gazdasági ágazat által okozott veszteségeket a Közösségnek kelljen viselnie. Ezért a Bíróság kimondta, hogy a beavatkozás nem tekinthető aránytalannak, a hozzájárulást, amely részben áthárítható a cukorrépa-termelőkre, azzal az alapvető céllal hozták létre, hogy ne legyen megkérdőjelezhető az előírt időpont előtt a termelési kvóták rendszere, ahogy azt az 1914/87 rendelet negyedik preambulum-bekezdése is megfogalmazta. A Bíróság utalt a Bizottság azon megállapítására, miszerint a kvóták csökkentése, amely hosszú távon csökkentette volna a Közösség 34 Lásd a 265/87. sz. Schräder-ügyben július 11-én hozott ítélet [EBHT 1989., o.] 15. pontját
15 cukorfeldolgozó iparának világpiaci részesedését, jóval súlyosabb veszélyeket jelentett volna a cukorgyártók és a cukorrépa-termesztők érdekeire nézve. Ez az ítélet azt bizonyította, hogy az Európai Bíróság nem kezeli túlságosan szigorúan a tulajdonhoz való jog védelmét, sőt, amennyiben bármilyen, akár a legkisebb lehetősége is megnyílik arra, hogy a Közösség érdekeire hivatkozzon, azt meg is teszi, figyelmen kívül hagyva a szükségesség és arányosság követelményét. Mindez magában hordozza (hordozta) annak a veszélyét, hogy a tagállami alkotmánybíróságok azon az alapon, hogy a közösségi védelmi szint a tagállami alapjogvédelmi szintnél alacsonyabbak, megtiltja a támadott rendelkezés alkalmazását. Egy másik ügy 35 tárgyát egy olyan irányelv 36 képezte, amely megtiltotta az irányelvnek nem megfelelő étrend-kiegészítők forgalmazását és a Közösség belső piacán történő forgalomba hozatalát. Az alapkérdés az volt, hogy az irányelv indokolatlanul és aránytalanul akadályozza-e az étrend-kiegészítők előállítóit mindeddig teljesen jogszerű tevékenységük gyakorlásában, valamint az élelmiszerek piacán korlátozza-e az egyének szabad választáshoz való jogát. A Bíróság megállapította, hogy az ilyen intézkedés bevezetése nem kérdőjelezi meg a piaci szereplők tulajdonhoz való jogát, a piaci részesedés vonatkozásában ugyanis egyetlen gazdasági szereplő sem tarthat igényt a tulajdonhoz való jogra, még akkor sem, ha azt a piacot érintő intézkedés bevezetését megelőzően már birtokolta, mivel az ilyen piaci részesedés mindössze a körülmények változásából adódó kockázatnak kitett, pillanatnyi gazdasági pozíciót jelent. 37 A gazdasági szereplők tehát nem hivatkozhatnak szerzett jogra vagy jogos feltevésre olyan meglevő helyzet fenntartása végett, amelyet a közösségi intézmények mérlegelési jogkörükben hozott jogi aktusokkal módosíthatnak. 38 A Bíróság mindezt azzal indokolta, hogy az irányelvből fakadó tilalom célja az emberi egészség védelme, ami közérdekű célkitűzésnek számít. Mivel nem egyértelmű, hogy ez a tilalmi intézkedés nem alkalmas e célkitűzés megvalósítására, az ilyen jellegű intézkedésből fakadó, a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásának jogát érintő tilalom az általa elérni kívánt célra tekintettel nem értékelhető úgy, hogy aránytalanul korlátozza az e szabadság gyakorlásához, illetve a tulajdonhoz való jogot. 35 Az Alliance for Natural Health és a Nutri-Link Ltd kérelmére The Queen kontra Secretary of State for Health (C- 154/04. sz.ügy) és a National Association of Health Stores és a Health Food Manufacturers Ltd kérelmére The Queen kontra Secretary of State for Health és National Assembly for Wales (C-155/04. sz.ügy), C-154/04. és C-155/04. sz. egyesített ügyek; Európai Bírósági Határozatok Tára 2005 oldal I /46/EK irányelv. 37 C-280/93. sz., Németország kontra Tanács ügyben október 5-én hozott ítélet [EBHT 1994., I o.] 38 Lásd az 52/81. sz., Faust kontra Bizottság ügyben október 28-án hozott ítélet [EBHT 1982., I o.] 27. pontját
16 Ez képezte a Bosphorus-ügy 39 alapját is. A délszláv konfliktus során az ENSZ szankciókat léptetett életbe a Jugoszláv Szövetségi Köztársasággal szemben, többek között elrendelte földi, vízi és légi járművek lefoglalását, ill. elkobzását is ban az Európai Közösség az említett BT-határozat végrehajtása érdekében kibocsátotta a 990/93/EGK tanácsi rendeletet ban a Yugoslav Airlines-tól lízingelt gépekkel a charter-járatokat működtető, Törökországban bejegyzett Bosphorus légitársaság egy gépe leszállt Dublin repterén, ahol ezt a gépet a rendelet alapján az ír hatóságok lefoglalták. Az Európai Bíróság novemberi döntésében az ügyben alkalmazhatónak ítélte az említett közösségi rendeletet, tehát nem állapította meg sem a tulajdonhoz való jog, sem pedig az arányosság elvének sérelmét. Tette mindezt azon az alapon, hogy a közérdek megelőzi a Bosphorus érdekeit. Ezt követően az ügy az Emberi Jogok Európai Bírósága elé került, amely arra a következtetésre jutott, hogy a gép lefoglalása során Írország a közösségi jogból fakadó jogi kötelezettségének tett eleget. A felperesek tehát nem jártak jobban, mint korábban az Európai Bíróság előtt, mivel a strasbourgi bíróság által is megállapítást nyert, hogy az Egyezmény 1. számú jegyzőkönyvének 1. cikke értelmében a repülőgép lefoglalása jogszerűen igazolható, arányos intézkedés volt. Ugyancsak elutasította az Európai Bíróság a tulajdonhoz való jog sérelmének megállapítására irányuló kérelmet a terrorizmus elleni harc jegyében megszületett ENSZhatározatokkal szemben indult eljárásban. E rendelkezések szerint ugyanis az ENSZ valamennyi tagállamának be kellett fagyasztania az ilyen személyek és szervezetek közvetlen vagy közvetett ellenőrzése alatt álló pénzeszközöket és más pénzforrásokat. Az Európai Közösségben e határozatok végrehajtása érdekében a Tanács rendeletet 42 fogadott el, amelyben elrendelte azon személyek és szervezetek pénzeszközeinek és más pénzforrásainak befagyasztását, akiknek a neve szerepel az e rendelethez mellékelt listán október 19-én 39 C-84/95 Bosphorus Hava Yollari, EBHT 1996, I Lásd az ügyről többek között Schorkopf F.: The European Court of Human Rights Judgement in the Case of Bosphorus Hava Yollari Turizm v. Ireland., In: German Law Journal, Vol. 06. No. 09., ; Besselink L.F.M.: The European Union and the European Convention on Human Rights after the Lisbon Treaty: From Bosphorus sovereign immunity to full scrutiny? (2008.január 13.) további forrásokra utalásokkal. Elérhető: internetről letöltve: október 23.; Bröhmer J.: Die Bosphorus-Entscheidung des Europäischen Gerichtshofs für Menschenrechte, In: Europäische Zeitschrift der Wirtschaft (EuZW) (2006), ; Schweitzer M.: Bosphorus Hava Yollari Turizm ve Ticaret Anonim Șirketi./. Irland, In: MenschenRechtsMagazin (MRM) Heft 1/2006, ; Kathrin Kuhnert: Bosphorus Double standards, In: European human rights protection? In Utrecht Law Review. Volume 2, Issue 2 (2006), 177. o. internetről letöltve: október ENSZ BT 820 (1993) határozat olyan járművek lefoglalására terjedt ki, amelyek teljes egészében, vagy többségében jugoszláv tulajdonban vagy legalábbis jugoszláv ellenőrzés alatt álltak. 41 HL 1993 L 102, 14 ( ). 42 Az Oszáma bin Ládennel, az Al-Kaida hálózattal és a Tálibánnal összeköttetésben álló egyes személyekkel és szervezetekkel szemben meghatározott szigorító intézkedések bevezetéséről, valamint a 467/2001/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, május 27-I 881/2002/EK tanácsi rendelet (HL L 139., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet, 294. o.)
17 felvették Y. A. Kadi és az Al Barakaat nevét az összesített listára, majd azokat átvették a közösségi rendelet listájába. Az érintettek az Európai Bíróság előtt a Yusuf- és a Kadi-ügyben 43 hivatkoztak tulajdonhoz való joguk megsértésére. A Bíróság az ügyben a tulajdonhoz való jogot az EJEE első kiegészítő jegyzőkönyvében és a közösségi jog általános elvei által biztosított alapvető jogként vizsgálta, kimondva, hogy a megtámadott rendelet által végrehajtott intézkedések nem sértik sem az arányosság elvét, sem a felperesek tulajdonhoz való alapvető jogát, mivel ennek a jognak a védelme nem korlátlan, és gyakorlása közérdekű célokkal igazolt korlátozás alá eshet. A konkrét ügyben pedig a Bíróság szerint teljesen világos az a közérdek, amelyet a Közösség és tagállamai számára a Biztonsági Tanács által azzal a céllal elrendelt kötelezettségek betartása jelent, hogy a magánszemélyek pénzköveteléseit ne lehessen a terrorizmus támogatására fordítani. A Közösség által hozott intézkedéseket, amelyek a Biztonsági Tanács kötelező határozatainak végrehajtására szorítkoznak, ennek a célnak a fontossága indokolta. Ezáltal azonban nem keletkezett méltánytalan egyensúly a közérdekből fakadó követelmények és a magánszemélyek alapvető jogainak védelméhez kapcsolódó követelmények között. Ebben a helyzetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó intézkedéseket nem lehet alkalmatlannak vagy aránytalannak tekinteni, még akkor sem, ha azok a felperesekre nézve szigorúak. Az indokolásban utalás történik az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 17. cikkére is, melynek első bekezdése úgy rendelkezik, hogy [m]inden személynek, mind egyénileg, mind másokkal együttesen joga van a tulajdonhoz ; a Nyilatkozat 17. cikkének második bekezdése pedig hozzáteszi, hogy [s]enkit sem lehet tulajdonától önkényesen megfosztani. A Bíróság szerint amennyiben a tulajdonhoz való jogot az általános nemzetközi jog kötelező normáihoz tartozónak kell tekinteni, kizárólag az ettől a jogtól való önkényes megfosztást lehetne egyébként a ius cogens-szel ellentétesnek tekinteni, jelen esetben viszont a felperest nem fosztották meg önkényesen ettől a jogától, ugyanis ezeknek a pénzeszközöknek a befagyasztása a Biztonsági Tanács által Oszáma bin Ládennel, az al-kaida-hálózattal, a Tálibánnal, valamint a velük összeköttetésben álló személyekkel, csoportokkal, vállalkozásokkal és szervezetekkel szemben elhatározott szankciók egyik megnyilvánulása. Ráadásul a pénzeszközök befagyasztása biztosítási intézkedés, amely az 43 A T-306/01. sz., Yusuf és Al Barakaat Foundation kontra Tanács ügyben, valamint a T-315/01. sz., Kadi kontra Tanács és Bizottság ügyben szeptember 21-én hozott ítéletek (lásd a 79/05. sz. sajtóközleményt)
18 elkobzástól eltérően nem sérti az érintetteknek a pénzköveteléseiken fennálló tulajdonjoga lényegét, csupán azok használatát korlátozza. 44 Hasonló jogalapra hivatkozva indított eljárást egy mianmari lakos az Európai Unió Tanácsa ellen. A Pye Phyo Tay Za kontra Tanács ügy 45 indokát a Mianmari Államszövetséggel szembeni korlátozó intézkedések fenntartása szolgáltatta, a Tanács ugyanis elfogadta a Burmával/Mianmarral szembeni korlátozó intézkedések megújításáról szóló, április 27-i 2006/318/KKBP közös álláspontot. A közös álláspont különösen fegyverembargót írt elő, valamint a katonai tevékenységekhez kapcsolódó technikai segítségnyújtás, finanszírozás és pénzügyi segítségnyújtás tilalmát, és a belső elnyomás céljaira felhasználható felszerelések kivitelének tilalmát írta elő. Elrendelte továbbá a Mianmari Államszövetség kormánya tagjai és minden, velük kapcsolatban álló természetes és jogi személy, szervezet vagy testület pénzeszközeinek és gazdasági forrásainak befagyasztását, a kormány tagjaival és a természetes személyekkel szembeni, a tagállamokon belüli utazási tilalmat, valamint a Mianmari Államszövetség állami vállalatai számára pénzügyi kölcsönök vagy hitelek nyújtásának, továbbá ezen állami vállalatokban érdekeltség szerzésének vagy növelésének tilalmát. 46 A felperes azzal érvelt, hogy nevének a vitatott rendeletbe való felvétele tulajdonhoz való jogának aránytalan megsértését jelenti, valamely személy vagyoni eszközeinek határozatlan időre történő befagyasztása nagymértékben beleavatkozik a tulajdon békés élvezetébe. A felperes szerint ez a jogsérelem azért is volt aránytalan, mert vagyoni eszközei befagyasztásának következményei jelentősek és súlyosak. Az Európai Bíróság a tulajdonhoz való jog sérelmének vizsgálatát az állandó ítélkezési gyakorlat fényében vizsgálta. A Bíróság leszögezte, hogy a tulajdonhoz való jog, amit különösen az EU 6. cikk (2) bekezdése és az EJEE 1. kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke ír elő, valamint az Európai Unió alapjogi chartája 17. cikkének (1) bekezdése megerősít, az általános jogelvek közé tartozik. Ugyanakkor a Bíróság utalt arra is, hogy ez az elv nem korlátlan jogosultságként ölt testet, hanem a társadalomban betöltött szerepe függvényében kell értékelni. Következésképpen a testület szerint a tulajdonhoz való jog gyakorlása korlátozásnak vethető alá, azzal a feltétellel, hogy ezen korlátozások ténylegesen a Közösség által elérni kívánt közérdekű céloknak felelnek 44 Ld. T-315/01 Kadi-ügy, EBHT 2005, II-3649 és T-306/01 Yusuf-ügy, EBHT 2005, II Pye Phyo Tay Za v. Európai Unió Tanácsa, T-181/08. sz. ügy. 46 A 2006/318 közös álláspontnak a 2007/750 közös állásponttal módosított 5. cikke a pénzeszközök és gazdasági források befagyasztására vonatkozik. E cikk (1) (3) bekezdése a következőket írta elő: A [ ] mianmari kormány tagjaihoz és a környezetükhöz tartozó, a II. mellékletben felsorolt természetes vagy jogi személyekhez, entitásokhoz vagy szervezetekhez [helyesen: szervezetekhez vagy testületekhez] tartozó, a tulajdonukban lévő, általuk birtokolt vagy ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági forrást be kell fagyasztani
19 meg, és a kitűzött cél vonatkozásában nem jelentenek olyan aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást, amely épp az ily módon biztosított jog tartalmát veszélyeztetné. 47 Ezek alapján a Bíróság kimondta, hogy még akkor is, ha a felperes vagyoni eszközeinek biztosítási intézkedést képező befagyasztása nem arra irányult, hogy őt tulajdonától megfossza, ez az intézkedés a felperes tulajdonhoz való joga gyakorlásának korlátozását tartalmazza. Ezt a korlátozást jelentősnek kell tekinteni, figyelemmel a befagyasztási intézkedés általános hatályára és szem előtt tartva azt, hogy az a felperesre a 2297/2003 rendelet értelmében 2003 decembere óta alkalmazandó. A tulajdonhoz való joga gyakorlásának korlátozhatósága tekintetében az indokolás az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatát hívta fel, amely értelmében ésszerű arányossági összefüggésnek kell fennállnia az alkalmazott eszköz és az elérni kívánt cél között. A Bíróság a Tanács álláspontját osztva leszögezte, hogy a vitatott rendelettel elérni kívánt közérdekű cél alapvető a nemzetközi közösség számára. Valamely ilyen közérdekű célkitűzésre tekintettel a mianmari kormány és az azzal kapcsolatban álló személyek valamennyi pénzeszközének és gazdasági forrásának befagyasztása önmagában nem lehet nem megfelelő vagy aránytalan. A Bíróság ehelyütt visszautalt a Bosphorus-ügyben hozott ítéletére is. 48 A Bíróság azt is megállapította, hogy a vitatott rendeletben fenntartották a közérdekű követelmények és a felperes érdekeinek követelményei közötti egyensúlyt. Tulajdonhoz való jog az Emberi Jogok Európai Egyezményében Az Európa Tanács tagjai november 4-én Rómában írták alá az Emberi Jogok Európai Egyezményét, amely 1953 szeptemberében lépett hatályba. Az Egyezmény eredeti szövegében azonban a tulajdonhoz való jog nem szerepel; nem vették át az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 17. cikkében szereplő tulajdonhoz való jogot az immár jogilag is kötelező Egyezségokmányok sem. Ez azért is meglepő, hiszen az Európa Tanács akkori tagjai 49 szinte kivétel nélkül a saját alkotmányaikban is garantálták ezt az alapjogot. Ráadásul a 47 Lásd a korábban hivatkozott Kadi-ügyben hozott ítélet 355. és 356. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. 48 Lásd a korábban hivatkozott Bosphorus-ügyben hozott ítélet 26. pontját, valamint az EJEB Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Șirketi kontra Írország ítéletet, Az Európa Tanács tíz alapító tagállama: Belgium, Hollandia, Luxemburg, Dánia, Franciaország, Írország, Egyesült Királyság, Norvégia, Olaszország és Svédország
20 tulajdon John Locke elméletén alapuló 50 természetjogi-liberális felfogása széles körű elterjedésének 51 köszönhetően nagyjából hasonló felfogás alakult ki a tekintetben, hogy a tulajdon olyan természetes és elidegeníthetetlen alapvető joga az egyénnek, amelynek biztosítása nem az állam által kibocsátott valamely konstitutív aktuson keresztül valósul meg. Ennél fogva az állam, amennyiben normával kívánja szabályozni a tulajdonhoz való jogot, az, mint megerősítő, affirmatív aktus, nem keletkezteti, csupán deklarálja az embereket egyébként is megillető jogosultságot. A tagállamok jogrendszereinek hasonlósága azonban e tekintetben mégsem bizonyult elegendőnek ahhoz, hogy a tulajdonjog kapcsán az Egyezmény többi részével együtt tudjanak dönteni. 52 A tulajdonhoz való jog deklarálására csak az Egyezményhez csatolt, március 20- án aláírt első kiegészítő jegyzőkönyvben került sor. Ennek 1. cikke szerint: Minden természetes vagy jogi személynek joga van javai tiszteletben tartásához. Senkit sem lehet tulajdonától megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből, és a törvényben meghatározott feltételek, valamint a nemzetközi jog általános elvei szerint történik. Az előző bekezdésben foglaltak nem korlátozzák az államok jogát olyan törvények alkalmazásában, melyeket szükségesnek ítélnek a javaknak a köz érdekében történő használatának szabályozása, illetőleg adók, más közterhek vagy pénzbírságok megfizetésének biztosítása céljából. 53 A tulajdonhoz való jognak ez a megfogalmazása szélesebb védelmet nyújt a technikai értelemben vett, polgári jog szerinti tulajdonénál. Az Egyezménynek ezeket a főként keretjellegű szabályait a későbbiek során az Emberi Jogok Európai Bírósága töltötte ki 50 John Locke tulajdonra vonatkozó elméletének bővebb elemzését lásd Téglási András: A tulajdon alkotmányos védelmének kialakulása. Jogtudományi Közlöny, 2008./7 8. szám o. 51 Lásd pl. a francia, a német vagy az ír alkotmányt. 52 Hörömpöli-Tóth Levente: A tulajdonjog garanciái európai és nemzeti szinten: kiegészítés vagy konkurencia? Avagy a tulajdon védelme az Emberi Jogok Európai Egyezményében, illetve a német jogrendszerben. Jogi Fórum, január 25., 23. o. Internetről letöltve: július 21. A tanulmány az Egyezmény kapcsán kitér arra is, hogy az ún. travaux préparatoires vagyis előkészületi munkák során többek között azt sérelmezték, hogy a tervezett szabályozás miért csak a tulajdont érinti, és miért nem terjed ki a többi gazdasági és szociális jogokra is. Mások azzal kapcsolatos aggályukat fejezték ki, hogy a tulajdonhoz való jognak az Egyezménybe történő beépítése által egy nemzetközi ellenőrző testület válik jogosulttá a tulajdonkorlátozások jogszerűségének felülvizsgálatára, noha e korlátozások mindenkor az érintett állam gazdasági és szociális adottságaitól függenek. Ezt a felfogást elsősorban a brit és svéd küldöttek képviselték, ráadásul az egyik brit szocialista szerint a tulajdon védelemben részesítése pusztán egy reakciós próbálkozás arra, hogy a tulajdon felosztását a fennálló formában megőrizzék. Az Egyezmény szövegével kapcsolatban kialakult véleménykülönbségekről részletesebben lásd Jochen Abraham Frowein - Wolfgang Peukert: Europäische Menschenrechtskonvention. EMRK Kommentar, Az eredeti szöveg szerint: Every natural or legal person is entitled to the peaceful enjoyment of his possessions. No one shall be deprived of his possessions except in the public interest and subject to the conditions provided for by law and by the general principles of international law. The preceding provisions shall not, however, in any way impair the right of a State to enforce such laws as it deems necessary to control the use of property in accordance with the general interest or to secure the payment of taxes or other contributions or penalties. (kiemelés tőlem)
C-154/04. és C-155/04. sz. egyesített ügyek
C-154/04. és C-155/04. sz. egyesített ügyek Az Alliance for Natural Health és társai kérelmére The Queen kontra Secretary of State for Health és National Assembly for Wales (a High Court of Justice [England
Cseh aggályok a Lisszaboni Szerződéssel szemben
Zámbó Balázs Pécsi Tudományegyetem zambo.balazs1@gmail.com Cseh aggályok a Lisszaboni Szerződéssel szemben A Lisszaboni Szerződés ratifikációját beárnyékolták a különböző tagállamokban felbukkanó ellenállások,

matches: Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


Az Országgyűlés a nemzeti köznevelésről szóló törvényben, a szakképzésről szóló törvényben, a nemzeti felsőoktatásról szóló törvényben és a felnőttképzésről szóló törvényben meghatározott személyes adatot tartalmazó ágazati nyilvántartások működési hatékonyságának, ezen keresztül a művelődéshez való alapjog elősegítése céljából a következő törvényt alkotja:2
1. § (1)3 A közneveléssel, a szakképzéssel, a felsőoktatással, a felnőttképzéssel, a nyelvvizsgáztatással és a pályakövetéssel kapcsolatos állami hatáskörök gyakorlásához, a nemzetgazdasági szintű tervezéshez, a köznevelésben, a szakképzésben, a felsőoktatásban, a nyelvvizsgáztatásban és a pályakövetésben részt vevők jogainak gyakorlásához és kötelezettségeinek teljesítéséhez, az adatbiztonság biztosításához szükséges adatokat központi nyilvántartásban (a továbbiakban: oktatási nyilvántartás) kell kezelni.
a)4 családi és utónév,
b)5 születési családi és utónév,
c)6 anyja születési családi és utóneve,
h)7 lakóhely és a tartózkodási hely címe,
(3a)9 A személyiadat- és lakcímnyilvántartást kezelő szerv minden év január 15-éig adatot szolgáltat az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv számára az adott évben a harmadik életévüket betöltő gyermekek, továbbá folyamatosan a Magyarország területére érkező óvodába járni köteles vagy tanköteles gyermekek 2. § a)–h) pontja szerinti adatai vonatkozásában.
3/A. §10 (1) A természetes személynek egy oktatási azonosító száma lehet.
2.11 Az oktatási nyilvántartás szakrendszerei
4. § (1)12 Az oktatási nyilvántartás szakrendszeri nyilvántartásai:
n)13 az óvodai nevelésben részvételre kötelezett gyermekek nyilvántartása;
o)14 a tanköteles gyermekek nyilvántartása.
(2a)15 Az (1) bekezdés b) pontja szerinti szakrendszer személyes adatokat tartalmazó alrendszerei:
(3a)16 Az (1) bekezdés d) pontja szerinti szakrendszer személyes adatokat tartalmazó alrendszerei:
(6)17 Az oktatási nyilvántartásban kezelt személyes adatok körét
3.24 Az oktatási nyilvántartásba történő adatszolgáltatás
6. § (1)25 A köznevelési intézmény, a szakképző intézmény és a felsőoktatási intézmény, a felnőttképző, a jegyző, a közneveléssel, a szakképzéssel és a felsőoktatással összefüggő igazgatási, ellenőrzési tevékenységet végző közigazgatási szerv és az e törvényben meghatározott feladatok végrehajtásában közreműködő intézményfenntartók, intézmények adatokat szolgáltatnak az oktatási nyilvántartásba.
a)26 a pedagógus-továbbképzés szervezője szolgáltatja az 1. melléklet X. rész 2. pont b), d), valamint f)–h) alpontjában felsorolt adatokat, amely adatokat az adatszolgáltatási kötelezettsége teljesítése érdekében nyilvántartja;
b)27 a köznevelési intézmény vezetője szolgáltatja az 1. melléklet X. rész 2. pont e) és l) alpontja szerinti adatokat.
(2a)28 A 4. § (2a) bekezdés e) pontja szerinti oktatói továbbképzés nyilvántartása részére
a) az oktatói továbbképzés szervezője szolgáltatja az 1/A. melléklet V. rész 2. pont b), d) és f)–h) alpontjában meghatározott adatokat,
c)29 az idegenrendészeti hatóság szolgáltatja a 3. melléklet III. rész 3. pontja szerinti adatot.
a)30 a Diákhitel Központ szolgáltatja a 3. melléklet IV. rész 23. pontja szerinti adatot,
b)31 a Tempus Közalapítvány szolgáltatja az általa kezelt, a 3. melléklet IV. rész 8. és 21. pontja szerinti adatot,
c)32 a Klebelsberg Központ szolgáltatja az általa kezelt, a 3. melléklet IV. rész 21. pontja szerinti adatot.
(5)33 Az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv a 4. § (1) bekezdés g) pontja szerinti, a magyar állami ösztöndíj feltételei teljesítésének nyilvántartása szakrendszer 5. melléklet szerinti adataiban történő változások követése, ellenőrzése céljából történő adatigényléshez az állami foglalkoztatási szervnek, a kincstárnak, a gyermekgondozást segítő ellátás, a csecsemőgondozási díj és a gyermekgondozási díj nyilvántartásáért felelős szervnek, az anyakönyvi nyilvántartás központi nyilvántartó szervének, a családtámogatási ügyben eljáró hatóságnak, a megváltozott munkaképességű személyek ellátásaival kapcsolatos eljárások lefolytatásért felelős rehabilitációs hatóságnak és az adóhatóságnak megküldheti a nyilvántartott személyek adatait, ez alapján
6/A. §34 (1) A pályakövetési rendszer működtetése céljából az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv részére – a Kormány rendeletében meghatározottak szerint – adatot szolgáltat
(3) A pályakövetési rendszerben nyilvántartott adatok személyazonosításra alkalmatlan módon feldolgozhatók, szakképző intézményenként, felsőoktatási intézményenként, illetve felnőttképzőnként csoportosíthatók és nyilvánosságra hozhatók. Az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv a honlapján – egyedi azonosításra alkalmatlan módon – nyilvánosságra hozza a pályakövetési rendszerben keletkezett, a munkaerő-piaci helyzettel kapcsolatos adatokat, információkat. A számára továbbított adatokat az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv az adatszolgáltatástól számított harminc évig kezeli.
4.35 Az oktatási nyilvántartáshoz való hozzáférés, adattovábbítás
7. § (1)36 A tanulói nyilvántartásból, illetve a tanulók és a képzésben részt vevő személyek nyilvántartásából személyes adat – az érintetten kívül –
b) a tanuló nevelési-oktatási intézményének megállapítása, a tanítási napon a tanítási órától vagy az iskola által szervezett kötelező foglalkozástól való távolmaradás jogszerűségének ellenőrzése, valamint a nevelési-oktatási intézménnyel és a tanuló szülőjével, törvényes képviselőjével való kapcsolatfelvétel céljából a 2. § a)–g) pontjában meghatározott adatok, valamint az 1. melléklet I. rész c)–f) és h) pontjában és az 1/A. melléklet I. rész c)–f) és h) pontjában meghatározott adatok a rendőrség részére,
c) a központi költségvetésből vagy európai uniós forrásból megszervezett külföldi tanulmányutak megszervezése, továbbá az igénybevétel jogszerűségének ellenőrzése céljából a 2. § a)–c), e)–g) és l) pontjában, továbbá az 1. melléklet I. rész e)–g) és i) pontjában meghatározott adatok a Tempus Közalapítvány részére
(3)38 A tanulói nyilvántartás, illetve a tanulók és a képzésben részt vevő személyek nyilvántartása adataihoz az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv a köznevelési feladatokat ellátó hatóság, illetve a szakképzési államigazgatási szerv részére a feladatellátásához szükséges adatok tekintetében közvetlen hozzáférést biztosít.
(4)39 A tanulói nyilvántartásban, illetve a tanulók és a képzésben részt vevő személyek nyilvántartásában nyilvántartott adatok – adategyeztetés céljából – továbbíthatók a Köznevelési Regisztrációs és Tanulmányi Alaprendszert használó olyan köznevelési intézménynek, szakképző intézménynek, illetve felnőttképzőnek, amellyel a gyermek, a tanuló, illetve a képzésben részt vevő személy jogviszonyban áll.
(7)40 Az alkalmazotti nyilvántartás adataihoz az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv a köznevelési feladatokat ellátó hatóság, illetve a szakképzési államigazgatási szerv részére a feladatellátásához szükséges adatok tekintetében közvetlen hozzáférést biztosít.
(8)41 Az alkalmazotti nyilvántartásban nyilvántartott adatok – adategyeztetés céljából – továbbíthatók a Köznevelési Regisztrációs és Tanulmányi Alaprendszert használó olyan köznevelési intézménynek, szakképző intézménynek, illetve felnőttképzőnek, amellyel az alkalmazott, az óraadó jogviszonyban áll.
(15a)42 A tanulók és a képzésben részt vevő személyek nyilvántartásából a képzési hitelhez kapcsolódóan
ac) a 2. § a)–j) pontja szerinti adata,
a)43 a hallgatói hitelre való jogosultság vizsgálata, adatellenőrzés és a törlesztési kötelezettség fennállásának, illetve szünetelésének megállapítása céljából a 3. melléklet IV. rész 1. pontja szerinti adatokból az oktatási azonosító száma és adóazonosító jele, a 3. melléklet IV. rész 3., 5., 6. és 8. pontja szerinti adat minden folyamatban lévő képzésére vonatkozóan, valamint a 2. § a)–j) pontja szerinti adatok,
b)44 a hitelszerződésből eredő jogok gyakorlása és kötelezettségek teljesítése során az ügyfelekkel való kapcsolattartás céljából a 3. melléklet IV. rész 2. pontja szerinti adatok,
c)45 a hallgatói hiteltartozások várható visszafizetésével kapcsolatos kockázatelemzés és a kockázati mérték szerinti ügyfélkezelés céljából a 3. melléklet IV. rész 12. pontja szerinti adatok közül az abszolutóriumra vonatkozó adat, a 3. melléklet IV. rész 15. pontja, a 18. pont 18.1. és 18.2. alpontja szerinti adat, a 3. melléklet IV. rész 19. pontja szerinti adatokból a hallgató által önköltség címén az intézmény felé ténylegesen fizetendő összeg, valamint az Nftv. 82. § (1) bekezdés a) pontja alapján fizetendő térítési díj összege.
b)46 a 3. melléklet IV. rész 1., 2., 5., 6., 9., 14., 15., 16., 19., 21., 22. pontja, valamint 18. pont 18.1., 18.2. és 18.7. alpontja szerinti adatok,
c)47 a 3. melléklet IV. rész 12. pontja szerinti adatok közül az abszolutóriumra, záróvizsgára, komplex vizsgára és doktori védésre vonatkozó adatok.
b)48 a Felsőoktatási felvételi alrendszerből a 3. melléklet III. rész 7. pontja szerinti adatok közül a Klebelsberg Képzési Ösztöndíjjal érintett szakon elért felvételi pontszám,
c)49 a Hallgatói személyi törzsből a 3. melléklet IV. rész 5. pontja, – a képzés költségviselési formája és munkarendje adatának kivételével – 6. pontja szerinti adatok, 18. pont 18.1. és 18.2. alpontja szerinti adatok.
(24)50 A Hallgatói személyi törzsből továbbítható továbbá az idegenrendészeti hatóság részére a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi I. törvényben, valamint a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvényben meghatározott eljárása során az ügyfél által előadottak, illetve a jogszabályban foglalt feltételek fennállásának ellenőrzése céljából a 3. melléklet IV. rész 5., 6., 15. pontja szerinti adat, valamint a 19. pontja szerinti adatok közül az önköltségre vonatkozó adat, azzal, hogy az idegenrendészeti hatóságnak a megkeresésben minden esetben pontosan meg kell határozni azt az adatkört amire a megkeresés vonatkozik.
(26)51 Az óvodai nevelésben részvételre kötelezett gyermekek nyilvántartásából adat továbbítható a kötelező felvételt biztosító óvoda fenntartója és a gyermek lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye szerint illetékes jegyző részére az óvodai felvétel biztosítása céljából, a felmentést engedélyező szerv részére a hatósági eljárás lefolytatása céljából, valamint a szabálysértési hatóság részére a szabálysértési eljárás lefolytatása céljából.
(27)52 A tanköteles gyermekek nyilvántartásából adat továbbítható a kötelező felvételt biztosító általános iskola fenntartója részére az iskolai felvétel biztosítása céljából, a felmentést engedélyező szerv részére a hatósági eljárás lefolytatása céljából, valamint a szabálysértési hatóság részére a szabálysértési eljárás lefolytatása céljából.
5.53 Záró rendelkezések
8. §54 (1) Felhatalmazást kap a Kormány, hogy az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szervet rendeletben kijelölje.55
9/A. §56 A személyiadat- és lakcímnyilvántartást kezelő szerv és az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv 2020. január 15-éig egyezteti az óvodai nevelésben részvételre kötelezett gyermekek nyilvántartásába és a tanköteles gyermekek nyilvántartásába feltöltendő adatokat. Az oktatási nyilvántartás működéséért felelős szerv oktatási azonosító számot ad annak az oktatási azonosító számmal még nem rendelkező természetes személynek, akit a közneveléssel összefüggő egyes törvények módosításáról és a nemzeti köznevelés tankönyvellátásáról szóló 2013. évi CCXXXII. törvény hatályon kívül helyezéséről szóló 2019. évi LXX. törvénnyel megállapított, az Nkt. 45. § (8) bekezdését módosító rendelkezéseinek hatálybalépését követően kell felvenni az óvodai nevelésben részvételre kötelezett gyermekek nyilvántartásába, vagy aki a tanköteles gyermekek nyilvántartásába feltöltésre kerül.
11. §57
12. §58
13. §59
14. §60
15. §61
g)69
h)70
i)71
1.72 Az I. és II. részben felsorolt adatok statisztikai célra felhasználhatók és azokat statisztikai felhasználás céljára a hivatalos statisztikai szolgálat – a Központi Statisztikai Hivatal – számára a hivatalos statisztikáról szóló 2016. évi CLV. törvény (a továbbiakban: Stt.) 28. §-ával összhangban a statisztikai cél előzetes igazolása alapján, az ahhoz szükséges mértékben – az I. rész b) és j) pontjában felsorolt adatok kivételével – egyedi azonosításra alkalmas módon, térítésmentesen át kell adni.
c)73 jogviszonyával kapcsolatban azt, hogy egyéni munkarenddel rendelkezik-e, tanköteles-e, jogviszonya szünetelésének kezdetét és befejezésének idejét,
l)75 melyik évfolyamon, mely országban vett részt külföldi tanulmányúton,
m)76 annak tényét és idejét, hogy az egyéni munkarendben tanuló neki felróható okból két alkalommal nem jelent meg az osztályozó vizsgán, vagy két alkalommal nem teljesítette a tanulmányi követelményeket.
g)77 egyéni munkarend szerinti nevelés-oktatásban való részvétel,
2.2.78 a II. részben meghatározott adatok;
b)80 a II. részben meghatározott adatok;
XIV.81 Óvodai nevelésben részvételre kötelezett gyermekek nyilvántartása
XV.82 Tanköteles gyermekek nyilvántartása
1/A. melléklet a 2018. évi LXXXIX. törvényhez83
1. Az I. és II. részben meghatározott adatok statisztikai célra felhasználhatók és azokat statisztikai felhasználás céljára a hivatalos statisztikai szolgálat – a Központi Statisztikai Hivatal – számára az Stt. 28. §-ával összhangban a statisztikai cél előzetes igazolása alapján, az ahhoz szükséges mértékben – az I. rész b) és j) pontjában meghatározott adatok kivételével – egyedi azonosításra alkalmas módon, térítésmentesen át kell adni.
d) állampolgárságát, nem magyar állampolgár esetén a Magyarország területén való tartózkodásra jogosító okirat – a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek esetén a tartózkodási jogot igazoló okmány –, nemzetközi biztosítási okmány adata,
cd) az oklevelet, illetve a szakmai bizonyítványt kiállító akkreditált vizsgaközpont megnevezését, címét és – ha az akkreditált vizsgaközpont szakképző intézmény – OM-azonosítóját,
ba) a szakmai képzés szervezőjének nevét, címét és – ha a szakmai képzést szervező szakképző intézmény – OM-azonosítóját,
cb) a képesítő bizonyítványt kiállító akkreditált vizsgaközpont nevét, címét és – az akkreditált vizsgaközpont szakképző intézmény – OM-azonosítóját,
c) – a vizsgatörzslappal azonosan – a vizsgázó természetes személyazonosító adatát és oktatási azonosító számát,
d) a kiállító akkreditált vizsgaközpont megnevezését, címét és – ha az akkreditált vizsgaközpont szakképző intézmény – OM-azonosítóját,
k) az oktató továbbképzési kötelezettségének – a munkaköre tekintetében releváns – nem akkreditált program általi teljesítése.
b)84 az 1. melléklet I. rész b), e)–g) pontjában foglalt adatai, valamint hátrányos vagy halmozottan hátrányos helyzete;
1.85 A I., II. és IV. részben felsorolt adatok statisztikai célra felhasználhatók és azokat statisztikai felhasználás céljára a hivatalos statisztikai szolgálat – a Központi Statisztikai Hivatal – számára az Stt. 28. §-ával összhangban a statisztikai cél előzetes igazolása alapján, az ahhoz szükséges mértékben, – a IV. rész 9., 10., 19., 20., 22. és 23. pontjában felsorolt adatok kivételével – egyedi azonosításra alkalmas módon, térítésmentesen át kell adni.
3/A. melléklet a 2018. évi LXXXIX. törvényhez86
b) – ha a felnőttképző jogi személy vagy személyes joga szerint jogképes szervezet – a felnőttképző alapítójának vagy fenntartójának az a) alpontban meghatározott személyes adatait.
7. melléklet a 2018. évi LXXXIX. törvényhez87
2 A preambulum a 2019: CXII. törvény 110. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
3 Az 1. § (1) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
4 A 2. § a) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 2. pontjával megállapított szöveg.
5 A 2. § b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
6 A 2. § c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 4. pontja szerint módosított szöveg.
7 A 2. § h) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 5. pontjával megállapított szöveg.
8 A 3. § (2) bekezdése a 9. § (3) bekezdése alapján 2021. január 1-jén lép hatályba.
9 A 3. § (3a) bekezdését a 2019: LXX. törvény 37. § (1) bekezdése iktatta be.
10 A 3/A. §-t a 2019: CXII. törvény 109. § (2) bekezdése iktatta be.
11 A 2. alcím címet a 2019: CXII. törvény 109. § (3) bekezdése iktatta be.
12 A 4. § (1) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
13 A 4. § (2) bekezdés n) pontját a 2019: LXX. törvény 37. § (2) bekezdése iktatta be.
14 A 4. § (2) bekezdés o) pontját a 2019: LXX. törvény 37. § (2) bekezdése iktatta be.
15 A 4. § (2a) bekezdését a 2019: CXII. törvény 109. § (5) bekezdése iktatta be.
16 A 4. § (3a) bekezdését a 2019: CXII. törvény 109. § (6) bekezdése iktatta be.
17 A 4. § (6) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (7) bekezdésével megállapított szöveg.
18 A 4. § (7) bekezdését a 2019: CXII. törvény 111. § 1. pontja hatályon kívül helyezte.
19 A 4. § (8) bekezdését a 2019: CXII. törvény 111. § 2. pontja hatályon kívül helyezte.
20 A 4. § (9) bekezdését a 2019: CXII. törvény 111. § 3. pontja hatályon kívül helyezte.
21 A 4. § (10) bekezdését a 2019: CXII. törvény 111. § 4. pontja hatályon kívül helyezte.
22 A 4. § (11) bekezdését a 2019: CXII. törvény 111. § 5. pontja hatályon kívül helyezte.
23 Az 5. §-t a 2019: CXII. törvény 111. § 6. pontja hatályon kívül helyezte.
24 A 3. alcím címet a 2019: CXII. törvény 109. § (8) bekezdése iktatta be.
25 A 6. § (1) bekezdése a 2019: CXII. törvény 110. § 6. pontja szerint módosított szöveg.
26 A 6. § (2) bekezdés a) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 7. pontja szerint módosított szöveg.
27 A 6. § (2) bekezdés b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 8. pontja szerint módosított szöveg.
28 A 6. § (2a) bekezdését a 2019: CXII. törvény 109. § (9) bekezdése iktatta be.
29 A 6. § (3) bekezdés c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 9. pontja szerint módosított szöveg.
30 A 6. § (4) bekezdés a) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 10. pontja szerint módosított szöveg.
31 A 6. § (4) bekezdés b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 11. pontja szerint módosított szöveg.
32 A 6. § (4) bekezdés c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 12. pontja szerint módosított szöveg.
33 A 6. § (5) bekezdése a 2019: CXII. törvény 110. § 13. pontja szerint módosított szöveg.
34 A 6/A. §-t a 2019: CXII. törvény 109. § (10) bekezdése iktatta be.
35 A 4. alcím címet a 2019: CXII. törvény 109. § (11) bekezdése iktatta be.
36 A 7. § (1) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (12) bekezdésével megállapított szöveg.
37 A 7. § (2) bekezdését a 2019: LXX. törvény 41. §-a hatályon kívül helyezte.
38 A 7. § (3) bekezdése a 2019: CXII. törvény 110. § 14. pontja szerint módosított szöveg.
39 A 7. § (4) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (13) bekezdésével megállapított szöveg.
40 A 7. § (7) bekezdése a 2019: CXII. törvény 110. § 15. pontja szerint módosított szöveg.
41 A 7. § (8) bekezdése a 2019: CXII. törvény 109. § (14) bekezdésével megállapított szöveg.
42 A 7. § (15a) bekezdését a 2019: CXII. törvény 109. § (15) bekezdése iktatta be.
43 A 7. § (20) bekezdés a) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 16. pontja szerint módosított szöveg.
44 A 7. § (20) bekezdés b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 17. pontja szerint módosított szöveg.
45 A 7. § (20) bekezdés c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 18. pontja szerint módosított szöveg.
46 A 7. § (21) bekezdés b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 19. pontja szerint módosított szöveg.
47 A 7. § (21) bekezdés c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 20. pontja szerint módosított szöveg.
48 A 7. § (22) bekezdés b) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 21. pontja szerint módosított szöveg.
49 A 7. § (22) bekezdés c) pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 22. pontja szerint módosított szöveg.
50 A 7. § (24) bekezdése a 2019: CXII. törvény 110. § 23. pontja szerint módosított szöveg.
51 A 7. § (26) bekezdését a 2019: LXX. törvény 37. § (4) bekezdése iktatta be.
52 A 7. § (27) bekezdését a 2019: LXX. törvény 37. § (5) bekezdése iktatta be.
53 A 2. alcím sorszámát 5. alcímre változtatta a 2019: CXII. törvény 110. § 24. pontja.
54 A 8. § a 2019: CXII. törvény 109. § (16) bekezdésével megállapított szöveg.
55 Lásd a 12/2020. (II. 7.) Korm. rendeletet.
56 A 9/A. §-t a 2019: LXX. törvény 38. §-a iktatta be, szövege a 2019: CXII. törvény 110. § 25. pontja szerint módosított szöveg.
57 A 11. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
58 A 12. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
59 A 13. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
60 A 14. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
61 A 15. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
62 A 16. § nyitó szövegrésze a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
63 A 16. § a) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
64 A 16. § b) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
65 A 16. § c) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
66 A 16. § d) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
67 A 16. § e) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
68 A 16. § f) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
69 A 16. § g) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
70 A 16. § h) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
71 A 16. § i) pontja a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
72 Az 1. melléklet 1. pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 26. pontja szerint módosított szöveg.
73 Az 1. melléklet I. alcím c) pontja a 2019: LXX. törvény 40. §-a szerint módosított szöveg.
74 Az 1. melléklet I. alcím k) pontját a 2019: LXX. törvény 39. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2019: CXII. törvény 111. § 8. pontja.
75 Az 1. melléklet I. alcím l) pontját a 2019: LXX. törvény 39. §-a iktatta be.
76 Az 1. melléklet I. alcím m) pontját a 2019: LXX. törvény 39. §-a iktatta be.
77 Az 1. melléklet VI. alcím g) pontja a 2019: LXX. törvény 39. §-ával megállapított szöveg.
78 Az 1. melléklet XI. rész 2. pont 2.2 alpontja a 2019: CXII. törvény 110. § 27. pontja szerint módosított szöveg.
79 Az 1. melléklet XI. rész 2. pont 2.13. alpontját a 2019: CXII. törvény 111. § 9. pontja hatályon kívül helyezte.
80 Az 1. melléklet XII. rész 2. pont b) alpontja a 2019: CXII. törvény 110. § 28. pontja szerint módosított szöveg.
81 Az 1. melléklet XIV. alcímét a 2019: LXX. törvény 39. §-a iktatta be.
82 Az 1. melléklet XV. alcímét a 2019: LXX. törvény 39. §-a iktatta be.
83 Az 1/A. mellékletet a 2019: CXII. törvény 109. § (17) bekezdés 1. pontja iktatta be.
84 A 2. melléklet 1. pont 1.1. alpont b) alpontja a 2019: CXII. törvény 110. § 29. pontja szerint módosított szöveg.
85 A 3. melléklet 1. pontja a 2019: CXII. törvény 110. § 30. pontja szerint módosított szöveg.
86 A 3/A. mellékletet a 2019: CXII. törvény 109. § (17) bekezdés 2. pontja iktatta be.
87 A 7. melléklet a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.


text:
DEVIZAHITELES NYILVÁNOS LEVÉL A KÚRIÁHOZ - Nemzeti Civil Kontroll
Dr. Darák Péter úr, a Kúria Elnöke
Dr. Wellmann György úr, a Kúria Polgári Kollégiumának Kollégiumvezetője
Európajogi (pénzügyi) szakjogász szemmel érdeklődéssel olvastam a Kúria Polgári Kollégiuma, mint jogegységi tanács december 16.-i ülése elé terjesztett és nyilvánosan közzétett jogegységi indítványt.
Kúriához intézett jelen nyilvános levelemben foglalt véleményemet az Alaptörvény M) cikk (2) Magyarország … védi a fogyasztók jogait, V. cikk – Mindenkinek joga van törvényben meghatározottak szerint a … tulajdona ellen intézett … jogtalan támadás elhárításához., IX. cikk (1) Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához, XXV. cikk – Mindenkinek joga van ahhoz, hogy egyedül vagy másokkal együtt, írásban kérelemmel, panasszal vagy javaslattal forduljon bármely közhatalmat gyakorló szervhez rendelkezéseire alapítom.
Az indítvány nézetem szerint alapvető és lényeges kérdésekben hiányos.
Indítvány alapvető hiányossága, hogy egy évtized után sem tükrözi a belső jogrendbe iktatott európai uniós normákat. Az indítvány 2. pontja a Ptk. 200.§ (2) bekezdésének törvényi tényállásából a jogszabály megkerülésére irányuló semmis (tilos) szerződés fordulatára utalást egyszerűen kifelejtette (…). A Kúria Gfv.VII.30.078/2013/14 számú felülvizsgálati közbenső ítélete – nem osztva a legfőbb ügyész szakvéleményét – a szerződés szerves részének tekintette a folyósításkori deviza vétel és törlesztéskori deviza eladás mozzanatát. A bírói gyakorlat itt leragadt és a kölcsönszerződés szerves részét képező deviza vétel és deviza eladás lényeges kérdését egyszerű statikus deviza konverziós szolgáltatásnak tekinti, amely jogszabályok téves alkalmazására vezet. A deviza alapú kölcsönszerződésekben ugyanis a deviza konverzió nem statikus és még csak nem is a tévesen felhívott Ptk. 231.§-ában foglalt átszámítás jogán alapul, hanem pénzügyi instrument (deviza) előre meghatározott azonnali (folyósítási) és jövőbeli (törlesztési) időpontokban és kötési árfolyamokhoz kötött adásvételén alapuló, ezért a jogszabályok értelmében tőzsdén kívüli deviza határidős ügyletnek minősül.
Talán mondanom sem kell Önöknek, hogy a Ptk. 523.§-ában szabályozott kölcsönügylet részét képező deviza határidős ügylet a szerződést vegyes szerződéssé, befektetési szolgáltatással vegyes kölcsönszerződéssé teszi. Segítek abban, hogy ne kelljen a 80.000 közlönyoldalnyi magyar + uniós jogból kikeresni az idevágó uniós normát, amelynek fényében kell értelmezni a deviza alapú kölcsön, mint pénzügyi termék (kollégiumvezető úr szóhasználatában konstrukció) szerves részét képező befektetési szolgáltatásra vonatkozó magyar jogszabályokat [Tpt., Bszt.]. A 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 4. pontját (befektetési tanácsadás az ügyfél befektetői minőségére tekintettel), 19. cikkének (9) bekezdését (befektetési szolgáltatás pénzügyi termék szerves részeként) fényében nem foghat helyt olyan értelmezés, amely folyósításkor és törlesztéskor egy statikus Ptk. 231.§-án alapuló egyszerű átszámításra helyezkedik, ezt az értelmezést a Tpt., Bszt. mint lex specialis lerontja, ezért a Ptk. átszámítási jogát a deviza alapú ügyletre, mint a kölcsön és devizaművelet folytán összetett pénzügyi eszközre felhívni nem lehet.
Az irányelv 19. cikkének (4) és (5) bekezdése előírja az ügyfélkockázatok értékelését és ez alól a 19. cikk (9) bekezdésének felmentési klauzulájára nem lehet hivatkozni, mert a hitelintézetekre és a fogyasztói hitelekre vonatkozó európai előírások, valamint azokat implementáló hitelintézeti és fogyasztóvédelmi törvények a befektetési szolgáltatás ügyfélkockázatának értékelésére a 19. cikk. (4) és (5) bekezdéseivel azonos értékelési követelményeket nem tartalmaznak.
És végül az ügyfél kockázatai értékelésére a 19. cikk (4) és (5) bekezdéseiben előírt értékelési követelmények be nem tartásának szerződési jogkövetkezményeit az Európai Unió Bírósága előzetes döntéshozatali eljárásban 2013. május 30. hozott C-604/11. sz. ítélete a belső jogrendben rendeli szabályozni, ami a magyar tagállami szabályozásból kimaradt, ehhez a lex specialis szerződési (nem hatósági) jogkövetkezményt nem fűz, ezért csak a jogszabály megkerülését tilos szerződéssé minősítő Ptk. 200.§ (2) bekezdés második fordulata áll rendelkezésre.
Bíró jogot nem alkothat, ezért a hivatkozott uniós irányelv implementálása során hozott magyar befektetési jogszabályokban [Tpt., Bszt.] a befektető védelem kötelezettségei [ügyféljogok] megkerülésének szerződési jogkövetkezményei szabályozási hiányát a bíró nem pótolhatja, illetőleg ilyen esetre a Ptk. 200.§ (2) bekezdésének a jogszabály megkerülésére irányuló szerződés semmissége áll rendelkezésre, mely szerint – idézem – "Semmis az a szerződés … amelyet jogszabály megkerülésével kötöttek, kivéve ha ahhoz a jogszabály más jogkövetkezményt fűz". A külön jogszabály más jogkövetkezményt éppen a jogharmonizációs mulasztás okán nem fűz, ezért a Ptk. 200.§ (2) bekezdésének első mondata második fordulata alkalmazásának van helye. A vegyes szerződés ugyanis a befektetési jogszabály megkerülésével éppen a befektetési jogszabályban szabályozott ügyleti állapot (deviza határidős ügylet) létrehozására irányult, ezért a megkerülés semmisséget eredményezett. Álláspontom szerint a jogszabályt így megkerülő szerződés esetében az érvénytelenség jogkövetkezményei levonásaként az érvénytelenséget érvényessé vagy hatályossá nyilvánítással kiküszöbölni (befektetővédelmi elmulasztott cselekmények előírásával utólag orvosolni) nem lehet, mert az ügyfelet utólag nem lehet olyan helyzetbe hozni, mintha "érvényes ismert kockázatok" ismeretében kötötte volna a szerződést.
Európai Parlamenthez petíció, és annak eredményéhez képest az Európai Unió Bírósága előtt az (1) Európai Bizottság közösségi jogsértése (jogharmonizációs implementálás ellenőrzésének mulasztása), (2) Európai Központi Bank közösségi jogsértése (súlyos devizakitettség megengedése a központi bankok európai rendszerében), (3) Magyarország tagállam kötelességszegése (jogharmonizációs kötelességszegés) miatt a nem privilegizált uniós keresetindításra jogosult magánfelek keresetével is helyreállítható az a társadalmi és igazságszolgáltatási érdek, amely az (1)-(2)-(3) nemzetgazdasági méretű kárt okozók kártérítési felelősségének megállapítására és az alapján az ügyfelek reparációjára szolgálhat.
Az indítvány a szerződés létre nem jötte jogi tényéről is hallgat. A kölcsön ugyan folyósításra került, azonban a folyósítás ténye (fact) érvényes szerződést a Hpt. 210.§ írásbeli alakot előíró rendelkezése folytán nem hozhat létre. A szerződés a jogszabályban előírt lényeges kérdésekben való megállapodás hiánya okán sem jön létre. Felhívom a figyelmet arra, hogy a költséget a Hpt. lényeges feltételnek minősíti, ezért az árfolyamrés költségben történő megállapodás nem jöhet létre akkor, ha egy bank naponta több árfolyamot jegyez és így nem jöhetett létre megállapodás a csak "vételi" vagy "eladási" árfolyamra utaló szerződési rendelkezés esetén (a bíróság szerződési nyilatkozatot pedig nem pótolhat).
Az indítvány az uniós fogyasztóvédelem magyar jogrendbe megkésett implementálása és azt követő hétéves bírói gyakorlatának szellemét tükrözi, mert átfogóan nem veti fel a fogyasztóvédelem elvi kérdéseit, ugyanis ha már jogfejlesztési tárgyú a jogegységi tanács ülése, akkor ha valamit, akkor a fogyasztóvédelmet kellene a jogegység középpontjába állítani, azt a fogyasztóvédelmet, amit a magyar joggyakorlatban oly könnyen és következmények nélkül áthágnak a gazdaság erőfölényben lévő szereplői, nos ez lenne jogfejlesztő, ha ebben tudná a jogegységi döntés a joggyakorlat és a bírói gyakorlat továbbfejlesztését bemutatni.
Végezetül jogászként engedjék meg emlékeztetni arra, hogy Kelsen óta tudjuk mit eredményez az, ha a jogalanyok a jogot társadalmi méretekben nem követik. A Kúria ha következetes akar és tud maradni, akkor követi Kelsent. A jogpozitivizmus rendszerében a jog mondja meg mi a jog és axiológiai értékeléseknek csak az erkölcsi alapú normák esetében van helye. A devizahitelesek én úgy látom csak a jogot akarják érvényesíteni, azt amit alkottak számukra és amiben jogfosztásuk megszüntetését ezúton éppen a felsőbíróságtól remélik.
Dr.Kriston István Európai Bíróság indítvány Jogrend kúria Kúria Polgári Kollégiuma lex specialis tilos szerződés Vegyes deviza határidős ügylet Wellmann György
Súlyos kérdések merültek föl, jogegységi eljárás indul
Jogegységi eljárás indul Wellmann György, a Kúria polgári kollégiumának vezetője indítványára; a Kúriának eszerint válaszolnia kell arra, hogy egyáltalán érvényesnek...
David Vose készített egy videót, melyről biztosan állítja, hogy “nem vicc”, és azt is mondja, hogy a látható kép valós,...

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság kúria Kúria