text:
21. Lefejezés (első rész) - Alkotmány Blvd
– a Legfelsőbb Bíróság elnöke –
Egy korábbi bejegyzésben már volt szó arról, milyen fontos a parlamenti pártoknak, hogy ki lesz a köztársasági elnök. Ez valahol érthető is, hiszen egy karakán államfő még az ellenzéknél is jobban keresztbe tehet a kormánynak. Van azonban emellett még jó néhány poszt, amelyekre az országgyűlés választja meg a tisztségviselőket. Ilyen közjogi méltóság például a legfőbb ügyész, az Állami Számvevőszék elnöke vagy épp a Legfelsőbb Bíróság (mai nevén a Kúria) elnöke. Utóbbi története olyan fordulatokban gazdag, hogy ma és a jövő héten is róla mesélek.
A Legfelsőbb Bíróság nem a rendszerváltáskor jött létre, mint az Alkotmánybíróság vagy az ombudsmanok. Magyar Királyi Kúria néven már a XVIII. század eleje óta létezik, és a 1949 óta nevezték Legfelsőbb Bíróságnak. Ekkor fogadták el azt az Alkotmányt, amely - számtalan módosítással bár - de 2011 végéig hatályban volt. 2012. január 1-jén hatályba lépett az új Alaptörvény, amely a Legfelsőbb Bíróság nevét Kúriára változtatta.
A Legfelsőbb Bíróság elnökének pozíciója persze abban mindenképpen különbözik a köztársasági elnökétől, hogy abszolút politikamentes. Függetlenségét és védelmét elmozdíthatatlanság garantálta.
A Legfelsőbb Bíróság elnökét a köztársasági elnök javaslatára a parlament választotta meg kétharmaddal 6 évre. A kétharmados követelmény azt jelenti, hogy az összes országgyűlési képviselő (386 fő) kétharmadának (258 fő) igen szavazatára volt szükség megválasztásához. Ennek hamarosan lesz jelentősége. A Házszabály értelmében a szavazás titkos.
A rendszerváltás utáni első elnökké a parlament Solt Pált választotta. Ő 1989-ben még tagja lett az újonnan felálló Alkotmánybíróságnak, majd hét hónap után az alkotmánybírói talárt a legfőbb bírói palástra cserélte. Hat évvel később – kis döccenővel – újra is választották. Történt ugyanis, hogy az 1996. június 4-én tartott szavazáson négy szavazat híján nem kapott kétharmadot. Utánakeresve a korabeli újságokban ennek nem találtam különös okát, gyaníthatóan nem valamilyen politikai ármány állt a háttérben. Egész egyszerűen mintegy száz képviselő nem voksolt. Ne feledjük, ez a Horn-kormány idején történt, amikor a kormánypártoknak önerőből megvolt a kétharmada, tehát csak rajtuk állt a dolog. Egy hét múlva ismét szavazott a Ház, és ekkor már biztos többséggel, 287 szavazattal megválasztották Solt Pált újabb hat évre.
Miután kitöltötte második mandátumát is, Solt Pál távozott az elnöki székből. Őt Lomnici Zoltán követte 2002 júniusában. A Mádl Ferenc köztársasági elnök által jelölt Lomnici egész pályafutását bíróságon töltötte, s ekkor már tizenegy éve a Legfelsőbb Bíróságon dolgozott. Kormány és ellenzék egyöntetűen támogatta, a személyére leadott 348 igen szavazat 90%-os támogatottságot jelez. Ez pedig nem kis szó olyan politikai konstellációban, ahol a Medgyessy-kormánynak csupán pár fős többsége volt az országgyűlésben.
Lomnici Zoltán onnan lehet még ismerős az olvasónak, hogy nevéhez fűződik az utóbbi évek egyik legnagyobb sajtóbotránya. 2011 végén ugyanis Lomnicit – aki ekkor már nem volt a Legfelsőbb Bíróság elnöke – kitakarták az MTV és a Duna Tv híradójának egyik tudósításában. A kitakarás pontosan olyan technikával történt, mint ahogy bűnelkövetők arcát teszik személyiségvédelmi okokból felismerhetetlenné. A sztálini módszereket idéző közszolgálati műsorszám nem maradt következmények nélkül: az MTI Hírcentrumának igazgatója repült az állásából.[1]
A képen látható Lomnici (MTI Fotó: Soós Lajos)
A kétezres évek közepén történt egy nagyon fontos változás, amely kihatott a későbbi főbíró-választásra. 2005-ben ugyanis Sólyom László lett a köztársasági elnök. Az új államfő szakított elődjei gyakorlatával, és a közjogi méltóságok jelölését megelőzően nem egyeztetett a parlamenti pártokkal. Ez a magatartás oda vezetett, hogy noha 2008-ban lejárt Lomnici mandátuma, utódját még egy évig nem sikerült megválasztani. Ez idő alatt a Legfelsőbb Bíróságnak nem volt elnöke, Lomnici Zoltán csupán ügyvezető elnökként vezette a szervezetet.
Sólyom László először Baka András volt strasbourgi bírát jelölte főbírónak. Baka a 2008. május 26-án tartott szavazáson elvérzett, mindössze 170 szavazatot kapott a szükséges 258 helyett. A szocialista-szabaddemokrata többség és az MDF sem támogatta, így esélye sem volt.
De nem járt jobban a Sólyom által javasolt következő személy; Havasiné Orbán Mária sem, aki a Győri Ítélőtábla elnöki posztját tölti be a mai napig. Őt egymás után kétszer is jelölte az államfő a főbírói posztra, de sem 2008 decemberében, sem pedig 2009 márciusában nem választotta meg a parlament. Személyével kapcsolatos kifogásként az merült fel a baloldalon, hogy férjének unokaöccse az a Havasi Bertalan, aki akkoriban a Fidesz sajtóosztályát vezette, ma pedig helyettes államtitkárként Orbán Viktor médiamegjelenéseiért felel. Jellemző ugyanakkor, hogy a jelölt szakmai kvalitásai vagy személyes rátermettsége senkit sem foglalkoztatott.
A parlamenti pártok kompromisszumképtelensége nem újdonság (noha épp a korábbi főbíró-választások kapcsán mutattam üdítő ellenpéldákat). A jelöltek folyamatos leszavazása azonban nem csak nekik róható fel. A köztársasági elnök maga sem járt elől jó példával, mivel senkivel sem akart előzetesen egyeztetni. Az államfő csökönyössége miatt szegény jelöltjeivel a parlament feltörölte a padlót.
Hogy Sólyom végül talált-e a parlamenti pártok ízlésének megfelelő jelöltet, az a jövő héten kiderül.
[1] Az erről szóló tudósítás olvasható az index.hu-n itt.
https://alkotmanyboulevard.blog.hu/api/trackback/id/tr315806176

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Folytatódik a Kúria gyakornoki programja – Kilenc kutatás indul a legfőbb bírói fórumon 2020-ban | Kúria
Folytatódik a Kúria gyakornoki programja – Kilenc kutatás indul a legfőbb bírói fórumon 2020-ban
Kilenc doktorandusz hallgató bemutatkozását és kutatási témájuk ismertetését hallgatta meg a Kúria vezetése, a kollégiumok, valamint a doktori iskolák képviselői 2020. július 14-én a Kúria dísztermében. A személyes meghallgatást követően az elbírálásban részt vevők valamennyi pályázó munkáját megfelelőnek ítélték, így a tudományos kutatások elkezdődhetnek a legfőbb bírói fórumon. Az idei gyakornoki program szeptemberben indul és a korábbi gyakorlatnak megfelelően egy évig tart.
A meghallgatások elején dr. Darák Péter köszöntötte a doktorandusz hallgatókat. A Kúria elnöke ezt követően megköszönte dr. Molnár Gábor tanácselnök munkáját, aki több évig irányította a kutatási programot. A projekt vezetését ősztől dr. Csák Zsolt tanácselnök veszi át.
A Kúria és az állam- és jogtudományi doktori iskolák által 2014-ben megkötött együttműködési megállapodás alapján a gyakornoki programba felvételt nyert doktorandusz hallgatók a kutatási témájukhoz kapcsolódó ügyekben eljáró tanácshoz kapnak beosztást. A program a kölcsönösség elvén alapul: a gyakornokok a Kúria ítélkező tanácsainak tevékenységét a tanácsra kiosztott ügyekben jogirodalmi kutatás végzésével, tudományos szakvélemény adásával segítik. Ezen kívül lehetőségük nyílik tárgyalások látogatására, a bírákkal történő konzultációra, továbbá tudományos kutatás céljából – elnöki engedéllyel – iratbetekintésre is.
A 2020-as évre meghirdetett gyakornoki helyekre kilenc pályázat érkezett. Kutatás folyhat a többi között az adónemek eljárásjogi sajátosságairól, a polgári per létrehozásának összehasonlító elemzéséről, a kiskorúak büntetőjogi védelméről, a bitorlás jogintézményéről az iparjog védelem körében, illetve az elektronikus okiratok nemzetközi gyakorlatának magyarországi megvalósíthatóságáról is.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Fővárosi Törvényszék – Kollégák a XXI. századi Ügyvédségért
Címke: Fővárosi Törvényszék
Érdekképviselet – A büntetős kollégák érdekében
A Kollégák a XXI. századi ügyvédségért csoport programja átütő változást kíván a kamarai eredményesség terén az ügyvédi érdekképviselet vonatkozásában is.
Az érdekképviselet lehetőségeiről a közeli jövőben szeretnénk ismét publikálni, és – részvételeteket várva- fórumot tartani.
Ez az érdekképviselet szerteágazó terület, magában foglalja például a tagság érdekeinek képviseletét az egyre sokasodó adminisztrációs terhek letörésére, a fellépést a megélhetésünket veszélyeztető vállalkozások ellen, a kiharcolt ügyvédkényszert előíró tevékenységi lehetőségek megtartásáért való síkraszállást, új területek megszerzését hivatásrendünk számára is.
Jelenti ugyanakkor az érdekképviseletet a gyakorta ellenféllé váló ügyfelek alaptalan panaszaival szemben, különösen a preventív lehetőségek kialakításában és elterjesztésében, ide kell érteni továbbá a kar érdekeinek képviseletét a hatóságok túlkapásai, a hivatalok mozdulatlansága ellen is, és nem utolsó sorban bizony a kamarai tagok érdekképviseletét abban az irányban, hogy a vezetőség számára alapvető , és magától értetődő legyen a tagok – ha kell akár csak egy tag érdekének képviselete is. A választott köztestületnek mindig ki kell állnia az ügyvédekért.
Február elején néhány barátunk, akik korábbi kezdeményezéseink támogatói, rendezvényeink vendégei is voltak – dr. Lakatos Viktor, dr. Komlódi Gábor , és dr. Mile Attila kollégáink dr. Németh Zsolt társunkkal együtt az akut helyzetből adódóan, de krónikussá vált problémákat is érintve beadványt intéztek a Magyar Ügyvédi Kamara vezetéséhez. Beadványukhoz pár nap alatt sokan csatlakoztak. Levelükben, – melyet lentebb támogatóan közreadunk – az akkori nehéz helyzetben volt BÜK vezetőség helyett az országos kamara segítségét kérték.
A beadvánnyal élők örömmel vették, hogy a területi kamara hírlevele a leadást követő napokban beszámolt arról, hogy a levélben előadott panaszok tárgyában a budapesti vezetés a Fővárosi Törvényszék elnökének intézkedését kérte.
Örömünkre szolgálna, ha a tagság megismerhetné az e tárgykörben a Budapesti Ügyvédi Kamara vezetői által a Törvényszék elnökének ez év február elején megküldött levelet.
Örömünk még nagyobb csak akkor lenne, ha a megtett intézkedések eredményeiről is mihamarabb értesülhetnénk!
A korábban elküldött levél:
Alulírottak, Magyar Ügyvédi Kamara tagjai, akik hivatásunkból adódóan gyakorta fordulunk meg bíróságokon, törvényszékeken, az alábbiakkal fordulunk Hozzád :
A közelmúltban számos, és olykor méltatlan megnyilvánulások kerültek napvilágra a büntető ügyekben eljáró bíróságok ítélkezése kapcsán.
Örömünkre szolgált, hogy a Magyar Ügyvédi Kamara az ügyben haladéktalanul nyilatkozó elnökén keresztül kifejezésre juttatta töretlen és hajlíthatatlan álláspontját, és kiállt a bírák függetlensége mellett, az ettől eltérő felvetéseket még elemében elvetve.
Gyakorlati tapasztalataink azonban arra indítottak bennünket, a büntető eljárások során védőként , illetőleg a polgári eljárásokban jogi képviselőként – tehát deklaráltan az igazságszolgáltatás részeként – fellépő kollégákat, hogy jelezzük a Magyar Ügyvédi Kamara felé azokat a mindennapos sérelmeket, amelyek orvoslásához mi kartársak külön-külön ugyan kevesek vagyunk, de az érdekünkben fellépő köztestület erejében bízva reményeink szerint változást érhetünk el.
Engedd meg Elnök Úr, hogy csupán a közelmúltból pár kiragadott példával jelezzük, hogy eljáró ügyvédként milyen sérelmek érnek bennünket, nap, mint nap.
Elsőként arra az eseményre hívnánk fel a figyelmet, amely az elmúlt héten következett be, azon a nevezetes napon, amelyen a budapesti kamarai választások kapcsán indított perben a Kúria megnyitotta a felülvizsgálati eljárás tárgyalását. Mialatt ugyanis a budapesti köztestületünk tisztségviselőinek színe-java a főbíróságon várakozott, a Fővárosi Törvényszéken egy bombariadó bejelentése apropóján elrendelt magasabb fokozatú ellenőrzés során kartársainkat fokozott biztonsági ellenőrzésnek vetette alá a hatóság, táskájukba belenéztek, öveiket levetették, ruházatukat átvizsgálták.
Természetesen nincs azzal gondunk, ha a napjainkban egyre fontosabbá váló, a sajnos valós veszély elhárítására szolgáló biztonsági intézkedés a bíróságokon is erősödik, amellett azonban nem mehetünk el szó nélkül, hogy ugyanekkor az ügyészek – tehát a büntető eljárások elviekben egyenlő ügyfelei – mindenféle vizsgálat nélkül léphettek be az épületbe.
Túl azon, hogy a helyzet számunkra, ügyvédek számára megalázó, ügyfeleink számára is arra enged következtetni, hogy a védői pozíció a hierarchiában a vádhatóság képviselője alá van rendelve, a védő nem érdemes arra a bizalomra, amelyre az ügyész igen.
Szintén az elmúlt héten jelezte egy kollégánk, hogy a Pesti Központi Kerületi Bíróságon ez idáig a védők, és a polgári ügyekben eljáró ügyvédek számára nyitva tartott váró, elnevezése szerint „ügyvédi és ügyészi váró” a továbbiakban már nem áll nyitva az ügyvédi kar tagjai számára, azt már csak az ügyészek látogathatják, és a félreértések elkerülése végett a helyiség elnevezéséről az ügyvédekre vonatkozó utalást gondos kezek letakarták.
Hivatásunkat gyakorolva nap, mint nap találkozhatunk a fegyveregyenlőtlenség ehhez hasonló megnyilvánulásaival, azzal, hogy nehezített, akadályokkal teli pályán kell helyt állnunk. Elhatározásunk az, hogy ezeket a sérelmeket időről-időre jelezni kívánjuk köztestületünk vezetői felé, mert várjuk, hogy elöljáróink jelképesen ott álljanak mellettünk minden olyan eseménynél, ahol ügyvédi mivoltunkban sért bennünket a hatalom egy-egy, a törvényeket rosszul értelmező képviselője, legyen az fontoskodó bírósági teremszolga, jogtalan és megalázó , védő kollégáinkat potenciális bűnelkövetőként vizsgálgató büntetés-végrehajtási kapuőr, a védőnél magának akár csak a tárgyalóterem elhagyásában is többletjogokat vindikáló ügyész, vagy akár hibás rendelkezést kiadó főbíró.
A jelenség országos és tendenciózus, kérelmünket tehát a Magyar Ügyvédi Kamara határozott fellépésére az ügynek a területi kamarán túlmutató nagyságrendje miatt tesszük meg a MÜK felé, túl azon, hogy a Budapesti Kamara az elmúlt időszak viharos eseményei okán tekintélyében erősen megtépázódott, érdekérvényesítő képessége jelenleg csak árnyéka a korábbinak.
Figyelmedet és segítségedet előre is köszönjük, bízunk a Kamara kiállásában!
Dr. Atalay Borbála
Dr. Baji Éva
Dr. Bárdics Imre
Dr. Boda László
Dr. Brunner Tamás
Dr. Cs. Tóth Lilla
Dr. Csire Balázs
Dr. Csontos Krisztián
Dr. Decsov Judit
Dr. Deteky Gábor
Dr. Esősi Béla
Dr. Esősi Krisztina
Dr. Gazsi Gyula
Dr. Haynal Géza
Dr. Horváth Melinda
Dr. Hölter Ivett
Dr. Jéhn Kata
Dr. Juhász M. Gábor
Dr. Kadlót Erzsébet
Dr. Kalló Péter
Dr. Kecsmár Melinda
Dr. Kertész Gusztáv
Dr. Királyhidi Gyula
Dr. Kiss Gábor Mihály
Dr. Kocsis Attila
Dr. Komlódi Gábor
Dr. Kosik Péter
Dr. Kővári Kálmán
Dr. Lakatos Viktor
Dr. Lex Annamária
Dr. Litresits András
Dr. Magasházy Katalin
Dr. Márton József
Dr. Mátrai Mihály
Dr. Mecsei Nóra
Dr. Méhes Dávid Dániel
Dr. Mészáros Emese
Dr. Mile Attila
Dr. Nehéz-Posony Kata
Dr. Papp Dávid
Dr. Pechlof György
Dr. Pethő Annamária
Dr. Pinczés Marianna Regina
Dr. Rohonyi Marianne
Dr. Sebők Dorottya
Somfainé dr. Vajda Ágnes
Dr. Stein Barnabás
Dr. Szelei Flóra Léda
Dr. Szécsei Judit
Dr. Szécsényi Péter
Dr. Szíjj Zsuzsanna
Dr. Sziklai János
Dr. Szűcs A. Gábor
Dr. Újvári Zoltán
Dr. Vadász András
Dr. Vajda Szilvia
Dr. Vanyek Béla
Dr. Vauver Krisztina Éva
büntetős ügyvéd
December 8.: az Igazságügyi Miniszter által a Budapesti Ügyvédi Kamarával szemben indított per tárgyalása
December 8-ra nagy várakozással tekintettek a Kamara tagjai: ezen a napon tárgyalta a Fővárosi Törvényszék az Igazságügyi Miniszter keresetét, melynek tárgya működés törvényességének helyreállítása volt. Amennyiben a bíróság ezen a tárgyaláson úgy dönt, hogy a pert megszünteti, ezzel lényegében elfogadja a Kamara véleményét, amely szerint a 2014-es választások eredményének jogerős megsemmisítésével a 2010-es választási eredmények éledtek fel.
A per a Fővárosi Törvényszék tárgyalási jegyzékében foglalt megjegyzés szerint “közérdeklődésre tarthat számot”. Ez így is volt. A tárgyaláson megjelent dr. Réti László, a Kamara 2014-ben újraválasztott elnöke, továbbá a 2014-ben megválasztott főtitkár, dr. Papp Géza, valamint dr. Katkó Anna, dr. Kovács Kázmér (úgy is, mint a Kamara jogi képviselője), és dr. Köves Péter 2014-ben megválasztott elnökhelyettesek, rajtuk kívül pedig képviseltette magát minden, a Kamarán belül régebben, vagy újabban feltűnt szerveződés, csoportosulás is.
Az Igazságügyi Miniszter keresetének lényegét az ügyben a bíróság előtt a miniszter képviseletében eljáró dr. Molnár Zoltán közigazgatási államtitkár röviden ismertette. Álláspontja szerint a 2014-es választások eredményének megsemmisítése miatt olyan bizonytalan jogi helyzet keletkezett, amelyben a Kamara törvényes működése nem volt biztosított. Az igazságügyi miniszternek nincs olyan jogköre, hogy jogértelmezés során eldöntse, hogy a 2010-es választások eredménye feléledhet-e vagy sem. Amennyiben azonban a bíróságnak az az álláspontja – írta az igazságügyi miniszter a keresetlevélben – hogy a 2010-es választások eredménye él, akkor a Kamara nem működik törvénysértő módon, ezért a keresetet a bíróságnak idézés kibocsátása nélkül el kell utasítania. (Itt elolvashatod a keresetet!)
Mint az a tárgyalás kitűzésének tényéből kiderült, a bíróság nem utasította el idézés kibocsátása nélkül a keresetet. A tárgyaláson a Kamara képviseletében eljáró dr. Kovács Kázmér elmondta, hogy álláspontja szerint a bíróságnak meg kell szüntetnie a pert, tekintettel arra, hogy a Kamarának volt és jelenleg is van a törvényes működéséhez szükséges szervezete, és az igazságügyi miniszternek, mielőtt a bírósághoz fordult, fel kellett volna szólítani a Kamarát a törvényes működés helyreállítására. Mivel ez a törvényben rögzített előfeltétele a bírósági kereset benyújtásának, és mivel ez nem történt meg, ezért a kereset a törvényben foglalt eljárási rendbe ütközik.
A Kamara jogi képviselője kérte, hogy elsődlegesen a per megszüntetésének kérdésében döntsön a bíróság, és amennyiben a döntése nemleges, a Kamara csak abban az esetben kívánja további jogi érveit felsorakoztatni.
Ezt követően a beavatkozói kérelmekkel kapcsolatos vélemények hangzottak el. A Kamara képviselője hangsúlyozta, hogy valamennyi olyan beavatkozói kérelemhez hozzájárul, akár látatlanban is, amelynek jogi alapvetése az, hogy a 2014-es választások eredményének megsemmisítésével a 2010-es választási eredmények “éledtek fel”. A felperes szintén nem látta akadályát a beavatkozók perbe való beengedésének. Ezen nyilatkozatok ellenére a bíróság ekkor tájékoztatta a peres feleket, hogy a per megszüntetésének kérdésében külön végzéssel határoz, majd ezt követően dönt a beavatkozásokról is. Majd a per következő tárgyalását január 7-én 14:00 órára napolta el.
A döntés általános csalódást keltett. egyrészt azzal, hogy a tárgyalást majdnem egy hónappal későbbre napolta el. De azzal is, hogy lényegében semmiféle érdemi döntés sem született, sem a per megszüntetése, sem a beavatkozói kérelmek körében. Azért némi esélylatolgatásra lehetőséget ad az a tény, hogy a bíróság – bár maga a keresetlevél is tartalmazta ezt a lehetőséget – nem utasította el a keresetet idézés kibocsátása nélkül. A bíróság azon nyilatkozata, hogy “előbb a per megszüntetése, majd a beavatkozók kérelmei kérdésében dönt”, mintha kissé prejudikációnak tűnne, mivel a beavatkozói kérelmekről akkor nem kell dönteni, ha a per megszűnik. A legvalószínűbbnek ezért az tűnik, hogy a per megszüntetése iránti kérelmet elutasítja a bíróság, és érdemben tárgyalja majd az igazságügyi miniszter keresetét.
Ez sajnos – illetőleg a közben meghozandó végzések sora, melyek mindegyikével szemben külön jogorvoslati lehetőség van – arra utal, hogy egyhamar nem kapunk választ arra a kérdésre, hogy jogerősen hogyan bírálja el a független magyar bíróság az igazságügyi miniszter keresetét. Most már biztos, hogy a bíróságok nem fognak megkönyörülni rajtunk, ügyvédeken, és nem tesznek a karácsonyfánk alá megoldást a jelenlegi helyzetre.
Azaz vegyük a saját kezünkbe az irányítást. Lépjünk, döntsünk arról, hogy a közgyűlésünk összehívásra kerüljön, és vágjuk át a gordiuszi csomót, mielőtt annyira gúzsba köt minket, hogy mozdulni sem tudunk.
Írjuk alá az ívet! Legyen közgyűlés a tagok akaratából!
(Az aláírói ívet itt találod!)

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
F‑116/07., F‑13/08. és F‑31/08. sz. egyesített ügyek
„Közszolgálat – Ideiglenes alkalmazottak – A Közösségek egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének c) pontja – Elbocsátás – Bizalmi viszony – A Parlament személyzeti bizottságával folytatott előzetes konzultáció – Hiány”
Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben S. Tomas lényegében elsősorban a Parlament munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságának a felperest 2007. július 1‑jei hatállyal elbocsátó 2007. március 26‑i határozatának megsemmisítését kéri; másodlagosan ugyanezen hatóságnak a felperest 2007. október 16‑ai hatállyal elbocsátó 2007. július 10‑i határozatának megsemmisítését kéri; valamint mindenesetre a Parlament arra való kötelezését kéri, hogy térítse meg az elbocsátása miatt őt ért vagyoni és nem vagyoni kárt.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék az F‑116/07. és az F‑13/08. sz. ügyekben benyújtott kereseteket elutasítja. A Közszolgálati Törvényszék kötelezi a Parlamentet, hogy a felperes részére az őt ért nem vagyoni kár megtérítéseként fizessen meg 1000 eurót. A Közszolgálati Törvényszék az F‑31/08. sz. ügyben benyújtott keresetet ezt meghaladó részében elutasítja. Valamennyi fél maga viseli az F‑116/07., az F‑13/08. és az F‑31/08. sz. ügyekben benyújtott valamennyi keresettel összefüggésben felmerült saját költségeit.
1. Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási panasz – Kötelező jelleg – A panasz elutasítását megelőzően benyújtott kereset – Elfogadhatatlanság
(Személyzeti szabályzat, 91. cikk, (2) bekezdés)
2. Intézmények jogi aktusai – A címzetteknek a jogorvoslati lehetőségekről és a határidőkről történő tájékoztatására vonatkozó általános kötelezettség – Hiány
3. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke c) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak – A Parlament valamely képviselőcsoportjához beosztott ideiglenes alkalmazott – Elbocsátásról szóló határozat
(Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 47. cikk, c) pont, i. alpont)
4. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke c) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak – A Parlament valamely képviselőcsoportjához beosztott ideiglenes alkalmazott – A bizalmi viszony megtörése – Elbocsátásról szóló határozat
(Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 2. cikk, c) pont)
5. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke c) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak – Elbocsátásról szóló határozat – A személyzeti bizottság előzetes tájékoztatására vonatkozó kötelezettség
6. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke c) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak – Elbocsátásról szóló határozat – Indokolási kötelezettség
7. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikke c) pontjának hatálya alá tartozó alkalmazottak – Kölcsönös bizalmi viszony szükségessége – Bírósági felülvizsgálat – Terjedelem
8. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – A tisztviselők szakmai alkalmatlanságának megállapítására irányuló eljárás – Az egyéb alkalmazottakra való alkalmazás hiánya
(Személyzeti szabályzat, 51. cikk, (1) bekezdés)
9. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése – Az adminisztráció mérlegelési jogköre
(Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 47. cikk, c) pont, és 49. cikk, (1) bekezdés)
10. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az adminisztráció gondoskodási kötelezettsége – A gondos ügyintézés elve – Terjedelem – Szakmai teljesítményének elégtelensége esetén az ideiglenes alkalmazott számára új beosztás kijelölésére vonatkozó kötelezettség – Hiány
11. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése – Az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének alkalmazhatatlansága
12. Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Az adminisztráció gondoskodási kötelezettsége – Az a kötelezettség, hogy az egyedi határozatokat a tisztviselőknek vagy alkalmazottaknak valamely általuk alaposan ismert nyelven megszövegezve kell megküldeni
13. Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – Feltételek – Közszolgálati kötelességszegés
(EK 236. cikk)
1. A kinevezésre jogosult hatóságtól származó sérelmet okozó aktussal szembeni valamennyi keresetet főszabály szerint feltétlenül meg kell előznie egy kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasított, pert megelőző panasznak. Az ezen, pert megelőző eljárás befejezése előtt benyújtott kereset, annak idő előtti jellege miatt, elfogadhatatlan a személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdése értelmében.
az Elsőfokú Bíróság T‑90/07. P. és T‑99/07. P. sz., Belgium és Bizottság kontra Genette egyesített ügyekben 2008. december 18‑án hozott ítéletének (EBHT 2008., II‑3859. o.) 105. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
2. Az uniós jog egyetlen kifejezett rendelkezése sem ró az intézményekre olyan általános kötelezettséget, amelynek alapján azok kötelesek lennének a jogi aktusok címzettjeit tájékoztatni a lehetséges jogorvoslatokról, illetve azok határidejéről.
(lásd a 87. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑146/04. sz., Gorostiaga Atxalandabaso kontra Parlament ügyben 2005. december 22‑én hozott ítéletének (EBHT 2005., II‑5989. o.) 131. pontja; T‑390/07. P. sz., Speiser kontra Parlament ügyben 2008. november 11‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2008., I‑B‑1‑63. o. és II‑B‑1‑427. o.) 31. pontja.
3. Az ideiglenes alkalmazottat érintő értékelési eljárás és az ezen alkalmazott munkaszerződését megszüntető határozathoz vezető eljárás két külön eljárást jelent.
Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikke c) pontjának i. alpontjából következik, hogy a határozatlan időre alkalmazott ideiglenes alkalmazott szerződése a szerződés szerinti felmondási idő leteltekor szűnik meg. E rendelkezés nem hivatkozik semmilyen olyan kötelezettségre, hogy az érintett szerződése megszüntetésének az értékelő jelentésén kell alapulnia, ellentétben a tisztviselő esetével, akit a személyzeti szabályzat 51. cikke értelmében csak egymást követő, szakmai alkalmatlanságát bizonyító értékelő jelentések alapján lehet elbocsátani.
4. A védelemhez való jog minden olyan eljárásban történő tiszteletben tartása, amely valamely személlyel szemben indult, és e személynek sérelmet okozó aktushoz vezethet, az uniós jog alapelvei közé tartozik, és ezt a jogot még a szóban forgó eljárásra vonatkozó szabályozás teljes hiánya esetén is biztosítani kell.
Ezen elv értelmében az érintett számára a rá vonatkozó határozat meghozatala előtt biztosítani kell annak lehetőségét, hogy megfelelően kifejtse álláspontját a tényállás, és azon körülmények valószerűségéről és jelentőségéről, amelyek alapján e határozatot elfogadták.
A képviselőcsoportoknál ellátott feladatok különleges jellege, és annak szükségessége miatt, hogy e politikai környezetben fennmaradjon az e csoport és az ahhoz kirendelt tisztviselők közötti kölcsönös bizalmi viszony, a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapra nem lehet sikeresen hivatkozni az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének c) pontja alapján a Parlament valamely képviselőcsoportjához felvett ideiglenes alkalmazottat elbocsátó határozat esetében.
A védelemhez való jog tiszteletben tartásának elve alóli e kivétel minden olyan esetben alkalmazandó, amikor bizalmi viszont kell fenntartani.
a Bíróság 44/69. sz., Buchler kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének (EBHT 1970., 733. o.) 9. pontja; 234/84. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 1986. július 10‑én hozott ítéletének (EBHT 1986., 2263. o.) 27. pontja; C‑458/98. P. sz., Industrie des poudres sphériques kontra Tanács ügyben 2000. október 3‑án hozott ítéletének (EBHT 2000., I‑8147. o.) 99. pontja; C‑288/96. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. október 5‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., I‑8237. o.) 99. pontja; C‑344/05. P. sz., Bizottság kontra De Bry ügyben 2006. november 9‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑10915. o.) 37. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑45/90. sz., Speybrouck kontra Parlament ügyben 1992. január 28‑án hozott ítéletének (EBHT 1992., II‑33. o.) 94. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék F‑89/08. sz., P kontra Parlament ügyben 2010. február 24‑én hozott ítéletének 32. pontja.
5. A tisztviselők és egyéb alkalmazottak felvételére vonatkozó parlamenti belső szabályzat 10. cikkének (1) bekezdése értelmében „a képviselőcsoportokhoz felvett ideiglenes alkalmazott szerződésének megszüntetésére irányuló bármely eljárás az intézmény személyzeti bizottságának előzetes tájékoztatását igényli, amely bizottság meghallgathatja az érintettet, és közbenjárhat a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságnál”.
A parlamenti belső szabályzat 10. cikkének (1) bekezdése tehát a személyzeti bizottság tájékoztatására vonatkozó kötelezettség szabályát fogalmazza meg, ugyanakkor csupán annyit határoz meg, hogy e tájékoztatás „[meg]előz[i]” az „ideiglenes alkalmazott szerződésének megszüntetésére irányuló eljárás[t]”, anélkül hogy bármilyen határidőt állapítana meg a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóság számára az e kötelezettség teljesítésére. Márpedig az ideiglenes alkalmazottnak az elbocsátásáról rendelkező határozatról való értesítése az „ideiglenes alkalmazott szerződésének megszüntetésére irányuló eljárás” lényeges szakasza. Következésképpen az említett rendelkezés értelmében a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságnak feltétlenül tájékoztatnia kell a személyzeti bizottságot az érintettnek az elbocsátásáról rendelkező határozatról való értesítését megelőzően.
Valamely jogi aktus elfogadására vonatkozóan a hatáskörrel rendelkező intézmény által meghatározott eljárási szabályok be nem tartása az EK 230. cikk második bekezdése értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértésének minősül, amelyet a közösségi bíróság – akár hivatalból is – vizsgálhat. A jogbiztonság szempontjából alapvető, az EK 230. cikk második bekezdése értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértése a hibás aktus megsemmisítését vonja maga után, anélkül hogy bizonyítani kellene a kár fennállását. Az egyszerű eljárási szabálytalanság ellenben csak akkor teszi érvénytelenné a jogi aktust, ha megállapítást nyer, hogy e szabálytalanság hiányában az említett aktusnak más lett volna a tartalma. Meg kell tehát határozni, hogy a személyzeti bizottságnak az ideiglenes alkalmazott szerződésének megszüntetésére irányuló eljárásról való tájékoztatására vonatkozó kötelezettség teljesítésének elmaradása lényeges eljárási szabályok megsértésének vagy egyszerű eljárási szabálytalanságnak minősítendő‑e.
A szóban forgó belső rendelkezés szövegéből nem tűnik ki, hogy a személyzeti bizottság véleménye az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének c) pontja alapján felvett ideiglenes alkalmazottak munkaszerződését megszüntető határozatok érvényességi kelléke lenne. Ha ez lenne a helyzet, az ilyen rendelkezésnek rögzítenie kellene azt a határidőt, amelyen belül a személyzeti bizottság köteles nyilatkozni. Az ki van zárva ugyanis, hogy a személyzeti bizottság kedvezőtlen vélemény kibocsátásával vagy nemtevéssel megakadályozhassa az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikke (2) bekezdésének a) pontjával összhangban álló munkaszerződés megszüntetését.
Annak az alakiságnak a megszegése, amelyet a személyzeti bizottságnak a parlamenti belső szabályzat szerinti előzetes tájékoztatása jelent – jóllehet kötelező arra az intézményre, amely azt elfogadta – nem minősíthető lényeges eljárási szabálysértésnek, mivel a mulasztás, amely ugyan közszolgálati kötelezettségszegést jelent, nem lehetett döntő hatással az érdekelt munkaszerződésének megszüntetéséhez vezető eljárás lefolytatásában.
A személyzeti bizottság előzetes tájékoztatására vonatkozó kötelezettség megszegése nem válthatja ki az elbocsátásról szóló határozat megsemmisítését. Az ilyen mulasztás közszolgálati kötelezettségszegés, amely megalapozhatja az intézmény szerződésen kívüli felelősségét.
(lásd a 106., 107., 112., 113., 118–120., 122. és 124–126. pontot)
a Bíróság 68/86. sz., Egyesült Királyság kontra Tanács ügyben 1988. február 23‑án hozott ítéletének (EBHT 1988., 855. o.) 48. és 49. pontja; C‑286/95. P. sz., Bizottság kontra ICI ügyben 2000. április 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2000., I‑2341. o.) 52. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑465/93. sz., Consorzio gruppo di azione locale «Murgia Messapica» kontra Bizottság ügyben 1994. május 19‑én hozott ítéletének (EBHT 1994., II‑361. o.) 56. pontja; T‑123/95. sz., B kontra Parlament ügyben 1997. július 14‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑245. o. és II‑697. o.) 34. és 39. pontja; T‑228/99. és T‑233/99. sz., Westdeutsche Landesbank Girozentrale és Land Nordrhein‑Westfalen kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. március 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2003., II‑435. o.) 143. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat;
a Közszolgálati Törvényszék F‑73/07. sz., Doktor kontra Tanács ügyben 2008. április 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2008., I‑A‑1‑91. o. és II‑A‑1‑479. o.) 88. pontja.
6. A határozatlan időre szóló szerződéssel foglalkoztatott alkalmazott elbocsátása esetén különös jelentősége van annak, hogy ezen intézkedés indokolása főszabály szerint egyértelműen fel legyen tüntetve írásban, lehetőleg az említett határozat szövegében. Csak ezen határozat – amelynek jogszerűségét abban az időpontban kell megítélni, amikor azt hozták – testesíti meg ugyanis az intézmény döntését.
Mindazonáltal az elbocsátással kapcsolatos indokolási kötelezettséget akkor is teljesítettnek kell tekinteni, ha az érdekeltet ezen indokokról a hivatali elöljárójával való megbeszélés során megfelelően tájékoztatták, és ha a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság határozatát röviddel az említett megbeszélések után hozták meg. Az említett hatóság adott esetben – az érdekelt által benyújtott panaszra adott válaszában – ki is egészítheti ezt az indokolást.
(lásd a 133. pontot)
a Közszolgálati Törvényszék F‑1/05. sz., Landgren kontra ETF ügyben 2006. október 26‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑1‑123. o. és II‑A‑1‑459. o.) 79. pontja.
7. Kizárólag a Parlament valamely képviselőcsoportja jogosult meghatározni azokat a feltételeket, amelyeket szükségesnek ítél azon kölcsönös bizalmi viszony fenntartásához, amely megalapozta az ideiglenes alkalmazottnak az egyéb alkalmazottak alkalmazási feltételei 2. cikkének c) pontja alapján való felvételét.
A kölcsönös bizalmi viszony fennállása nem objektív tényeken alapul, és arra jellegénél fogva nem terjed ki a bírósági felülvizsgálat. A bizalmi viszony fennállása vagy megszűnése felülvizsgálatának e lehetetlen volta részben kiterjed az e viszony hiányának vagy megszűnésének igazolására előterjesztett indokok felülvizsgálatára is.
(lásd a 147–149. pontot)
az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott B kontra Parlament ügyben hozott ítéletének 73. pontja; T‑406/04. sz., Bonnet kontra Bíróság ügyben 2006. október 17‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑213. o. és II‑A‑2‑1097. o.) 50. és 51. pontja.
8. Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek kifejezetten megemlítik a személyzeti szabályzat azon rendelkezéseit, amelyek analógia útján alkalmazandók az egyéb alkalmazottakra. Márpedig az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek egyetlen rendelkezése sem írja elő, hogy a személyzeti szabályzat 51. cikkének (1) bekezdése, amely a tisztviselők szakmai alkalmatlanságának kezelésére vonatkozik, analógia útján alkalmazandó lenne az ideiglenes alkalmazottakra.
(lásd a 154. és 155. pontot)
9. Még olyan hiba esetén, amely esetleg az ideiglenes alkalmazott fegyelmi ok miatti elbocsátását igazolhatja, sem kötelezi a munkaszerződések megkötésére jogosult hatóságot semmi arra, hogy az érintettel szemben fegyelmi eljárást indítson, ahelyett hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikkének c) pontjában előírt egyoldalú szerződésbontás lehetőségéhez folyamodna. E hatóság az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 49. cikkének (1) bekezdése alapján kizárólag akkor köteles a személyzeti szabályzat IX. mellékletében előírt és analógia útján az ideiglenes alkalmazottakra is alkalmazandó fegyelmi eljárás lefolytatására, ha felmondási idő nélkül kívánja elbocsátani a kötelezettségeit súlyosan megszegő ideiglenes alkalmazottat.
(lásd a 158. pontot)
a Közszolgálati Törvényszék F‑74/06. sz., Longinidis kontra Cedefop ügyben 2008. április 24‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2008., I‑A‑1‑125. o. és II‑A‑1‑655. o.) 116. pontja; F‑29/08. sz., Y kontra Bizottság ügyben 2009. október 7‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2009., I‑A‑1‑393. o. és II‑A‑1‑2099. o.) 111. pontja.
10. Az adminisztráció alkalmazottai tekintetében fennálló gondoskodási kötelezettsége tükrözi a kölcsönös jogok és kötelezettségek közötti egyensúlyt, amelyet a személyzeti szabályzat hozott létre a hatóság és annak alkalmazottai közötti viszonyokban. E kötelezettség, ugyanúgy mint a gondos ügyintézés elve, többek között magában foglalja, hogy amikor a hatóság a tisztviselője helyzetéről dönt, tekintettel legyen az összes, a döntést befolyásoló körülményre, és így nemcsak a szolgálati érdeket, hanem az érintett tisztviselő érdekeit is figyelembe vegye.
Az adminisztráció nem kötelezhető arra, hogy új beosztást ajánljon annak az ideiglenes alkalmazottnak, akinek szakmai teljesítményét elégtelennek ítélték. Ha a gondoskodási kötelezettségnek azzal a következménnyel kellene járnia, hogy az érintett másik álláshelyre való beosztásának lehetőségét kötelezettséggé alakítja, a kölcsönös jogok és kötelezettségek közötti, a személyzeti szabályzat által a hatóság és annak alkalmazottai közötti viszonyokban létrehozott egyensúly megváltozna, jóllehet a személyzeti szabályzat célja ezen egyensúlynak a kifejezése.
E megállapítás érvényes az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének c) pontja szerinti szerződés bizalomvesztés miatti megszüntetése esetében, mivel az ítélkezési gyakorlat értelmében a kölcsönös bizalom az ilyen szerződés alapvető eleme.
Ezenkívül az adminisztráció széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a szolgálati érdek szempontjából az adott feladatok ellátásához általa szükségesnek tartott képességek meghatározásában, és e mérlegelési mozgástér még inkább széles az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2. cikkének c) pontja szerinti szerződések esetében.
(lásd a 165., 166. és 168. pontot)
a Bíróság 417/85. sz., Maurissen kontra Számvevőszék ügyben 1987. február 4‑én hozott ítéletének (EBHT 1987., 551. o.) 12. pontja;
a Közszolgálati Törvényszék a fent hivatkozott Doktor kontra Tanács ügyben hozott ítéletének 41. pontja.
11. Magából az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezés szövegéből következik, hogy az a pártatlanság elvét a bírósági eljárások tekintetében fogalmazza meg, anélkül hogy érintené ezen elv közigazgatási eljárás keretében való alkalmazását.
Az uniós intézmények nem tekinthetők az egyezmény 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „bíróságnak”. Következésképpen az említett 6. cikk (1) bekezdés nem alkalmazható az olyan határozatra, amellyel a munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság megszünteti az ideiglenes alkalmazott szerződését.
(lásd a 172–174. pontot)
a Bíróság 100/80–103/80. sz., Musique Diffusion française és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1983. június 7‑én hozott ítéletének (EBHT 1983., 1825. o.) 7. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑348/94. sz., Enso Española kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének (EBHT 1998., II‑1875. o.) 56. pontja.
12. Noha a személyzeti szabályzat nem szabályozza azt a kérdést, hogy az intézmények milyen nyelvet használjanak a személyi állományukhoz címzett határozatokban, a gondoskodási kötelezettség alapján az intézmények feladata, hogy az egyedi határozatokat olyan nyelven küldjék meg a tisztviselőnek vagy ideiglenes alkalmazottnak, amelyet az alaposan ismer. E kötelezettség még inkább vonatkozik arra az esetre, amikor az intézmény határozata hatással lehet e tisztviselő vagy ezen ideiglenes alkalmazott alkalmazására.
(lásd a 199. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑197/98. sz., Rudolph kontra Bizottság ügyben 2000. március 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑55. o. és II‑241. o.) 46. pontja.
13. Az EK 236. cikk alapján benyújtott kártérítés iránti kereset megalapozottsága több feltétel együttes fennállásától függ: az intézményeknek felrótt magatartás jogellenességétől, a kár tényleges bekövetkezésétől, valamint a felrótt magatartás és az állítólagos kár közötti okozati összefüggésre vonatkozó feltételek egyidejű fennállásától.
A személyzeti bizottságnak az ideiglenes alkalmazottat elbocsátó határozat elfogadását megelőző, ezen alkalmazott szerződésének megszüntetésére irányuló eljárást későbbi kezdeményezéséről való értesítésére vonatkozó kötelezettség Parlament általi megsértése nem igazolja az elbocsátásról szóló határozat megsemmisítését, ez az eljárási szabálytalanság azonban az intézmény felelősségét megalapozó közszolgálati kötelezettségszegésnek minősül.
E közszolgálati kötelezettségszegés szükségszerűen keltette az alkalmazottban azt az érzetet, hogy elvesztette annak lehetőségét, hogy a személyzeti bizottság az érdekében esetleg beavatkozzon, és ennek következtében vitathatatlanul nem vagyoni kárt szenvedett.
(lásd a 213–215. pontot)
a Bíróság C‑136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1994., I‑1981. o.) 42. pontja; C‑348/06. P. sz., Bizottság kontra Girardot ügyben 2008. február 21‑én hozott ítéletének (EBHT 2008., I‑833. o.) 52. pontja;
az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott B kontra Parlament ügyben hozott ítéletének 39. pontja.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság