text:
IV. ÉVFOLYAM 3. SZÁM - PDF
Download "IV. ÉVFOLYAM 3. SZÁM"
1 IV. ÉVFOLYAM 3. SZÁM2 Tartalomjegyzék Tanulmányok Az elbirtoklás, a használati jogok és a birtokvédelem bírói gyakorlatának elemzése és annak tnulságai Dr. Szõke Irén / 3 A Ptk. jogelvei és a versenyjog Lénárd Réka / 18 Hírek A Ptk. koncepciójának vitája az Országos Ügyvédi Kamara, a Magyar Jogász Egylet Fõvárosi Szervezete és az MTA Jogtudományi Intézete szervezésében / 30 A családi jog és öröklési jog koncepciójának vitája / 31 Az új Polgári Törvénykönyvrõl szóló Koncepció kötelmi jogi részének megvitatása a Magyar Jogász Egylet Baranya megyei szervezetének ülésén / 32 A Ptk. Koncepció vitája a Pázmány Péter Egyetemen Dr. Gór Zoltán / 35 Fórum A kiszolgáltatottabb fél védelmének kérdése az új magyar Polgári Törvénykönyv Koncepciójának kötelmi jogi részében Dr. Prugberger Tamás / 36 Polgári jogi kodifikáció ISSN Kiadja a HVG-ORAC Lap és Könyvkiadó Kft Budapest, Radnóti M. u. 2. Telefon: , Fax: Internet: Felelõs kiadó: a kft. ügyvezetõje Szerkesztõbizottság: Dr. Vékás Lajos, Dr. Boytha György, Dr. Gadó Gábor, Dr. Kisfaludi András, Dr. Lábady Tamás, Dr. Petrik Ferenc, Sáriné dr. Simkó Ágnes, Dr. Sárközy Tamás, Dr. Weiss Emilia, Dr. Zlinszky János Megjelenik kéthavonta. Példányonkénti ára: 1188 Ft+áfa. Megrendelhetõ és megvásárolható a Kiadónál. A Polgári Jogi Kodifikáció információinak átvételéhez, az írások bármilyen célú felhasználásához és újraközléséhez, másolásához a Kiadó elõzetes engedélye szükséges. Nyomás: ETOPrint Nyomdaipari Kft. Felelõs vezetõ: Balogh Mihály3 Tanulmányok Az elbirtoklás, a használati jogok és a birtokvédelem bírói gyakorlatának elemzése és annak tanulságai* A jelen dolgozat írója arra törekszik megbízatásának teljesítéseként, hogy a dolgozat tárgyát képezõ jogintézményeknek a Polgári Törvénykönyvben szabályozott rendelkezései alkalmazása kapcsán a törvény hatálybalépésétõl a jelen korra kialakult, a Legfelsõbb Bíróság által irányított ítélkezési gyakorlat alapján összegezze azokat az elvi jelentõségû problémákat, amelyeknek egy részét a jogalkalmazó megoldotta, más része azonban ez idõ szerint is megoldásra vár, felvetve a jelenleg hatályos rendelkezések törvényi módosításának szükségességét. A Polgárt Törvénykönyv rendszerét követve, annak egyes szakaszaihoz kapcsolódóan ismerteti a problémákat felvetõ eseti bírósági határozatokat, kollégiumi állásfoglalásokat, utalva azok elemzése eredményeként levont teljesen egyéni következtetéseire úgy, hogy azokat nem ütközteti a jogirodalomban felvetett álláspontokkal, és reméli, hogy azok megfontolásra alkalmasak. Elbirtoklás Indokolt volt-e a több száz év óta fennálló jogunk megváltoztatása az elbirtoklási idõ rövidítésével úgy, hogy a törvény nem térve el a megalkotása elõtti helyzettõl nem kívánja meg a jóhiszemûséget az elbirtokló részérõl, de kimondja: elbirtoklás útján csak a sajátjaként birtokló szerezhet tulajdonjogot; felváltva a békés birtoklás követelményét a szakadatlan birtoklás követelményére; továbbra is kizárva az elbirtoklást annak részérõl, aki bûncselekménnyel vagy egyéb erõszakos vagy alattomos úton jutott a dolog birtokához? A napjainkra kialakult több évtizedes bírói gyakorlat alapján az a válasz adható, hogy a változtatás, illetõleg a korábbi jog változtatás nélküli átvétele folytán az elbirtoklás intézménye alkalmas a rendezetlen jogi helyzet megszüntetésére, a bíróság elé kerülõ jogviták megnyugtató eldöntésére. Nem hagyható azonban figyelmen kívül az, hogy ez a tapasztalati tény olyan jogviták elbírálásán alapszik, amelyek alanyai ritka kivételtõl eltekintve természetes személyek, az elbirtokolni kívánt dolgok úgyszólván minden esetben e személyek tulajdonában lévõ ingatlanok voltak. Ennek elsõdleges oka az a társadalmi és gazdasági közeg, amelyben nem voltak nagy értékû, elbirtokolásra érdemes ingó dolgok; és amikor nem lehetett elbirtoklás útján tulajdonjogot szerezni olyan dolgon, amely társadalmi tulajdonban volt, vagy az állam, illetõleg szövetkezet birtokából jogtalanul került ki, kivéve a személyi tulajdon szokásos tárgyainak minõsülõ ingó dolgokat [Ptk (3) bekezdés eredeti szövege]. I. A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló az évi I. törvénnyel, az évi XXXI. törvénnyel és más törvényekkel módosított évi XX. törvénnyel való összhang megteremtése érdekében a Polgári Törvénykönyv több rendelkezését is módosította az évi XIV. törvény. E törvény hatálybalépésével egyidejûleg hatályát vesztette a Ptk ának (3) bekezdése azzal, hogy az állam, illetõleg a szövetkezet tulajdonában álló, vagy ezek birtokából jogtalanul kikerült dolognak a törvény hatálybalépésekor június 9. napján folyamatban levõ birtoklása esetén az elbirtokláshoz szükséges idõ e törvény hatálybalépésének napján kezdõdik [16. (2) bekezdés]. Módosította ez a törvény a Ptk a (1) bekezdésének b) pontját úgy, hogy a helyébe lépõ rendelkezés szerint forgalomképtelenek: a törvényben meghatározott más dolgok, miközben újabb szabályozást nyert a Ptk a is, amely felsorolja ha törvény eltérõen nem rendelkezik, mely dolgok azok, amelyek kizárólag az állam tulajdonában vannak. (Ez utóbbiak körét többször módosították ezt követõen is). A Ptk. 28 -a (1) és (2) bekezdésének az említett törvénnyel módosított (illetõleg egyes részeiben utóbb is módosított) ez idõ szerint hatályos rendelkezése értelmében az állam mint vagyoni jogviszonyok alanya jogi személy. Az államot a polgári jogviszonyokban ha jogszabály ettõl eltérõen nem rendelkezik a pénzügyminiszter képviseli; ezt a jogkörét más állami szerv útján is gyakorolhatja, vagy más állami szervre ruházhatja át. Az állam tehát a polgári jog által szabályozott viszonyokban nem közhatalomként, nem szuverénként vesz részt, ezért ebben a körben ugyanolyan jogalanyisággal kell rendelkeznie, mint amilyen az erre irányadó jogszabályok szerint jogi személynek minõsülõ más szervezeteket is megillet. [ ] az állam a polgári jog más jogalanyaival teljesen egyenrangú, elõjogokat, immunitást nem élvez, ugyanolyan szabályok alapján tehetõ felelõssé és ugyanúgy perelhetõ, mint bármely más jogi személy (1991. évi XIV. törvény 3. -ához fûzött részletes indokolás). A Ptk ának (2) bekezdése szerint: Erre irányadó jogszabályok szerint jogi személyek az állami, önkormányzati, gazdasági, társadalmi és más egyéb szervezetek. A Ptk. VI. fejezete a jogi személyek egyes fajtáira vonatkozóan külön rendelkezéseket is tartalmaz. A jogi személy jogképes. Ha jogszabály eltérõen nem rendelkezik, jogképességük kiterjed mindazokra a jogokra és kötelezettségekre, amelyek jellegüknél fogva nem csupán az emberhez fûzõdnek [Ptk. 28. (3) bekezdés]. Szerezhet saját vagyont a jogi személyiség nélküli gazdasági társaság is; saját cégneve alatt jogképes, jogokat szerezhet és kötelezettségeket vállalhat, így különösen tulajdont szerezhet, szerzõdést köthet, pert indíthat és perelhetõ. [1997. évi CXLIV. törvény 2. (3) bekezdés] Az évi LXV. törvénnyel megteremtõdött az önkormányzati tulajdon, 79. -ában rendelkezve arról is, hogy az önkormányzat törzsvagyonába kerülõ vagyontárgyak közül melyek forgalomképtelenek és melyek korlátozottan forgalomképesek, amelyekrõl való rendelkezés feltételeit a törvény vagy a helyi önkormányzat rendelete határozza meg. Az elõzõekben kiemelt jogszabályváltozások önmagukban is nyilvánvalóvá teszik, hogy jelentõsen kiszélesedett azok köre, akik alanyaivá válhatnak elbirtoklási jogviszonynak, és elbirtokolhatóvá válnak olyan dolgok is, amelyek elbirtoklása korábban kizárt volt. Alapos okkal feltételezhetõ, hogy néhány esztendõ elteltével elvileg június 9. napja után megindulhatnak azok az elbirtoklásra alapított tulajdoni perek, amelyek elbírálásakor az eddigiektõl eltérõ szempontokat kell mérlegelési körbe vonni; például a sajátjakénti birtoklás megállapíthatóságához olyan esetben, ha egy önkormányzat vagy egy alapítvány kíván állami tulajdonként nyilvántartott ingatlanra elbirtoklással tulajdonjogot szerezni, vagy éppen egymással kerülnek elbirtoklási viszonyba. Más esetben azt kell eldöntenie a jogalkalmazónak, elbirtokolható-e az önkormányzati rendelettel korlátozottan for- * E kodifikációs tanulmány az elbirtoklási idõre vonatkozó szabályozás 2001-es módosítása elõtt készült. 34 galomképessé nyilvánított dolog vagy sem. Ma még az sem nyilvánvaló: ki, illetõleg mely szerv látja majd el az állam képviseletét az elbirtoklásra alapított igények érvényesítése iránt általa, illetõleg a tulajdonában lévõ ingatlanra vonatkozóan ellene indított perben. Probléma adódhat abból is, kihat-e és miként az állami tulajdonként nyilvántartott ingatlan elbirtoklására, ha idõközben a tulajdonosi jogok gyakorlója változott. Ezek az ötletszerûen kiragadott problémák olyanok, amelyek eddig fel sem merülhettek, és amelyekre a jövõben felmerülõ jogviták elbírálásakor lehet és kell választ adnia a jogalkalmazónak. Az állam és más jogi személyek általi elbirtokláshoz kapcsolódóan ez ideig kielégítõ iránymutatást adott a Legfelsõbb Bíróságnak több évtizeddel ezelõtt hozott alábbi eseti határozatában kifejtett álláspontja. A Legfelsõbb Bíróság adott esetben tévesnek ítélte a jogerõs ítéletnek azt az indokolását, amely szerint jogi személy elbirtoklás útján nem szerezhet tulajdont, mert sajátjaként való birtoklás csak fizikai személynél lehetséges. Nincs olyan szabály, amely az elbirtoklás vonatkozásában a jogi személy szerzõképességét korlátozná. A jogi személy csak képviseleti szervei útján tudja jogait és kötelezettségeit gyakorolni. Ezért mindazoknak az alkalmazottaknak, tagoknak, megbízottaknak, képviselõknek a ténykedéseit, akik a jogi személy helyett és nevében, hatáskörükben, feladatkörükben járnak el, a jogi személy tényeként kell értékelni. Ez vonatkozik a sajátjaként való birtoklásra is. Nincs jelentõsége ezért annak, hogy az alperes alkalmazottai tudták, illetve birtoklás közben tudomást szereztek arról, hogy a telek másnak a tulajdona. A lényeges az, hogy az alperes a saját nevében birtokolt, a telekkönyvi tulajdonostól függetlenül. Az is megállapítható, hogy ezt a birtoklást véglegesnek tekintette, ezért tett lépéseket a tulajdoni kérdések rendezésére is. (P. törv. I /1995. sz.) Ugyanez az eseti határozat foglalt állást abban a kérdésben is, hogy az állami tulajdon oszthatatlanságából következõen a tulajdoni igényt elbirtoklás címén nem az ingatlant birtokló vállalat, hanem az állam terjeszthet elõ. Az állam képviseletében ilyen nyilatkozatot a Ptk. (akkor hatályos) 27. -a értelmében a pénzügyminiszter tehet. Gondoskodni kell tehát arról, hogy az állam is részt vegyen a perben képviselõje útján. II. Sajátjaként birtokol Az ítélkezési gyakorlatban megfelelõen érvényesül a Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolásában kifejtett az a jogelv, miszerint: Sajátjaként nemcsak az birtokol, aki úgy véli, hogy a sajátját birtokolja, hanem az is, aki tudja ugyan, hogy a dolog másé, de véglegesnek tekinti a maga birtoklását. Ez nem pusztán szubjektív megítélés kérdése, mert hiszen a birtoklás jogcíme (pl. a földhasználati juttatás, bérlet, zálogjog, letét stb.) az ilyen jogviszony megszûntéig a birtokos szándékától függetlenül gátolja az elbirtoklás megkezdését. Helyeselhetõ, hogy a bírói gyakorlat az elbirtoklás tízéves idõtartamára tekintettel elvárható következetes szigorúsággal ítéli meg azt, bizonyítottak-e azok a tények, amelyekre alapítottan minden kétséget kizáró módon megállapítható: az elbirtokló okkal vélhette a dolgot sajátjának, illetõleg okkal tekinthette a maga birtoklását véglegesnek. El kell ismerni, hogy ez a szigorú megítélés indokoltan általában azt eredményezi: a jóhiszemûség törvényi elõírása esetén sem várhatnánk el többet az elbirtoklótól. Mindezek alátámaszthatók a Legfelsõbb Bíróságnak a következõ eseti határozataiban kifejtett álláspontjával. Egymagából abból a ténybõl, hogy a tulajdonos a jogával nem él, még nem következik, hogy a birtokos sajátjaként birtokol. Ez csak akkor állapítható meg, ha abban a hiszemben birtokol, hogy a dolog a sajátja vagy tudja ugyan, hogy az másé, de véglegesnek tekinti a maga birtoklását. A felperes vonatkozásában az elsõ eset nem áll fenn, mert tudta, hogy az I VIII. rendû alperesek, illetve jogelõdjeik ingatlanrésze nem az övé. Az pedig, hogy véglegesnek tekintette a maga birtoklását, nem állapítható meg kétséget kizáró bizonyossággal, mert a perbeli elõadása szerint 1976-ban azért kereste fel az I VIII. rendû alpereseket, hogy az ingatlan tulajdonának kérdését rendezze. Igaz ugyan, közelebbrõl nem jelölte meg, hogy milyen rendezésre gondolt, a IV. rendû alperes azonban elõadta: a felperes, illetve szülei elsõ alkalommal az U. F. halálát követõ években, másodszor pedig a per megindítása elõtt kb. 2 évvel azért jelentkeztek náluk, mert az örökösök részét meg akarták venni. Ha ez az állítás a valóságnak megfelel, sem a felperes, sem a szülei elbirtoklásra vezetõ, tulajdonosként történt birtoklásáról nem lehet szó (P. törv. I /1978., BH 1979/2. sz. 62.). *...A puszta használat, ha ahhoz nem társul olyan megnyilvánulás, amely a sajátként való birtoklást objektív módon (külsõleg) kifejezi, elbirtokláshoz nem vezethet. Ilyen objektív megnyilvánulás lehet pl. a hatóságok elõtti önálló fellépés, a más személyek elõtt tett kijelentés, az elõttük vagy velük szemben tanúsított magatartás, vagy az is, hogy a birtokos viseli az esetleges közterheket. (P. törv. I /1975. sz., BH 1975/11. sz. 509.). Az elõzõekben ismertetett álláspontok mellett nyomatékkal utalt a Legfelsõbb Bíróság a következõkre is: A jogszabály az elbirtoklás jogcímén tulajdonjogot igénylõ oldalán határozza meg azokat a kifelé is megnyilvánuló birtoklási elemeket, illetõleg azoknak megkívánt sajátosságait, amelyek megvalósulásuk esetén az elbirtoklást megállapíthatóvá teszik. A tulajdonos passzivitásának az elbirtoklás megállapíthatósága szempontjából ügydöntõ jelentõsége nincs. Tévedett tehát mindkét fokú bíróság akkor, amikor a felperesi elbirtoklás megállapításánál azt értékelte döntõ súllyal, hogy az I. rendû alperes közel 12 évig a tulajdonosi jogával nem élt, nem kísérte figyelemmel, hogy kik tartják birtokban az ingatlant és a birtokosok ellen birtokháborítás miatt nem lépett fel (P. törv. I /1988. sz.). Az utóbbi jogesetben kifejtettek természetesen nem értelmezhetõk úgy, hogy ne kellene minden esetben felderíteni és mérlegelési körbe vonni azokat a tényeket is, amelyekbõl következtetés vonható le a tulajdonosnak a dolgával, adott esetben ingatlanával való törõdésére, esetleges közömbösségére. Ennek indokoltsága arra vezethetõ vissza, hogy Az elbirtoklás jogintézménye mint tulajdonszerzési mód, azon a meggondoláson alapszik, hogy aki tulajdonjogával hosszabb ideig nem él, a tényleges birtokossal szemben kevésbé érdemel jogvédelmet (Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolása). Helyesnek ítélte a Legfelsõbb Bíróság azt a sajátjakénti birtoklás hiányában hozott keresetet elutasító döntést is, amelyben: A bíróságok által megállapított tényállás szerint a felperesek a haszonélvezõvel kötött szerzõdésük idõpontjában is tudták, hogy a velük szerzõdõ fél nem volt az ingatlan tulajdonosa, és folyamatosan tudomásuk volt arról, hogy a haszonélvezõ által a tulajdonjog megszerzése iránt indított perek nem vezettek eredményre (Legfelsõbb Bíróság Pfv. I /1995.). Más esetben a Legfelsõbb Bíróság jogszabályt sértõnek tekintette azt a jogerõs, a keresetnek helyt adó döntést, amelynek meghozatalakor az eljáró bíróságok tévesen értékelték a következõ tényeket. 45 A felperes részérõl a sajátjakénti birtoklás nem állapítható meg. Ellenkezõleg: a P. Polgármesteri Hivatal hivatalos helyiségében július 23-án készült jegyzõkönyvbe foglalt nyilatkozat szerint a felperes elismerte, hogy az ingatlan az alperes tulajdona és az itt létrejött egyezségben vállalta, hogy november 1. napjáig az ingatlan használata fejében 888 forint bérleti díjat megfizet. A felperes az egyezségben tett vállalását tartalmazó nyilatkozatával maga döntötte meg azt az állítását, hogy az ingatlant sajátjaként birtokolta. További, a sajátjakénti birtoklás ellen szóló bizonyíték a felperes által az alperes részére küldött vételi ajánlat. A felperes nyilatkozata szempontjából nincs jelentõsége annak, hogy arra a bíróság által megállapított úgynevezett elbirtoklási idõ letelte után került sor. A nyilatkozat ugyanis egyértelmûen cáfolja a sajátjakénti birtoklás megállapításához szükséges szubjektív elemek meglétét. A felperes nem tekinthette birtoklását véglegesnek, amit a birtokbaadásra tett kötelezettségvállalása igazolt (Legfelsõbb Bíróság Pfv. I /1995. sz.). Elbirtoklás a tulajdonostárs részérõl A Legfelsõbb Bíróság már 1962-ben megalkotta a mai napig is töretlenül érvényesülõ akkor PK 821. számú, jelenleg PK 4. számú kollégiumi állásfoglalását, amely szerint elbirtoklás útján a tulajdonostárs is megszerezheti a másik (többi) tulajdonostárs illetõségének a tulajdonjogát, de ilyenkor fokozott szigorúsággal kell vizsgálni az elbirtoklás törvényes kellékeinek a fennforgását és ennek a körében azt is, hogy az elbirtoklásra hivatkozó tulajdonostárs magatartása összeegyeztethetõ-e a tulajdonostársak jogaira és a dologhoz fûzõdõ törvényes érdekeire Vonatkozó, a Ptk ában foglalt jogszabállyal. A Legfelsõbb Bíróság állásfoglalásában annak indokoltsága alátámasztásaként hivatkozott az élet által felvethetõ olyan esetekre, amelyek megdöntik azt a vélelmet, miszerint az a tulajdonos, aki a fennálló jogközösségre vonatkozó törvényes rendelkezésekkel (Ptk ai) ellentétben a tulajdonostársak sérelmével birtokol, erõszakos vagy alattomos birtokos, amely birtoklás az elbirtoklás útján való tulajdonszerzésre nem vezethet [Ptk (2) bekezdés]. Az eltelt évtizedek ilyen tárgyú jogvitái igazolják, hogy a Legfelsõbb Bíróság helyesen utalt az alábbi esetekre, mint olyanokra, amelyek lehetségessé teszik az elbirtoklással való jogszerzést. Olyan eset is elõfordulhat, hogy a többi tulajdonostárs az elbirtoklási idõt jóval meghaladó idõ óta ismeretlen helyen van, életjelet nem ad, s a közös tulajdon tárgyát tevõ dologgal senki más nem törõdött, mint az azt birtokló tulajdonostárs, aki azt karbantartotta, a terheket is viselte és a körülményekbõl megállapítható jóhiszemûséggel az ismeretlen helyen levõ tulajdonostársak illetõségét is a sajátjának tekintette. Ha ilyenkor nincs olyan menthetõ ok, amely a Ptk ának megfelelõen az elbirtoklási idõ nyugvását eredményezne, akkor az elbirtoklás útján való tulajdonszerzésnek ugyancsak nincs akadálya. Elõfordulhat olyan eset is, hogy a tulajdonostársak az egyikük illetõsége tulajdonjogának az átruházása iránt szerzõdtek, de szerzõdésüket nem érvényes alakban kötötték meg, a szerzõ tulajdonostárs azonban e szerzõdés alapján birtokba lép és az elbirtoklási idõn át sajátul, szakadatlanul birtokol. Az elbirtoklás megállapításának tehát ilyenkor sincs akadálya. Elbirtoklás ingatlan egy részére A Legfelsõbb Bíróság ugyancsak 1962-ben hozta meg akkor PK 820. szám alatt azt a kollégiumi állásfoglalását, miszerint ingatlanrész tulajdonjoga elbirtoklás útján nem szerezhetõ meg akkor, ha az építésügyi hatóság a szóban forgó ingatlanrész telekkönyvezéséhez (a telek felosztásához) szükséges engedélyt az építésügyi szabályok alapján jogerõsen megtagadta. Állásfoglalását a következõkkel indokolta: Ha valaki valamely ingatlannak meghatározott részét elbirtokolja, akkor arra kizárólagos tulajdonjogot szerez. Ennél fogva a Ptk (4) bekezdése szerint szükség esetén per útján is követelheti erre az ingatlanrészre, mint újonnan (akár más ingatlanhoz csatolással) kialakítandó önálló ingatlanra tulajdonjogának telekkönyvi bejegyzését. Ámde belterületi ingatlan esetén annak eldarabolását, vagyis egy részének leválasztását és önálló ingatlanként kialakítását már az évi VI. tv.-nek a jelenleg is hatályban levõ 5. -a is az építésügyi hatóság engedélyéhez kötötte. Ennek megfelelõen írja elõ az 5/1961. (III. 19.) ÉM sz. rendelet 2. -ában foglalt rendelkezéssel július 1. napjával hatályba léptetett s a folyamatban lévõ ügyekben is alkalmazandó Országos Építésügyi Szabályzat I. kötet 55. (1) és (4) bekezdése, hogy telket alakítani (ami alá tartozik a telekfelosztás, telekhatár-rendezés stb.) csak a Szabályzat rendelkezései és az építésügyi hatóság engedélye (határozata), illetõleg rendelkezése szerint szabad. Ebbõl folyóan valamely önálló ingatlannak egy területileg meghatározott része az egységes ingatlantól elszakítottan az építésügyi szabályoktól függõen forgalomképtelen lehet, tehát annak tulajdonjoga jogügylet útján sem szerezhetõ meg. A felhívott jogszabály nem is tesz különbséget aközött, hogy a telekalakítás jogügylet vagy elbirtoklás útján történik-e. Mindezekbõl következik, hogy elbirtoklás útján sem lehet új telkeket, illetõleg önálló ingatlanokat olyan határokkal kialakítani, amely a Szabályzat elõírásával ellenkezik. Abban a kérdésben viszont, hogy az új telek (önálló ingatlan) kialakíthatóe, az építésügyi hatóság hivatott dönteni. Valamely ingatlanrészre tehát elbirtoklás útján tulajdonjogot csakis akkor és olyan terjedelemben lehet szerezni, ha és amennyiben azt az építésügyi szabályok megengedhetõvé teszik. Egyébként a tulajdonszerzésnek törvényes tilalom útjában áll, s így az nem is érvényesülhet. Minthogy pedig a jogszabály a telek alakítását nemcsak a Szabályzat elõírásához, hanem az építésügyi hatóság engedélyéhez is köti, a Szabályzat alá esõ esetekben az elbirtoklást állító fél köteles az építésügyi hatóság engedélyét igazolni, illetõleg szükség esetén a bíróság köteles e hatóság állásfoglalását (határozatát) kikérni. Eltérõ eljárás esetén egyébként egészen felemás jogi helyzet alakulhat ki. Nevezetesen, ha a bíróság az ingatlanrész elbirtoklását a telekalakítási tilalom ellenére esetleg megállapítja, ezzel egyszersmind a tulajdonjog megszerzését is kimondja, a telekkönyvben azonban a tulajdonjog az építésügyi hatóság engedélyének hiánya miatt nem jegyezhetõ be. A törvényalkotó a módosító törvény indokolásából kitûnõen kizárólag a kollégiumi állásfoglalás alapján egységessé vált bírói gyakorlatra hivatkozással pótolja a Polgári Törvénykönyv hiányosságát azzal, hogy az évi IV. törvénnyel az állásfoglalás lényegi tartalmát beiktatta a Ptk.-ba, a jelenleg hatályos ának (4) bekezdéseként. Alig fellelhetõ kivételektõl eltekintve az állásfoglalás, illetõleg a jelenlegi: törvényi rendelkezés viszonylag gyakori alkalmazása azokhoz a jogvitákhoz kapcsolódik, amelyeknek alapja az, hogy a szomszédos ingatlanok tulajdonosai között vitássá válik a közös birtokhatár. Ezekben a jogvitákban az a rendezõ elv, hogy a jogszerû birtoklásnak a térképen ábrázolt (jogi) határhoz kell igazodnia. Az ingatlan-nyilvántartási térképen ábrázolt határvonaltól eltérõ, a természetben fellelhetõ, ügynevezett használati határ jogszerûvé tételének egyik módja annak bizonyítása, hogy a vitatott határvonalak közötti földrészletet, amely rendszerint 1-2 méter szélességû földsáv, a szomszédos ingatlan tulajdonosa (birtokosa) elbirtokolta. Az elbirtoklás valamennyi törvényi feltétele megvalósulása ese- 56 tén is csak akkor lesz kiigazítható a tényleges használati határvonalnak megfelelõen az ingatlan-nyilvántartási térképen ábrázolt határvonal, ha a földrészlet átcsatolásához az illetékes államigazgatási hatóság engedélyt ad. Ez idõ szerint az ilyen tárgyú perek elhúzódása szükségszerû, mivel az engedély megadásához olyan közigazgatási eljárás lefolytatására van szükség, amelyben hozott határozat jogszerûsége a bíróság elõtt közigazgatási per keretében is megtámadható. Nincs kialakult bírói gyakorlata erre irányuló igények elvétve történõ érvényesítése folytán, miként alakul a jogállása annak, aki hatósági engedély hiányában, az akár évtizedekig is sajátjának tekintett földrészletet köteles a tulajdonos (más jogosult) birtokába adni (Ptk. 98. ). Megítélésem szerint nem kerülhet hátrányosabb helyzetbe, mint a jogalap nélküli jóhiszemû birtokos (Ptk ); épületrésze átnyúlása esetén, mint a jóhiszemû túlépítõ [Ptk (1) bekezdés]. Természetesen ebben az utóbbi esetben sem kerülhet sor a beépített rész általa történõ megvásárlására a föld megosztható -sága hiányában. Elbirtoklás az ingatlan eszmei hányadára A problémát felvetõ jogeset a következõ: Az egyenként 210 négyszögöl nagyságú házhely az alperesek közös tulajdonában van. A felperes azt állította, hogy az általa használt terület tulajdonjogát adásvétel útján megszerezte. Keresetében ennek megállapítását kérte, utóbb másodlagosan arra hivatkozott, hogy az említett terület tulajdonjogát elbirtoklás útján szerezte meg. A felperes teljes egészében birtokában tartotta az egyik 210 négyszögöl térmértékû földrészletet, továbbá az ezzel szomszédos 210 négyszögöl nagyságú ingatlanból 143 négyszögölt. A felperes így összesen 353 négyszögöl területet birtokolt. Az elsõfokú bíróság ítéletével megállapította, hogy a felperes az egyik ingatlan egészére elbirtoklás jogcímén tulajdonjogot szerzett. A felperesnek azonban azt a kereseti kérelmét, amely a másik ingatlanból birtokban tartott 143 négyszögöl tekintetében elbirtoklás jogcímén a tulajdonjog megállapítására irányult, elutasította. Az ítélet elutasító rendelkezését azzal indokolta, hogy az illetékes építésügyi hatóság ennek az ingatlannak az elkülönítését nem engedélyezte, illetõleg a telek megosztásához szükséges engedély megadását megtagadta. A másodfokú bíróság az elsõfokú ítéletnek a keresetet elutasító rendelkezését megváltoztatta, és megállapította, hogy a felperes az ingatlan eszmei 143/210 részét is elbirtoklás jogcímén tulajdonul megszerezte. A másodfokú bíróság ítéleti döntését arra alapította, hogy a Legfelsõbb Bíróság PK 5. számú állásfoglalásának [Ptk (4) bekezdés] helyes értelme szerint elbirtoklással nem lehet megakadályozni a városrendezési, telekosztási tervek megvalósítását, viszont nincs akadálya annak, hogy elbirtoklás útján közös tulajdon jöjjön létre, amelynek esetleges megszüntetésénél azonban nem jöhet szóba az ingatlan természetbeni megosztása. Egyéb módon azonban a közös tulajdon megszüntethetõ. A másodfokú bíróság ítélete ellen emelt törvényességi óvás alapos. A Ptk ának (1) bekezdése értelmében a tulajdonjog ugyanazon a dolgon meghatározott hányadok szerint több személyt is megillethet. A Ptk ában foglaltak szerint pedig a tulajdonostársak mindegyike jogosult a dolog birtoklására és használatára, ezt a jogot azonban egyik tulajdonostárs sem gyakorolhatja a többiek jogainak és a dologhoz fûzõdõ törvényes érdekeinek sérelmére. A Ptk ához fûzött miniszteri indokolásból kitûnõen a közös tulajdon alapján tulajdonjogát az õt megilletõ hányad erejéig valamennyi tulajdonostárs az egész dologra nézve gyakorolhatja. A per adataiból megállapítható, hogy a felperes az alperesek közös tulajdonában álló 210 négyszögöl nagyságú ingatlanból csak 143 négyszögöl nagyságú területet használt és birtokolt. Maga a felperes sem állította soha, hogy ebbõl az ingatlanból az említett 143 négyszögölnél nagyobb részt bármikor is birtokában tartott. A másodfokú bíróság tehát azáltal, hogy erre az ingatlanra közös tulajdont létesítetett meghatározott arányban a felperes javára, olyan területrész tekintetében is megállapította a felperes tulajdonjogát, amelyet a felperes soha nem használt és nem birtokolt. Ez az ítéleti döntés ellentétes a közös tulajdon jogi fogalmával. Elbirtoklással ugyanis eszmei hányadon tulajdont legfeljebb valamelyik tulajdonostárs szerezhet, kívülálló azonban nem. A tulajdonostárs is csak akkor, ha ennek a Legfelsõbb Bíróság (jelenleg) PK 4. számú állásfoglalásában kiemelt feltételei fennállanak. Erre figyelemmel a másodfokú bíróság ezzel ellentétes jogi álláspontja nem fogadható el. Törvényt sértett tehát a másodfokú bíróság, amikor a felperes javára az elbirtoklás megállapításával közös tulajdont létesített. (P. törv. I /1976. sz., BH 1977/104.). Az ismertetett eseti határozatnak az a megállapítása: elbirtoklással... eszmei hányadon tulajdont legfeljebb valamelyik tulajdonostárs szerezhet, kívülálló azonban nem, vitatható. Ilyen álláspont következetes érvényesítése esetén ugyanis például az, akinek a hagyaték tárgyát képezõ ingatlan ¼ részét a hagyatéki eljárás eredményeként átadják, és õ maga az ingatlannak korábban nem volt résztulajdonosa, de ettõl az idõtõl jóhiszemûen gyakorolja a tulajdonosi jogosítványokat, húsz év eltelte után amikor megállapítást nyer, hogy álörökös volt nem kaphatna jogvédelmet, mert tulajdonostársi minõsége hiányában nem hivatkozhatna elbirtoklásra; holott annak valamennyi feltétele megvalósulhatott: a tulajdoni hányad arányának megfelelõ birtoklása folytán, egyéb elbirtoklást kizáró körülmény hiányában [Ptk (2) bekezdés]. A Legfelsõbb Bíróság által irányított ítélkezési gyakorlat valóban következetes abban, hogy elbirtokolni csak természetben megosztható földrészletet lehet, akár egy vagy több tulajdonostárssal szemben; vagy tulajdoni illetõséget a közös tulajdonosok egymás közötti viszonyában. Ezt igazolják az alábbi jogesetekben kifejtett álláspontok. A perbeli házingatlan a peres felek közös tulajdona. A felperesek keresetükben elõadták, hogy az ismeretlen helyen tartózkodó I. rendû alperes 231/1385 illetõségét, illetve az annak megfelelõ ingatlanrészt több mint tíz év óta szakadatlanul sajátjukként birtokolták. Ennek alapján annak megállapítását kérték, hogy az I. rendû alperes 231/1385 illetõségének tulajdonjogát elbirtoklás útján megszerezték. Az elsõfokú bíróság ítéletével a felperesek keresetét elutasította. A döntés indoka szerint a módosított Ptk ának (1) bekezdése értelmében elbirtoklás útján megszerzi a dolog tulajdonjogát, aki a dolgot sajátjaként tíz éven át szakadatlanul birtokolja. A (4) bekezdés azonban úgy rendelkezik, hogy az ingatlan tulajdonjogát elbirtoklás útján akkor sem lehet megszerezni, ha az elbirtoklás feltételei csak a föld egy részére vonatkozólag állnak fenn, és a föld nem osztható meg. Bár a felperesek 1967 óta szakadatlanul sajátjukként használják az I. rendû alperes ingatlanhányadát, keresetüket el kellett utasítani, mert a telek nem osztható meg. A megyei bíróság ítéletével az elsõfokú bíróság ítéletét indokai alapján helybenhagyta, a következõk hozzáfûzésével. A perbeli ingatlan öt személy osztatlan közös tulajdona. A felperesek csak az egyik tulajdonostársuk ingatlan-illetõségére vonatkozóan kérik elbirtoklásra hivatkozva a tulajdonjoguk megállapítását. Erre a Ptk ának (4) bekezdése csak az esetben biztosít lehetõséget, ha az elbirtoklás feltételei 67 valamennyi társtulajdonos ingatlanrészére fennállnak, és a föld megosztható. Minthogy ezek a feltételek nem állnak fenn, az alperesi ingatlanrész tulajdonjogának elbirtoklása kizárt. A jogerõs ítélet ellen törvénysértés miatt emelt törvényességi óvás alapos. A Ptk ának (4) bekezdése arra az esetre vonatkozik, amikor az elbirtoklás tárgya valamely ingatlannak természetben, területileg körülhatárolt része. Ilyen esetben ugyanis értelemszerûen az elbirtokoltnak állított ingatlanrész kihasítása a telek megosztása nélkül nem is lehetséges. Az adott esetben azonban nem errõl van szó, s így a jogvita elbírálásánál irányadó a PK 4. számú állásfoglalás. E szerint pedig az elbirtoklás útján a tulajdonostárs is megszerezheti a másik (többi) tulajdonostárs illetõségének a tulajdonjogát, de ilyenkor fokozott szigorúsággal kell vizsgálni az elbirtoklás törvényes kellékeinek a fennállását, és e körben azt is, hogy az elbirtoklásra hivatkozó tulajdonostárs magatartása összeegyeztethetõ-e a tulajdonostársak jogaira és a dologhoz fûzõdõ törvényes érdekeire vonatkozó, a Ptk ában foglalt jogszabállyal. Az ügyben eljárt bíróságok tehát az általuk felhozott okból a felperes keresetét nem utasíthatták volna el. (P. törv. I /1979. sz., BH 1980/3. sz. 84.). Másik határozatában a Legfelsõbb Bíróság a következõkre mutatott rá: A felperesek kereseti kérelmükben az elbirtoklás jogcímének helyes megjelölése ellenére a követelésük tárgyát tévesen jelölték meg tulajdoni illetõségekben a föld egy részének tulajdonjoga helyett. Ez utóbbi annál is inkább indokolt lett volna, mert a szerzõdési kikötésekbõl egyértelmûen megállapítható, hogy a felperesek, illetõleg jogelõdjük vételi szándéka nem a házasingatlan egészének 1/3-ad része megvételére irányult, hanem egy természetben elkülöníthetõ földrészlet kizárólagos birtokának és tulajdonjogának megszerzésére. (P. törv. I /1988.) A Legfelsõbb Bíróságnak ez utóbb hivatkozott határozata és az elõzõekben említett, P. törv. I /1976. számú határozata alapját képezõ jogviták kapcsán nem érdektelen a következõk felvetése. Ha a szerzõdõ felek az ingatlannak csak egy meghatározott részét teszik a vételi szerzõdésük tárgyává, és az ingatlan ennek megfelelõen nem osztható meg, ez valóban akadálya a jogszerzés ingatlan-nyilvántartási bejegyzésének, és így a tulajdonjog átruházásának [1972. évi 31. tvr. 6. (2) bekezdés], mert tulajdonjogot egész ingatlanra vagy annak eszmei hányadára lehet bejegyezni [27/1972. (XII. 31.) MÉM rendelet 10. ]. Ezzel azonos módon rendelkezik az évi CXLI. törvény és a végrehajtása tárgyában kiadott rendelet. Egységes azonban a bírói gyakorlat a tekintetben, hogy az így elõálló rendezetlen jogi helyzet orvosolható, ha bizonyítást nyer: a felek közös tulajdon létrejötte esetén is megkötötték volna az adott szerzõdést. A tulajdonjog átruházása érvényessé tehetõ úgy, ha a bíróság a vétel tárgyát képezõ ingatlanrész értékét az egész ingatlan értékéhez viszonyítva határozza meg az ingatlanrészt megszerezni kívánó vevõ tulajdoni hányadát, illetõleg az eladó tulajdonosnak visszamaradó tulajdoni hányadot. Közös tulajdon keletkezésérõl maga a törvény is rendelkezik a jóhiszemû ráépítéssel való tulajdonszerzés esetén, amikor a korábban már beépített ingatlanból a ráépítéssel elfoglalt ingatlanrész nem különíthetõ el [Ptk (3) bekezdés]. A jelenlegi ítélkezési gyakorlat szerint abban az esetben, ha valaki egy beépített ingatlannak egy részét vételi szándékkal, de érvényes szerzõdés hiányában, a vételárat kifizetve birtokba veszi, évtizedet meghaladóan birtokolja kizárólag az ingatlanrész megoszthatósága hiányában a földrészlet tulajdonjogát elbirtoklással nem szerezheti meg. Vita esetén azt ki kell adnia a tulajdonosnak. Ha ugyanezt a földrészletet a birtokos beépíti, minthogy azt sajátjának tekinti, vita esetén jóhiszemû ráépítõként kérheti a közös tulajdon megállapítását. Az utóbbi esetben az is felvethetõ: az épülettel elfoglalt földrészlet értéke elszámolható-e a javára a föld tulajdonosával szemben. A felvetés alapja az, hogy következetes az a bírói gyakorlat, amely szerint: ha az elbirtoklás feltételei az önálló, vagy a megosztható földrészletre fennállanak, a jogszerzés jogcíme annak beépítése esetén nem a ráépítés, hanem az elbirtoklás. Az ingatlanon történõ építkezés a sajátjakénti birtoklás egyik megerõsítõ ténye. Az elbirtoklás bekövetkeztével az épület már nem idegen földön, hanem a sajátján lesz. Mindezekben az esetekben valójában nem egy eszmei tulajdoni hányad, illetõleg tulajdoni illetõség elbirtoklásáról van szó, hanem egy önálló ingatlannak birtokba vehetõ, és birtokban tartott részérõl, ami ténylegesen elvonható a tulajdonos birtokából. Ennek folytán az adott önálló ingatlant közösen birtokolják, miközben az elbirtokló birtoklásának módja olyan a birtokában levõ ingatlanrész tekintetében, amely egyébként tulajdonszerzést eredményezne. Ez az állapot miért ne lenne azonosítható azzal, amit a Ptk ának (1) bekezdése úgy határoz meg: a tulajdonjog ugyanazon dolgon meghatározott hányadok szerint több személyt is megillethet. A tulajdonostársak tulajdoni hányadát a szerzési arány alapján lehet és kell megállapítani, kétség esetén egyenlõ [Ptk (2) bekezdés]. Ennek az utóbbi jogelvnek megfelelõen alakult a bírói gyakorlat a tekintetben: ha a dolgot (ingatlant) többen közösen birtokolják és a birtokosok mindegyike tekintetében megállapítható az elbirtoklás törvényi feltételei megvalósulása, elbirtoklás jogcímén a dolog közös tulajdonát szerzik meg. Ez jut kifejezésre abban az eseti határozatban, miszerint: Ha az elbirtoklás alapján a tulajdonszerzés a házastársak együttélése alatt már bekövetkezett, a túlélõ házastárs tulajdoni igényét csak a saját fele részére, míg az ezt meghaladó igényt az elhalt házastárs örököse érvényesítheti. (P. törv. I /1997. sz., BH 1978/1. sz. 19.) Az elbirtoklás mint ingatlan-nyilvántartáson (telekkönyvön) kívüli tulajdonszerzés I. A Polgári Törvénykönyv ának (4) [jelenleg: (5)] bekezdéséhez fûzött miniszteri indokolás a következõ: A 121. (4) bekezdése jelenlegi jogunkban nem ismert rendelkezést tartalmaz. Arra irányul, hogy rászorítsa az ingatlan elbirtoklóját arra, hogy tulajdonosi minõségének mielõbbi feltüntetését kérje, s ezáltal a telekkönyvi, valamint a tényleges állapot közötti eltérések lehetõségét csökkentse. A telekkönyvi közhitelesség, a forgalmi biztonság elvét szolgáló eme szabálynak különösen akkor van jelentõsége, ha a korábbi tulajdonos az elbirtoklás befejezése után terheli meg volt ingatlanát. Ilyenkor az ingatlannal az elbirtokló is köteles helytállni, ha elmulasztotta a tulajdonjog bejegyeztetését, és ezzel elõsegítette a valóságostól eltérõ látszat létrejöttét. A terhelés jogosultjától ugyanis nem várható el, hogy a telekkönyvi állapoton kívül a tényleges állapotról is minden esetben meggyõzõdjék; ez pl. a legjelentõsebb kölcsönfolyósító szervre, az Országos Takarékpénztárra alig megoldható feladatot róna. Hangsúlyozni kell azonban, hogy az elbirtokló csak az elbirtoklás befejezése után keletkezõ követelésekért köteles a jelzett módon helytállni; egyébként is a tulajdonosnak az elbirtoklási idõ letelte elõtti rendelkezése, pl. az, hogy az ingatlant fedezetként leköti, a 124. (1) bekezdésének b) pontja szerint az elbirtoklás megszakadását eredményezheti. Az elbirtokláson alapuló jogszerzés a törvényben elõírt feltételek megvalósulásával bekövetkezik. Ezzel összhangban rendelkezik úgy az ingatlan-nyilvántartásról szóló jogszabály (koráb- 78 ban az évi 31. tvr., január 1. napjától az évi CXLI. törvény), hogy e jogszerzés tekintetében a bejegyzésnek csak deklaratív hatálya van. E tekintetben semmiben sem különbözik az elbirtokló jogszerzése más, ugyancsak az ingatlan-nyilvántartási bejegyzéstõl függetlenül létrejövõ tulajdonszerzésektõl, mint például a ráépítésen, házastársi vagyonközösségen, a hatósági határozaton alapuló tulajdonszerzés. Az elbirtokló be nem jegyzett tulajdonszerzése esetén is csak annyi és olyan jogvédelemre tarthat igényt az, aki az elbirtokolt ingatlan volt tulajdonosától vásárol, mint mindenki más, aki az ingatlan-nyilvántartásban feltüntetett nem tulajdonostól való ingatlanszerzés esetén az úgynevezett ingatlan-nyilvántartási (telekkönyvi) elbirtokláshoz szükséges hatvan napos, illetõleg hároméves határidõ eltelte esetén kaphatna. A korábbi szabályozás és a már hatályban lévõ évi CXLI. törvény 63. -ának (2) bekezdése szerint is az elõzõ bejegyzés érvényességében bízó, jóhiszemûen és nyilvánvalóan ellenérték fejében szerzõ javára történõ bejegyzés törlése iránti keresetet az elbirtokló is csak az említett határidõ alatt terjeszthetné elõ eredményesen. Nincs tehát elfogadható indoka annak, hogy az említett határidõn belül az elbirtokló ne hivatkozhasson az ingatlant megvásárlóval szemben az elbirtokláson alapuló tulajdonszerzésére. Alappal feltételezhetõ, hogy a törvényalkotó a Polgári Törvénykönyv hivatkozott rendelkezése megalkotásával nem is kívánt különbséget tenni. Az ismertetett indokolás minden mondata azt sugallja: a tulajdonjog bejegyeztetését elmulasztó elbirtoklóval szemben nem a dolog tulajdonjogát megszerzõt, illetve megszerezni kívánót akarta különös védelemben részesíteni, hanem csak azt, aki nem magát a dolgot szerzi meg, hanem a terhelés jogosultja -ként csak valamely azt terhelõ jogot szerez, például jelzálogjogot. A számára ilyen tartalommal biztosított védelem az, ami elfogadható, a jóhiszemûsége kifejezett kikötése nélkül is mert például a jelzálogjog jogosultjától a közhiteles ingatlan-nyilvántartásba való betekintésen túlmenõen nem várható el: az ingatlant is megtekintve gyõzõdjön meg a valóságos tulajdoni és birtokviszonyokról. Ezek az aggályok fogalmazódhattak meg a jogalkalmazóban, amikor az ingatlanon az ingatlan-nyilvántartásban bízva, ellenérték fejében jogot szerzett -nek tekinti azt a személyt is, aki az ingatlant megvásárolja, tehát annak tulajdonjogát kívánja megszerezni, viszont egyidejûleg valóban kiterjesztõ értelmezéssel megkívánja, hogy jóhiszemû szerzõ legyen. Ezt a gyakorlatot jól tükrözi a Legfelsõbb Bíróságnak az alábbi jogeset kapcsán kifejtett álláspontja: A Ptk ának (4) [jelenleg: (5)] bekezdésében foglalt szabályra egyébként a felperes eredményesen csak akkor hivatkozhat, ha a telekkönyvben bízva ellenérték fejében, de jóhiszemûen szerzett jogot az ingatlanra. A felperes saját perbeli elõadásából azonban az állapítható meg, hogy az ingatlan korábbi tulajdonosa, N. I.-né felhívta a figyelmét arra, hogy az ingatlan területe kisebb terjedelmû annál, mint amilyen terjedelmet a telekkönyv feltüntet. A felperes tehát a vételkor tudta, hogy az ingatlan telekkönyvben nyilvántartott terjedelme a tényleges helyzettõl eltér. Ez a tény viszont kizárja, hogy a felperest a telekkönyvi térmérték tekintetében jóhiszemû jogszerzõnek lehessen tekinteni. Vele szemben tehát az alperes hivatkozhat az elbirtoklásra, és azt bizonyíthatja. Tévedtek tehát az eljárt bíróságok, amikor erre az alperesnek nem adtak lehetõséget. (P. törv. I /1969. sz., BH 1970/2. sz ) A Ptk ának (5) bekezdése helyes értelmezése szempontjából nem érdektelen az a körülmény: alkalmazásának leggyakrabban elõforduló esetei azok a jogviták, amelyek abból fakadnak, hogy a szomszédos ingatlanok egyikét megvásárló új szerzõ kitûzeti az ingatlana határvonalait, és így jut tudomására, a szomszédos ingatlan tulajdonosának kerítése nem az ingatlannyilvántartási térképen ábrázolt határvonalnak megfelelõ helyen van, hanem az általa megvásárolt ingatlanon, elfoglalva abból például 1 méter széles földsávot. Ennek a földrészletnek a birtokba adását elvileg abban az esetben is követelheti az új szerzõ, ha a szomszédos ingatlan tulajdonosa a kerítés felépítése elõtt földmérõvel kitûzette a közös határvonal természetbeni helyét; évtizedet meghaladóan úgy birtokolta a kiadni kért földrészletet, hogy benne, de esetleg még a szomszédos ingatlan jogelõd-tulajdonosában sem merült fel kétség a kerítés helyének jogszerûségét illetõen; az elbirtoklás tehát mindenképpen bekövetkezett; tekintettel arra is, hogy a földrészlet átcsatolásához az építési hatóság engedélyt adna. Az ilyen módon elbirtoklót indokolatlan bármiféle hátránnyal sújtani, mert õ éppen amiatt nem gondoskodott a tulajdonszerzésének az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyeztetésérõl, mert valóban okkal bízott abban, hogy a sajátját birtokolja. Számára az sem jelent valóságos jogvédelmet, hogy az új szerzõnek kiadott dologért (adott esetben a földsávért) nyújtott ellenszolgáltatás kiadását mindenképpen kérheti az ingatlant eladó bejegyzett tulajdonostól a kárfelelõssége megállapíthatósága hiányában a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint (Ptk ). II. Feltehetõen az eltelt évtizedek alatt sem került a bíróságok elé több olyan jellegû elbirtoklási jogvita, amelyek kapcsán a Legfelsõbb Bíróság által irányított bírói gyakorlat egyértelmû választ adna arra: az elbirtoklással való tulajdonszerzés eredeti vagy származékos tulajdonszerzésnek minõsül-e. A Legfelsõbb Bíróság más tárgyú (PK 6. számú) kollégiumi állásfoglalása indokolásában ugyan megállapítja, hogy az elbirtoklás eredeti tulajdonszerzés-mód, de ennek joghatását csak abban jelöli meg: A törvényben foglalt meghatározott elbirtoklási idõ elteltével a volt tulajdonos tulajdonjoga megszûnik, s ugyanakkor a tulajdonjogot az elbirtokló megszerzi. A jogirodalomban kifejtett álláspontok megegyeznek abban, hogy az ingó elbirtoklása eredeti szerzésnek minõsül. Az eredeti szerzés jogkövetkezménye, hogy az elbirtokló a tulajdonos kötelezettségéért a dologgal nem felel, a dolgot terhelõ egyéb jogok vele szemben nem érvényesíthetõk. Az önkéntes jogkövetést, de a jogalkalmazást is az szolgálná megfelelõen, ha a törvény szabályozná, hogy az ingatlan elbirtoklással való megszerzése eredményez-e, és mennyiben, tehertõl mentes tulajdonszerzést. A teherrel való szerzés elvének elfogadása esetén megnyugtatóan nem volna megoldható az alábbi példával szemléltetett rendezetlen jogi helyzet. Az ingatlan két bejegyzett tulajdonosa közül az egyik tulajdonostárs megvételre ajánlja a közös ingatlan egészét, ígérve, megveszi tulajdonostársa tulajdoni illetõségét is, amely illetõséget haszonélvezeti joga terhel. Az ajánlatot elfogadó vevõ a tehermentes ingatlan egészéért járó vételárat kifizeti, az ingatlan egészét birtokba veszi, és azt évtizedeken át szakadatlanul sajátjaként birtokolja, viseli annak közterheit. Az ingatlan bejegyzett tulajdonostársai, illetve haszonélvezõje és az ingatlant birtokló között írásbeli szerzõdés nem jött létre. Az utóbbi esztendõkben a bejegyzett tulajdonosok ismeretlen helyen tartózkodnak. Az adott tények bizonyítottsága mellett az elbirtokló tulajdonszerzése minden kétséget kizáróan megállapítható az ingatlan egésze tekintetében, de úgy, hogy az ingatlan 1/4 részét terhelõ haszonélvezeti jog megszûnése annak évtizedes nem gyakorlása ellenére nem állapítható meg, törlése nem volna elrendelhetõ. Az ingatlan tulajdonjoga elbirtoklással való megszerzésének eredeti szerzésmódjára utal egyébként az az eseti határozat, amelyben a Legfelsõbb Bíróság azt állapította meg: az elbirtoklási idõ folyását az elidegenítési és terhelési tilalom fennállása nem zárja ki, ez a tilalom ugyanis a tulajdonos rendelkezési jogát zárja ki. (P. törv /1977. sz., BH 1978/9.) 89 A jogszerzõ birtoklási idõ A bírói gyakorlat helyesen következetes abban, hogy az elbirtoklást eredményezõ tízéves birtoklási idõnek mindvégig olyannak kell lennie, hogy bizonyított legyen a birtokos sajátjakénti birtoklása, így például ne legyen e feltételt kizáró érvényes jogcíme a dolog (ingatlan) birtoklására haszonélvezõként vagy akár szívességi lakáshasználóként; birtoklása zavartalan legyen, ne adódjék például olyan helyzet, hogy a tulajdonos négyévenként vissza-vissza tér az évi diótermés betakarítása végett; és ne legyen egyéb elbirtoklást kizáró körülmény [Ptk (2) bekezdés]. A Ptk a megalkotásakor okkal számolt a törvényalkotó azzal, hogy az elbirtoklási idõ alatt az elbirtokló személyében változás következhet be. A tulajdonjogával nem élõ tulajdonos helyzetét ez a körülmény önmagában nem érinti, ezért indokolt, hogy az új birtokos saját elbirtoklásának idejéhez hozzászámíthassa azt az idõt, amely elõdjének birtoklása idején már elbirtoklási idõnek minõsült. Helyes annak hangsúlyozása, hogy csak az elbirtoklási idõnek minõsült idõ vehetõ figyelembe. Nyilvánvaló tehát, hogy aki a dolgot a Ptk ának (2) bekezdésében meghatározott módon vette birtokába, annak birtoklási ideje semmiképpen sem számítható hozzá az õt követõ, új birtokos elbirtoklási idejéhez. A Polgári Törvénykönyv indokolásában kifejtettekkel szemben az a jogalkalmazói törekvés helyeselhetõ, amely szerint: ha az erõszakosan, illetve alattomos módon birtokba lépõtõl jogutódként valaki úgy szerzi meg a dolgot, hogy az elõdje birtokba lépése körülményeirõl nem tud, illetõleg nem tudhatott, újabb tízéves elbirtoklási idõvel és valamennyi törvényi feltétel megvalósulása mellett megszerezhesse a dolog tulajdonjogát. A Legfelsõbb Bíróságnak a Ptk ához kapcsolódó PK 6. számú állásfoglalása a mai napig is alkalmas az esetleges jogalkalmazói kétségek eloszlatására. Az állásfoglalás szerint: Az új birtokos a saját birtoklásának idejéhez a Ptk a alapján csak akkor számíthatja hozzá azt az idõt, amely elõdjének birtoklása idején már elbirtoklási idõnek minõsült, ha az elõdje elbirtoklás útján még nem szerezte meg a tulajdonjogot. Az állásfoglalás indokolása a következõ: A Ptk ának (1) bekezdése szerint elbirtoklás útján megszerzi a dolog tulajdonjogát, aki a dolgot sajátjaként, tíz éven át, szakadatlanul birtokolja. Az elbirtoklás az említett rendelkezésbõl is következõen eredeti tulajdonszerzésmód. Kettõs hatása van: egyrészt tulajdonjogot megszüntetõ, másrészt pedig tulajdonjogot keletkeztetõ hatása. A törvényben foglalt meghatározott elbirtoklási idõ elteltével a volt tulajdonos tulajdonjoga megszûnik, s ugyanakkor a tulajdonjogot az elbirtokló megszerezi. Az elbirtoklás tehát nemcsak jogcímet ad a tulajdonjog megszerzésére, hanem a törvényszerûen befejezett elbirtoklás ténye tulajdonjogot létesít az elbirtokló javára. Ingatlannak elbirtoklás útján történõ megszerzéséhez sincs szükség a tulajdonjognak az ingatlan-nyilvántartásba (telekkönyvbe) történõ bejegyzésére, mert a tulajdonjog megszûnése, illetõleg megszerzése az ingatlan-nyilvántartáson (telekkönyvön) kívül bekövetkezik. Az új tulajdonos igényt tarthat arra, hogy az ingatlan-nyilvántartásban (telekkönyvben) feltüntetett volt tulajdonos adjon a részére az elbirtoklás útján szerzett tulajdonjogának az ingatlan-nyilvántartásba (telekkönyvbe) bejegyzésre alkalmas okiratot, illetõleg, hogy tulajdonjogát a bíróságnak az elbirtoklást megállapító ítélete alapján jegyezzék be az ingatlan-nyilvántartásba [telekkönyvbe Ptk (1) bekezdés]. A tulajdonjog bejegyzésének elmulasztása csupán azzal a hátrányos következménnyel jár, hogy az elbirtokló nem hivatkozhat tulajdonszerzésre azzal szemben, aki az ingatlanon az ingatlan-nyilvántartásban (telekkönyvben) bízva, ellenérték fejében jogot szerzett [Ptk (5) bekezdés]. A Ptk a úgy rendelkezik, hogy az új birtokos saját elbirtoklásának idejéhez hozzászámíthatja azt az idõt, amely elõdjének birtoklása idején már elbirtoklási idõnek minõsült. E rendelkezés alapján az elõd birtoklási idejének az új birtokos birtoklási idejéhez való hozzászámítására az elõbb kifejtettekbõl következõen csak akkor kerülhet sor, ha az elõd elbirtoklás útján még nem szerezte meg a tulajdonjogot. Ha az elbirtoklási idõ már az elõdnél eltelt, ez esetben az elõd javára a tulajdonszerzés is bekövetkezett, s ezért ilyen esetben a Ptk ában foglalt rendelkezés nem alkalmazható. Az új birtokos ilyenkor a tulajdonjogot öröklés címén vagy más jogcímen szerezheti meg, elbirtoklás címén csak akkor, ha az elbirtoklási idõn át, szakadatlanul maga birtokolta a dolgot sajátjaként, tehát ha önálló elbirtoklónak minõsül. A most ismertetett állásfoglalás indokolásának utolsó mondatrésze nyilvánvalóan úgy értelmezhetõ: amennyiben bizonyított, hogy az új birtokos olyan ingatlant birtokol, amelyet a közvetlen jogelõdje már elbirtoklással tulajdonul megszerzett, a jogelõdöt kell az ingatlan olyan jogszerû tulajdonosának tekinteni, akitõl elbirtoklással csak úgy szerezheti meg az új birtokos a dolog tulajdonjogát, ha vele szemben birtokolja tíz éven át az ingatlant, feltéve: ennek a törvényben írt minden más feltétele is maradéktalanul megvalósul. Ugyancsak helyeselhetõ az a joggyakorlat, amely elbirtoklási idõként veszi figyelembe azt az idõt is, amíg a dolgot birtoklását az elbirtoklótól származtatva, például vele kötött bérleti szerzõdés alapján más személy tartja birtokában. Az egyik eseti határozatában a Legfelsõbb Bíróság helyesen úgy foglalt állást: az elbirtoklás szempontjából bérlet esetében nemcsak a bérlõ, hanem az is birtokosnak minõsül, akitõl a bérlõ a birtokát származtatja (P. törv /1977., BH 1978/2. sz.). Az elbirtoklás nyugvása és megszakadása A bíróság elé kerülõ jogvitában az elbirtoklás nyugvása és megszakadása rendszerint az alperesként perelt tulajdonos védekezése alapján válik a per tárgyává. A Polgári perrendtartás ának (1) bekezdésébõl következõen úgy a nyugvás, mint a megszakadás alapjául szolgáló tényeket a tulajdonosnak kell bizonyítania, mert neki áll érdekében, hogy azokat a bíróság valónak fogadja el. A Polgári perrendtartásnak az évi LX. törvénnyel történõ módosítása óta a bíróságnak még a jogi képviselõ nélkül eljáró felet sem kell tájékoztatnia a perben érvényesíthetõ anyagi jogi jogairól [Pp. 3. (1) bekezdés]. Ugyanakkor a bíróság bizonyítást az adott perekben hivatalból nem rendelhet el [Pp (2) bekezdés]. Mindezek elõrebocsátása azért nem érdektelen, mert a jelenlegi anyagi jogi szabályozás mellett amelynek megváltoztatását semmi sem indokolja a tulajdonosnak nyilvánvalóan egyre nagyobb gondossággal és körültekintéssel kell hivatkoznia és bizonyítania az elbirtoklóval szemben az elbirtokláshoz szükséges idõ hiányát igazoló körülményeket. Különösen áll ez azokban a jövõben várható elbirtoklási ügyekben, amelyeknek tárgya például az állam vagy az önkormányzat tulajdonaként nyilvántartott dolgok megszerzése. Sem az elbirtoklás nyugvására, sem annak megszakadására vonatkozó rendelkezések nem vetettek fel olyan elvi jogalkalmazói problémát, amelynek megoldása végett a Legfelsõbb Bíróságnak elvi vagy kollégiumi állásfoglalást kellett volna hoznia. A Legfelsõbb Bíróság iránymutató eseti állásfoglalása eredményeként egységes a bírói gyakorlat a tekintetben, hogy: Az ingatlan egy részét érintõ elbirtoklást az érintett ingatlan átruházása csak akkor szakítja meg, ha az átruházás kétségtelenül és felismerhetõen kiterjed a kérdéses ingatlanrészre is. 910 Nem tekinthetõ az elbirtoklás alatt álló ingatlanrészre vonatkozó rendelkezésnek önmagában az, hogy a telekkönyvi megjelölés és tulajdon-átruházás formailag az egész ingatlanra vonatkozik. (P. törv. I /1968., BH 2969/ ) Észlelhetõ olyan jogalkalmazói törekvés, hogy elbirtoklást megszakító tényként fogadható el önmagában az is, ha a tulajdonos birtokvédelmi eljárást kezdeményez az illetékes jegyzõnél. Nincs alapos oka e tekintetben az elévülés megszakadásával azonos módon szabályozott törvényi rendelkezés kiterjesztõ értelmezésének, még kevésbé módosításának. Kizárólag a dolog kiadására irányuló keresetet tartalmazó keresetlevél bírósági érkeztetésének ténye tekinthetõ olyannak, amely az elbirtoklást megszakítja az érkeztetés napjával; függetlenül attól, hogy a keresetlevélben foglaltakról az elbirtokló mikor szerez tudomást. Ugyanez a joghatás nem fûzõdhet a birtokvédelem iránti kérelem elõterjesztésének tényéhez és idõpontjához. Az viszont más megítélés alá eshet, ha a tulajdonosnak a dolog kiadására irányuló birtokvédelmi eljárást megindító beadványát kézbesítik az elbirtokló részére. Ennek megtörténtével annak tartalmától függõen valójában a tulajdonostól származó írásbeli felhívást kap az elbirtokló a dolog kiadására. HASZNÁLATI JOGOK A Polgári Törvénykönyv XIII. fejezetében szabályozott használati jogok mindegyikére az jellemzõ, hogy annak jogosultja a más tulajdonában levõ dolgot a törvényben meghatározott módon és keretek között használhatja, a mindenkori tulajdonos pedig ezt a használatot tûrni köteles, vagy legalábbis nem tehet valamit, amit egyébként tulajdonjogánál fogva megtehetne; ugyanakkor a birtokhoz fûzõdõ jogok õt továbbra is megilletik annak ellenére, hogy a dolog nincsen a hatalmában vagy legalábbis miként a telki szolgalom esetén a birtoklása nem teljes [Ptk (2) bekezdés]. (Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolás) A Polgári Törvénykönyvnek a Földhasználat juttatás alapján eredeti alcím alatt a Ptk aiban foglaltan szabályozott rendelkezéseit a tartós földhasználatról szóló évi 33. tvr., hatályon kívül helyezte. Az évi IV. törvény...a tartós földhasználatról szóló tvr. és a Ptk. közötti összhang megteremtése érdekében beépíti a törvénybe a tartós földhasználat intézményét (a törvény indokolása). Ez a módosítás valójában nem érintette a földhasználat korábbi szabályozásának a polgári jog körébe tartozó olyan alapvetõ rendelkezéseit, mint a fölhasználat jogosultjának jogai és kötelezettségei, a földhasználati jog átruházása, haszonbérbe adása, öröklése, megszûnése és ez utóbbi jogkövetkezményei. A Ptk ainak beiktatásával rendelkezett A földhasználat alcímmel a földhasználatnak arról a formájáról, amely nem vonható a tartós földhasználat körébe: szabályozva az idegen földön építkezõt [Ptk. 97. (2) bekezdés c) pont, 137. (2) bekezdés] az épület fennállásáig a földre (földrészletre) megilletõ használati jogról azzal, hogy a megállapodáson vagy a bírósági határozaton alapuló földhasználati jogra a tartós földhasználati jogra vonatkozó rendelkezések megfelelõen irányadók. A tartós földhasználatba adott földekre vonatkozó szabályokról szóló 27/1987. (VII. 30.) MT rendelet folytán a Ptk. XIII. fejezetének A tartós földhasználat alcímét és e címszó alatti Ptk okat az évi 11. tvr. 7. -ának (1) bekezdése hatályon kívül helyezte. Így ennek megfelelõen A földhasználat alcím alatt csak a Ptk és a ában foglalt rendelkezés maradt meg. A Ptk ának jelenleg hatályos tartalmát az említett tvr. 2. -a, míg a át az évi XIV. törvény 9. -a állapította meg. A földhasználat Az elõzõekben részletezett módosítások eredményeként a ma hatályos rendelkezések alapján a következõk állapíthatók meg a földhasználatról. Használati jog, tehát vonatkoznak rá a bevezetõben hivatkozott általános jellemzõk, így az is, hogy nem érinti a föld tulajdonosának birtokosi minõségét az a tény, hogy a földjén használati jog áll fenn [Ptk (2) bekezdés]. Keletkezésének feltétele, hogy adott ingatlanon az épület tulajdonjoga ne a földtulajdonost illesse. Ilyen helyzet jogszerûen úgy keletkezhet, ha az építkezõ a földtulajdonossal kötött írásbeli megállapodással így rendelkezik tiltó rendelkezés hiányában a megállapodás megköthetõ az építkezés elõtt és azt követõen is és minden más esetben akkor, ha errõl törvény így rendelkezik [Ptk. 97. (2) bekezdés]. A Polgári Törvénykönyv a ának (2) bekezdésében rendelkezik így, amikor a bíróságot jogosítja fel arra, hogy a földtulajdonos kérelmére megállapíthassa: a ráépítõ csak az épület tulajdonjogát szerezte meg jóhiszemûen [a hivatkozott (4) bekezdése] olyan épületet építve, amely a földnek, illetõleg a föld megfelelõ részének értékét lényegesen meghaladja. Ebben az esetben a ráépítõt a földön használati jog illeti meg, és a föld használatáért köteles ellenértéket fizetni a földtulajdonosnak [Ptk (1) bekezdés]. A Ptk a szerint az épület tulajdonosát az épület fennállásáig a földre (földrészletre) használati jog illeti meg. A megállapodáson vagy az elõzõekben említett bírósági határozaton alapuló földhasználati jogánál fogva az épület tulajdonosa jogosult a föld (földrészlet) használatára és hasznai szedésére, valamint köteles viselni az ennek fenntartásával járó terheket [Ptk (1) bekezdés]. Az épület tulajdonjogának örökléssel vagy átruházással történõ megszerzése esetén az épület új tulajdonosát a földhasználati jog változatlan feltételekkel illeti meg [Ptk (2) bekezdés]. A földtulajdonost az épületre, az épület tulajdonosát pedig a földre elõvásárlási jog illeti meg [Ptk. 97. (3) bekezdés]. A január 1. napjával hatályba lépõ, az ingatlan-nyilvántartásról szóló évi CXLI. törvény (Iny. tv.) és annak végrehajtása tárgyában meghozott ugyanezen nappal hatályba lépõ 109/1999. (XII. 29.) FVM rendelet (Iny. vhr.) szabályozza azt, hogy az okiraton alapuló bejegyzés keletkezteti a szerzõdésen alapuló földhasználati jogot [Iny. tv. 3. (2) bekezdés]. A megállapodáson és a bírósági határozaton alapuló földhasználati jogot a tulajdoni lap III. része tartalmazza [Iny. vhr. 4. (1) bekezdés a) pont]. A földhasználati jog bejegyzésére vonatkozó részletes szabályokat az Iny. vhr. 9. -a tartalmazza, az alábbiak szerint: A más tulajdonában álló földön építkezés céljából alapított földhasználati jogot egész földrészletre, vagy a földrészlet természetben vagy területi mértékben meghatározott részére lehet bejegyezni a név szerint meghatározott építkezõ (jogosult) javára (megállapodáson alapuló földhasználati jog) [(1) bekezdés]. Ha a más tulajdonában álló földön létesített épületre az építkezõ bírósági határozattal szerzett tulajdonjogot, a földhasználati jogot az egész földrészletre, vagy a földrészlet természetben vagy területi mértékben meghatározott részére az épület mindenkori tulajdonosa javára kell az ingatlan-nyilvántartásba bejegyezni [(2) bekezdést]. A földhasználati jogot az épület mindenkori tulajdonosa javára kell bejegyezni akkor is, ha a megállapodáson alapuló földhasználati jog jogosultja, e jogának bejegyzését követõen, az általa létesített épület önálló ingatlanként való bejegyzését kéri [(3) bekezdés]. Az épület mindenkori tulajdonosát megilletõ földhasználati jogot a körzeti földhivatal az épület önálló ingatlanként való 1011 bejegyzése iránt megindított eljárásban akkor is bejegyezheti, ha az épületre vonatkozó tulajdonszerzés igazolásaként benyújtott okiratban a felek, vagy határozatában a bíróság a földhasználati jogról nem rendelkezett. Ez utóbbiak ismertetése azért nem tekinthetõ indokolatlannak, mert az a rendelkezés, amely lehetõséget ad a más tulajdonában álló földön építkezés céljából alapított földhasználati jog ingatlan-nyilvántartásba történõ bejegyzésére is határozottan megkülönböztetve ezt attól, amikor a más tulajdonában álló földön létesített épületre az építkezõ bírósági határozattal szerzett tulajdonjogának, illetõleg a megállapodáson alapuló földhasználati jog jogosultja kérelmére, az általa létesített épület önálló ingatlanként való bejegyzését kell foganatosítani felhívja a figyelmet arra, hogy ennek anyagi jogi alapja egyértelmûen nem szabályozott. Az évi IV. törvénnyel megállapított, illetõleg módosított Ptk ának (2) bekezdése c) pontjában foglalt rendelkezés amely tartalmát tekintve megegyezik a jelenleg hatályos, az évi XIV. törvény 5. -ával megállapított 97. (2) bekezdésével annyiban tartalmazott a korábbi szabályozástól eltérõ rendelkezést, hogy az évi 2. tvr a alapján az március 1-jén már meglévõ épületek tekintetében is megállapítható volt az építkezõ tulajdonjoga az épületre akkor is, ha a földtulajdonossal nem az építkezés befejezése elõtt, hanem azt követõen kötött errõl rendelkezõ írásbeli megállapodást. Az elõzõekbõl kitûnõen valójában nincs olyan egyértelmû rendelkezés arra vonatkozóan, hogy a földtulajdonosnak és a földön építkezni kívánó természetes vagy jogi személynek elõzetes megállapodása amely lehetõséget ad az építkezõnek építménye elhelyezésére a földtulajdonos földjén vagy annak egy részén célját tekintve eredményez-e az építkezõ javára olyan jogilag is minõsíthetõ használati jogot, amely azonosítható a törvényben szabályozott földhasználati joggal. Ennek igenlõ megválaszolása teremtené meg az anyagi jogi alapját annak, hogy az építkezés megkezdése elõtt és annak egész tartama alatt is fennáll olyan földhasználati jog de az építkezõ személye javára, amely konstitutív hatállyal bejegyezhetõ az ingatlan-nyilvántartásba. A bírói gyakorlatban ez ideig nem adódtak ezzel kapcsolatban olyan jogviták, amelyek szükségessé tették volna a Legfelsõbb Bíróság állásfoglalását. Ez természetesen nem jelenti azt, hogy a jövõben ne kellene számolnunk ilyen tárgyú jogvitákkal. Különös tekintettel arra, hogy egyre gyakrabban teremtõdnek olyan helyzetek: amikor az építkezõ az ingatlan egészét nem kívánja megvásárolni vagy arra nem képes, viszont a földhasználati jogot kedvezõbb feltételekkel megszerezhetné. Ez valójában a földtulajdonos számára is kedvezõbb annál, mintha közös tulajdon jönne létre. Más esetben az építkezõ csak ideiglenes jelleggel, meghatározott idõtartamra kíván más földjén megépíteni például egy gépkocsitárolót. A szövetkezeti vagyon megosztása kapcsán a felek megegyezésén alapuló közgyûlési határozat eredményeként számtalan olyan rendezetlen helyzet teremtõdött, amikor a kiváló tag csak egy gazdasági épület tulajdonjogát kapta meg, illetve vihette ki a szövetkezet vagyonából anélkül, hogy egyidejûleg megállapodtak volna az épület által elfoglalt, illetõleg annak rendeltetésszerû használatához tartozó földrészlet használatáról. Nyilvánvaló: ezek a jogviták is amelyek egyre gyakoribbak csak a földhasználati jog alapításával lennének rendezhetõk. Az ötletszerûen kiemelt esetek is bizonyságul szolgálnak arra, hogy a földhasználat jogintézménye egyre nagyobb jelentõséget kap. Emiatt nem kerülhetõ el annak a jelenleginél részletesebb törvényi szabályozása. Nem indokolt és nem is helyeselhetõ a bírósági gyakorlatra bízni olyan problémák eldöntését, mint például azt: a földhasználati jog alapján használható földrészlet, illetõleg föld önállóan bérbe, illetõleg haszonbérbe adható-e vagy sem. Ez utóbbi tekintetében még a szakirodalomban sem alakult ki egységes álláspont. Megfontolandó: miután az épület elhelyezése, illetõleg létesítése céljából alapítható földhasználati jog rendeltetését tekintve alig különböztethetõ meg az Mtj.-ben ( ai) szabályozott építményi jog intézményétõl, nem volna-e indokolt azoknak a rendelkezéseknek az átvétele, amelyek összeegyeztethetõk a jelenlegi földhasználati jogunk intézményével. A haszonélvezet és a használat Az ismertetésre kerülõ eseti határozatok alapján megállapítható, hogy a Legfelsõbb Bíróság által kifejtett jogi álláspontok helyeselhetõk, alkalmasak a megfelelõ és egységes jogértelmezés kialakítására. 1. A haszonélvezeti jog tartalma, tárgya, terjedelme A haszonélvezet ingyenes, ami azt jelenti, hogy a haszonélvezõ a haszonélvezet gyakorlása fejében nem köteles ellenszolgáltatást teljesíteni. Az olyan szerzõdés, amelyben a felek akár a birtoklás, akár a használat vagy haszonszedés fejében idõszakosan visszatérõ ellenszolgáltatást kötnek ki, haszonélvezeti jogot nem hoz létre, hanem csak más, kötelmi jellegû jogviszonyt (bérletet, haszonbérletet). (P. törv. II /1972. sz.) *...vagyonjogi értelemben a szerzõi jog hasznot hajtó jogosítvány... A dolgok haszonélvezetének szabályai szerint tehát a dolog hozama a haszonélvezõt illeti meg. A szerzõi jog vonatkozásában a dolgokkal egy tekintet alá természeténél fogva a szerzõi jog vagyoni jellegû jogosítványa esik, az annak hasznosításából származó szerzõi jogdíj pedig azonos a dolog hasznaival. Ebbõl következik, hogy a szerzõi jogon fennálló haszonélvezet esetén a szerzõi jogdíjak beszedésének joga a haszonélvezõt illeti meg, ha õ ezzel a jogával élni kíván. Téves tehát az az álláspont, amely szerint a szerzõi jogdíj nem gyümölcs vagy haszon, hanem a szerzõi jog vagyoni jellegû jogosítványainak az állaga. A szerzõi jogban rejlõ vagyoni hasznosításra vonatkozó jogosultság általában nem szûnik meg, nem emésztõdik fel azáltal, hogy a szerzõ vagy jogutóda a vagyoni hasznosítás révén szerzõi jogdíjhoz jut. A vagyoni jellegû jogosítvány továbbra is fennmarad és lehetõséget nyújt a szerzõnek, illetõnek jogutódának az ismételt hasznosításra. A szerzõi jog vagyoni jellegû jogosítványát tehát nem lehet azonosítani az esetenkénti hasznosításból befolyó jogdíjjal. (P. törv. III /1970. sz., BH 1972/6. sz ) *...a szerzõdésen alapuló haszonélvezeti jog terjedelme a dolog szerzõdéskori állapotához igazodik. Ha a dolog újabb alkotórésszel vagy más módon (például építkezéssel) lényegesen növekszik, gyarapodik, használati értéke jelentõsen megváltozik, a tulajdonos kérheti a bíróságtól, hogy határozza meg a dolognak azokat a részeit, amelyekre a haszonélvezeti jog nem terjed ki. Ez nem azonos a haszonélvezet (özvegyi jog) korlátozásával, amelyre csak a törvény tételes rendelkezése szerint kerülhet sor (Ptk ). A haszonélvezettel terhelt dolog lényeges megváltozása esetén a bíróság nem a haszonélvezeti jog tartalmát változtatja meg, illetõleg nem az azt alapító szerzõdést módosítja, hanem az új alakot felvett, mennyiségében vagy minõségében megváltozott dolog egyes részeirõl állapítja meg, hogy azokra a felek szerzõdése nem terjed ki. A kifejtettekbõl az is következik, hogy a bíróság ilyen esetekben is csak akkor teljesítheti a kérelmet, ha a felek az egymás 1112 közötti szerzõdésben a dolog változása utáni idõszakra nem rendelkeztek a haszonélvezet terjedelmérõl. Ha ugyanis a felek ebben megállapodtak, a haszonélvezet tartalmát az új helyzetre is ez határozza meg, és az attól eltérõ megállapodásra irányuló kereseti kérelem (Pp ) nem teljesíthetõ. (P. törv. III /1986. sz., BH 1987/5. sz. 162.) 2. A haszonélvezet alapítása, módosítása A haszonélvezeti jog alapítására irányuló szerzõdés érvényességét jogszabály nem köti írásbeli alakhoz; a szerzõdés tehát szóban is érvényesen létrejöhet [Ptk (1) bek.]. Más kérdés az, hogy a haszonélvezeti jog az ingatlan-nyilvántartásba csak írásbeli szerzõdés alapján jegyezhetõ be. Ha az érdekeltek között a haszonélvezeti jog alapítására ingatlan esetében a haszonélvezeti jog keletkezéséhez szükséges ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre is kiterjedõen [Ptk., 158. (1) bekezdés] a megállapodás létrejött, ezzel az ellenérdekû fél kötelezettséget vállalt arra, hogy a jogosultnak a bejegyzéshez szükséges írásbeli jognyilatkozatot is megadja. Ha ezt elmulasztja a bíróság a teljesítést ítélettel pótolhatja (Ptk ). (P. törv. I /1979. sz.) * Az ingatlan-nyilvántartás adataiban bízva jóhiszemûen és visszterhesen szerzõ vevõ nem kötelezhetõ harmadik személy javára szerzõdésben kikötött, de az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzés elmaradása miatt érvényesen létre nem jött haszonélvezeti jog bejegyzésének tûrésére. (P. törv. I /1984. sz., BH 1985/7. sz. 262.) * A felperes haszonélvezeti joga szerzõdésen alapszik, és az azzal keletkezett, hogy az ingatlan-nyilvántartásba bejegyezték [Ptk (1) bek.]. A haszonélvezeti jog idõtartamára és terjedelmére ezért a szerzõdés tartalma, a feleknek a szerzõdésben megnyilvánuló közös akaratelhatározása az irányadó. A haszonélvezet tartós jogviszony ugyan, a haszonélvezeti jog bírósági módosítására mégsem kerülhet sor. A haszonélvezet ugyanis abszolút szerkezetû dologi jog, ezért a bíróság sem idõtartamát, sem tartalmát nem változtathatja meg. A haszonélvezeti jogot alapító szerzõdés bírósági módosítására (Ptk ) sem kerülhet sor, mert egyszeri szolgáltatásra irányul, s a haszonélvezet létrejöttével teljesítése megtörtént. (P. törv. III /1986. sz., BH 1987/5. sz. 162.) 3. A haszonélvezet gyakorlásának átengedése, felfüggesztése Ha a tulajdonos a dolgot a haszonélvezõ engedélye alapján birtokolja és használja, az engedély nem jelenti egyben azt is, hogy a haszonélvezõ e jogának gyakorlásával felhagyott. A haszonélvezet tárgyának (vagy részének) használatra történt ideiglenes átengedése a haszonélvezeti jogát nem szünteti meg. E joga alapján a haszonélvezõ bármikor követelheti a haszonélvezet tárgyának birtokába és használatába történõ visszaadását. Téves ezért a másodfokú bíróságnak az a jogi érvelése, hogy a haszonélvezõ felperes egyoldalúan nem vonhatta meg az alperesektõl a lakáshasználatot, amelynek gyakorlására korábban családtagi alapon szívességbõl biztosított lehetõséget. A peres felek közötti jogvita elbírálásánál a másodfokú bíróság tévesen hivatkozott a Ptk ában írt rendelkezésekre. E jogszabály alkalmazására csak akkor kerülhet sor, ha a felek között szerzõdésen alapuló jogviszony jött létre. Az adott esetben azonban az alperesek lakáshasználatának engedélyezése nem szerzõdésen alapul, hanem a haszonélvezõ által egyoldalúan biztosított szívességi engedély volt, amelyet a felperes minden jogi kötelezettség nélkül biztosított az alpereseknek, így ezt a szívességi használatot külön indokolás nélkül, az alperesek magatartására hivatkozással egyoldalúan is megvonhatta. Miután a haszonélvezõ e jogának gyakorlására vonatkozó szándékát kifejezésre juttatta, s a résztulajdonos I. r. alperes a lakást felhívás ellenére sem bocsátotta a felperes birtokába, a tulajdonos jogcím nélküli rosszhiszemû birtokossá vált. (P. törv. III /1986. sz., BH 1987/11. sz. 400.) * a jogszabály csak súlyos, a tulajdonos érdekeit alapvetõen veszélyeztetõ olyan esetekre korlátozza a biztosíték követelésének és a haszonélvezeti jog gyakorlása felfüggesztésének a jogát, amikor a haszonélvezõ a dolgot szándékosan rongálja, a rendeltetésszerû használatra vonatkozó kötelezettségeit súlyosan sérti, és a dolognak a haszonélvezet megszûntével való visszaadását kimutathatóan veszélyezteti. A tulajdonos ezeket a jogait az említett esetekben is csak akkor gyakorolhatja, ha a tiltakozása és elõzetes felhívása nem vezetett eredményre. (P. törv. IV /1972. sz., BH 2973/2. sz. 63.) 4. A haszonélvezet, használat megszüntetése A felperesek keresetükben arra hivatkozással, hogy az alperes a lakhatási jogával visszaélt annak a megállapítását kérték, hogy az alperes lakhatási joga miután a perbeli lakrészt elhagyta, és személyesen nem használja megszûnt, s õt a kérdéses helyiségek kiürítésére és birtokba bocsátására kérték kötelezni. Az elsõfokú bíróság a felperesek keresetét elutasította. A másodfokú bíróság az elsõfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és megállapította, hogy»az alperest illetõ lakhatási és használati szolgalmi jogok... megszûntek«. A másodfokú ítélet ellen emelt törvényességi óvás alapos....az alperes...annak ellenére, hogy a részére biztosított helyiségekbõl máshová költözött, azok birtokát megtartotta éppen az által, hogy hasznosításuk felõl rendelkezett. Lemondásról tehát nem lehet szó, hanem legfeljebb arról, hogy az alperes a helyiségeket rendeltetésellenesen (szerzõdésellenesen) hasznosította és hasznosítja, ez viszont nem vonja maga után azt, hogy az alperes javára kikötött használati jogok megszûntek, hanem csak azzal a következménnyel járhat, hogy a felperesek biztosítékot követelhetnek vagy pedig, hogy a bíróság az alperes használati jogát biztosíték adásáig felfüggesztheti. (P. törv. I /1965. sz., BH 1966/10. sz ) * A haszonélvezõ az õt megilletõ jogokat a dolog tulajdonosának személyében beálló esetleges változásra tekintet nélkül gyakorolhatja [Ptk (3) bek.]. E jog önálló dologi hatálya kizárja azt, hogy a haszonélvezeti joggal terhelt dolog tulajdonosai a közös tulajdon megszüntetésével összefüggésben a haszonélvezõt akarata ellenére a haszonélvezet megszüntetésére vagy korlátozására kényszeríthessék. A peres felek tehát J. J. hozzájárulása nélkül nem állapodhattak meg az ingatlan beköltözhetõ állapotban való értékesítésében. J. J. tanúkénti kihallgatása során úgy nyilatkozott, hogy a házban lakik, és a konyhát egymaga használja. Az értékesítésnek említett módja sérti J. J. haszonélvezõ jogait, mivel a haszonélvezõ az õt illetõ részjogosítványok körében érdekeinek megfelelõen maga dönthet a haszonélvezeti joggal terhelt ingatlan birtoklása, használata és hasznosítása kérdésében. (P. törv. II /1976. sz., BH 1977/4. sz. 143.) 1213 II. Nem tekinthetõ viszont töretlennek az ítélkezési gyakorlat abban: a haszonélvezet megszûnésével megszûnik-e a haszonélvezõ által kötött szerzõdés. Ez a probléma leggyakrabban a haszonélvezõ által kötött lakásbérleti szerzõdésekkel kapcsolatos jogvitákban merül fel. Egy 1963-ban hozott törvényességi határozat szerint:...a lakásra vonatkozóan a Ptk ának (jelenleg 159. ) (4) bekezdésében foglalt rendelkezés úgy érvényesül, hogy a haszonélvezet megszûnte után a bérbeadói jogokat a tulajdonos gyakorolja, birtoklási jogából folyóan õ lesz jogosult a bér beszedésére. Ezért a haszonélvezõ és az alperesek között létrejött szerzõdést nem lehet érvénytelennek tekinteni a felperessel szemben azon az alapon, hogy a haszonélvezõ a haszonélvezeti jogának megszûntét követõ idõre bérleti szerzõdést nem volt jogosult kötni. (P. törv. I /1963. sz., BH 1964/5. sz ) Az 1970-es évek bírói gyakorlata arra utal, hogy elõtérbe került az az álláspont, amely szerint: abból következõen, hogy a haszonélvezetbõl eredõ jogosultságokkal a haszonélvezõ csak e jogának fennálltáig rendelkezhet, mások számára sem biztosíthat olyan jogokat, amelyek õt sem illetnék meg. A Legfelsõbb Bíróság azonban egy 1995-ben meghozott felülvizsgálati határozatában a következõket fejtette ki: A jogerõs ítélet érdemben helytálló rendelkezéssel utasította el a felperes kiürítésre indított keresetét. Ennek azonban a jogszabályoknak megfelelõ alapja az, hogy a haszonélvezõ által kötött szerzõdés a haszonélvezõ halálával nem szûnt meg, hanem abba a tulajdonos felperes került bérbeadói pozícióba. A Ptk ának szabálya a haszonélvezetrõl, annak tartalmáról, valamint a haszonélvezõ és a tulajdonos viszonyáról rendelkezik. A (4) bekezdés szerint a haszonélvezeti jog korlátozott idõben és legfeljebb a jogosult élete végéig állhat fenn. Ennek alapján a haszonélvezõnek a perbeli ingatlanon fennállt haszonélvezeti joga a halálával megszûnt, abban jogutódlás sem következhetett be. A Ptk ának (1) bekezdése alapján a haszonélvezõt megilletõ hasznosítási jog keretében kötött bérleti szerzõdés nem, csupán a haszonélvezet szûnt meg a halállal. A Ptk ának (1) bekezdése szerint a jogosult halála akkor szünteti meg a szerzõdést, ha a szolgáltatás kifejezetten az õ eltartására irányult, vagy kizárólag az õ személyes szükségleteinek a fedezésére lett volna alkalmas. Ennek alapján, illetõleg a bérleti szerzõdés erre vonatkozó rendelkezése hiányában a bérbeadó halála a bérleti szerzõdést nem szüntette meg. A haszonélvezõként bérleti szerzõdést kötõ személy halálával miután a korábban elmondottak szerint a haszonélvezet megszûnt tovább nem áll fenn az a korlátozás, amelyet a Ptk ának (2) bekezdése jelent, s a tulajdonos a tulajdonjogából fakadó jogosítványokat immáron gyakorolhatja. A haszonélvezõ halála a bérleti szerzõdés alanyait illetõen azzal a következménnyel járt, hogy a továbbiakban abban bérbeadóként a tulajdonos szerepel. (Pfv. III /1995. sz., BH 1997/6. sz. 279.) Az elõzõekbõl okkal vonható le olyan következtetés, hogy az önkéntes jogkövetést is segítõ törvényi szabályozásra lenne szükség. Megfontolandó az Mtj aiban foglaltak átvétele. III. A Polgári Törvénykönyvnek a miniszteri indokolása sem ad eligazítást arra vonatkozóan, hogy a korábbi joggyakorlat által megengedett, a haszonélvezetet egyrészrõl keletkeztetõ, másrészrõl megszüntetõ elbirtoklás érvényesülhet-e vagy sem. Az 1970-es évek elején hozott, az elbirtoklás lehetõségét kizáró bírósági határozatok egyike a következõket tartalmazza: Az elsõfokú bíróság a felperesek keresetét elutasította. Az ítélet ellen a felperesek fellebbeztek. Kérték keresetük értelmében az ítélet megváltoztatását és az alperes haszonélvezeti jogágak törlését. Fellebbezési érvelésük szerint az alperes haszonélvezeti joga elévült. Hivatkoztak az elévüléssel kapcsolatos korábbi jogra és az ide vonatkozó gyakorlatra, amely szerint az elévülés általános jogi jelenség, és így dologi jogok is elévülhetnek. A továbbiakban a felperesek arra hivatkoztak, hogy a Ptk ának (2) bekezdésében foglalt az a rendelkezés, amely tízévi nem-gyakorlás esetén a szolgalom megszûnését állapítja meg, helyes értelmezéssel a haszonélvezeti jog nem-gyakorlása esetén is alkalmazandó. A Polgári Törvénykönyv is elismeri tehát a tulajdonos általi szolgalom-mentesség elbirtoklását. A fellebbezés alaptalan. Az elsõfokú bíróság helyesen állapította meg a tényállást és ebbõl megfelelõ jogi következtetést vont le. Nem alapos a felpereseknek az a fellebbezési érvelése, hogy az elévülés olyan általános jogintézmény, amely dologi jogokra, adott esetben tehát a haszonélvezeti jogra is alkalmazható lenne. A Ptk. XXVI. fejezete az elévülést a szerzõdés megszûnésének egyes eseteit szabályozó rendelkezései után említi, és az elévülésre vonatkozó a kifejezetten a követelések elévülésérõl szól. A jelen esetben, tehát a haszonélvezeti jog megszûnésére vonatkozóan az elévülésnek ez a szabálya nem alkalmazható, tehát a haszonélvezeti jog öt évet meghaladó nemgyakorlása nem vonhatja maga után annak elévülését. Nem alapos a felpereseknek a Ptk ának (2) bekezdésével kapcsolatos érvelése sem. Ez a rendelkezés kifejezetten a telki szolgalom megszûnésére vonatkozik, így nem alkalmazható a haszonélvezeti jogra joghasonlóság alapján sem. Az adott esetben ugyanis a törvény ezt a rendelkezést tudatosan nem terjesztette ki a haszonélvezeti jogra, ami következik a Ptk a (2) bekezdésébõl is, amely kifejezetten rendezi a tulajdonos jogi helyzetét arra az esetre, ha a haszonélvezõ haszonélvezeti jogát nem gyakorolja. Nem alaposak a felpereseknek az elbirtoklással kapcsolatos érvei sem. Elbirtoklással megszerezhetõ a dolog tulajdonjoga és kifejezett törvényi rendelkezés folytán a telki szolgalmi jog is, arra azonban nincs törvényes lehetõség, hogy a tulajdonos a tulajdonában lévõ ingatlanon a haszonélvezeti jogot a haszonélvezõtõl azon az alapon szerezze meg elbirtoklással, hogy tulajdonjogát a haszonélvezetre tekintet nélkül gyakorolta 10 évet meghaladó idõn keresztül. (BH 1974/5. sz. 201.) A most ismertetett határozat amely egy másodfokon jogerõre emelkedett ítélet nem a Legfelsõbb Bíróság érvelését tartalmazza. Az viszont nem érdektelen, hogy azt a Bírósági Határozatok egyikében megjelentették. Feltételezhetõ, hogy ez nem történik meg, ha az abban kifejtett okfejtéssel a Legfelsõbb Bíróság nem ért egyet. A határozatnak az elbirtoklásra vonatkozó érvelésével szemben felhozhatók meggyõzõ ellenérvek is. Megfontolandó: nem volna mégis megengedhetõ az elbirtoklás érvényesülése. Feltehetõ az a kérdés, miért kaphat több jogvédelmet az az évtizedekig sajátjaként birtokló álörökös, akit állagörökösként neveztek meg, mint az, akinek ugyanazon hagyatéki vagyontárgy haszonélvezetét juttatták, és aki ennek tudatában gyakorolta szakadatlanul, évtizedeket meghaladóan a haszonélvezetbõl fakadó jogosultságokat. A telki szolgalom kapcsán úgy érvel a törvényalkotó: Ha nincs ok arra, hogy a hosszú idõn át fennálló szolgalmi helyzettõl a törvény megtagadja a jogi elismerést, akkor el kell ismerni azt is, hogy a tulajdonos viszont a szolgalommentességet birto- 1314 kolja el; ha a jogosult a tevékenységben jelentkezõ szolgalommal nem él, bár erre a lehetõsége megvolt, vagy belenyugodott abba, hogy joga gyakorlását meghiúsították, az elbirtoklási idõ elteltével a szolgalom megszûnik (Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolása). Van-e ma is elfogadható indoka annak, hogy ugyanezt a jogvédelmet ne adja meg a személyes szolgalmak esetében? IV. A Polgári Törvénykönyvnek a haszonélvezetre és a használatra vonatkozó rendelkezései a mai napig egy esetben lettek módosítva, illetve kiegészítve az évi IV. törvénnyel, amely (159-es számozással) a Ptk. eredeti ának (2) bekezdését kiegészítette azzal: Ellenérték fejében a haszonélvezeti jog gyakorlását csak akkor lehet átengedni, ha a tulajdonos azonos feltételek mellett a dolog használatára nem tart igényt. Ez utóbbi rendelkezés alkalmazása kapcsán valójában nem alakult ki olyan bírósági gyakorlat, amelynek elemzése azt igazolná, hogy a jelenlegi szabályozás nagyobb jogvédelmet biztosít a tulajdonos számára, mint amit akkor kaphatna, ha úgy, mint a tulajdonostársak egymás közötti viszonyában a tulajdonost elõbérleti, illetõleg elõhaszonbérleti jog illetné meg. Ez utóbbi jogosultság gyakorlásának jogkövetkezménye egyértelmû és hatékony; ugyanez a jelenlegi szabályozásról nem állapítható meg. V. Nincs elemezhetõ ítélkezési gyakorlata annak sem, hogy haszonélvezet és használat alapítható-e jogi személy javára. Az utóbbi tíz év változásai nyilvánvalóan felvetik ezt a problémát is, bár az már most megállapítható, hogy tiltó rendelkezés hiányában: a jogi személy is lehet haszonélvezeti jogviszony alanya. A haszonélvezet tartalma és rendeltetése ezt nem zárja ki, mert nem tekinthetõ olyan jogosultságnak, amely csupán az emberhez fûzõdne [Ptk. 28. (3) bekezdés]. Az sem állítható, hogy jogi személyt a használat joga ne illethetné meg. Ennek igazolására példaként szolgálhat az évi CXLII. törvény 16. -ának az a rendelkezése, miszerint a társadalmi szervezetek használati jogára az ingyenes használata megújítására vonatkozó szerzõdés megkötése alapján az adott törvényben nem szabályozott kérdésekben a Ptk.-nak a használatra vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni, a szervezet elhelyezését szolgáló ingatlan tekintetében. A megújított használati jogot az ingatlan-nyilvántartásba be kell jegyeztetni. A telki szolgalom A Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolásában említett szocialista köztulajdoni viszonyok a törvény megalkotását követõ évtizedekben sem alakultak úgy, hogy a telki szolgalom mint polgári jogi intézmény megszüntethetõvé vált volna. Az utóbbi tíz évben bekövetkezett változások pedig éppen annak létjogosultságát erõsítik meg, minthogy a törvény hivatkozott indokolása szerint is a telki szolgalmaknak polgári jogi jelentõséget voltaképpen a föld-magántulajdoni viszonyok adnak. Az eddigi ítélkezési gyakorlat igazolja annak helyességét, hogy a törvényalkotó a telki szolgalmakat nagyrészt a megalkotása elõtti jogunkban kialakult elveknek megfelelõen szabályozta. Ez lehet az oka annak is, hogy a mai napig sem módosították egyetlen rendelkezését sem, és erre a jövõben sincs szükség. A telki szolgalmak nem mutatnak kimeríthetetlen változatosságot a bírósági gyakorlatban, mert a jogviták nagyrészt az úthasználat biztosításával kapcsolatosak. Természetesen nem zárható ki, hogy a jövõben ez is másként lesz, elképzelhetõ, hogy például megszaporodnak a pinceszolgalmakkal kapcsolatos viták. Nem igazolták a bíróság elé kerülõ jogviták azt a Polgári Törvénykönyv indokolásában foglalt megállapítást: A telki szolgalmat megszüntetõ vagy gyakorlását felfüggesztõ bírósági határozat meghozatalára fõleg az uralkodó, illetõleg a szolgáló telek felosztása során, elsõsorban tehát a tulajdonközösséget megszüntetõ perekben kerül sor. Ha valaha volt is erre vonatkozó bírósági határozat, számuk oly kevés, hogy gyakorlatilag fel sem lelhetõk. A szolgalom bírósági határozattal történõ megszüntetésének, illetõleg felfüggesztésének oka úgyszólván minden esetben annak szükséges volta végleges, illetõleg átmenti megszûnése. Adós maradt a bírói gyakorlat nyilván a felmerülõ jogviták hiányában, illetõleg kevés száma folytán például annak megválaszolásával, hogy az uralkodó és a szolgáló telek egy személy tulajdonába történõ egyesülése megszünteti-e a telki szolgalmat vagy az csak szünetelni fog. Célszerû lenne, ha erre a törvényalkotó adna választ. I. Az ismertetésre kerülõ eseti határozatok alapján megállapítható, hogy helyeselhetõk a Legfelsõbb Bíróság iránymutató állásfoglalásai. 1. Telki szolgalom alapítása A Ptk.-n alapuló szolgalom ugyanis nemcsak akkor keletkezhet, ha az ingatlan nincs összekötve közúttal, vagy az a közlekedésre nem alkalmas. Az ítélkezési gyakorlat szerint törvényen alapuló szolgalom keletkezik akkor is, ha az egyébként megfelelõ közútról az ingatlanra való bejárás nem lehetséges vagy a szolgalommal való megterhelés által okozott kárhoz képest a bejárás csak túlzottan nagy nehézséggel, aránytalanul súlyos költségekkel oldható meg. Másfelõl viszont az a körülmény, amely szerint valamelyik közút esõs idõben vagy télen talajának minõsége miatt nehezen járható, még nem jelenti azt, hogy a mellette lévõ ingatlan nincs megfelelõ közúttal összekötve. Továbbá a tulajdonos azt sem követelheti, hogy ingatlanának a közúttól nehezen megközelíthetõ részére a szomszédok tegyék lehetõvé az átjárást. Nem az a célja a törvényen alapuló szolgalomnak, hogy a tulajdonos saját ingatlanát a legrövidebb, részére legkedvezõbb módon közelítse meg. Végül figyelemmel kell lenni arra is, hogy a szolgalmi jog létesítése a szolgáló telek nyilvánvaló értékcsökkenésén túl ténylegesen mennyire sérti a szolgáló telek tulajdonosainak (használóinak) méltányos érdekeit. A bíróságoknak tehát az ütközõ érdekek összemérése útján a jelen perben azt kellett volna vizsgálniuk, hogy a felperesek számára a bejárás jelenleg milyen nehézséggel jár, ehhez képest a szolgalom mekkora érdeksérelmet jelentene az alperesek számára, végül pedig az utóbbihoz képest az akadálytalan közlekedés kialakítása a felperesi ingatlanon milyen költséggel oldható meg. (P. törv. II /1984. sz., BH 1985/11. sz. 425.) * A kérelmezõk és a vevõ által kötött adásvételi szerzõdés egyértelmûen akként rendelkezett, hogy az eladó a vevõ részére a kérelmezõk tulajdonában lévõ ingatlan kútjának használatát biztosítja. A másodfokú bíróság figyelmen kívül hagyta a szerzõdõ felek ügyleti akaratát, amikor a szerzõdésben kikötött használati jogot szolgalmi jogosultságként értelmezte [Ptk (1) bekezdés]. A szerzõdési nyilatkozatot vita esetén úgy kell értelmezni, ahogyan azt a másik félnek a nyilatkozó feltehetõ akaratára és az eset összes körülményeire tekintettel a szavak általánosan elfogadott jelentése szerint értenie kellett [Ptk (1) bekezdés]. Mivel a szerzõdés kifejezetten»b. Gy.-né 1415 vevõ részére«rendelkezett a kút használatáról, így a szerzõdési nyilatkozatnak csak kiterjesztõ értelmezésével vonható le olyan következtetés, hogy a rendelkezés tartalma a szolgalmi jog kikötését fedi. Ha valaki jogáról lemond vagy abból enged, nyilatkozatát nem lehet kiterjesztõen értelmezni [Ptk (2) bekezdés]. Mivel a szolgalmi jog az ingatlan-tulajdonjogot lényegesen nagyobb terjedelemben korlátozza a használati jogosultsághoz képest, így a másodfokú bíróság a felek szerzõdési nyilatkozatának még akkor sem tulajdoníthatott volna szolgalmi jogot alapító hatályt, ha az ügyleti nyilatkozat valóban értelmezésre szorul. A jogértelmezés lehetõségét tehát e kérdésben a szerzõdési nyilatkozat egyértelmû megfogalmazása kizárja. (P. törv. I /1979. sz., BH 1980/8. sz. 284.) * A gazdasági tevékenység folytatásához szükséges áruszállítás, terményszállítás indokolttá teheti a kocsival való átjárásra szolgalmi jog alapítását, ehhez azonban fel kell tárni ennek szükségességét, mértékét és a szolgalmi jogot ennek megfelelõ korlátozással, szabatosan kell az ítélet rendelkezõ részében meghatározni. A szolgalmi jog alapítása esetén intézkedni kell a keletkezett értékeltolódás kiegyenlítésérõl, megfelelõ ellenszolgáltatás megállapításáról. (P. törv. I /1995. sz., BH 1986/3. sz. 101.) * A szívességbõl vagy visszavonásig engedett használat nem eredményezi a szolgalmi jog elbirtoklással való megszerzését. A használó azonban ha ennek törvényben meghatározott feltételei fennállanak kérheti a szolgalmi jognak a bíróság ítéletével történõ létesítését. (Gf. IV /1991. sz., BH 1993/3. sz. 180.) * Az alperes viszontkereseti kérelme arra irányult: állapítsa meg a bíróság, hogy ingatlanát átjárási szolgalom illeti meg a szomszédos felperesi ingatlan terhére, amely gyalogos és gépkocsival történõ közlekedésre egyaránt feljogosítja. Kereseti elõadása szerint igényét elsõdlegesen arra alapította, hogy átjárási jogát jogelõdei birtoklását is figyelembe véve évtizedek óta gyakorolta. Egyébként is annak biztosítására mindenképpen szüksége van, mert ingatlana a közútról csak a felperesi ingatlanon keresztül közelíthetõ meg. Állította, hogy a felperes jogelõdje a gépkocsival történõ átjárást is biztosította, s amikor a szolgáló ingatlan eladásra került, a felperest errõl jogelõdje tájékoztatta, sõt ez okból szerezhette meg»olcsóbban«a perbeli ingatlant. Az alperes viszontkeresetének helytadó jogerõs ítélet ellen emelt törvényességi óvás kapcsán a Legfelsõbb Bíróság határozatában a következõ iránymutatást adta:...csak abban az esetben indokolt annak vizsgálta, hogy az alperes jogszerzését nem alapíthatja-e törvényen alapuló szolgalomra, ha a hivatkozott szerzõdéses viszonyra tekintettel az nem állapítható meg. E körben... annak van jelentõsége, hogy a gépkocsival történõ átjárás a jogosult ingatlanának rendeltetésszerû használatához elengedhetetlenül szükséges-e vagy sem. A bírósági gyakorlat szerint a törvényen alapuló szolgalom kétségtelenül általában csak gyalogos átjárásra jogosít, ami az alperes számára biztosított is. Ebbõl következõen az alperest terhelné [Pp (1) bekezdés] annak bizonyítása, hogy a gépkocsival történõ átjárás biztosításához nagyobb érdeke fûzõdik, mint a felperesnek ahhoz, hogy ettõl az átjárástól mentesen használhassa ingatlanát. A motorizáció egyre növekvõ jelentõsége és térhódítása önmagában még nem eredményezheti azt, hogy a törvényen alapuló szolgalom gépkocsival való átjárásra is feljogosítja a jogosultat. Ennek szükségességét ezért mindenkor az eset összes körülményeinek gondos mérlegelésével kell megállapítani, különös tekintettel a szolgáló telek tulajdonosának méltánylást érdemlõ érdekeire....eltérõ jogi álláspontjukból következõen sem az elsõ- sem a másodfokú bíróság nem tulajdonított jelentõséget annak, hogy a szolgalom alapítására milyen módon került sor. Nincs kötelezõ érvényû jogszabályi rendelkezés arra, hogy a telki szolgalom szerzõdéssel történõ alapításakor a jogosult ellenszolgáltatást köteles adni. Az ilyen módon létrehozott szolgalom lehet ingyenes, de lehet visszterhes is, attól függõen, hogy a felek miben állapodtak meg. Amennyiben a perbeli esetben az lenne megállapítható, hogy az alperes kötelmi jogcímen igényelheti az átjárási szolgalom létrehozása érdekében annak ingatlan-nyilvántartásba történõ bejegyzését, csak akkor kötelezhetõ kártalanítás megfizetésére, ha a jogelõddel kötött megállapodásban ezt kifejezetten kikötötték. Másként ítélendõ meg az, ha az alperes törvényen alapuló jogszerzése lenne megállapítható, mert ebben az esetben a felperes részére erre irányuló kérelmére annak folytán, hogy a telki szolgalommal terhelt ingatlana használati és forgalmi értéke nyilvánvalóan csökken, a jogszerzõ alperes az erre vonatkozó önkéntes kötelezettségvállalása nélkül is kötelezhetõ megfelelõ kártalanítás fizetésére, mivel az értékcsökkenés okozása az õ érdekében történt. Mindez indokolt az okból is, mert a szükséghelyzetbe került személytõl is követelheti kára megtérítését a tulajdonos [Ptk (2) bekezdés]. Az ellenszolgáltatás mértékét a szolgalom gyakorlásának terjedelmére, a szolgáló telek forgalmi értékét befolyásoló hatására figyelemmel kell megállapítani. (P. törv. I /1983. sz., BH sz. 354.) 2. Telki szolgalom megszüntethetõsége A Legfelsõbb Bíróság a következõ indokból találta alaposnak az elsõfokú bíróságnak a szolgalom megszüntetésére irányuló felperesi keresetet elutasító döntését. A szerzõdéssel kikötött szolgalmi jog csak az érintett ingatlanok rendeltetésszerû használatában a szerzõdés megkötése után bekövetkezett lényeges változás alapján módosítható, illetve szüntethetõ meg. Ilyen változás nem következett be, az átjárásra használt felperesi telekrész továbbra is mûveletlen, füves terület, az alperesek épületeinek a megközelítése továbbra is ezen az úton történhet célszerûen. (P. törv. I /1979. sz., BH sz. 379.) * Telki szolgalmi jog létesítése vagy megszüntetése esetében a változás által érdekelt felet a bíróság kötelezheti az értéknövekedés, illetõleg értékcsökkenés megtérítésére. (BH sz. 206.) II. Az ismertetett jogesetekbõl is kitûnõen az ítélkezési gyakorlat a Ptk ában foglaltakat úgy minõsíti, hogy az: törvényes szolgalom. Telki szolgalom alapítása akár szerzõdéssel, akár bírósági határozattal csak az érintett ingatlanok ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett tulajdonosai szerzõdési nyilatkozata, illetve perbeni részvétele [Pp. 51. a) pont] mellett történhet, de a jogszabályon alapuló szolgalom fennállta vagy fenn nem állta vitatása esetén sem mellõzhetõ a részvételük. Telki szolgalmat a bíróság is alapíthat, minthogy a törvény úgy rendelkezik: az ingatlanon bírósági... rendelkezésnél fogva 1516 is keletkezhet szolgalom [Ptk (1) bekezdés, Ptk (2) bekezdés]. A bírói gyakorlatra vár tehát annak eldöntése, mely esetben tartja indokoltnak az érdekelt felek megállapodása hiányában a szolgalom alapítását. A Polgári Törvénykönyv indokolása utalva a korábbi joggyakorlatra a közös tulajdon természetbeni megszüntetése kapcsán találta indokoltnak szolgalom alapítását, például amiatt, mert a megosztás eredményeként kialakult egyik ingatlanon lévõ kút használatától más vízvételi lehetõség hiányában a másik ingatlan mindenkori birtokosa nem zárható el. Miért ne lenne lehetõség tehát arra: ha az egyik ingatlan mindenkori birtokosa csak a szomszédos ingatlanon keresztül juthat ki a közútra, a bíróság létesítsen az ingatlan javára átjárási szolgalmat. Mindezekbõl okkal vonható le az a következtetés: amikor a bíróság a Ptk ára hivatkozással érvényesített alapos igénynek helyt adó döntést hoz az érdekelt tulajdonosok részvételével, megállapítva az átjárási szolgalom szükségességét, a megítélt használati jogosultság nem törvényen, hanem a bíróság határozatán alapuló szolgalom lesz. Ez egyben azt is jelenti, hogy intézkednie kell a szolgalom ingatlan-nyilvántartásba való bejegyeztetésérõl is; a korábbival azonos rendelkezést tartalmazó, ez idõ szerint hatályos évi CXLI. törvény 26. -ának (6) bekezdésében foglaltak szerint. A Ptk a nem arról rendelkezik: ha valamely föld nincs összekötve megfelelõ közúttal, a jogosultat a szomszédok földjén átjárási szolgalom illeti meg [ha így rendelkezne, akkor lenne valóban jogszabályon (törvényen) alapuló szolgalom], ezért az abban foglalt szabály inkább tekinthetõ szomszédjogi szabálynak, mint szolgalomnak. Nem érdektelen, hogy a hivatkozott rendelkezésben foglaltakat a Polgári Törvénykönyv indokolása sem minõsíti törvényes szolgalom -nak. Ennek az értelmezésnek a gyakorlati hasznossága abban van, hogy gyors, hatékony jogvédelmet kaphatna a szomszédos földek birtokosaival szemben az a tényleges birtokos is függetlenül attól, hogy birtoklását milyen jogcímen származtatja a föld tulajdonosától, aki valójában szükséghelyzetben van, mivel a földet nem tudja megközelíteni. A bíróság tehát a Ptk a alkalmazásával a tényleges birtokosok egymás közötti viszonyában is rendelkezhetne arról és csak arról, hogy az érintett szomszédok tûrjék a földjükön való átjárást. Ennek a jogosultságnak, illetõleg kötelezettségnek tartalmát és terjedelmét is szolgalomszerûen kell meghatározni, viszont nem kell és nem is lehet rendelkezni az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyeztetésérõl. Kártalanítás megfizetésére is kötelezhetõ a jogosult, mint mindenki más, aki szükséghelyzetben tehát nem jogellenesen okoz kárt a szomszédjának [Ptk (2) bekezdés]. A fenti okfejtés alapja valójában az, hogy az Mtj. a Polgári Törvénykönyv ában foglaltakról úgy rendelkezik, mint szükségbeli út -ról A szomszédságból folyó korlátozások; szomszédjog szabályai közé sorolva (Mtj ). III. Az ismertetett jogesetekben is hivatkozás található a határozatok indokolásában a Ptk ában foglaltakra, annak jogalapjaként, hogy a megállapodáson alapuló átjárási szolgalom csak akkor szüntethetõ meg, ha a szerzõdés megkötését követõen olyan lényeges változás következett be a felek körülményeiben, illetõleg jogviszonyában, amely ezt megengedhetõvé teszi. Az adott esetben a Ptk ára való hivatkozás félreértésre adhat okot, mert a szolgalom alapítására vonatkozó szerzõdés miként a haszonélvezet és a használat jogának alapítására vonatkozó szerzõdések is nem módosíthatók bírói úton. A szolgalom megszüntetésére vagy részbeni megszüntetésére ez utóbbi helyesebben a gyakorlása módjának megváltoztatására irányuló igények elbírálásának jogszabályi alapja a Ptk ának (1) bekezdése, figyelemmel a Ptk ának (1) bekezdésében foglaltakra is. Ugyanakkor dicsérendõ az az ítélkezési gyakorlat, amely különbséget tesz aszerint, hogy a megszüntetni kért telki szolgalom törvényen, illetõleg bírósági határozaton, szerzõdésen vagy elbirtokláson alapszik. Helyes az a valójában egységes bírói gyakorlat, amely a szerzõdésen alapuló szolgalom megszüntethetõsége megítélésekor az alapító szerzõdés céljához képest vizsgálja, hogy annak gyakorlására a jogosult ingatlanának rendeltetésszerû használatához szükség van-e. Figyelembe veszi a szerzõdéskötéskor fennálló helyzetet, azokat a körülményeket, amelyek kialakították a felek szerzõdési akaratát. Jelentõséget tulajdonít annak is, hogy a szolgalom alapítása ingyenesen vagy visszterhesen történt-e; ez utóbbi különösen fontos lehet akkor, ha a jogosult ingatlanát a szolgalommal terhelt ingatlan tulajdonosától vásárolta és a szolgalom létesítése a vételárban való megállapodásra is kihatott. Azt sem hagyja figyelmen kívül, hogy a szolgalommal biztosítani kívánt cél a jövõben szolgalom nélkül is elérhetõ-e vagy sem. Használati jog alapítása A Ptk át az évi IV. törvény iktatta be a törvénybe azzal az indokolással: a Ptk. nem rendelkezett az állami szervek javára államigazgatási határozattal létesíthetõ használati jogról. Ilyen használati jog létesítését külön jogszabályok engedik meg és állapítják meg annak részletes szabályait. Ezzel a jogintézménnyel kapcsolatos jogvitákban felmerülõ elvi kérdések elsõdlegesen nem a Polgári Törvénykönyv szabályainak értelmezését teszik szükségessé, hanem a hivatkozott külön jogszabályokét, így bírói gyakorlatának vizsgálata nem tárgya a dolgozatnak. A BIRTOKVÉDELEM A birtokhoz fûzõdõ egyik legfontosabb joghatás a birtokvédelem. A törvényalkotó helyesen döntött, amikor elismerte a korábbi jogunknak megfelelõen az önálló birtokvédelem létjogosultságát. A döntése alapjaként kifejtett érvelése a mai megváltozott viszonyaink mellett is helytálló, miként korábban is az volt. Az érvelése lényege...a különbözõ jogcímeken való birtoklás esetén a védelem módja lényegében ugyanaz, és ugyanarra a birtokhelyzet viszszaállítására irányul. A tulajdonos, a bérlõ, a zálogtartó stb. birtokvédelmére ugyanazok az eszközök szolgálnak, tekintet nélkül arra, hogy a védelem alapja az egyik esetben végsõ fokon a tulajdonjog, a másikban a bérlet, a harmadikban a zálogjog. Ez indokolttá teszi a közös védelmi eszközök összefoglalását... A birtokvédelem biztosításának elõnye abban is megnyilvánul, hogy megoldja a kötelmi jogosult védelmét harmadik személyekkel szemben is; leküzdi azokat a nehézségeket, amelyek ebben a vonatkozásban a kötelmi jogviszonyok relatív szerkezetébõl folynak. A birtokvédelem tehát hatékonyabb védelmet nyújt, mint a birtoklás adott kötelmi jogcímén alapuló jogvédelem. További lényeges szempont volt az, hogy a birtokvédelemre nemcsak az elismert jogcím alapján birtokló szorulhat. A jogalap nélkül birtoklótól sem veheti el harmadik személy önhatalmúlag a dolgot. Az önkényes beavatkozással szemben mindenkit védelemben kell részesíteni anélkül, hogy ennek elõfeltételéül a birtoklás jogosságának abszolút bizonyítását tehát nem csupán a birtok elvonóval szemben való bizonyítását meg kellene kívánni. A relatív bizonyításra viszont az esetek többségében nem lesz szükség, mert az államigazgatási szerv elõtt folyó eljárásban az 1617 eljáró szerv döntésének alapjául rendszerint a korábbi tényleges helyzet szolgál, a birtokperben pedig a békés birtoklásban megzavart fél jogosultsága mellett vélelem szól [192. (3) bekezdés]. A birtoknak a ban adott átfogó fogalmára éppen azért van szükség, mert a birtoklás a jogcímére tekintet nélkül jogi védelemben részesül; a birtoklás jogcímes vagy jogcím nélküli voltához, a birtokos jóhiszemûségéhez vagy rosszhiszemûségéhez pedig különbözõ egyéb jogkövetkezmények fûzõdnek (hasznok szedése, kiadása, költségek viselése, károk megtérítése stb.). Helyesen határozta meg a törvényalkotó a birtokvédelem eszközeit is, úgymint a jogos önhatalom (190. ), védelem államigazgatási úton (191. ), a birtokper (192. ). A több évtizedes ítélkezési gyakorlat igazolja annak a törvényalkotói döntésnek a helyességét is, miszerint a sal a korábbi jogunkban nem ismert új módját vezette be a birtokvédelemnek, amely azonban valójában a régi sommás birtokper helyébe lépõ intézmény, hiszen ennek is alapvetõ indoka és célja, hogy a legrövidebb úton visszahelyezze jogaiba a megzavart, birtokától megfosztott birtokost. Elfogadható, hogy a megzavart birtokhelyzet azonnali és esetleg csak ideiglenes jellegû helyreállítása inkább közigazgatási feladat, mint bírósági. A helyi körülményeket, a tényleges helyzetet a birtoksértés helyén mûködõ igazgatási szerv valóban sokkal inkább ismeri, mint a gyakran nagyobb távolságra esõ bíróság. Az évtizedek tapasztalata azt mutatja, hogy birtokháborítás esetén a jogvédelmet keresõ is szívesebben fordul a közigazgatási szervhez, mint a bírósághoz. A gyorsaságból eredõ esetleges hátrányok a bírósági eljárás során kiküszöbölhetõk azzal, hogy az igazgatási szerv által hozott határozat megváltoztatása kérhetõ. Az ítélkezési gyakorlatban tapasztaltak tették indokolttá és szükségessé azt az évi XX. törvénnyel történõ módosítást, miszerint: akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzõtõl egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését [Ptk (1) bekezdés]. Az az alapvetõ változás, hogy 1991 óta a korábbi szakigazgatási szervek megszûnésével az önkormányzat jegyzõjétõl kérhetõ birtokvédelem, nem befolyásolja a rendszer megfelelõ mûködését. Változtatást nem igényel, tekintettel arra is, hogy a jegyzõ felkészültsége még inkább garanciája az eljárások szakszerû és eredményes lefolytatásának. II. Az ismertetésre kerülõ jogesetek is mutatói annak, hogy az elmúlt évtizedek alatt többnyire a szomszédjogi szabályok, a közös birtokosok ingatlan- és lakáshasználata rendjének, valamint a szolgalmi jogosultságok megsértésébõl eredtek a birtokviták, de ide sorolandók az ún. határperek is. Feltehetõen ez így lesz a megváltozott viszonyaink mellett is azzal, hogy kiszélesedett a jogalanyok köre, hiszen ma már az önkormányzat is követhet el birtokháborítást a tulajdonában lévõ sporttelep birtokháborító mûködtetésével. Miként a tilos önhatalom formái is egyre változatosabbak lesznek. Példaként szolgáljon erre az: amikor egy üzem mûködtetését biztosító bérlemény felmondásának közlésével egyidejûleg a bérbeadó aki személyes védelme biztosítása végett fegyverrel és kutyával rendelkezõ négy testõre kíséretében kéri a bérlemény kulcsainak azonnali átadását, az üzem dolgozói hazaküldését, aminek a bérlõ megbízottja a bérbeadó szerint természetesen önként eleget is tesz. III. Az alább ismertetésre kerülõ jogesetek kapcsán a Legfelsõbb Bíróság olyan iránymutatást adott, amelyek alkalmasak az egységes ítélkezési gyakorlat biztosítására. 1. Szomszédjogi szabályok sérelme (környezetvédelem); határper A másodfokú bíróság téves álláspontra helyezkedett, amikor a környezetvédelmi törvény rendelkezései alapján arra a következtetésre jutott, hogy városi környezetben a galambtartás általában sérelmes a települési környezetre és az alperesi magatartást birtokháborításnak minõsítve, kötelezte az alperest a galambtartás megszüntetésére. A környezetvédelmi megfontolások ugyanis egyáltalán nem arra mutatnak, hogy a települési környezet kialakításának minden esetben feltétele volna az addig megszokott háziállatok, madarak eltávolítása vagy kipusztítása. Azt kell vizsgálni, hogy az adott környezet jellegére is tekintettel megvalósul-e olyan magatartás, amely az összes számba jövõ érdek figyelembevételével birtokháborító és környezetet sértõ magatartásnak minõsíthetõ. A peres felek a város olyan részén élnek, ahol a galambtartás nem tilos. A sportgalambász alperesnek az arra illetékes hatóság engedélyezte 40 postagalamb tartását, aki azokat az általános egészségügyi és állategészségügyi elõírásnak megfelelõ módon tartja. Ilyen helyzetben önmagában a galambtartás általában nem tekinthetõ olyan mérvû birtokháborításnak, amelytõl való eltiltás indokolt volna. A városi környezetben a kisebb ingatlanterület miatt is a szomszédok bizonyos fokú zavarása elõfordulhat, ezt azonban a társadalmi együttélés szabályai szerint a szomszédok kötelesek elviselni. Egyes személyek fokozott érzékenysége nem járhat azzal a következménnyel, hogy a szomszéd az állattartói tevékenységének megszüntetésére kényszerüljön. A felperes 1978-ban szerezte meg a perbeli ingatlan tulajdonjogát és amikor ezt az ingatlant választotta, tudomást szerezhetett arról is, hogy az ingatlan olyan terülten fekszik, ahol az államigazgatási hatóság engedélye alapján bizonyos állatok tartása megengedett. Így a felperesnek számolnia kellett azzal, hogy olyan környezetbe megy lakni, amelyben éppen a környezet jellegére figyelemmel az állattartás nem tilos. (P. törv. I /1981. sz., BH 1982/3. sz. 91.) * A fák az emberi környezetet védik, kellemesebbé, szebbé teszik. Porelvonó, levegõtisztító hatásuk folytán a lakókörnyezet javításában fontos szerepet töltenek be. Ezért a fák telepítése, a meglévõ zöldnövényzet megóvása általános környezetvédelmi érdek. Erre tekintettel a szomszédjogi vitákban általában nem kerülhet sor a fák kivágásának elrendelésére. Tévesen állapították meg a bíróságok, hogy a felperes által megjelölt sérelem akár kivételesen is indokolja a fák kivágását. A perben beszerzett szakértõi vélemények szerint a felperes lakóházának, a lakószobának az árnyékolásában mindössze 10%-ban hat közre az alperes elõkertjében lévõ fák lombozata... Nem indokolja a fák kivágásának elrendelését az sem, hogy nem tartoznak védett fajtához, és méretüknél fogva nem illenek elõkertbe. Ezért a felperes nem követelheti a fák kivágását, hanem igényelheti az árnyékolással összefüggésben esetleg felmerülõ kárának megtérítését. (P. törv. I /1984. sz., BH 1985/2. sz. 58.) * Ha a valóságos tulajdoni viszonyoknak egyébként megfelelõ határvonal pontosan nem, hanem csak az úgynevezett földmérési hibahatáron (megengedett eltérésen) belül tûzhetõ ki, a bíróságnak meg kell állapítani a határvonal helyét, és ennek megfelelõen kell rendeznie a felek birtoklási viszonyait. Ilyenkor a békés birtoklásban megzavart fél jogszerû birtoklását vélelmezni kell, õt birtokvédelem illeti meg és igényelheti a megzavart birtokállapot helyreállítását [Ptk (3) bekezdés, 1718 188. (1) bekezdés]. (P. törv. II /1983. sz., BH 1984/6. sz. 223.) 2. Közös birtokosok közötti birtokvita Az adott esetben a peres felek közös lakása a személyi tulajdonukban álló szabad rendelkezésû házingatlanban volt, a peres felek tehát tulajdonostársak, s ez alapon mindegyikük jogosult a birtoklásra. A Ptk ának (2) bekezdése értelmében a közös birtokosok egymás közötti viszonyuk alapján egymással szemben is jogosultak a birtokvédelemre. A perbeli adatokból arra is következtetni lehet, hogy a peres felek között hallgatólagos megállapodás jött létre az egyes helyiségek kizárólagos használatát illetõen. Nem kétséges tehát, hogy az a házastárs, aki az egyik helyiséget kizárólag használta, birtokvédelemre jogosult az õt birtoklásában megzavaró másik házastárssal szemben. Ezekre tekintettel törvénysértõen helyezkedett a másodfokú bíróság arra az álláspontra, hogy a különélõ házastárs nem követ el birtokháborítást akkor, ha a másik házastársat a közös lakásból kizárja. Az ilyen gyakorlat kialakítása alkalmas volna arra, hogy az állampolgárokat önkényes eljárásra bátorítsa. (P. törv. II /1969. sz., BH 1969/12. sz ) 3. A birtokvita elbírálása a birtokháborítás viszonylatában A felperes... a birtokháborítás megszüntetése iránti... kérelmében azt állította: az alperes tönkretette a hozzávetõleg 24 éve gondozott virágoskertjét azáltal, hogy ott helyezte el a karambolozott személygépkocsiját. A perben beszerzett bizonyítékok alapján azt helyesen állapította meg mindkét fokú bíróság, hogy a perbeli közterületbõl a felperes évtizedeken át háborítatlanul virágoskertként használt egy földrészletet. Ezt a tényleges birtokállapotot a közterület jogszerû kezelõje nem kifogásolta, sõt a használati mód kialakítását õ is elõsegítette, amikor rózsatöveket bocsátott a közterület parkosítása végett a lakók, így a felperes rendelkezésére. A hivatkozott jogszabályi rendelkezések megfelelõ alkalmazásával jutott mindkét fokú bíróság arra a következtetésre: a perbeli közterület közös birtoklására, illetve használatára jogosult felek egymás közötti viszonyában is megállapítható, hogy az alperes önkényesen változtatta meg a felperesi birtokos sérelmére a több mint két évtizeden át kialakult birtokállapotot, ezért... birtokháborítást követett el. (P. törv. I /1992. sz., BH 1993/1. sz. 28.) IV. A birtokvédelem jelenlegi eljárási szabályai megfelelõen szolgálják az anyagi jog szabályainak érvényesülését. A jogalkalmazó által észlelt eljárásjogi hiányosságokat a Legfelsõbb Bíróság pótolta a kollégiumi állásfoglalásaiban adott iránymutatással. Ezek az állásfoglalások a következõk. PK 29. szám A bíróság a Ptké ának (3) bekezdésében foglaltak szerint a hasznok, károk és költségek kérdésében erre irányuló kereseti kérelem nélkül akkor köteles határozni, ha az illetékes (szakigazgatási szerv) jegyzõ nemcsak a birtoklás, hanem a hasznok, károk és költségek kérdésében is határozott, az érdekelt fél csak a birtoklás kérdésében indított keresetet. PK 30. szám A szakigazgatási szerv a birtokvita elbírálása során az elõtte felmerült eljárási költségek felõl is dönthet. Ha az eljárás a bíróság elõtt tovább folyik, e költségek viselése felõl véglegesen a bíróság dönt. PK 31. szám Ha a bíróság az államigazgatási eljárás után indított birtokvédelmi perben a keresetet elutasítja, a határozat végrehajtása a hasznok, károk és költségek kivételével a szakigazgatási szerv hatáskörébe, ha ellenben a keresetnek részben vagy egészben helyt ad, a végrehajtás a bíróság hatáskörébe tartozik. V. Megfontolandó Nem volna-e célszerû a Ptké.-ben foglalt kifejezetten eljárási szabályokat a Polgári perrendtartás rendszerében elhelyezni. Természetesen nem a közigazgatási eljárás különös szabályait tartalmazó XX. fejezetében; így is kifejezésre juttatva azt, hogy a birtokháborítás tárgyában hozott közigazgatási határozat megváltoztatása iránti perekben a Pp. általános szabályai irányadóak, de csak annyiban, amennyiben az intézmény jellegébõl fakadó különös szabályok eltérõen nem rendelkeznek. Nem volna-e lehetõség arra, hogy a felülvizsgálati kérelem elõterjesztése kizárt legyen azokban a birtokháborítás tárgyában hozott közigazgatási határozat megváltoztatása iránti perekben, amelyekben az elsõfokú bíróság a keresetet (a határozatot támadó viszontkeresetet) elutasítja, és ezt a döntést a másodfokú bíróság helybenhagyja. Dr. Szõke Irén A Ptk. jogelvei és a versenyjog A felgyorsult globalizáció hatása Magyarország gazdasági, politikai és társadalmi életének egyre mélyebb rétegeire terjed ki. Az Európai Unió amely felé Magyarország törekszik a globalizáció egyik aktív résztvevõje. Soha nem látott méretû és intenzitású verseny zajlik a globális cégek között és ez új társadalmi, politikai kihívások elé állítja a kormányokat is. A globalizáció folyamatában elõrevetíthetõ folyamat feltehetõen nem igényli sem a nemzetállami, sem a föderális szuverenitás politikai kérdéseinek elrendezését, mivel az érintett országok kormányai megvalósítják a liberalizációt, a privatizációt a deregulációt, és a globális gazdasági folyamatok szabad utat kapnak. A globalizálódás során kialakult túlzott mértékû versenynek negatív hatásai vannak, így például a verseny a technikai rendszerekre és eszközökre összpontosul, a rövid távú megtérülési költségeket állítja a középpontba, csökkenti a nemzeti piacok jelentõségét, növeli a regionális egyenlõtlenségeket, hozzájárul a környezet nagy mértékû leromlásához, egyes régiók, népek kirekesztéséhez, elszegényítéséhez, csökkenti az állami szervek és képviseleti demokráciáknak a gazdasági folyamatokat befolyásoló képességét. Ezek a folyamatok az elõttünk álló években is folytatódni fognak és Magyarországnak részt kell vennie e folyamatokban, mivel e nélkül nem lehet hatékony a termelésünk, és nem növekedhet a versenyképességünk sem. E piacgazdasággá történõ átalakulás során az elõttünk álló cél az Uniós tagság ismeretében rövid idõ alatt kell végigjárnunk azt a fejlõdési pályát, amelyet a fejlett piacgazdasággal rendelkezõ országok hosszú évek alatt építettek fel. Számunkra az idõhiány és egyes intézmények idõközbeni elavultsága miatt felgyorsított fejlõdésre van szükség, melynek a hiba lehetõségei is nagyobbak. 1 A jogalkotó ilyen körülmények között kell, hogy megalkossa azt a nemzeti alapkódexet, ami feltehetõen több évtizedig alkalmas kell legyen a jogbiztonság mellett a nemzeti érdekek biztosítására. 1819 I. Alkotmány, Ptk., Tpvt. 1. Az Alkotmány 9. (2) bekezdése mondja ki, hogy a Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát. Ezt a tág megfogalmazást tekinthetjük kiindulási alapnak, mivel a törvényalkotónak ezt kell szem elõtt tartania, amikor e területet szabályozni kívánja. A szabad vállalkozás és szabad verseny valós szabadságát garantáló alkotmányos elõírás korlátozását tartalmazza számos élõ jogszabály, abból kiindulva, hogy mások azonos jogainak tiszteletben tartása mellett lehet csak jogszerûen gyakorolni az alkotmányos jogokat. A gazdasági versenyben résztvevõ vállalkozások a versenypiacon találkoznak, ahol a ma mûködõ piacgazdaság körülményei között magánérdekeik ütköznek egyrészt egymással, másrészt a köz érdekeivel. Az államnak a közérdek védelmében kell beavatkoznia. A beavatkozás történhet jogszabályokon keresztül, hatósági engedélyezési eljárás elõírásával, gazdaságpolitikai eszközökkel, egyes területek kiemelt támogatásával, koncesszióba adással, adók emelésével, illetve eltörlésével és ezenkívül számtalan egyedi módon. Egyes esetekben az állami beavatkozás jó hatással lehet a piaci versenyre, más esetekben korlátozza vagy esetleg ki is zárja azt. Ez utóbbiak visszaszorítása elsõdleges feladata az állam nevében döntést hozóknak. Erre a területre sem a polgári jognak, sem a versenyjognak nincs kihatása. A döntések meghozatala gazdaságpolitikai és egyéb politikai, hatalmi szempontok alapján történik. 2. Az Alkotmány 77. (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az Alkotmány és az alkotmányos jogszabályok a társadalom valamennyi szervezetére, minden állami szervre és állampolgárra egyaránt kötelezõek. Hasonlóan fogalmaz a Ptk. 1. (1) bekezdése, ahol a törvény személyi hatályáról rendelkezik úgy, hogy a törvény az állampolgárok, valamint az állami, önkormányzati, gazdasági és társadalmi szervezetek, továbbá más személyek vagyoni és egyes személyi viszonyait szabályozza. A tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló évi LVII. tv. (továbbiakban: Tpvt.) személyi hatálya pedig kiterjed a természetes és a jogi személynek, valamint a jogi személyiség nélküli gazdasági társaságnak (a továbbiakban együtt: vállalkozás) a Magyar Köztársaság területén tanúsított piaci magatartására. A Tpvt. II. fejezetében szabályozott, a tisztességtelen verseny tilalmára és a III. fejezetében található, a fogyasztói döntések tisztességtelen befolyásolásának tilalmára vonatkozó rendelkezések kivételével nincs állampolgárokra, illetve államhatáron belülire leszûkítve. Tehát nincs állampolgárokra és államhatáron belülre leszûkítve. A Tpvt.-ben megfogalmazott piaci magatartás gazdasági tevékenység, amely szorosan összefügg vagyoni és egyes személyi viszonyokkal. A Ptk. 1. (1) bekezdésében kimondja azt is, hogy a vagyoni és egyes személyi viszonyokat szabályozó más jogszabályokat ha eltérõen nem rendelkeznek e törvénnyel összhangban, e törvény rendelkezéseire figyelemmel kell értelmezni. Az összhangot az új törvény szövegében is biztosítani kell, figyelemmel arra is, hogy az január 1-jén hatályba lépett Tpvt. exteritoriális hatályú, vagyis egyes esetekben kiterjed a vállalkozások külföldön tanúsított piaci magatartására is, ha annak piaci hatása a magyar piacon érvényesülhet. II. A Ptk. és a Tpvt. eltérõ fogalmai 1. A Ptk. amely a polgári jognak, talán legfontosabb jogágunknak szabályait tartalmazza egyes intézményei a római jog, a ius civile fogalmaira, intézményeire épülnek. A ius civile a polgári egyenlõség, szabadság és közösséggel szembeni kötelesség hármas elvi pillérén alapult. A jog rendjén minden fedhetetlen polgár egyenlõ volt. Már az ókori Rómában létezett a mai versenyjogban is megtalálható monopóliumokkal való visszaélés tilalma. Bár egyes versenytilalmak megjelentek különbözõ jogi szabályozásokban, az elsõ magyar versenytörvény az évi V. törvény volt, mely a hagyományos tisztességtelen versenycselekmények teljes körét rendezése alá vonta. E szabályozás célját a törvény rögtön elsõ szakaszában kimondta: üzleti versenyt nem szabad az üzleti tisztességbe, vagy általában a jó erkölcsbe ütközõ módon folytatni. Megállapíthatjuk elsõként, hogy sok fogalom jogosan alakult azonos tartalommal a polgári jog és a versenyjog területén a jogfejlõdés során, így például a jó erkölcs, a jó hírnév, a közérdek, a jogos érdek, törvényes érdek, nyomós közérdek, különös méltánylást érdemlõ magánérdek. Vannak hasonló tartalmú fogalmai ma is a két törvénynek, így pl. a vállalkozás, a gazdálkodó szervezet, a tisztesség, a tisztességtelenség, üzleti tisztesség, fogyasztó megtévesztése szóhasználat értelmezése, melyeket hosszú évek során a gyakorlat alakított ki. Vannak a versenytörvénynek speciális szavai, amelyek kívül esnek a polgári jog fogalmain, így például gazdasági verseny, versenytárs, versenyképesség, piactorzulás, piacszerkezet, érintett piac, gazdasági erõfölény, koncentráció, fúzió, kartell, bizalmi viszony stb. Jelenlegi hatályos versenytörvényünk, a Tpvt., amely már nagyrészt harmonizál az európai közösségi joggal, tartalmaz néhány olyan fogalmat, illetõleg intézményt, amely eltér a Ptk.-ban szereplõ hasonló fogalom által fedett tartalomtól. Így például bár a Tpvt.-ben nincs nevesítve, némileg másként értelmezi a versenyjog a felek kölcsönös együttmûködési követelményét, az általában elvárható eljárást, a felróható magatartást, joggal való visszaélést, a nemzetgazdasági érdeket, a forgalmi szokásokat stb. 2. Példák az elvi ütközésekre: A Ptk. 2. -a szerint a törvény védi a személyek vagyoni és személyhez fûzõdõ jogait, továbbá törvényes érdekeit. Ezzel szemben a Tpvt. közérdekbõl korlátozhatja, enyhe vagy durva fokban sértheti ezeket a jogokat a piac védelmében. Javasoljuk a közérdek fogalmának meghatározását a Ptk. szabályozásában. A Ptk. 4. -a (1) bekezdése rendelkezik úgy, hogy a polgári jogok gyakorlása és kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszemûség és a tisztesség követelményeinek megfelelõen kölcsönösen együttmûködve kötelesek eljárni. A Tpvt. piaci magatartásokat szabályoz, versenytársak harcát, érdekek ütközését, ahol a jóhiszemûség vizsgálatára nem tér ki, a kölcsönös együttmûködést nem tudja megkövetelni, a tisztességük követelménye viszont fennáll. A tisztesség fogalma a Ptk. által nem körülírt és régebbi bírói gyakorlatom benyomásai alapján a bíróság sem töltötte meg tartalommal így kicsit lebegõ fogalom volt. Az évi Ptk.-módosítás az általános szerzõdési feltételeknél megpróbálja megfogalmazni a jóhiszemûség követelményeinek megsértéséhez kötve, súlyos bizonyítási terhet elõírva. A jogát érvényesíteni kívánó fél leggyakrabban jogban járatlan kisfogyasztó. A Tpvt. ezzel ellentétben a gazdasági erõfölény tilalmáról rendelkezõ 21. -ában megad néhány tisztességtelennek minõsülõ konkrét magatartást. Emellett szabad utat hagy a jogalkalmazó a Versenytanács számára abban, hogy a tisztességtelenség fogalmát tartalommal töltse ki. Javasoljuk egységesíteni a jóhiszemûség és tisztesség fogalmát. A Tpvt. 4. (4) bekezdésében megfogalmazott az általában elvárható eljárás meghatározás kapcsolódik a tisztességesség fogalmához, bár ez már a felelõsségre vonás és kártérítés szabályozásához kötõdik. A Tpvt. szabályozása a felróhatóságtól függetlenül teszi felelõssé a piaci hatást kiváltó magatartást tanúsító vállalkozást. Javasoljuk megfontolni a felelõsségi alakzatoknál a vétlen jogsértés módozatának szabályozását. 1920 A Ptk. 5. (1) bekezdése tiltja a joggal való visszaélést. A Tpvt. egyes esetekben korlátozza, illetve tiltja a joggal való élést, illetve rendelkezést, szintén a közérdekre hivatkozva, a piac védelmében. Például kartell vagy fúziós megállapodásoknál, illetve monopolhelyzetben lévõ vállalkozásnál. Természetesen a Tpvt. is használja mögöttes szabályként a joggal való visszaélés tilalmát például a fogyasztók megtévesztésénél, a fogyasztói döntések tisztességtelen befolyásolásának tilalmánál, vagy a gazdasági erõfölénnyel való egyes visszaéléseknél. Ugyanakkor nem kívánja meg a Tpvt., hogy tényleges kár következzen be, megelégszik azzal, ha a joggal való visszaélés csak sérthet érdekeket. Javasoljuk a joggal való visszaélés tényállásának kiterjesztõbb, rugalmasabb megfogalmazását. A Ptk. 6. -ában az ún. biztatási kár intézményét szabályozza. A Tpvt. alapján a Versenytanács számos esetben állapítja meg, hogy egyes vállalkozások egyes fogyasztókra, vagy a fogyasztók nagy részére kiterjedõen követtek el olyan jogsértõ magatartást, amely kárt okozott, szándékos magatartás volt, és a fogyasztókat önhibájukon kívül érte károsodás. A Versenytanács nincs felhatalmazva arra, hogy ilyen esetekben kártérítést állapítson meg a károsultak javára. Legjobb tudomásunk szerint az általunk feltárt jogsértéseknél az ide sorolható károsultak nem éltek még ezzel a lehetõséggel. Egyetértünk a jelenlegi szabályozással, a kártérítés bírósági úton történõ megítélésével. A Ptk. VII. fejezetében a személyhez és a szellemi alkotásokhoz fûzõdõ jogok között, mint személyhez fûzõdõ jogot, védi a 78. -ában a jó hírnév védelméhez való jogot. A (2) bekezdés szerint a jó hírnév sérelmét jelenti különösen az, ha valaki más személyre vonatkozó, azt sértõ, valótlan tényt állít, híresztel, vagy valós tényt hamis színben tüntet fel. A 75. (2) bekezdése kiterjeszti ezt a védelmet jogi személyekre is. A Tpvt. 3. -a szabályozza a hírnévsértést, némileg korlátozva a védett kört, mivel versenytársra szûkíti a védelmet, ugyanakkor bõvíti is, mivel a hitelképességet is sérthetõnek tartja, valamint bármilyen egyéb magatartással is megvalósíthatónak a tényállást, amely jogsértõ a jog veszélyeztetése esetén is. A versenytársi sérelem szinte minden esetben vagyoni hátránnyal jár, néhány esetben erkölcsi kár is keletkezik. Miután a jogsértés megállapítása bírósági hatáskörbe tartozik, lehetõség van kártérítés egyidejû megállapítására is. Szintén személyhez fûzõdõ jogként védi a Ptk ában a birtokba került üzleti titok jogosulatlanul nyilvánosságra hozását, vagy az azzal egyéb módon történõ visszaélést. A Tpvt. 4. -ában szabályozza az üzleti hitelsértést. Itt már a birtokba jutás útját is beveszi a tényállásba, és ha az tisztességtelen, tiltja. A (2) bekezdésben ezt pontosítja, vagyis üzleti titok tisztességtelen módon való megszerzésének minõsíti azt is, ha az üzleti titkot a jogosult hozzájárulása nélkül a vele a titok megszerzése idején, vagy ezt megelõzõen bizalmi viszonyban vagy üzleti kapcsolatban álló személy közremûködésével szerezték meg. A Tpvt. e paragrafus (3) bekezdésében körülírja, hogy mit ért üzleti titok, bizalmi viszony és üzleti kapcsolat alatt. Az Alkotmány 59. -ában csak a magántitok védelméhez való jogot mondja ki, feltétlenül indokolt az üzleti titok védelme, legalább a Ptk.-ban. Indokolatlannak tartjuk ugyanakkor az üzemi titok elkülönítését fogalmilag a Ptk. szabályozásában, mivel az üzemi titok belefér az üzleti titok fogalmába tartalma szerint, tekintettel arra, hogy üzleti titok lehet minden gazdasági tevékenységhez kapcsolódó tény információ, megoldás vagy adat. Az üzemi tevékenység nyilvánvalóan gazdasági tevékenység, fölöslegesnek tûnik külön megjeleníteni. Miután az elõzõekben olyan személyhez fûzõdõ jogsértések tényállásai szerepeltek, amelyek a Ptk.-ban és a Tpvt.-ben is megjelennek, indokolt egybevetni a sértettek által támasztható igénylehetõségeket. A Ptk. 84. (1) bekezdésében határozza ezeket meg. Így a jogában megsértett követelheti a jogsértés megtörténtének megállapítását, a jogsértés abbahagyását, és a jogsértõ eltiltását a további jogsértéstõl, követelheti, hogy a jogsértõ nyilatkozattal vagy más megfelelõ módon adjon elégtételt és ennek a jogsértõ költségén megfelelõ nyilvánosságát, követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelõzõ állapot helyreállítását a jogsértõ részérõl, saját költségén, továbbá a jogsértéssel elõálló dolog megsemmisítését, illetõleg jogsértõ mivoltától megfosztását és végül kártérítést. A Ptk ában szabályozza a szerzõdés kötését, e szerint a szerzõdés a felek akaratának kölcsönös és egybehangzó kifejezésével jön létre. A Tpvt. ugyanakkor a gazdasági versenyt korlátozó megállapodás tilalmánál nemcsak a felek megállapodását, hanem már az összehangolt magatartását is ide tartozónak tekinti. A törvény szövegében ez úgy jelenik meg, hogy a vállalkozások közötti megállapodást és az összehangolt magatartást együtt megállapodásként kezeli a továbbiakban, ezzel túllép a Ptk. szerzõdési szabadságon alapuló szabályozásán. A Ptk. a szerzõdés megkötésénél a felekre kötelezettségeket ró. Ezek a kötelezettségek a Ptk.-nak azon a jogelvén alapulnak, hogy a szerzõdést kötõ felek egyenjogúak és mellérendeltek. A Tpvt. nem áll ezen az elvi alapon, eleve elismeri, hogy egyes vállalkozások nagyságuknál, piaci hatalmuknál, kizárólagosságuknál fogva fölötte állnak a többi vállalkozásnak, és ezt a versenyjog eszközeivel kell szabályozni. Kiemelnénk itt a gazdasági erõfölényben lévõ vállalkozásokra vonatkozó visszaélési tilalmakat, de beavatkozik a szerzõdések megkötésébe a versenyjog a kartellek és a fúziók egyes eseteinél is. A Ptk a szerzõdéskötési kötelezettség körében a bíróság ezzel kapcsolatos lehetõségeirõl, szerzõdésmódosításáról, megszüntetésérõl, felbontásáról rendelkezik. Ezzel részletesen a III. pontban foglalkozunk. Itt csak utalunk arra, hogy a versenytörvény alapján a Versenytanácsnak is van lehetõsége arra, hogy közvetve szerzõdéskötési kötelezettséget állapítson meg, szerzõdést módosítson, szerzõdés létrejöttét megakadályozza, vagy feltételeket írjon elõ. A Ptk ában a szerzõdési nyilatkozatoknál felmerült vita esetén a szavak értelmezésérõl kimondja, hogy azt a másik félnek a nyilatkozó feltehetõ akaratára és az eset körülményeire tekintettel a szavak általánosan elfogadott jelentése szerint kell értelmezni. A Tpvt. 9. -ában a fogyasztók megtévesztésére való alkalmasság megállapításánál a használt kifejezéseknek a mindennapi életben, illetõleg a szakmában elfogadott általános jelentését kell venni az értelmezés alapjául. Bár a szavak értelmezésére más szempontból kerül sor a két jogterületen, álláspontunk szerint és ezt a Versenytanács gyakorlata alátámasztja a Tpvt. megfogalmazása szerencsésebb, mivel az átlagos laikus fogyasztó és a szûk körû szakmai szakértõ fogyasztó megkülönböztetése indokolt. Gyakori és fontos probléma a versenyjogban az általános szerzõdési feltételek alkalmazása. Ezt a Ptk. módosított ában szabályozza. Az (1) bekezdés lehetõséget nyújt a szerzõdés megtámadására is, abban az esetben, ha jogi személy szerzõdéskötéskor egyoldalú általános feltételeket használ, amelyek részére indokolatlan egyoldalú elõnyöket biztosítanak. A Ptk. attól függõen, hogy az egyes sérelmet szenvedett személy vagy külön jogszabályban meghatározott állami vagy társadalmi szerv támadja meg a kikötést, az érvénytelenséget vagy az egész kikötésre, mindenkire kiterjedõ hatállyal, vagy csak a megtámadóra kiterjedõ hatállyal állapítja meg. A Versenytanács gyakorlatában számtalan eset fordult elõ, ahol jogsértõ kikötést talált az általános szerzõdési feltételekben. Természetesen ilyenkor minden esetben megtiltotta ezt a kikötést, vagyis mindenkire kiterjedõ hatállyal a jövõre nézve kötelezte a jogsértõt a jogsértõ állapot megszüntetésére. Állás- 20 Több megjelenítése
INGATLAN-NYILVÁNTARTÁS Dr. Huszár Eszter Az elbirtoklás jogintézménye és megjelenése az ingatlanjogi gyakorlatban Az elbirtoklás jogintézményével amely már a római jogban is megtalálható volt az ingatlan-nyilvántartás Részletesebben 2001. évi XIX. törvény. a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényben szabályozott elbirtoklási határidő módosításáról
- 1-2001. évi XIX. törvény a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvényben szabályozott elbirtoklási határidő módosításáról 1. 2. Ez a törvény a kihirdetését követő 8. napon lép hatályba. - 2 Részletesebben Az elbirtoklás törvényi szabályozása a változások tükrében, figyelemmel. az elbirtoklás megállapítására vonatkozó perek gyakorlati kérdéseire
Az elbirtoklás törvényi szabályozása a változások tükrében, figyelemmel az elbirtoklás megállapítására vonatkozó perek gyakorlati kérdéseire Szerző: Zahoránszkyné Dr. Ungvári Ilona Mercedes Budapest 2015. Részletesebben A haszonélvezeti jog az ingatlan-nyilvántartásban
INGATLAN-NYILVÁNTARTÁS Dr. Szabó Linda Zsófia A haszonélvezeti jog az ingatlan-nyilvántartásban A haszonélvezeti jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzésének, keletkezésétől függetlenül meghatározó jelentősége Részletesebben A Tolna Megyei Önkormányzat Közgyűlésének 2013. szeptember 20-i ülése 6. számú napirendi pontja
1 Egyszerű többség A Tolna Megyei Önkormányzat Közgyűlésének 2013. szeptember 20-i ülése 6. számú napirendi pontja Javaslat haszonélvezeti jog alapításáról szóló szerződés jóváhagyására Előadó: dr. Puskás Részletesebben Fővárosi Ítélőtábla 12.Pk.50.017/2014/3.
Fővárosi Ítélőtábla 12.Pk.50.017/2014/3. A Fővárosi Ítélőtábla a N G Ügyvédi Iroda (cím) által képviselt Lehet Más a Politika (cím) kérelmezőnek, a Fővárosi Választási Bizottság (1052 Budapest, Városház Részletesebben dr. Kusztos Anett A HÁZASTÁRSI KÖZÖS LAKÁS HASZNÁLATÁNAK RENDEZÉSE AZ ÚJ PTK.-BAN I.
dr. Kusztos Anett A HÁZASTÁRSI KÖZÖS LAKÁS HASZNÁLATÁNAK RENDEZÉSE AZ ÚJ PTK.-BAN I. Novissima Kiadó 2014 1 Megjelent a Novissima Kiadó gondozásában 2014-ben, elektronikus formában. Szerző: dr. Kusztos Részletesebben Zsámbék Város Képviselő-testületének. 30/2011. (XII.16.) számú önkormányzati R E N D E L E T E. a telekadóról
Zsámbék Város Képviselő-testületének 30/2011. (XII.16.) számú önkormányzati R E N D E L E T E a telekadóról A Helyi adókról szóló (továbbiakban: Htv.) többször módosított 1990. évi C. törvény 1.. (1) bekezdése, Részletesebben http://www.lb.hu/joghat/jk0306.html
1. oldal, összesen: 5 A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG LEGFELSBB BÍRÓSÁGA 3/2006. KJE szám A Magyar Köztársaság nevében! A Magyar Köztársaság Legfelsbb Bíróságának közigazgatási jogegységi tanácsa a 2006. március Részletesebben Fővárosi Ítélőtábla 7.Pf.22.100/2011/5.
Fővárosi Ítélőtábla 7.Pf.22.100/2011/5. A Fővárosi ítélőtábla a dr. Éliás Sára ügyvéd (1068 Budapest, Rippl-Rónai utca 28. II/7.) által képviselt Multimédia Stúdió Művészeti Egyesület (1370 Budapest, Planetárium) Részletesebben C S A N Á D P A L O T A NAGYKÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐ-TESTÜLETE 14/2006. (III. 31.) ÖR. rendelete
C S A N Á D P A L O T A NAGYKÖZSÉG ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐ-TESTÜLETE 14/2006. (III. 31.) ÖR. rendelete az önkormányzati tulajdonú lakások elidegenítésének szabályairól szóló 21/2002. (XI. 15.) ÖR. rendelet Részletesebben A ráépítés útján történő tulajdonszerzés szabályai és ingatlannyilvántartási
INGATLAN-NYILVÁNTARTÁS Dr. Frang Éva A ráépítés útján történő tulajdonszerzés szabályai és ingatlannyilvántartási bejegyzése Az alábbiakban a ráépítés lehetséges jogkövetkezményeinek ismertetésére kerül Részletesebben A Közbeszerzési Döntőbizottság figyelem felhívása a konzorciumok jog- és ügyfélképességéről
A Közbeszerzési Döntőbizottság figyelem felhívása a konzorciumok jog- és ügyfélképességéről A Közbeszerzési Döntőbizottság a konzorciumok jog- és ügyfélképességével kapcsolatosan a következőkben ismertetett Részletesebben Az elévülés szabályai
Az elévülés szabályai Szerző: Szimuly László 2013. október 31. Bevezetés A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény az elévülést a szerződés megszűnésének egyes esetei című fejezetben tárgyalja. Részletesebben Változások az ingatlan-nyilvántartási törvényben és a földforgalom szabályozásában
Dr. Bá bits K r isztina jogász Nemzeti Agrárgazdasági Kamara Változások az ingatlan-nyilvántartási törvényben és a földforgalom szabályozásában 54 1. A bürokráciacsökkentéssel összefüggő törvénymódosítások Részletesebben A jogellenesség vizsgálatának gyakorlata a közigazgatási jogkörben okozott kár. (Ptk. 349. (1) bek.) dr. Mikó Sándor
A jogellenesség vizsgálatának gyakorlata a közigazgatási jogkörben okozott kár megtérítése iránt indított perekben (Ptk. 349. (1) bek.) Szerző: dr. Mikó Sándor 2013. Alapvetések a jogellenesség vizsgálatához Részletesebben v é g z é s t : A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság végzését helybenhagyja.
Fővárosi Ítélőtábla 6.Pkf.26.585/2014/3. A Fővárosi Ítélőtábla a Fekete Ügyvédi Iroda (felperesi jogi képviselő iroda címe; ügyintéző: dr. Fekete Csaba ügyvéd) által képviselt... (felperes címe) felperesnek, Részletesebben POLGÁRMESTER 8600 SIÓFOK, FŐ TÉR 1. TELEFON +36 84 504100 FAX: +36 84 504103
SIÓFOK VÁROS ÖNKORMÁNYZATA POLGÁRMESTER 8600 SIÓFOK, FŐ TÉR 1. TELEFON +36 84 504100 FAX: +36 84 504103 Az előterjesztés törvényességi szempontból megfelelő. Siófok, 2014. szeptember 10. Dr. Pavlek Tünde Részletesebben Telekalakítási és adásvétellel vegyes csereszerződés
Telekalakítási és adásvétellel vegyes csereszerződés amely létrejött egyrészről: Pécs M. J. Város Önkormányzata /7621 Pécs, Széchenyi 1./ KSH szám: 15478706-7511-321-02 Adószám: 15478706-2-02 PIR szám: Részletesebben A nem EU-állampolgárok magyarországi ingatlanszerzéséről
A nem EU-állampolgárok magyarországi ingatlanszerzéséről Azok a külföldi természetes személyek, akik valamely Európai Unión kívüli állam polgárai, illetve azok a jogi személyek, amelyek valamely Európai Részletesebben Király György JUREX Iparjogvédelmi Iroda Debrecen 2014. november 20 21. 1/24
Király György JUREX Iparjogvédelmi Iroda Debrecen 2014. november 20 21. 1/24 Középpontban a a védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény 62. (2) bekezdése 2011. előtt és Részletesebben Zalalövő Város Önkormányzatának. 17/2003./XII.04./sz. rendelete. a magánszemélyek kommunális adójáról. /Egységes szerkezetben/ I.
Zalalövő Város Önkormányzatának 17/2003./XII.04./sz. rendelete a magánszemélyek kommunális adójáról. /Egységes szerkezetben/ Zalalövő Város Önkormányzata Képviselőtestülete a többször módosított 1990. Részletesebben Sectio Juridica et Politica, Miskolc, Tomus XXII. (2004), pp. 393-392 A TERMŐFÖLDET ÉRINTŐ ELŐVÁSÁRLÁSI JOG EGYES KÉRDÉSEI LESZKOVEN LÁSZLÓ*
Sectio Juridica et Politica, Miskolc, Tomus XXII. (2004), pp. 393-392 A TERMŐFÖLDET ÉRINTŐ ELŐVÁSÁRLÁSI JOG EGYES KÉRDÉSEI LESZKOVEN LÁSZLÓ* 1. Az elővásárlási jogról általában Az elővásárlási jog - alapuljon Részletesebben T/1489. számú. törvényjavaslat
MAGYAR KÖZTÁRSASÁG KORMÁNYA T/1489. számú törvényjavaslat az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény módosításáról, valamint a hiteles tulajdonilap-másolat igazgatási szolgáltatási díjáról szóló 1996. Részletesebben http://www.csmkh.hu/ugymenetek/item/135-kisajátítás?tmpl=componen...
1 / 15 2012.02.03. 10:42 Kisajátítás 2011. április 26. kedd, 06:39 Ingatlan tulajdonjogának állami kényszerrel történő elvonásával - kisajátításával - kapcsolatos tudnivalókról TÁJÉKOZTATÓ a kisajátítási Részletesebben VIII. ÉVFOLYAM 1. SZÁM
VIII. ÉVFOLYAM 1. SZÁM Tartalomjegyzék Szerkesztõbizottsági javaslat III. Könyv: Családjog, VI. Cím: Házassági vagyonjog / 3 Külföldi kitekintés Az ügyleti képviselet szabályainak rendszertani elhelyezése Részletesebben Hatálytalan a szerződés, ha érvényesen létrejött, mégsem fűződik hozzá joghatás (pl. felfüggesztő vagy bontó feltétel miatt)
Nincs szerződés, ha hiányzik fogalmának alapja: az akaratnyilatkozat. Nem létezik a szerződés, ha a felek nem állapodtak meg a lényeges kellékekben vagy ha a szerződés tartalma nem állapítható meg, a felek Részletesebben 4. A FÉRFIAK ÉS NŐK KÖZÖTTI DISZKRIMINÁCIÓ A MUNKAÜGYI JOGVISZONYOKBAN Peszlen Zoltán. Alkotmányos védelem
4. A FÉRFIAK ÉS NŐK KÖZÖTTI DISZKRIMINÁCIÓ A MUNKAÜGYI JOGVISZONYOKBAN Peszlen Zoltán Alkotmányos védelem Általános alkotmányos védelem A nemek közötti hátrányos megkülönböztetés általános tilalmát a Magyar Részletesebben Az önkormányzati vagyon
Murakeresztúr Község Önkormányzati Képviselő-testületének 8/2004. (IV. 16.) számú RENDELETE az önkormányzat vagyonáról, és a vagyongazdálkodás szabályairól A képviselő-testület a helyi önkormányzatokról Részletesebben A magánszemélyek kommunális adójáról
Jászfelsőszentgyörgy Községi Önkormányzat Képviselő-testületének a 10/1999. (X.22.). sz. valamint 19/2004. (XII. 14.) számú kt. rendeletekkel módosított 11/1998. (XII.11.) számú rendelete A magánszemélyek Részletesebben TULAJDONJOG MEGSZERZÉSE
Dr. Barzó Tímea PhD egyetemi docens, ügyvéd, egészségügyi szakjogász MISKOLCI EGYETEM Polgári Jogi Tanszék TULAJDONJOG MEGSZERZÉSE DOLOGI rendelkező ÜGYLET TRADITIO a dologi jogi jogváltozást közvetlenül Részletesebben Adásvételi szerződés
1 Ingatlan-adásvételi szerződés haszonélvezeti jog alapításával (több vevő) Adásvételi szerződés amely létrejött egyrészről adóazonosító jel:. mint eladó (a továbbiakban: Eladó), másrészről adóazonosító Részletesebben Az elővásárlási jog egyes kérdései
Az elővásárlási jog egyes kérdései a bírói gyakorlatban Pusztahelyi Réka z elővásárlási jog tartalmával, gyakorlásával összefüggő, a bírói gyakorlatban felmerült problémák jelentős részére maga a gyakorlat, Részletesebben (4) Ha leszármazó nincs, a házastárs örököl.
(4) Ha leszármazó nincs, a házastárs örököl. A Ptk. Az özvegyet csak leszármazók hiányában tekinti állagörökösnek (leszármazók mellett nem örököl állagot). Leszármazók hiányában az egész hagyaték az egész Részletesebben I. Rész. Bevezető rendelkezések. A rendelet hatálya
Abony Város Önkormányzat 14/2007. (IV.12) sz. rendelete az önkormányzati tulajdonban lévő nem lakás célú helyiségek bérletéről, valamint elidegenítésükről (egységes szerkezetben a módosításáról szóló 1/2010. Részletesebben Előterjesztés a Gazdasági Bizottság részére a Budapest X. kerület, Liget u. 1/c I. 16. szám alatti ingatlan értékesítéséről
Budapest Főváros X. kerület Alpolgármestere j(; t. Előterjesztés a Gazdasági Bizottság részére a Budapest X. kerület, Liget u. 1/c I. 16. szám alatti ingatlan értékesítéséről I. Tartalmi összefoglaló Budapest Részletesebben NAGYECSED VÁROS ÖNKORMÁNYZAT KÉPVISELŐ-TESTÜLETÉNEK 17/2012. ( XI.15.) önkormányzati rendelet tervezete
Gönyű Község Önkormányzata Képviselő-testületének 5/2012. (II. 29.) önkormányzati rendelete az önkormányzat vagyonáról és a vagyongazdálkodás szabályairól Gönyű Község Önkormányzatának képviselő-testülete Részletesebben Letenye Város Önkormányzatának. 11/1995. (VI. 21.) számú rendelete. az önkormányzati tulajdonban lév lakások elidegenítésérl
Letenye Város Önkormányzatának 11/1995. (VI. 21.) számú rendelete az önkormányzati tulajdonban lév lakások elidegenítésérl (egységes szerkezetbe foglalt szöveg) Letenye Város Önkormányzata a lakások és Részletesebben AZ INGATLANNYILVÁNTARTÁS ALAPJAI
AZ INGATLANNYILVÁNTARTÁS ALAPJAI Az ingatlan-nyilvántartási eljárás az ingatlannal kapcsolatos jogok bejegyzésére és tények feljegyzésére, illetve az ingatlan és a jogosultak adataiban bekövetkezett változások Részletesebben í t é l e t e t : A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 11.K.30.942/2006/9. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Vagyongyarapodás felülellenőrzés, iratmegőrzési kötelezettség Kfv.I.35.516/2006/5.szám A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Szűcs Viktor Géza ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Szabó Andrea Részletesebben A/1. A POLGÁRI JOG ÉS CSALÁDI JOG
A/1. A POLGÁRI JOG ÉS CSALÁDI JOG TÉTELEK ÉS AZ ELSAJÁTÍTANDÓ JOGANYAG A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény, valamint a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény Részletesebben Az ingatlan árverés intézményének fejlődése. az 1994. évi LIII. törvény megjelenését követően
Az ingatlan árverés intézményének fejlődése az 1994. évi LIII. törvény megjelenését követően Szerző: Dr. Lukács Beatrix 2014. július 17. Bevezető 2014-et írunk, ami a bírósági végrehajtás szempontjából Részletesebben Bevezetés. A tulajdonjog szinte kizárólagos igazolása a közhitelesség elvén nyugszik és ennek jelentősége nem
Bevezetés A tulajdonjog szinte kizárólagos igazolása a közhitelesség elvén nyugszik és ennek jelentősége nem csak a tulajdoni viszonyok hiteles igazolásában, hanem az egész nemzetgazdaság működése szempontjából Részletesebben BORSOD MEGYEI ESETTANULMÁNYOK. Készítette: Dr. Tulipán Péter BAZ. Megyei Békéltető testület elnöke
BORSOD MEGYEI ESETTANULMÁNYOK Készítette: Dr. Tulipán Péter BAZ. Megyei Békéltető testület elnöke BÍRÓSÁGI JOGESET 1. Borsod Megyei Békéltető Testület még nem vesztett pert 15 év alatt A vállalkozás az Részletesebben BUDAPESTI MÛSZAKI ÉS GAZDASÁGTUDOMÁNYI EGYETEM ÉPÍTÉSZMÉRNÖKI KAR ÉPÍTÉSKIVITELEZÉSI ÉS SZERVEZÉSI TANSZÉK. Tulajdonosi jogok
BUDAPESTI MÛSZAKI ÉS GAZDASÁGTUDOMÁNYI EGYETEM ÉPÍTÉSZMÉRNÖKI KAR ÉPÍTÉSKIVITELEZÉSI ÉS SZERVEZÉSI TANSZÉK TULAJDONOSI JOGOK Tulajdonosi jogok birtoklás - jogcímtől függetlenül, akaratlagos uralom egy Részletesebben A METRÓ-PER ÉS AZ ÁLLAM JOGI SZEMÉLYISÉGE
Dr. Gárdos István ügyvéd (Budapest) 1. ELŐZMÉNYEK A METRÓ-PER ÉS AZ ÁLLAM JOGI SZEMÉLYISÉGE Egy időben jelent meg Kovács László Milyen jogi személy is az állam? című cikke és a Legfelsőbb Bíróságnak az Részletesebben Budapest Főváros IV. kerület Újpest Önkormányzata Képviselő-testületének 5/1992. (IV.1.) számú R E N D EL E T E. Az építmény- és telekadóról
Budapest Főváros IV. kerület Újpest Önkormányzata Képviselő-testületének 5/1992. (IV.1.) számú R E N D EL E T E Az építmény- és telekadóról (módosításokkal egységes szerkezetben) 1 Az 1990. évi LXV. tv. Részletesebben Ludányhalászi Község Önkormányzat Képviselő-testületének 7/2005.(08.29.) rendelete. az önkormányzat vagyonáról, és a vagyongazdálkodás szabályairól
Ludányhalászi Község Önkormányzat Képviselő-testületének 7/2005.(08.29.) rendelete az önkormányzat vagyonáról, és a vagyongazdálkodás szabályairól A képviselő-testület a helyi önkormányzatokról szóló, Részletesebben A honvédelmi miniszter.../2007. ( ) HM. r e n d e l e t e
A honvédelmi miniszter.../2007. ( ) HM r e n d e l e t e a katonai szolgálati viszony méltatlanság címén történő megszüntetésének eljárási szabályairól A Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú Részletesebben Inárcs Község Önkormányzata 14/2007. (XI. 29.) rendelete a magánszemélyek kommunális adójáról
Inárcs Község Önkormányzata 14/2007. (XI. 29.) rendelete a magánszemélyek kommunális adójáról (Egységes szerkezetben a 19/2011. (XII. 1.) önkormányzati rendelettel.) Inárcs Község Önkormányzata a helyi Részletesebben A M A G Y A R K Ö Z T Á R S A S Á G N E V É B E N!
SZEGEDI ÍTÉLŐTÁBLA Gf.I.30.307/2007/8.szám A M A G Y A R K Ö Z T Á R S A S Á G N E V É B E N! A Szegedi Ítélőtábla a Dr. Kispál Sándor ügyvéd által képviselt (I.rendő felperes neve, címe) alatti székhelyű Részletesebben az önkormányzat vagyonáról és a vagyongazdálkodás szabályairól
Gomba Község Önkormányzata Képviselő-testületének 4/2012. (II. 10.) rendelete az önkormányzat vagyonáról és a vagyongazdálkodás szabályairól /Egységes szerkezetben a 22/2012. (IX.13.), a 23/2012.(XI. 23.), Részletesebben TÁRSASHÁZ ALAPÍTÓ OKIRATA
1 TÁRSASHÁZ ALAPÍTÓ OKIRATA Alulírott Pannonhalma Város Önkormányzata (székhely: 9090 Pannonhalma, Dózsa Gy. u. 10., KSH- szám: 0824305, képviseli Bagó Ferenc polgármester), mint tulajdonos az alábbi társasházat Részletesebben A BIRTOK FOGALMA ÉS JELENTŐSÉGE. A birtok
A BIRTOK FOGALMA ÉS JELENTŐSÉGE A birtok A birtok a magánjog egyik legnehezebben meghatározható, rejtélyes fogalma, amelynek filózofiai dimenziói is vannak. A birtok fogalmának meghatározása és a birtoklási Részletesebben Csávoly Község Önkormányzata Képviselő-testületének többször módosított 5/1996. (XII. 26.) ÖKt. rendelete a magánszemélyek kommunális adójáról
Csávoly Község Önkormányzata Képviselő-testületének többször módosított 5/1996. (XII. 26.) ÖKt. rendelete a magánszemélyek kommunális adójáról (Egységes szerkezetben) Csávoly község Önkormányzatának Képviselő-testülete Részletesebben VÁLOGATÁS AZ IPARJOGVÉDELMI SZAKÉRTŐI TESTÜLET SZAKVÉLEMÉNYEIBŐL
VÁLOGATÁS AZ IPARJOGVÉDELMI SZAKÉRTŐI TESTÜLET SZAKVÉLEMÉNYEIBŐL SZAKÉRTŐI VÉLEMÉNY KNOW-HOW ÉS ÜZLETI TITOK MEGSÉRTÉSE, ILLETVE VÉDELME KÉRDÉSÉBEN ISZT- 8/2008 I. Megbízás és előzmények Az M. Zrt. a közte, Részletesebben Zalacsány község Önkormányzati Képviselőtestületének. 16/2005.(XI.30.) rendelete
Zalacsány község Önkormányzati Képviselőtestületének 16/2005.(XI.30.) rendelete a telekadóról, építményadóról és a magánszemélyek kommunális adójáról Zalacsány község Önkormányzati Képviselőtestülete a Részletesebben Végrehajtás korlátozása iránti kérelem
Végrehajtás korlátozása iránti kérelem Alulírott adós előadom, hogy önálló bírósági végrehajtó előtt számon végrehajtás folyik velem szemben. A végrehajtást kérő: Álláspontom szerint a végrehajtást kérő Részletesebben Adásvételi szerződés
1 Ingatlan-adásvételi szerződés haszonélvezeti jogról való ingyenes lemondással, foglaló kikötésével, tulajdonjog fenntartása mellett Adásvételi szerződés amely létrejött egyrészről eladó családi és utóneve: Részletesebben í t é l e t e t : A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.
Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.21.413/2014/4. A Fővárosi Ítélőtábla a Dávid, Stanka, Szikla Ügyvédi Iroda (felperesi jogi képviselő címe; ügyintéző: dr. Szikla Gergely ügyvéd) által képviselt felperes neve (felperes Részletesebben Mátramindszent Község Önkormányzat Képviselő-testületének. 10/1994. (X. 20.) Ör. számú R E N D E L E T E
Mátramindszent Község Önkormányzat Képviselő-testületének 10/1994. (X. 20.) Ör. számú R E N D E L E T E az önkormányzat tulajdonáról és a vagyongazdálkodás szabályairól A képviselő-testület az 1990.évi Részletesebben Tápiószecső Nagyközség Önkormányzat képviselő-testületének 10/2012 (III.22.) önkormányzati rendelete
Tápiószecső Nagyközség Önkormányzat képviselő-testületének 10/2012 (III.22.) önkormányzati rendelete az önkormányzat vagyonáról, és a vagyongazdálkodás szabályairól Tápiószecső Nagyközség Önkormányzata Részletesebben S Z E G E D I Í T É L Ő T Á B L A
S Z E G E D I Í T É L Ő T Á B L A P O L G Á R I K O L L É G I U M KOLLÉGIUMVEZETŐ: DR. KEMENES ISTVÁN 6721 Szeged, Sóhordó u. 5. Telefon: 62/568-512 6701 Szeged Pf. 1192 Fax: 62/568-513 Szegedi Ítélőtábla Részletesebben Jogesetek a földhasználat köréből
FÖLDHASZNÁLAT Dr. Szentgyörgyi Ágota Jogesetek a földhasználat köréből A földhasználati nyilvántartásba vételi eljárás, és annak szabályozása lassan egy évtizedes múltra tekint vissza, azonban annak körében Részletesebben 1997. évi CXLI. törvény. az ingatlan-nyilvántartásról 1
1. (1) 2 Ez a törvény - az 1972. évi 31. törvényerejű rendelettel bevezetett és változatlan formában gépi adathordozóra rögzített - ingatlan-nyilvántartás szabályait határozza meg. A jogalkotással szemben Részletesebben A dologi jog. A tulajdonjogviszony. A dolog fogalma. Ingatlan-nyilvántartás. A tulajdonjogviszony alanyai GAZDASÁGI MAGÁNJOG
GAZDASÁGI MAGÁNJOG A dologi jog 2009. október 1. 4. előadás A dolog fogalma Dolognak minősül: Minden birtokba vehető testi tárgy, ami tulajdonjog tárgya lehet: Birtokba vehető és így tulajdonjog tárgya Részletesebben 2. A rendelet célja a saját erőből történő lakáshoz jutás, a meglévő lakások szükség szerinti bővítésének, felújításának elősegítése.
Csolnok Község Önkormányzata Képviselő-testületének 9/2005.(IX.23.) ökr. számú rendelete a lakáscélú helyi támogatásokról az azt módosító 11/2006. (V.05.) ökr. rendelettel egységes szerkezetben Csolnok Részletesebben 4 A munkaviszony megszűnése és megszüntetése
4 A munkaviszony megszűnése és megszüntetése 4.1 1 4 A munkaviszony megszűnése és megszüntetése Az egyik legradikálisabb munkajogi változás a munkaviszony megszűnését, illetve megszüntetését érinti. Az Részletesebben Budapest Főváros III. Kerület, Óbuda-Békásmegyer Önkormányzat Képviselőtestületének
Budapest Főváros III. Kerület, Óbuda-Békásmegyer Önkormányzat Képviselőtestületének 9/2015. (II. 16.) 1 önkormányzati rendelete az önkormányzat tulajdonában álló egyes vagyontárgyak bérbeadásáról a 13/2015. Részletesebben POLGÁRMESTER. Siófok Város Képviselő-testületének 2015. február 26-i ülésére
SIÓFOK VÁROS ÖNKORMÁNYZATA POLGÁRMESTER 8600 SIÓFOK, FŐ TÉR 1. TELEFON +36 84 504100 FAX: +36 84 504103 Az előterjesztés törvényességi szempontból megfelelő. Siófok, 2015. február 6. Kónyáné dr. Zsarnovszky Részletesebben v é g z é s t: A Fővárosi Ítélőtábla a Fővárosi Választási Bizottság 298/2014. (X.17.) FVB számú határozatát helybenhagyja.
Fővárosi Ítélőtábla 12.Pk.50.058/2014/5. A Fővárosi Ítélőtábla a Ügyvédi Iroda (címe., ügyintéző: ügyvéd neve) által képviselt kérelmező neve (címe) kérelmezőnek, a Fővárosi Választási Bizottság 2014. Részletesebben Az Önkormányzat vagyona
BELVÁROS-LIPÓTVÁROS, BUDAPEST FŐVÁROS V. KERÜLET ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐ- TESTÜLETÉNEK 9/2012. (II. 13.) ÖNKORMÁNYZATI RENDELETE AZ ÖNKORMÁNYZAT TULAJDONÁBAN ÁLLÓ VAGYONNAL VALÓ RENDELKEZÉS EGYES SZABÁLYAIRÓL Részletesebben VIS MAIOR - SZABÁLYZAT
VIS MAIOR - SZABÁLYZAT 1.) Hatáskör 1.1. A Magyar Kereskedelmi és Iparkamara (MKIK) hagyományosan látja el a vis maior hivatkozások érvényesítésének igazolására irányuló tevékenységét. A vis maior igazolások Részletesebben Í T É L E T E T : A feljegyzett 482.900.- (négyszáznyolcvankettőezer-kilencszáz) forint kereseti illetéket a Magyar Állam viseli. I N D O K O L Á S :
Vagyongyarapodás lakáscélú kedvezmény Fővárosi Bíróság 1055. Budapest, Markó u. 27. 11.K. 31.800/2006/7. A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! A bíróság Kövesdy Ügyvédi Iroda (..., ügyintéző: dr. Kövesdy Attila Részletesebben 8600 SIÓFOK, FŐ TÉR 1. TELEFON +36 84 504100 FAX: +36 84 504103
SIÓFOK VÁROS ÖNKORMÁNYZATA POLGÁRMESTER 8600 SIÓFOK, FŐ TÉR 1. TELEFON +36 84 504100 FAX: +36 84 504103 Az előterjesztés törvényességi szempontból megfelelő. Siófok, 2014. február 14. Dr. Pavlek Tünde Részletesebben A felek megállapodásán alapuló gyermektartásdíj megváltoztatásának. feltételrendszere. Szerző: dr. Sarkadi Mónika
A felek megállapodásán alapuló gyermektartásdíj megváltoztatásának feltételrendszere Szerző: dr. Sarkadi Mónika Tatabánya 2015. november 21. I. Bevezetés A gyermektartásdíj tárgyában megkötött és a bíróság Részletesebben Jegyzőkönyvi kivonat DEMECSER VÁROS ÖNKORMÁNYZATA KÉPVISELŐ-TESTÜLETÉNEK 33/2014.(III.13.) HATÁROZATA. A városi sportpálya bérbeadásáról
Jegyzőkönyvi kivonat Készült Demecser Város Önkormányzata Képviselő-testületének 2014. március 13. napján a Demecseri Polgármesteri Hivatal A épülete (4516. Demecser, Kétezer-egy tér 1.) Polgármester Irodájában Részletesebben A FIZETÉSKÉPTELENSÉGI ELJÁRÁSOK EGYES VITÁS KÉRDÉSEI I. A CSŐDELJÁRÁS A P ÉCSI Í TÉLŐ TÁBLA P OLGÁRI K OLLÉGIUMA. 2010.El.II.C.17.
2010.El.II.C.17. A P ÉCSI Í TÉLŐ TÁBLA P OLGÁRI K OLLÉGIUMA A FIZETÉSKÉPTELENSÉGI ELJÁRÁSOK EGYES VITÁS KÉRDÉSEI I. A CSŐDELJÁRÁS BEVEZETÉS A csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi Részletesebben A D Ó B E V A L L Á S (NYOMTATOTT NAGYBETŰVEL TÖLTENDŐ KI!)
A D Ó B E V A L L Á S (NYOMTATOTT NAGYBETŰVEL TÖLTENDŐ KI!) A magánszemélyek 20 évi magánszemélyek kommunális adójának megállapításához, a helyi adókról szóló módosított 1990. évi C. törvény és Nagyrécse Részletesebben A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Birósága mint felülvizsgálati á bíróság í ó á Pfv.VIII, 21.002/2011/8.szám
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Birósága mint felülvizsgálati á bíróság í ó á Pfv.VIII, 21.002/2011/8.szám A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Éliás Sára ügyvéd (1068 Budapest, ' Rippl Rónai Részletesebben A tárgyalást megelızı szakasz. elıadás
A tárgyalást megelızı szakasz Polgári eljárásjog elıadás Dr. Pribula László egyetemi docens Az elsıfokú eljárás szakaszai 1. A tárgyalást megelızı szakasz (a keresetlevél benyújtásától a perindítás hatályának Részletesebben í t é l e t e t : A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 11.K.31.042/2006/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Vagyongyarapodás kölcsön, hitelt érdemlő bizonyíték Kfv.I.35.496/2006/4.szám A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a dr. Lampé Ügyvédi Iroda (ügyintéző dr. Lampé Zoltán ügyvéd) által képviselt felperes Részletesebben Hegyesd község Önkormányzata. Képviselőtestülete 10/2003./XII.31.) r e n d e l e t e. magánszemélyek kommunális adójáról
Hegyesd község Önkormányzata Képviselőtestülete 10/2003./XII.31.) r e n d e l e t e a magánszemélyek kommunális adójáról /egységes szerkezetben/ Hegyesd község Önkormányzata a helyi adókról szóló 1990. Részletesebben Arnót Község Önkormányzati Képviselőtestületének 3./2015.(II.16.) önkormányzati rendelete
Arnót Község Önkormányzati Képviselőtestületének 3./2015.(II.16.) önkormányzati rendelete az Önkormányzat és szervei Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 8/2013.(VII.19) önkormányzati rendelet módosításáról Részletesebben az alkotmánybíróság határozatai
2016. március 3. 2016. 5. szám az alkotmánybíróság határozatai az alkotmánybíróság hivatalos lapja Tartalom 4/2016. (III. 1.) AB határozat a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi 200 Részletesebben 1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról 1
Opten Törvénytár Opten Kft. 1. 1952. évi IV. törvény 1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról 1 A 2009.10.01. óta hatályos szöveg (A végrehajtásáról szóló 7/1974. (VI. 27.) IM, Részletesebben Salgótarján Megyei Jogú Város Polgármestere
Szám: 9275-4/2013 Salgótarján Megyei Jogú Város Polgármestere Javaslat Somoskőújfalu Község Önkormányzat iskolaépületére vonatkozó használati szerződés megszüntetésére, és az ingatlan Hibó Tamás Művészeti Részletesebben Adásvételi szerződéssel szemben támasztott követelmények, amennyiben az adásvétellel érintett és a fedezeti ingatlan megegyezik. A.
Adásvételi szerződéssel szemben támasztott követelmények, amennyiben az adásvétellel érintett és a fedezeti ingatlan megegyezik Az adásvételi szerződés tartalmával kapcsolatban, az alábbi elvárásokat fogalmazza Részletesebben ELSŐ RÉSZ 1 / 16 2016.03.29. 10:49
1 / 16 2016.03.29. 10:49 2013. évi CLXXVII. törvény a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről 2016.03.24 9 2013. évi CLXXVII. Részletesebben POLGÁRI JOGI KODIFIKÁCIÓ. Tartalomjegyzék
V. ÉVFOLYAM 5. SZÁM Tartalomjegyzék Tanulmányok Az engedményezésre vonatkozó szabályok újragondolása a nemzetközi gyakorlat tükrében Gárdos Péter / 3 Az állam kártérítési felelõssége a közösségi jog megsértése Részletesebben E L Ő T E R J E S Z T É S
E L Ő T E R J E S Z T É S Zirc Városi Önkormányzat Képviselő-testületének 2014. január 27-i ülésére Tárgy: A Zirc, Kossuth u. 18. szám alatti 996/3/C helyrajzi számú garázs ingatlan bérleti úton történő Részletesebben Indokolás. Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.965/2008/6.
Fővárosi Ítélőtábla 8.Pf.20.965/2008/6. A Fővárosi Ítélőtábla a személyesen eljárt I. rendű felperes neve (IV. rendű felperes címe) I. rendű, a dr. Bay Endre pártfogó ügyvéd (...) által képviselt, II. Részletesebben Nógrád és Diósjenő községek
2012. április hó a diósjenői önkormányzati képviselőtestület tájékoztató havilapja A képviselő-testület a 2012. május 7-ei rendkívüli testületi ülésén úgy határozott, hogy az önkormányzatok ellen hozott Részletesebben Magyar Jogász Egylet, Eger, 2014. november 27.
Szerződésszeg sszegés, s, előrel reláthatóság, kártérítési felelőss sség g az új Ptk.-ban II.. részr Magyar Jogász Egylet, Eger, 2014. november 27. dr. Verebics János, PhD egyetemi docens, BME GTK Üzleti Részletesebben E L Ő T E R J E S Z T É S
TÁRGY: Szálka Község Önkormányzata Képviselő-testületének /2012. ( ) önkormányzati rendelete az önkormányzat vagyonáról és a vagyongazdálkodás szabályairól szóló 5/2012. (V.2.) önkormányzati rendelet módosításáról Részletesebben MAGYAR SZABADALMI ÜGYVIVŐI KAMARA 2014. 02. 03. DR. TÖRÖK FERENC szabadalmi ügyvivő
1. KAMARAI NAP MAGYAR SZABADALMI ÜGYVIVŐI KAMARA 2014. 02. 03. DR. TÖRÖK FERENC szabadalmi ügyvivő 1 A jogeset alapjai A tárgyalt ügy elsőbbsége: 1985. 01. 24., így az 1969. évi II. törvény alapján folyt Részletesebben ÁLTALÁNOS TERMÉKTÁJÉKOZTATÓ AEGON Magyarország Hitel Zrt. ingatlanvásárlási célú kölcsöne
ÁLTALÁNOS TERMÉKTÁJÉKOZTATÓ AEGON Magyarország Hitel Zrt. ingatlanvásárlási célú kölcsöne AEGON Magyarország Hitel Zrt. Információs vonal: +36/40 400 800 1091 Budapest, Üllői út 1. www.aegonhitel.hu Érvényes: Részletesebben 2/2006. /III.1./ rendelete. az önkormányzati tulajdonú lakások és nem lakás céljára szolgáló helyiségek elidegenítéséről
2/2006. /III.1./ rendelete az önkormányzati tulajdonú lakások és nem lakás céljára szolgáló helyiségek elidegenítéséről Kisvárda Város Önkormányzata a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. tv. 16. Részletesebben 2017 © DocPlayer.hu Adatvédelmi irányelvek | Szolgáltatási feltételek | Visszajelzés

matches:
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Pf. 1192
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság