text:
Polgári Jog 2016/6 Jogesetelemzés - Marosi Zoltán: A társasági részesedés értékének csökkenése - fordulhat-e közvetlenül a tag kártérítési igénnyel a károkozó harmadik személlyel szemben? Megjegyzések a BDT2015. 3247. számú ítélet fényében - Hatályos Jogszabályok Gyűjteménye
Marosi Zoltán: * A társasági részesedés értékének csökkenése - fordulhat-e közvetlenül a tag kártérítési igénnyel a károkozó harmadik személlyel szemben? Megjegyzések a BDT2015. 3247. számú ítélet fényében
Érvényesíthet-e kártérítési igényt egy gazdasági társaság tagja a gazdasági társaságnak harmadik személy által okozott kár folyományaképp? Ezt a kérdést járja körül a Szegedi Ítélőtábla egy frissen közzétett ítélete apropóján a jelen jogesetelemzés, áttekintve a Legfelsőbb Bíróság és a Kúria hasonló ügyekben hozott korábbi ítéleteit, valamint a Szegedi Ítélőtábla vonatkozó ajánlását. Világossá válik, hogy a gazdasági társaságnak okozott kár adott esetben a gazdasági társaság tagja által a tagi részesedés (tehát a tag saját vagyona) értékének csökkenésében megnyilvánuló kárként fogható fel. Ez azonban további kérdéseket vet fel a kártérítési felelősség feltételeinek fennállása - így különösen a jogellenesség, az okozati összefüggés és a kár fennállása, összegszerűsége - vonatkozásában. Bár ezek jogi sorsa pedig csak esetről esetre döntető el, néhány alapvető összefüggés már felsejlik az áttekintett jogesetekből, amelyek így az elemzett jogeset tényállására is alkalmazhatóak.
Hivatkozott jogszabályhelyek: 1959-es Ptk. 339. § (1) bek., Pp. 3. § (2) bek., 123. §, 247. §.
Címkék: kártérítés, okozati összefüggés, kár, társasági részesedés, előreláthatósági korlát
[1] A felperes tulajdonában állt egy autószalon, szerviz és udvar megjelölésű ingatlan. Az alperes a kérdéses ingatlant magában foglaló területen ingatlanfejlesztést kívánt megvalósítani, ezért a területen érintett több ingatlantulajdonossal - így a felperessel is - ingatlan-adásvételi szerződést kötött. A 2008. márciusi megállapodásban a felek rögzítették a vételár kifizetésének módját (amely több részletben történt volna meg), továbbá az alperes részére elállási jogot is kikötöttek. Az elállás - érdekmúlás bizonyítása és indokolás nélkül - abban az esetben volt lehetséges, amennyiben a kérdéses területre vonatkozó helyi építési szabályzat 2008 októberéig nem módosul oly módon, hogy az a kérdéses ingatlanfejlesztési terveket lehetővé tegye.
[2] Bár az alperes az első vételárrészletet, 105 millió forintot (mint előleget) megfelelően kifizette, 2012 januárjában a fenti szerződéses kikötésre hivatkozással elállt a felperessel kötött szerződéstől.
[3] A felperes ennek nyomán keresetet indított az alperessel szemben annak megállapítására, hogy az alperes jogellenesen (szerződésszegő módon) állt el a szerződéstől, és így a felperes nem köteles a már átvett vételárrészlet visszafizetésére (a felperes ennek kapcsán az ellene elrendelt végrehajtás felfüggesztését is kérte). A felperes továbbá kártérítési kereseti kérelmet is előterjesztett, arra hivatkozással, hogy a felperes tulajdonában álló és a kérdéses ingatlanon működő korlátolt felelősségű társaság (azaz nem maga a felperes!) jelentős (több mint 160 millió forintos) „árbevételtől érhetett [sic!] volna el, amelyből a költségek, járulékok, osztalék, adóterhek levonása után elmaradt haszonként jelentkezik a keresetben megjelölt összeg”.
2. A döntések ismertetése
[4] A Szegedi Törvényszék a felperes keresetét és végrehajtás felfüggesztése iránti kérelmét elutasította, elsősorban azért, mert a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 123. §-ában foglalt megállapításra irányuló kereseti kérelem feltételei nem álltak fenn. A Pp. ezen szakasza alapján ugyanis megállapítás iránti kereseti kérelemnek (a számadási kötelezettség megállapításán túl) csak akkor van helye, ha a kért megállapítás a felperes jogainak az alperessel szemben való megóvása végett szükséges, és a felperes a jogviszony természeténél fogva vagy a kötelezettség lejártának hiányában vagy valamely más okból teljesítést nem követelhet. A bíróság azonban a jelen esetben azt állapította meg, hogy a felperes részére a végrehajtási eljárás megszüntetésére illetve korlátozására a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvényben, és a Pp.-ben foglalt további jogvédelmi eszközök állnak a felperes rendelkezésére, ezért a megállapítási per előterjesztéséhez nem volt azonosítható a felperes jogvédte érdeke.
[5] Az elsőfokú bíróság ugyancsak részletesen foglalkozott a felperes által előterjesztett kártérítési igénnyel, amely jelen jogesetelemzés fókuszát jelenti. E tekintetben a Szegedi Törvényszék úgy foglalt állást, hogy a felperes az érvényesíteni kívánt kárigénnyel valójában nem a saját vagyonában bekövetkezett értékcsökkenés megtérítését kéri a bíróságtól, hanem egy harmadik személy (nevezetesen a felperes tulajdonában álló gazdasági társaság) vagyonában bekövetkezett értékcsökkenést. A Szegedi Törvényszék ugyanis arra hivatkozott, hogy a felperes a keresetében a „társaság által elért árbevétel” kiesését jelölte meg kárként. A Szegedi Törvényszék pedig úgy látta, hogy mivel a gazdasági társaság és a felperes különálló jogi személyek, a felperes a gazdasági társaságot ért kárt a saját nevében semmiképpen sem érvényesítheti. Ezzel ellentétes döntés a magyar jogban nem ismert - sőt a bírói gyakorlat és a jogirodalom által is kifejezetten tiltottnak minősített - perbizomány elismerését jelentené. [Perbizománynak ugyanis az minősülne, ha a fél nem a nevében való eljárásra adna felhatalmazást az általa választott személynek, hanem nyilatkozatával „csak” perlési jogot biztosítana részére, azaz arra adna felhatalmazást, hogy helyette, mint anyagi jogosult helyett a saját nevében és a saját kezéhez követeljen teljesítést a bíróság előtt. (Lásd Gárdos Péter: Az ügyleti képviselet szabályainak rendszertani elhelyezése. Polgári Jogi Kodifikáció, 2006/1. sz., 21-25. o., 35. lj., továbbá a Legfelsőbb Bíróság 1039/2004. számú gazdasági elvi határozata.)]
[6] A Szegedi Törvényszék ítélete ellen a felperes nyújtott be fellebbezést, egyrészt továbbra is hivatkozva az alperesi elállás jogellenességére, másrészt pedig arra, hogy a kártérítési igénye alapos, hiszen az alperes magatartása folytán őt magát érte kár vagy vagyoni hátrány. A felperes szerint ugyanis, ha az adásvételi szerződés révén elképzelt beruházás megvalósul, akkor a társaságban levő üzletrészének értéke nőtt volna, továbbá az üzletrészén keresztül nagyobb osztalékot vagy egyéb jövedelmet is realizált volna.
[7] A fellebbezés folytán eljáró Szegedi Ítélőtábla a fellebbezést azonban nem találta alaposnak. Mindenekelőtt a Szegedi Ítélőtábla is egyetértett az Szegedi Törvényszékkel abban, hogy a felperes már a végrehajtási eljárás folyamatban léte alatt végrehajtás megszüntetése iránti pert indíthatott volna, ezért a megállapítási kereset előterjesztésének a Pp. szerinti feltételei nem álltak fenn. Mindezek alapján a Szegedi Ítélőtábla nem vizsgálta (mert nem vizsgálhatta) az alperesi elállás jogszerűségének a kérdését sem.
[8] A felperes által előterjesztett kártérítési igény kapcsán a Szegedi Ítélőtábla elsősorban megállapította, hogy a felperes a másodfokú eljárásban megváltoztatta a keresetét, nevezetesen annak ténybeli alapját: amíg az elsőfokú eljárásban a gazdasági társaság által elszenvedett kár megtérítését kérte, a másodfokú eljárásban már azonban saját kárát kívánta érvényesíteni (az üzletrész értékének elmaradt növekedése és az elmaradt osztalék révén). A Szegedi Ítélőtábla ezt a Pp. 247. §-ában ütköző keresetváltoztatásnak tekintette, ezért az „új” igényt a Szegedi Ítélőtábla érdemben már nem bírálta el, hanem csak az „eredeti” igény kapcsán hagyta helyben a Szegedi Törvényszék által megállapítottakat. Ebben a körben hangsúlyozta, - hivatkozva a jogi személy tagjának a harmadik személlyel szembeni polgári jogi igényeiről szóló 2/2005. (VI. 17.) sz. (ugyanezen bíróság által kiadott) polgári kollégiumi ajánlásra (a továbbiakban: Ajánlás) -, hogy a társaságnál jelentkező kárigény érvényesítése a társaságot illeti meg, ezért annak érvényesítésére a felperes, mint a társaság tagja, nem jogosult. A bíróság ettől függetlenül mindenesetre - obiter dicta jelleggel - felidézte az Ajánlás legfontosabb megállapításait, így különösen azt az alaptételt, hogy bár „formálisan arra lehetne következtetni, hogy a gazdasági társasággal szembeni kontraktuális károkozás […] a társaság tagjainak társasági részesedésben megnyilvánuló saját magánvagyonának a károsodását is eredményezi”, valójában „nincs szó önálló, külön érvényesíthető vagyon hátrányról”. „A társasági részesedés értékcsökkenése miatt kártérítés [ugyanis] egynemű a társaságot ért kár megtérítésével, ha ugyanis a társaságot ért kár megtérül, a társasági részesedés értékcsökkenése is helyreáll”.
3. Kritika (érvelés, konklúzió)
[9] Az elemzett jogeset elvi kulcskérdése tehát: érvényesíthet-e kártérítési igényt egy gazdasági társaság tagja a gazdasági társaságnak harmadik személy által okozott kár okán? Bár sajnos az ügyben ezen kérdés mélyreható elemzésére (a fentiekben ismertetett eljárási okok miatt) nem került sor, mégis hasznosnak tartjuk az elemzett ítélet „apropóján” ezen izgalmas kérdés egyes fókuszpontjainak áttekintését.
3.1. A formális válasz
[10] Az ügyben eljáró bíróság elsődleges válasza a kérdésre formálisnak tekinthető, amely azonban megfelel a magyar bírói gyakorlat fősodrában is kikristályosodott elveknek - ezek jelennek meg mind az Ajánlásban, mind pedig a leginkább meghatározó közzétett jogesetekben (pl. BH2006. 117.). Eszerint a gazdasági társaságot - mint elkülönült jogi személyt - ért kár miatti igény a gazdasági társaságot (és nem más elkülönült személyt, mint pl. az üzletrész-tulajdonosokat vagy a részvényeseket) illeti meg. Ennek következtében ennek érvényesítésére kizárólag maga a gazdasági társaság jogosult. Ez alól legfeljebb az jelenthet kivételt, ha például - a vonatkozó polgári anyagi jogi szabályok betartásával - a kérdéses követelést a gazdasági társaság időközben már másra (pl. a gazdasági társaság részvényesére) engedményezte.
[11] Mindezek figyelembevételével a felperes keresetének elutasítása első látásra valóban indokoltnak tűnhet.
3.2. Az érdemi válasz
[12] A bíróság másodlagos válasza a fenti kérdésre azonban további figyelmet érdemel. Itt a bíróság ugyanis kitért a fenti kérdés azon aspektusára is, hogy a gazdasági társaság tagja a társaságban fennálló részesedésének - tehát közvetlenül saját vagyonának! - értékcsökkenése miatt érvényesíthet-e kártérítési igényt ilyen helyzetben. Ez az aspektus már cizelláltabb megközelítést igényel, és formai alapon nem is lehet rá rögtön választ találni. Több megoldás kínálkozik:
- Kimondható-e elvi éllel, hogy ilyen esetben a társasági részesedés értékcsökkenése csak „látszatkár”, azaz a polgári jogi értelemben vett „valódi” kár a társaság vagyonában jelentkezik? Ebben az esetben értelemszerűen a tag kártérítési igényt - a kártérítési felelősség egyik kumulatív feltétele hiányában - sikeresen egyáltalán nem érvényesíthet (ez az Ajánlás megközelítése).
- Esetleg csak addig van szó „látszatkárról”, amíg a társasági részesedést valamilyen formában el nem idegenítik, mivel az elidegenítés pillanatában lesz csak ellenőrizhető vagy bizonyítható, hogy a tag vagyona valóban csökkent-e a károkozó magatartás révén? (Ez a bírói gyakorlat legfrissebb megközelítése.)
- Netán az a helyes megközelítés, hogy sem a társaságnál, sem a társaság tagjainál ilyenkor egyáltalán nem is jelentkezik kár, hiszen a kár bekövetkeztének pillanatában a kár helyébe a társaság könyveiben azonnal a kárkövetelés lép?
- Vagy a társaság tagja alapesetben nem követelhet kárt ilyen esetben, de amennyiben bizonyos speciális körülmények (klasszikus szóhasználattal: többlettényállási elemek) állnak fenn (pl. a kérdéses társaság időközbeni megszűnése vagy a társaság többségi tagjainak visszaélésszerű magatartása a kisebbség rovására), akkor a kárkövetelés mégiscsak érvényesíthető?
3.2.1. Eljárási kérdések
[13] Az érdemi válasz taglalása előtt fontos felhívni mindenekelőtt a figyelmet egy eljárási jogi megjegyzésre. Vitatható ugyanis a Szegedi Ítélőtábla azon álláspontja, amely a kártérítési kereseti kérelmet a Pp. 247. §-ába ütköző keresetváltoztatás miatt már érdemben nem bírálta el. Tény, hogy a felperes expressis verbis csak a másodfokú eljárásban fogalmazta meg a fenti kérdésnek megfelelő módon - a társasági részesedésének értékcsökkenése miatti kártérítésként - a kereseti kérelmét, és így első látásra valóban indokoltnak tűnhet, hogy a másodfokú bíróság ezt a Pp. 247. §-ába ütköző tiltott keresetváltoztatásnak ítélte. Álláspontunk szerint azonban jó érvek hozhatóak fel amellett, hogy a bíróságnak ebben az esetben figyelemmel kellett volna lennie a Pp. 3. § (2) bekezdés második mondatára is (eszerint a bíróság a fél által előadott kérelmeket, nyilatkozatokat nem alakszerű megjelölésük, hanem tartalmuk szerint veszi figyelembe). Ennek alapján pedig a kereseti kérelemnek már az elsőfokú eljárásban adható lett volna olyan értelmezés, amely alapján valójában a felperes mindvégig a saját vagyonában (a társasági részesedésben) esett kár megtérítését kéri. Igaz ez különösen akkor, ha figyelembe vesszük, hogy mind ez idáig milyen szigorú és egyértelmű bírósági gyakorlat volt érvényben a perbizomány tilalma kapcsán. Ennek alapján pedig a bíróság érdemben vizsgálhatta volna a kártérítési felelősség fennállásának feltételeit az adott ügyben.
[14] Mindazonáltal jelen jogesetelemzésben már csak rögzíteni tudjuk, hogy a bíróság a társasági részesedés értékcsökkenése miatti kártérítés kérdését kizárólag obiter dicta, azaz az ügy érdemét nem érintő módon vizsgálta. Ebben a tekintetben pedig lényegében nem tett mást, mint idézte az ugyenezen bíróság által kiadott Ajánlás vonatkozó rendelkezéseit.
[15] Éppen ezen formális megközelítésre figyelemmel tartjuk érdemesnek az alábbiakban megvizsgálni a jelen jogesetelemzés keretében, hogy milyen következtetésre juthatott volna a bíróság a konkrét tényállás fényében: ehhez felidézzük a Legfelsőbb Bíróság, illetve a Kúria kapcsolódó gyakorlatát, majd néhány következtetést vonunk le mindebből a jelen ügyre fókuszálva.
3.2.2. A Legfelsőbb Bíróság és a Kúria kapcsolódó gyakorlata
[16] Az Ajánlás 2005. évben történt kiadása óta a Legfelsőbb Bíróságnak és a Kúriának is többször volt alkalma dönteni olyan ügyben, ahol egy tag vagy részvényes kívánt a kárának megtérítésére irányuló igényt érvényesíteni harmadik féllel szemben; a legjelentősebb ilyen döntések a bírósági határozatok különféle nyilvános forrásaiban elérhetőek. A közzétett ügyek alapján a Legfelsőbb Bíróság és a Kúria gyakorlata jóval kevésbé tűnik következetesnek vagy elvi alapokon állónak, mint az Ajánlás által megfogalmazottak, sőt, majdhogynem az Ajánlásnál jóval megengedőbb hozzáállást tűnnek elfogadni. Az ügyeket áttekintve ugyanis az tűnik körvonalazódni, hogy bár a kártérítési igény érvényesítése egyik konkrét ügyben sem vezetett sikerre, úgy tűnik, hogy erre az ügyek speciális tényállása és a keresetek előterjesztésének módja adott okot, nem pedig azok az elvi megfontolások, amelyek az Ajánlásban találhatóak.
[17] Így a BH2006. 117. számon közzétett eseti döntésben a Legfelsőbb Bíróság minden további nélkül érvényesíthetőnek látta a tagi közvetlen kárigényt, hangsúlyozva, hogy egy társasági részesedés - az adott ügyben: üzletrész - esetében a „forgalmi értéket […] döntően [a kft.] vagyoni-piaci helyzete határozza meg. […] Az üzletrész forgalmi értékének csökkenése pedig nem vitásan a tag vesztesége.” Az adott ügyben azonban a tag által előterjesztett kártérítési igény mégsem vezethetett sikerre: a tag kártérítési keresetét ugyanis a társaság és a harmadik személy közötti kölcsönszerződés jogellenes felmondásából eredeztette, ezen felmondásról azonban korábban más bíróság jogerősen kimondta, hogy az jogszerű volt. Mindazonáltal a Legfelsőbb Bíróság elvi éllel (e tekintetben teljességgel osztva az Ajánlásban foglaltakat) leszögezte, hogy a kártérítési felelősség feltételei közül az adott tényállás fényében a jogellenesség egyébként is hiányzott. A szerződésszegő magatartás ugyanis csak az adott relatív szerkezetű jogviszonyban (tehát inter partes) tekinthető jogellenesnek. Ehhez képest az abszolút szerkezetű jogviszonyban a szerződésszegés nem eredményez „mindenkivel szembeni” jogellenességet: ellentétes helyzetben ugyanis lényegében bárki deliktuális felelősség címén kártérítést érvényesíthetne a szerződést szegő, vele azonban szerződéses jogviszonyban egyáltalán nem is álló személlyel szemben.
[18] A BH2009. 21. számon (egyúttal pedig az EBH2008. 1885. számon) közzétett eseti döntésben a Legfelsőbb Bíróságnak olyan tényállás alapján kellett dönteni, amelyben a kisebbségi részvényesek a többségi részvényessel szemben - egy időközben végelszámolással megszűnt társaság kapcsán - a részvényesek közötti szindikátusi szerződésben foglalt tőkepótlási kötelezettség elmaradása miatt pereltek. Az eseti döntés kulcsmomentuma az volt, hogy a kisebbségi részvényesek nem a szindikátusi szerződés teljesítése (tehát a tőke társaságba történő befizetése) iránt indították meg a pert: ehelyett a felperesek kártérítési igényüket arra alapították, hogy a tőkebefizetés elmaradása miatt a társasági részesedéseik értéke csökkent, azaz a szindikátusi szerződés megsértésével a többségi részvényes nekik közvetlenül kárt okozott. A Legfelsőbb Bíróság mindenekelőtt leszögezte, hogy elvi éllel nem látja megkérdőjelezhetőnek a kisebbségi részvényesek kereshetőségi jogát a részvények értékcsökkenése miatt. A bíróságnak így alkalma nyílt arra, hogy részletesen elemezze a polgári jogi kártérítési felelősség egyes feltételeinek fennállását azt adott ügyben. Mivel az ügyben a tőkepótlási kötelezettség elmulasztása a kisebbségi részvényesekkel szembeni szerződésszegésnek minősült, a többségi részvényesnek a kisebbségi részvényesekkel szembeni károkozása kapcsán a jogellenesség adott volt (ellentétben a BH2006. 117. számú esettel és az Ajánlás 2.a pontjában foglalt általános esetkörrel). A Legfelsőbb Bíróság igen aprólékosan elemezte az ügy tényállását, és végül arra a következtetésre jutott, hogy a felperes kereseti kérelmének teljesítéséhez a kártérítési felelősség kumulatív feltételei közül mind az okozati összefüggés, mind pedig a kár hiányzik. Az előbbi kapcsán a Legfelsőbb Bíróság - némileg rezonálva az Ajánlásra - leszögezte, hogy bár „a részvények forgalmi értékére a társaság vagyoni helyzetének alakulása kihatással van, de azt még számos egyéb tényező is befolyásolja, így az értékpapírpiac aktuális helyzete, a kereslet-kínálati viszonyok, a részvénytársaság jövőbeli eredményességével kapcsolatos várakozások stb. Nincs tehát automatikus összefüggés a részvény forgalmi értéke és az arra eső saját tőke nagysága között.” Az utóbbi tekintetében pedig a kár hiányát nem elvi éllel mondta ki, hanem azt hangsúlyozta, hogy „A szakirodalomban a cégek, illetőleg részvények értékelésének különféle szakmai módszerei ismertek, szakértői vélemény mint bizonyítási eszköz nélkül ebben a kérdésben megalapozott döntés nem volt hozható.” A Legfelsőbb Bíróság tehát - ebben a tekintetben szembemenve az Ajánlásban írtakkal - megfelelő bizonyítási indítvány megléte esetén nem tartotta volna lehetetlennek a kár felmerülését és a kár összegének kimunkálását (sőt, megkockáztatható, hogy ily módon talán az okozati összefüggés kérdése is kinyitható lett volna).
[19] Végül a Pécsi Ítélőtábla BDT2016. 23. szám alatt közzétett friss (és egyébként a Kúria által hatályában fenntartott) döntésében jelenik meg hangsúlyosan a kérdés. Az ügy magvát egy építőiparban érdekelt gazdasági társaság és egy önkormányzat közötti jogvita adja: a gazdasági társaság - közbeszerzési eljárásban kiírt pályázat alapján - építési vállalkozási szerződést kötött, amelyet azonban az önkormányzat időközben felmondott. A felmondás után a gazdasági társaság helyzete - különböző események révén - elnehezült, később finanszírozási nehézségei támadtak, és végül felszámolás alá is került. A gazdasági társaság által az önkormányzat ellen indított perben a bíróság megállapította a felmondás jogellenességét, és vagyoni kártérítést is megítélt a gazdasági társaságnak. Mindezek mellett a gazdasági társaság többségi részvényese (magánszemélyként) ugyancsak pert indított az önkormányzat ellen, hivatkozva a felmondás korábbi perben kimondott jogellenességére és arra, hogy a felmondás lehetetlenné tette a gazdasági társaság tevékenységének folytatását, a gazdaságos működtetést, amelynek eredményeként a magánszemély részvényei értéktelenné váltak (amelyet az is bizonyított, hogy a magánszemély a részvényeit később valóban nulla forintért idegenítette el).
[20] A Pécsi Ítélőtábla a fenti tényállás fényében részletesen és igényesen elemezte a tagi igényérvényesítés kérdését, a polgári jogi kártérítési felelősség feltételeinek sajátos érvényesülését. A Pécsi Ítélőtábla így különösen a kár bekövetkezésének és az okozati összefüggésnek a kérdéseinek szentelt nagyobb figyelmet. A kár kapcsán a Pécsi Ítélőtábla leszögezi, hogy „A gazdasági társaság vagyonának értékcsökkenése a részvény értékét is szükségképpen csökkenti, a társasági vagyon növekedésének elmaradása pedig a részvény forgalmiérték-növekedés elmaradását is okozza”. Ez bár összhangban van az Ajánlás szövegével, éles ellentétben áll a két vagyontömeg (a társasági és a tagi) értékváltozásának függetlenségét és bizonytalanságát hangsúlyozó korábbi legfelsőbb bírósági diktumokkal. Mindazonáltal az ítélet arra a következtetésre jut, hogy a jogalanyiság megkettőződése miatt „a társasági részesedés értékcsökkenése csak formálisan valósítja meg a társasági tag magánvagyonában esett hátrányt, a tag magánvagyonában esett hátrány »látszatkár«, saját jogú igény érvényesítése esetén a kár - mint a kártérítése felelősség egyik eleme - ilyen esetben hiányzik”. Mindez lényegében az Ajánlás szövegének megismétlése, azonban a Pécsi Ítélőtábla ennél továbbmegy, és mégis „kiskaput” talál a fenti elzárkózó álláspont alól, amikor kijelenti: „Felmerülhet azonban a felperes önálló kárigénye [...] abban az időpontban, amikor az részvényei tulajdonát másra ruházta át, és így megszűnt a társasági vagyon közvetett tulajdonosa lenni.” A Pécsi Ítélőtábla érvelése szerint ugyanis a kár bekövetkeztének jogi pillanata nem ahhoz köthető, amikor a társaság vagyona változik, hanem ahhoz, amikor a tagi részesedést átruházzák (annak ellenére, hogy a Pécsi Ítélőtábla érvelésében a két vagyon változása között igenis egyenes összefüggés van). Az adott ügyben így nem is a vagyon értéke volt a döntő (pedig a társaság és a részesedés értékére az ügyben világos szakértői vélemények álltak rendelkezésre). A tényállás fényében a meghatározó momentum az okozati összefüggés hiánya volt: a bíróság úgy találta, hogy hiába volt világos és bizonyított összefüggés a károkozó magatartás (a felmondás) és a társaság vagyonának csökkenése között, ez utóbbi - mint látszatkár - deliktuális kötelmet nem keletkezetett. Amikor pedig a bíróság a valódi kár (a részvények végső értékesítésekor elszenvedett árkülönbözet) és a felmondás közötti összefüggést vizsgálta, akkor már az okozati lánc megszakadását volt kénytelen megállapítani. Az önkormányzat által az építési vállalkozási szerződés felmondása ugyanis csak „elindított egy folyamatot”; ennek a folyamatnak a végső eredményét viszont (a végső értékesítéskor elszenvedett árkülönbözetet) számos, a társaságban rejlő ok idézte elő, ezekre az okokra pedig a szerződést felmondó félnek ráhatása nem volt.
3.2.3. Az adott ügy tényállására fókuszálva
[21] Mindezek fényében érdemes röviden áttekinteni a kártérítési felelősség feltételeinek fennállását a jelen esetben (természetesen feltéve, hogy az alperesi elállás jogellenessége megállapítható; ellenkező esetben ugyanis a szerződésszegéssel okozott kár megtérítésének lehetősége elesik).
[22] Elsősorban nem világos, hogy az ügyben valóban felmerülhetett volna-e polgári jogi értelemben vett kár. A felperes a módosított keresetében (de valójában már a legelső pillanattól kezdve) tulajdonképpen arra hivatkozott, hogy a kára a társaságban meglévő részesedése értékének csökkenésében, pontosabban várt növekedésének elmaradásában áll. Az Ajánlás (és az Ajánlást követő) bírói gyakorlat fényében mindenekelőtt az lenne megállapítható, hogy ez esetben a felperes polgári jogi értelemben nem szenvedett el kárt, hiszen a tulajdonban álló üzletrész értékének (esetleges) csökkenése vagy növekedésének elmaradása legfeljebb látszatkárnak lenne tekinthető. A rendelkezésre álló információk alapján a kár összegszerűségét tekintve annyi mondható el, hogy azt a felperes (még az elsőfokú eljárásban) 160 millió forintban határozta meg. Nincs azonban semmilyen adat arra nézve, hogy ez pontosan milyen kártételekből áll, milyen elemeket foglal magában, legfeljebb meglehetősen homályos utalások találhatók „elmaradt árbevételre”, vagy éppen „elmaradt haszonra”. A rendelkezésre álló információkból továbbá úgy tűnik, hogy az összeg sem volt kellően megalapozott, azaz a kérdéses összeget még egy a fél által felkért (más szóval: magán) szakértő sem ellenőrizte vagy erősítette meg (a perbe bevonható - a Pp. 177. §-a szerinti - szakértő általi bizonyításról már nem is beszélve). Ez pedig gyakorlati szempontból képezte akadályát a sikeres igényérvényesítésnek (azaz még a BH2009. 21. számú döntésben foglalt megengedőbb álláspont elfogadása esetén sem vezethetett volna sikerre a felperes keresete, hiszen ezen jogeset alapján a társasági részesedés értékének kimunkálása elengedhetetlen lett volna). Ugyancsak nem volt semmilyen tényinformáció a társasági részesedés esetleges elidegenítésére vonatkozóan (amely alapján a BDT2016. 23. számú döntésben foglaltakhoz hasonló érvelés elővezethető lett volna).
[23] A kár felmerülése körében végül pedig az a sajátos tény, hogy a felperes az érintett társaság üzletrészeinek 100%-ával rendelkezett (tehát egyedüli tulajdonos volt) ugyancsak nem vezethetett volna eltérő eredményre. Ennek oka, hogy a 100%-os tulajdonlás ellenére a gazdasági társaság önálló jogalany (jogi személy) marad. Az ügyben pedig nem volt észlelhető olyan többlettényállási elem, amely azt tenné szükségessé vagy jogpolitikailag indokolttá, hogy a jogi személyiség burkát a jogalkalmazó áttörje (a kifejezés eredete az angol társasági jogban a „piercing the corporate veil” jelensége, míg a német társasági jog e jelenséget Durchgriffnek, a jogalanyiságon való átnyúlásnak nevezi). Az önálló gazdasági társaságot létrehozó felperesnek tehát nem csak a jogi személyiség elkülönüléséből fakadó előnyöket (így különösen a jogi személy hitelezőivel szemben fennálló korlátolt felelősséget), hanem az ebből fakadó „hátrányokat” is viselnie kell. Ez az eredmény egyébként alapelvi szinten is indokolható, hiszen lehetséges úgy érvelni, hogy amennyiben a társaság képviseletében eljáró személyek (akiknek a kötelezettsége lenne a társaság által támasztható igények érvényesítése) egy adott igény érvényesítését elmulasztják, akkor a társasági jognak a vezető tisztségviselők felelősségére vonatkozó szabályai lépnek életbe [lásd a gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény (a továbbiakban: Gt.) 30. § (2) bekezdését és a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 3:24. §-át]. Mivel a jogalkotó ezáltal megadta a felelősségi viszonyokat rendező szabályrendszert ezen esetkör kapcsán, további polgári jogi igényérvényesítésre már nincs lehetőség (a tag legfeljebb arra lenne jogosult, hogy mint a társaság üzletrészeinek tulajdonosa a társaság megfelelő szervein keresztül a vezető tisztségviselőket felelősségre vonja). Megjegyezzük, hogy a Gt. alapján egyébként az igényérvényesítési lehetőségek korlátozottsága a törvény kógenciájából világosan levezethető volt (ehhez képest a Ptk. Harmadik Könyve vonatkozásában a jogi helyzet ma már nem ilyen egyértelmű).
[24] Másodsorban lényeges, hogy az eset annyiban speciális, hogy az alperes és a felperes között világos, írott szerződéses viszony volt (ellentétben a BH2006. 117. sz. jogesettel, és az Ajánlás 2.a. pontjában írtakkal). Ennek folyományaképpen tehát a jogellenesség vonatkozásában semmi akadálya nem lett volna az igény érvényesítésének: amennyiben az alperes szerződést szegett, akkor ezen szerződésszegés jogellenességére értelemszerűen a felperes hivatkozhatott, és ebben az esetben a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: 1959-es Ptk.) 318. §-a alapján alkalmazandó 339. §-ában foglalt további kártérítési felelősségi feltételek vizsgálata maradhatott volna csak kérdéses. Az ügy pikantériája azonban, hogy az alperes és a felperes 100%-os tulajdonában álló társaság között semmilyen kontraktuális viszony nem volt (ellentétben pl. a BH2009. 21. sz. fent idézett jogesetben foglaltakkal). Ennek folytán amennyiben - a kár vonatkozásában kifejtett érvek fényében - nem a felperes, hanem a felperes 100%-os tulajdonában álló társaság indított volna kártérítési pert az alperes ellen, akkor a társaság a kártérítés feltételei közül a jogellenesség hiányának falába ütközött volna.
[25] Mindezek alapján tehát megállapítható, hogy az ügyben - ha egyáltalán felmerült kár - az előállt jogi helyzet bizonyos tekintetben az irodalmi 22-es csapdájához hasonlít: magánszemélyként (részesedéstulajdonosként) a látszatkár problémája akadályozza az igényérvényesítést, társaságként pedig a jogellenesség hiánya az állítólagos károkozóval szemben. Ez utóbbinak oka, hogy - amint arra a BH2006. 117. sz. jogeset rámutatott - a szerződésszegés nem eredményez „mindenkivel szembeni” (tehát a szerződésen kívüli felekkel szembeni) jogellenességet. A jelen jogeset is jól mutatja tehát az jogérvényesítés buktatóit az ilyen típusú igények esetén.
[26] Végül az okozati összefüggés feltételének alakulása is igen érdekes a jelen ügyben: a felperes ugyanis lényegében arra alapozta a (módosított) keresetét, hogy amennyiben az alperes nem áll el az ingatlan-adásvételi szerződéstől és a kérdéses alperesi beruházás megvalósul, akkor a felperesnek a társaságban meglevő üzletrészének értéke nőtt volna. Már a kereseti kérelem megfogalmazásából is látszik tehát, hogy az okozati lánc meglehetősen hosszú és esetleges: az elállásból semmiképpen sem vezethető le közvetlenül és egyértelműen a részesedés növekedésének elmaradása. A felperesnek tehát nem lett volna könnyű dolga az okozatosság terén: meggyőző bizonyítékokat kellett volna szolgáltatnia a bíróság részére annak a tényellentétes (angol műszóval: „counterfactual”) folyamatnak a bemutatására, amelynek révén - az elállás elmaradása esetén - (i) megvalósult volna az alperesi beruházás, (ii) a beruházás sikeres lett volna, (iii) ennek révén a felperesi társaság üzletmenete fellendült volna, és (iv) a fellendülés következtében a felperesi társaság értéke ténylegesen nőtt volna (és a felperes nagyobb osztalékot realizált volna a felperesi társaságból), vagy a felperes az üzletrészét értékesíteni tudta volna. Ebben a vonatkozásban érdemes rámutatni az előreláthatósági korlát szerepére, amely az okozati összefüggés fennállását - legalábbis a két utóbbi mozzanat esetében mindenképpen - már önmagában is kérdésessé teszi (a Ptk. 6:521. §-a alapján ugyanis nem állapítható meg az okozati összefüggés azzal a kárral kapcsolatban, amelyet a károkozó nem látott előre és nem is kellett előre látnia). Bár a jelen jogesetben még az 1959-es Ptk. volt az alkalmazandó, a korábbi bírói gyakorlat is figyelemmel volt arra, hogy kártérítési igényt nem lehet alapozni olyan okokra, amelyek esetén az eredmény bekövetkezése vagy elmaradása jórészt a közvetlen károsult személyében rejlő okoktól függ csupán (lásd pl. a BDT2013. 2893. szám alatt közzétett jogesetet). A fent megjelölt minden egyes okozati mozzanat részletes elemzése nyilvánvalóan túlmutatna a jelen jogesetelemzés hatókörén; ehelyütt elegendőnek tartunk mindössze annyit leszögezni, hogy - mint a BDT2016. 23. szám alatt közzétett jogesetben is - az okozati összefüggés kérdése ugyancsak komoly akadálya lehetett volna e tekintetben is a sikeres igényérvényesítésnek.
A szerző ügyvéd, az Oppenheim Ügyvédi Iroda munkatársa.

matches: Bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Mégmerekgondolkodniis!:
@Kovacs Nocraft Jozsefne: Akkor most térjünk vissza a fene nagy erkölcsiségre!
Először is leszögez...	(2014.07.04. 11:53)
181. Elévülésre játszanak a katonai ügyészek
én azt látom, hogy az MNO cikke május 10-én jelent meg, míg a bíró május 20-án tűzte ki a tárgyalá...	(2014.05.29. 16:00)
179. Újra az arénában
Most akkor tulajdonképpen vége az ügynek??	(2014.05.26. 10:30)
178. Szörföző ügyészek
2014.07.22. 17:37 Viszkisdoboz Ez az ország ugyan nem engedhetné meg magának, hogy majd egy évig - a három választás miatt – gyakorlatilag ne történjen semmi. Minden a maga rutinja szerint haladjon, a nehézségi erő forgassa tovább a kerekét. Mégis ez történik. A kormányzati tevékenység 2014-ben minimalizálódott, míg az államtitkárok és helyettes-államtitkárok számát illetően maximalizálódott. Nyilván az olcsóbb állam jegyében. Persze ezzel sem lenne semmi baj, ha jól menne az a bizonyos szekér - amin, ha akarjuk, ha nem, mindannyian rajtaülünk - de nem megy. Csak döcög.
36 komment	182. A hatodik élet
2014.07.07. 19:26 Viszkisdoboz „Az Úr 2014. esztendejében, július hónap 7. napján megszületett hatodik gyermekem, Fapál Kamilla, aki a keresztségben – édesanyám után – az Ilona nevet kapja. Kamilla leányom 3430 gramm súllyal és 51 centiméterrel született. Hála Istennek, a leánygyermek és édesanyja a legjobb egészségnek örvend.” - ezt a bejegyzést írtam a családi Bibliába.
S Te, tisztelt Olvasóm, most bocsásd meg nekem, hogy személyes hangvételre váltok!
Azt szeretném, hogy gyermekeink egy szabad országban éljenek, ahol politikai utasításra, valódi bizonyítékok nélkül nem lehet vádat emelni emberek ellen. Ahol a munkavállalás, a boldogulás, a tehetség kibontakoztatása nem politikai hitvallás kérdése. Ahol az autonóm civil társadalom és a sajtó elég erős ahhoz, hogy megvédje az emberek jogait. Ahol az állam nem szól bele a mindennapi életünkbe. Ahol észre sem vesszük, hogy a politikai pártok léteznek, mert a közjó számukra azt jelenti, hogy minden intézkedésük valóban, a szó legnemesebb értelmében a közösség érdekeit szolgálja, és nem egyes politikai pártok és holdudvaruk nyers gazdasági érdekeit. Olyan országban akarok tehát élni, ahol egyetlen politikai párt sem arra törekszik, hogy pillanatnyi politikai előnyökért egyeduralmat valósítson meg.
S ha ezt végig gondolom, akkor arra jutok, amire már a múltban számtalan családfő, édesapa. El kell innen menekülni! Addig, amíg nem késő!
Miért? Mert a magyar jogállamiság megszűnt létezni. A hatalommegosztás szervezeti és funkcionális módon leírható, de személyi értelemben nem létezik. A kormányzó párt az elmúlt négy évben zsákmányként szerzett meg minden közjogi tisztséget, saját politikusait ültette be minden olyan szervezetbe (alkotmánybíróság, ügyészség, bíróság, köztársasági elnök stb.), amely képes lehetett volna a hatalom kontrolljára. Nyugodtan kimondhatjuk tehát, hogy a fékek-és ellensúlyok rendszere Magyarországon nem működik! Csak látszat tehát a hatalmi osztottság, ami azt lenne hivatott megoldani, hogy egy kézben ne összpontosulhasson az állam hatalma, amely mindig önkényhez vezetett a történelem során.
Az a nép, amely szabadságával nem tud mit kezdeni, és helyette Orbán Viktor vagy bárki más egyeduralmát választja, megérdemli a szolgaságot.
A parlamentarizmus eszméjének igazi megcsúfolása a díszletellenzék országgyűlésbeli szerepvállalása, ami óhatatlanul legitimálja az orbáni diktatúrát. Az ellenzéki képviselők azon kívül, hogy felveszik nem csekély tiszteletdíjukat, valójában semmi érdemlegeset sem tehetnek a plenáris üléseken és a bizottságokban. Amíg az ellenzéki képviselők az egyéni- és pártérdekeikről a közjó érdekében nem mondanak le, a diktatórikus hatalomgyakorlásnak csak egy teljes gazdasági összeomlás vethet véget. Vagy polgárháború. Amelytől Isten óvjon mindannyiunkat!
A társadalom minden szegmense meghódításának, a politikai zsákmányszerzésnek – mint napjainkban tapasztaljuk - még nincs vége. A kormányzat éppen megszünteti az egyetemek évszázados autonómiáját, a maradék civil társadalmat és az egyre vékonyodó sajtószabadságot. Folytatják tehát a demokrácia teljes felszámolását.
Azonban az élet úgy hozta, hogy a viszkis dobozos ügy bírósági tárgyalásának megismétlése miatt „rabok lettünk” saját hazánkban.
Örömömet azonban ma semmi nem ronthatja el! Nincs annál szebb és boldogabb óra, amikor az újszülött gyermek lilás bőre a karjaidban rózsaszínné válik. Facebook
1 komment	· 1 trackback	181. Elévülésre játszanak a katonai ügyészek
2014.06.28. 13:43 Viszkisdoboz Csak kapkodom a fejemet.
Hernádi Zsolt, MOL vezér - egy lehallgatott beszélgetés szerint - arról tájékoztatta Budapestre látogató lengyel partnerét, miként kell kijátszani a magyar ügyészséggel karöltve a magyar bíróságokat annak érdekében, hogy megússza a horvát büntetőeljárást, s nem utolsó sorban, hogy utazgathasson végre Európában.
Azóta a receptre is fény derült: legyél a szeretett vezér bizalmasa, ezért a Központi Nyomozó Főügyészség megtagadja az eljárást. Aztán jön egy pótmagánvádló, aki nem mellékesen jó barát, mert ha valami mégsem úgy alakult, ahogy eltervezték, akkor a vádtól ő még mindig elállhat. Tehát kell az a bűncselekmény és az a tényállás, amiért Horvátországban eljárást kívánnak indítani Hernádi ellen. A magyar bíróság meg a formális eljárás szabályai alapján eljár, felmentő döntést hoz és így beáll a res iudicata, az ítélt dolog. Kétszer ugyanazért a bűncselekményért ugyanis senkit sem lehet felelősségre vonni. Tehát a horvátoknak le kell nyelniük a békát, Hernádi így megdicsőülten, tisztessége és becsülete csorbítatlan, repkedhet a nagyvilágban újabb üzleteket kötni.
Kéz leporol. Ezt is elintéztük. Nyájas mosoly a kamerák előtt. Magyarország ebben is jobban teljesít. Az igazságszolgáltatás pedig romokban hever.
Az a szép az egészben, hogy a Központi Nyomozó Főügyészség úgy látta, hogy a büntetőeljárásnak Hernádi esetében nincs helye, mert egy tanúvallomás alapján nem emelhetnek vádat. Ugyanez az ügyészség a Tábornok-perben pedig nem egy tanú, hanem egy gyanúsítotti vallomás alapján úgy látja, hogy vádemelésnek van helye. Pedig egy gyanúsítotti vallomásnak önmagában nem túl sok a bizonyító ereje, a vallomásba foglalt hazugság büntetlen maradhat, ellenben egy tanú a hamis tanúzás törvényes következménye mellett tesz vallomást.
Tehát levonhatjuk a következtetést: ha fideszes vagy, akkor a házi ügyészség az ártatlanság vélelme alapján mindent elkövet, hogy patyolat tisztára mosson, és te a lehető legkényelmesebben éld az életed. Ha nem vagy fideszes, akkor bűnös vagy, majd a bíróság talán kimondja, hogy nem követtél el bűncselekményt. Ja, hogy addig 10 év is eltelhet? Hát kérem, az élet nem habos torta!
A katonai ügyészek a Tábornok-perben olyan sok törvénytelenséget követtek el, hogy további pályafutásuk csak attól függ, hogy elévül-e a nyomozásuk során elkövetett bűncselekmény-sorozat vagy sem. Ha hihetünk (miért ne hinnénk?) a Tábornok-per 1.0-ban elhangzottaknak, akkor a személyi szabadság megsértésétől a kényszervallatásig, a közokirat hamisításon keresztül a hamis tanúzásra rábírástól a hivatali visszaélésig terjedhet a portfólió. Az már csak ráadás, hogy a vádirat részben nem ügyészi szerkesztésű. A Budai-féle leszámolási kormánybiztosság is kivette a munkából a részét. Biztosan kitalálják, melyik részében? Hát persze, hogy a viszkis dobozost részt írták, mivel a jó képességű katonai ügyészek azzal már nem akartak vagy nem tudtak megbirkózni.
Lehet most legyinteni és ügyészként bátran harsogni, hogy a vádlott mindig hazudik. Aminek némileg ellentmond, ha a vádlott vallomása a vádat alátámasztja, akkor, amit mond, az az ügyészek szerint színigaz. Így evett O. János tábornok zavart vallomására Waltner ügyész mérget, és annyira akart hinni benne, hogy a vallomásnak az ellenőrzésétől is eltekintett.
Ha én vagyok a góré, akkor a két derék katonai ügyészünk (Waltner és Mihalik urakra gondolok) legfeljebb a Magyar Honvédségben folytathatják katonai pályafutásukat, mint jogász főtisztek. Ott kevesebb kárt tudnak okozni. De nem ez történik. Jön a jutalom a jó politikai teljesítményért. Meg aztán nehogy már azt higgye a beosztott ügyészi állomány, hogy most ki kellene valakit rúgni az ügyészi szervezetből!
Úgy működik minden, mint a Kádár-rendszerben: az alkalmatlanságáról tanúbizonyságot tevő jó ügyész nertársat, felfelé buktatták. Waltner Roland katonai ügyészt előléptették és magasabb beosztásba is került. Ez pedig azt az üzenetet hordozza, hogy Keresztes Imre főügyész, politikai ügyészségi vezető bizalma töretlen az alezredesben. Na, ná! Hiszen a kapott politikai utasítást maradéktalanul végrehajtotta.
Visszatérve a lényegre: az elévülésre játszik itt mindenki. Vagyis arra, hogy a bűncselekmény büntetési tétele felső határának megfelelő idő elteltével már nem lehet eljárást indítani ellenük. Ebben érdekeltek az ügyészek és mindazok, akiknek hivatalból kellett volna észlelniük, hogy a nyomozás során az ügyészek bűncselekményt követnek el.
Az ügyészség és a bíróság is felelős abban, hogy anómiás a társadalom. A fideszes Hernádi Zsolt minden korrupciós vád alól felmentve, rekord gyorsasággal. Velem szemben pedig, aki a Gyurcsány-kormány államtitkára voltam, és amire egyre büszkébb vagyok, 4 év után újra nekifutnak az ügyészek egy bukott vádiratban található viszkis dobozos legendának.
Hát, sok sikert fiúk! Azért ne aludjatok nyugodtan. Gondolkodom, hogy egy feljelentéssel megszakítom az elévülést, hogy egy nem túl távoli jövőben, demokratikus viszonyok között legyen lehetőségetek bíróság előtt – az ártatlanság vélelme alapján - védekezni: a nyomozás során kivel szemben, milyen jogtalanságokat követtetek el.
26 komment	180. Ismétlés a tudás anyja, a gyakorlás meg senkinek sem árt
2014.06.16. 21:22 Viszkisdoboz Egy jó sztoriban mindig kell egy nem várt fordulat. De ez most is elmaradt. A szereplők felsorakoztak és a Debreceni Törvényszék Katonai Tanácsa, dr. Nagy László hadbíró ezredes vezetésével a mai napon megkezdte a Tábornok-per 2.0 tárgyalását.
A katonai tanács tárgyal (fotó: hajdupress.hu)
Az érdeklődő Hírtv nézők közül változatlanul csak az én képemet és hangomat láthatják, hallhatják, mert egyedül én vállaltam a nyilvánosságot.
A Kaposvári Törvényszék Katonai Tanácsa egy éves maratoni tárgyalást követően már felmentett a katonai ügyészek vádja alól, azonban a II. fokú bíróság elrendelte az eljárás megismétlését. Álláspontja szerint a korábbi, első fokú bíróság tévedett, amikor O. János tábornok vallomását teljes egészében kizárta a bizonyítékok közül. Holott a katonai ügyészek nem teljesen, csak részben vezették az orránál fogva és késztették olyan vallomás megtételére, amely nem volt teljes egészében törvényes. Tehát a „vallomás” bizonyos részei felhasználhatók lehetnek, feltéve, ha O. tábornok nem állt kényszer és fenyegetés alatt. De ezt már a Debreceni Törvényszéknek kell kiderítenie, miként azt is, hogy O. tábornokot a vallomása megtétele előtt begyógyszerezték-e vagy sem.
A katonai tanács tagjainak bemutatása után a bíróság visszaegyesítette két vádlott ügyét az alapügyhöz. A tanács elnöke ismertette a másodfokú bíróság végzésében foglaltakat, majd felszólította az ügyészeket, hogy nyilatkozzanak a vádiratról. Fenntartják, nem tarják? Módosítják, vagy sem? Az ügyész urak, Waltner alezredes és Mihalik százados kisebb szövegértési problémákkal küszködve ezt úgy értették, hogy fel kell olvasniuk felváltva az egész vádiratot.
Itt meg kell állnunk egy szóra, mert ez az ügyészi magatartás megrökönyödést keltett a megjelentekben. Dr. Ifkovics Béla hb. ezredes a felmentő rendelkezés indokolásakor már egyszer kifejtette, hogy a vádirat alkalmatlan volt az ügy tárgyalására, de nem dobta vissza a vádiratot kiegészítésre és pontosításra, hanem lehetőséget adott az ügyészeknek, hogy bizonyítsanak.
Ehhez képest a katonai ügyészek – váltott lovakon ülve – szó szerint felolvasták az egyszer már megbukott vádiratot. Még a ténybeli tévedéseiket sem voltak hajlandók korrigálni! Holott erre a büntetőeljárási törvény lehetőséget adott volna. Pedig tisztában kell lenniük azzal, hogy a vádirat bizonyítékrendszere nem támasztja alá a vádirati hibáktól hemzsegő állításokat. Ha más alapján nem, akkor az első bírósági bizonyítási eljárás alapján rá kellett volna már jönniük, hogy kellene az a nem várt fordulat.
Tehát presztízs okokból megismételték azt, ami egy büntetőeljárást egyszer már tragikomédiává változtatott: a „pontosan meg nem állapítható körülményeket”, „a közelebbről meg nem határozható időpontokat”, az „ismeretlen eredetű összegeket”. A vádirati valótlanságokon sem változtattak egy fikarcnyit sem, akkor sem, ha annak ellenkezőjére okirati bizonyíték került csatolásra az első eljárásban. (Pl. az állítólagos postásom nem is dolgozott a „közelebbről meg nem határozott időpontban” a HM-ben.)
Ez persze azt is jelenti, hogy a bíróságnak először a vádtól eltérő tényállást kell megállapítania, aztán jöhet csak majd a jogi minősítés.
A kegyelemdöfés az volt, amikor erre a vádiratnak nevezett kommunikációs tákolmányra senki sem tett észrevételt, és senki nem kérte a nyomozás során sorozatosan törvénytelenségeket elkövető ügyészek kizárását. De minek is? Egyszer már hülyét csináltak magukból, megvan az esélye az újabb lebőgésnek.
A lektor ügyészek felolvasó délelőttje után nyilatkoztam a bíróságnak: nem követtem el bűncselekményt, vallomást kívánok tenni és a bíróság, valamint az ügyészség kérdéseire is válaszolok.
A vádlottak közül ketten (közöttük O. tábornok!), nem fog vallomást tenni, így a vele való szembesítésem is elmarad. Már megint!
A bíróság semmit sem elkapkodva, megfontoltan 2014. október 08. napján 09.00-kor folytatja munkáját. Addig vádlottak és vádlóik gondolkodhatnak a nem várt fordulaton, hátha izgalmasabbá tehetik ezt a szappanoperát.
Szólj hozzá!	179. Újra az arénában
2014.05.29. 12:17 Viszkisdoboz „Panem et circenses” – üvöltötte a római plebsz, s a császár teljesítette a nép akaratát. A rezsicsökkentéssel és családi adókedvezménnyel megfejelt egykulcsos adórendszer bódítja a népet, az elszámoltatási cirkusz pedig ámulatba ejti őket. A Tábornok-per lehetne egy véres gladiátorjáték is, de helyette a magyar valóságban csak egy ügyészi bohózatra telik. A vád egyszer már teljesen kudarcba fulladt Kaposvárott, de az ügyészek a másodfokú bíróságtól kaptak még egy lehetőséget, hogy bizonyítsanak.
Az arénából a Hír Tv élő közvetítéssel szórakoztatja majd a saját közönségét (mint azt korábban is megtette), amely plebsz, ki tudja milyen erkölcsök mentén mindig vért kíván. Ez a közönség lefelé tartott nagy ujjal elveti az ártatlanság vélelmét, nem az igazságot szomjúhozza, hanem a sajtója által előre megírt és beharangozott bűnösség beteljesülését várja.
Lassan már megszokom, hogy a jobboldali sajtó munkatársai hamarabb írják meg, hogy mi fog történni a bírósági arénában ügyemben, minthogy arról érintettként tudomást szereznék.
Ezért tulajdonképpen meg sem lepődtem, amikor Orbán miniszterelnökké választása napján a Magyar Nemzet megírta, a Hír Tv bemondta, hogy június közepén újrakezdődik a Tábornok-per Debrecenben. Ezért aztán egy posztban kértem a törvényszéktől, hogy nekem is küldjön már idézést, mert fel sem merült bennem, hogy a bíróság úgy tájékoztatja a sajtót a tárgyalás megkezdéséről, hogy az abban érintett személyek idézése nem történt meg. És láss csodát! A véletlenek összjátéka okán aztán június közepére a bíróság hivatalosan is kiküldte a Tábornok-per idézését az első tárgyalásra.
Mivel a bírósági tárgyaláson hang- vagy képfelvételt csak az érintett hozzájárulásával szabad készíteni, ahhoz már most hozzájárulok. Cserébe semmi mást nem kérek, csak korrekt tájékoztatást.
Tehát, Hölgyeim és Uraim! Folytatjuk! Az előadás helyszíne változik, egy-két szereplő kicserélődik, de a bohózatot úja kezdjük. Mindenki újra eljátssza a maga szerepét. A fegyveregyenlőség elve alapján a vádlónak semmivel sem lesz több joga, mint a vádlottnak vagy a védőnek, s a bizonyítási kötelezettség is a katonai ügyészt terheli. Mert, mint azt Kaposvárott a bíróság is kőbe véste: a vádirat az nem bizonyíték, abba bármit le lehet írni.
Mi várható az első felvonásban? A vádlottak és a védők számbavétele. Ha a nyomozó ügyészek látják el a vádképviseletet, akkor a kizárási indítványok megtétele. Egyéb sóhaj, panasz és kérelem a bírósághoz.
Bár ebben kevéssé bízom, de talán a tárgyalás megkezdésére is sor kerül a vádirat és a II. fokú bíróság végzésének felolvasásával.
A tárgyalás természetesen nyilvános, így azon bárki részt vehet. Sőt, mindenkit arra bíztatok, jöjjön el és legyen tanúja a bíróság részrehajlásmentes eljárásának. Sokan hívtak, amikor megtudták, hogy Debrecenbe kerül az ügy, hogy ott az igazságomat nem találom majd meg. Én nem hiszek ebben. A büntetőeljárási törvény ugyanis nem megyénként és nem katonai tanácsonként tartalmaz előírásokat, ezért nincs okom kételkedni abban, hogy a Debreceni Törvényszék maradéktalanul betartja majd az anyagi és az eljárási szabályokat. Meg a másodfokú bíróság végzésében foglaltakat.
1 komment	178. Szörföző ügyészek
2014.05.24. 18:28 Viszkisdoboz Úgy tűnik, a lakás-ügyben eljáró Központi Nyomozó Főügyészség ügyészei (merthogy kettő volt: a nyomozó ügyésznő civil, a perben eljáró ügyész viszont katona volt) az állami impériumból eredő hatalmukat politikai célok megvalósítására használták fel. A nyomozás kezdetétől az ítélethozatalig szörföztek a jogszabályok között, hogy kiszolgálják a jobboldali médiumok bulvár igényeit. Aztán jött egy óriási hullám, s a szörfözésnek a bíróságon bukás lett a vége.
Történt mindez 2014. február 28. napján, amikor is a Pesti Központi Kerületi Bíróság Juhász Ferenc volt honvédelmi miniszter és volt államtitkárát, vagyis engem minden vád alól felmentett.
A mai napig érthetetlen számomra, hogy a bizonyítás során az ügyész miért olyan okiratokat csatolt be, és miért olyan tanúk kihallgatását kérte, akik nem a vádhatóság, hanem a vádlottak és védők jogi álláspontját támasztották alá. Még csak egy hamis tanút, vagy egy börtönben lévő „együttműködő” gyanúsított hazug vallomását sem vonultatták fel, miként azt politikai természetű ügyekben – a jobboldali közönség idegeinek borzongatására - már többször eljátszották.
Az ügyészség kezdetben úgy látta, hogy közigazgatási államtitkári tisztség betöltése alatt nem is voltam katona, így katonaként nem is kaphattam szolgálati lakást. Mikor felvilágosítottam a civil ügyésznőt a katonai jogszabályokról, elismerték, hogy szolgálati viszonyban álltam, de szerintük nem katonaként, hanem állami vezetőként kaptam lakást. Aztán megint jött egy fordulat, hogy én nem szolgálati lakást kaptam katonaként, hanem állami vezetőként vezetői lakást egy kormányrendelet alapján. Aztán később azt mondták, hogy a szolgálati lakásom volt vezetői lakás egy HM rendelet alapján. Végül a lakásjogszabályokat – saját bevallása szerint - a tárgyaláson tanuló katonai ügyész azt állította a vádbeszédében, hogy nem volt törvénytelen szolgálati lakásom kiutalása és későbbi megvásárlása sem, de más szabályt is alkalmazni lehetett volna.
Nézzük, mit mondott a bíróság:
„A vádlottak mellett a védők is kifogásolták azt – tulajdonképpen a gyanúsítás közlése után folyamatosan – hogy maga az ügyészség is bizonytalan volt abban, hogy a vádlottak milyen szabályokat szegtek meg egyáltalán, mert – ahogy ezt a II. r. vádlott védője (megjegyzés: dr. Dezső Antal ügyvéd) a védőbeszédében igen szemléletesen fogalmazta meg – az ügyészség a nyomozás során és a bírósági szakban is „szörfözött” a jogszabályok között és mindvégig következetlen volt abban, hogy mely vagyonkezelői előírások, illetve mely jogszabályok megszegését rója a vádlottak terhére.
…A védők szerint az ügyészség konkrét jogszabályszegés megjelölése helyett mindvégig csupán különböző alternatívákat közölt, de soha nem mondta meg azt, hogy mi írta elő konkrétan, hogy azokat, vagy kizárólag azokat a szabályokat kellett volna kötelezően alkalmazni, amelyet az ügyészség a vádban megjelölt és emiatt végül az ügyész nem tudott eligazodni saját logikájában sem.
A bíróság a lefolytatott bizonyítási eljárás alapján végül maga is arra az álláspontra helyezkedett, hogy a vádlotti és védői érvelések a helytállóak.”
A bíróság megjegyezte azt is, ha az ügyészség a lakáskiutalást tekinti jogellenesnek, akkor az már elévült a nyomozás elrendelésekor, másrészt, akkor katonai büntetőeljárásnak lett volna helye. Egy szolgálati lakáskiutalás pedig nem lehet hűtlen kezelés – jegyzem meg halkan - mert vagyoni hátrány objektíve nem következhetett be.
„Ha viszont a vádhatóság ezt az aktust önmagában még nem értékelte olyan kötelezettségszegésnek, amely vagyoni hátrányt okozott volna, azt már végképp nem tekinthette volna annak, hogy a II. r. vádlott (megjegyzés: dr. Fapál László) egy jogszerűen juttatott szolgálati lakás elidegenítését ugyanazon jogszabály – HM rendelet – alapján kezdeményezte, mint amelynek alapján a lakáshoz juttatás alól jogszerű felmentést kapott.”
A bíróság megállapította azt is, hogy téves az az ügyészi állítás, hogy a szolgálati lakásom vezetői lakás lett volna.
„Ezt a lakást ugyanis külön jogi aktussal vezetői lakássá kellett volna minősíteni (ami soha nem történt meg), ráadásul nem is akkor, amikor azt bérbe adták dr. Fapál Lászlónak, hanem már azt megelőzően: akkor, amikor a lakást a HM megvásárolta és lakásgazdálkodási körbe vonta, de ez az eljárás nem a honvédelmi miniszter feladata lett volna.”
Az ügyészség ugyan nem indítványozta, de a bíróság megvizsgálta a vádtól eltérés lehetőségeként a hanyag kezelés bűncselekményének esetleges fennállását.
„Juhász Ferenc alappal bizakodhatott, továbbá eljárásának a jogszerűségében arra figyelemmel is, hogy a kettős jogállású személyek lakáshoz juttatása során korábban is az volt a HM-nél követett gyakorlat, amelyet dr. Fapál László lakáshoz juttatásakor alkalmaztak. Erre tekintettel a bíróság álláspontja szerint nemcsak a hűtlen kezelés, hanem a hanyag kezelés sem valósult meg.”
Ha az ügyészek szörfleckéket vettek volna először és csak utána szálltak volna vízre… Akkor vádat sem emeltek volna. Egy normális országban. Ma azonban a Nemzeti Együttműködés Rendszerében másként mennek a dolgok az igazságszolgáltatás területén is. Na, ott még nem tartunk, hogy az ítélet előbb születik meg, mint a vádirat, de az irány az kétségtelenül erre mutat.
Ha azt kérdezik, hogy miként volt pofájuk vádat emelni, akkor csak annyit mondok, és rögtön megértik: az Orbán kormány nevében eljáró Budai Gyula leszámolási biztos jelentett fel, a házi ügyészség pedig teljesítette kötelességét. Ennyi. Meg két tönkretett ember. És ez lakás nem a Pasa Park.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kpkf.37.377/2017/4. számú határozat
Címlap > Kpkf.37.377/2017/4. számú határozat
Az ügy száma: Kpkf.IV.37.377/2017/4.
A tanács tagjai: Dr. Kalas Tibor a tanács elnöke; Dr. Balogh Zsolt előadó bíró,
Alkotmánybírósági határozat száma: 9/2017. (IV. 18.) AB határozat
(alkotmánybírósági ügyszám: IV/1092-17/2014.)
Az ügy tárgya: a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.Kpk.27.058/2014/1/I. számú végzésének megsemmisítését követő eljárás meghatározása
A Kúria az Alkotmánybíróság 9/2017. (IV. 18.) AB határozata alapján a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságot új eljárásra és új határozat meghozatalára utasítja.
[1] A kérelmező meghatalmazottja útján épület bontása elrendelése iránti kérelmet nyújtott be a Somogy Megyei Kormányhivatal Siófoki Járási Építésügyi Hivatalához, amely a kérelmező által indított hatósági eljárást egy folyamatban lévő peres eljárás jogerős lezárásáig felfüggesztette. A kérelmező az iratbetekintés közben tapasztalt, általa jogsértőnek tekintett eljárási cselekmény miatt panasszal fordult a felügyeleti szervhez. A Somogy Megyei Kormányhivatal Építésügyi és Örökségvédelmi Hivatal Építésügyi és Örökségvédelmi Osztálya – mint felügyeleti szerv – az iratok bekérése után arra a következtetésre jutott, hogy az eljárást felfüggesztő döntés jogszabálysértő, ezért azt megváltoztatta, illetve a közigazgatási hatósági eljárást megszüntette.
[2] A hatóság a végzésben arról tájékoztatta a kérelmezőt, hogy a döntés közlésétől számított 30 napon belül – jogszabálysértésre hivatkozással – kérheti a döntés bírósági felülvizsgálatát. A kérelmező a kézbesítést követő 30. napon kereseti kérelmet nyújtott be a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bírósághoz, az azonban keresetét érdemi vizsgálat nélkül – elkésettség okán – elutasította. Az elutasító bírói végzés indokolása szerint építésügyben hozott döntés tekintetében a keresetindításra nyitva álló speciális határidő az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 53/C. § (2) bekezdése szerint 15 nap, szemben a polgári perrendtartásról szóló 1953. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 330. § (2) bekezdésében főszabályként meghatározott 30 napos határidővel. A bíróság megállapította, hogy a kérelmező a hatóság végzését 2014. január 4. napján vette át, annak felülvizsgálatát célzó kereseti kérelmét pedig 2014. február 3. napján adta postára, tehát keresetét a végzés közlésétől számított 15 napon túl nyújtotta be. Hivatkozva arra, hogy az indítványozó az elkésettség vonatkozásában a Pp. 107. § (1) bekezdésében foglaltak szerint igazolási kérelemmel nem élt, a bíróság a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasította.
[3] A felperes a jogerős bírósági döntéssel szemben felülvizsgálati kérelmet nem nyújtott be a Kúriára.
[4] A kérelmező (a továbbiakban: indítványozó) az Alkotmánybírósághoz alkotmányjogi panaszt nyújtott be a jogerős bírósági döntéssel – azaz a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.Kpk.27.058/2014/1/I. számú végzésével – szemben. Alkotmányjogi panaszában azt sérelmezte, hogy a bíróság az indítványozóra hárította a hatóság törvénnyel ellentétes tájékoztatásának jogkövetkezményeit, miután kereseti kérelmét e hibás tájékoztatásnak megfelelő határidőben nyújtotta be.
[5] Az Alkotmánybíróság a 9/2017. (IV. 18.) AB határozatában megállapította, hogy a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.Kpk.27.058/2014/1/I. számú végzése alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette. Az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a Kormányhivatal téves jogorvoslati tájékoztatása folytán a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a felülvizsgálati kérelmet elkésettség okán elutasító végzése elzárta az indítványozót a tényleges és hatékony jogorvoslat lehetőségétől, az alapjogsérelem pedig érdemben befolyásolta a bíróság döntését, ezért az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésének sérelmét idézte elő.
[6] A Kúria megjegyzi, hogy a 9/2017. (IV. 18.) AB határozatban foglaltaktól függetlenül irányadó a bírói gyakorlat számára, hogy a fellebbezési jogról adott téves tájékoztatás miatt az ügyfelet hátrány nem érheti. A BH2012. 96. számon közzétett eseti döntés szerint a bíróságnak a jogorvoslati határidő tekintetében adott téves, a törvénnyel ellentétes tájékoztatásának jogkövetkezményét nem lehet arra a jogi képviselőre hárítani, aki a perbeli cselekményt e tájékoztatásnak megfelelő határidőben teljesítette. Továbbá figyelembe kell venni, hogy a fellebbezési jogról adott téves tájékoztatásról szóló 7/2010. (XI.8.) KK vélemény szerint „A közigazgatási szerv téves jogorvoslati tájékoztatása miatt az ügyfelet joghátrány nem érheti. A jogorvoslathoz fűződő alkotmányos jogától fosztaná meg a felet a fellebbezési jog kimerítésének hiánya miatt a Pp. 130. § (1) bekezdés c) pontja alkalmazásával a keresetlevél idézés kibocsátása nélküli elutasítása, mert a felet ezáltal a bírósági felülvizsgálat igénybevételének lehetőségétől is elzárná. A közigazgatási szerv téves jogorvoslati tájékoztatása esetén a Pp. 332/A. § b) pontjának alkalmazása formális jogértelmezést jelentene.”
[7] A fentiek alapján megállapítható, hogy a bírói gyakorlatot orientáló felsőbírósági gyakorlatból korábban is következett az, amit a 9/2017. (IV. 18.) AB határozat tartalmaz. Felülvizsgálati kérelem hiányában a Kúriának az ügyben nem volt alkalma dönteni, alkotmányjogi panasz alapján az Alkotmánybíróság bírálta el az egyedi ügyet.
[8] A Pp. 360. § b) pontja szerint, ha az Alkotmánybíróság megállapítja a bírói döntés Alaptörvény-ellenességét és a bírósági határozatot megsemmisíti, az alkotmányjogi panasz orvoslásának eljárási eszközét – az Alkotmánybíróság határozata alapján és a vonatkozó eljárási szabályok megfelelő alkalmazásával – a Kúria állapítja meg.
[9] A Pp. 361. § c) pontja szerint a Kúria az alkotmányjogi panasz orvoslása érdekében – ha az Alkotmánybíróság a bíróság határozatát megsemmisítette – az Alkotmánybíróság határozatából következően az első vagy a másodfokon eljárt bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasítja, vagy a felülvizsgálati kérelem tárgyában új határozat hozatalát rendeli el. A Pp. 362. § (1) bekezdése szerint ebben az esetben az eljárás hivatalból indul, s a Pp. 363. § (1) bekezdése alapján a Kúria soron kívül jár el.
[10] A Pp. fenti rendelkezései alapján indult eljárásban – az Alkotmánybíróság 9/2017. (IV. 18.) AB határozata nyomán – a Kúria megállapította, hogy a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 4.Kpk.27.058/2014/1/I. számú végzésének megsemmisítése folytán el nem bírált kereseti kérelem maradt folyamatban.
[11] A Pp. 361. § c) pontja szerint, ha az Alkotmánybíróság a bíróság határozatát megsemmisítette, a Kúria az eljárt bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasítja. Az új eljárásban a keresetindításra vonatkozó határidőt megtartottnak kell tekinteni.
[12] A felperes az eljárás alatt beadványt nyújtott be a Kúriára, amelyben előadta, hogy a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.27.285/2014/27/II. számú ítélete és az azt hatályában fenntartó Kúria Kfv.VI.37.405/2016/10. számú ítélete nyomán ugyanazon tényállás mellett, ugyanazon jog iránt – az új eljárásra kötelezés okán – egy másik ügy is folyamatban van a Fejér Megyei Kormányhivatal előtt. Kérte jelen ügyben, hogy a Kúria a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságot utasítsa arra, hogy az új eljárás során a fenti jogerős ítéletet vegye figyelembe, s a szerint hozzon határozatot. A Kúria a Pp. XXIV. Fejezet alapján hivatalból jár el, ebben az eljárásban más szempontot – így a felperes beadványában megjelölteket – nem vehet figyelembe.
[13] E végzés elleni jogorvoslatot a Pp. 362. § (3) bekezdése zárja ki.
Dr. Kalas Tibor s. k. a tanács elnöke;
Dr. Sperka Kálmán s. k. bíró

matches: Bíróság Kúria bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Bíróság bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria