text:
⭐Dr. Vida Sándor* Tényállás
Dr. Vida Sándor* Tényállás
Download "Dr. Vida Sándor* Tényállás"
1 Dr. Vida Sándor* VÉDJEGYBEJELENTÉS OLTALMA EMBERI JOGI ESZKÖZÖKKEL? Többéves adósságot törlesztek a Strasbourgi Emberi Jogok Bíróságának a budweiser védjegy ügyében hozott ítélete ismertetésével. Adósnak nemcsak magamat tartom, de a magyar védjegyjogi irodalmat is, továbbá a hazai emberi jogi irodalmat. Bevezetésként álljon itt annyi, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez (Róma, 1950) és az ahhoz tartozó kiegészítő jegyzőkönyvekhez Magyarország november 5-én csatlakozott. 1 Az egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke rendelkezik a tulajdon védelméről. 2 Az Emberi Jogok Európai Bírósága e rendelkezés alapján eleinte csak a dolgok tulajdona vonatkozásában biztosított védelmet, később azonban gyakorlatát kiterjesztette a követelésekre és egyéb javakra, 3 beleértve a szabadalmi jog tárgykörébe eső ügyeket is, 4 végül ben beérkezett az első védjegyjogi tárgyú kérelem. Tényállás A kérelmező az Anheuser Busch, Inc. volt, amely a budweiser védjegyet már 1876 óta használta 5 az USA-ban az általa forgalmazott sör megjelölésére. Mintegy száz esztendővel később, a múlt század nyolcvanas éveiben üzleti tevékenységét Európára is kiterjesztette, s * Jogtanácsos, Danubia Szabadalmi és Jogi Iroda évi XXXI. tv. 2 A szöveg: 1. cikk A tulajdon védelme Minden természetes vagy jogi személynek joga van javai tiszteletben tartásához. Senkit sem lehet tulajdonától megfosztani, kivéve, ha ez közérdekből és a törvényben meghatározott feltételek, valamint a nemzetközi jog általános elvei szerint történik. Az előző bekezdésben foglaltak nem korlátozzák az államok jogát olyan törvények alkalmazásában, melyeket szükségesnek ítélnek ahhoz, hogy a javaknak a köz érdekében történő használatát szabályozhassák, illetőleg az adók, más közterhek vagy bírságok megfizetését biztosítsák. A rendelkezés létrejöttét ismerteti: Sonnevend Pál in: Halmai Gábor, Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi Jogok. Osiris Kiadó, Budapest, 2003, p Philip Alston: The EU and the Human Rights. Oxford University Press, Oxford, 1999, p. 341; Vincent Berger: Jurisprudence de la Cour Européenne des Droits de l Homme, 8. kiadás. Sirey, Párizs, 2002, aki mind a javak mind a javak tiszteletben tartását biztosító jog címszó alatt tömörítve ismertet jelentős számú ítéletet. 4 Dr. Gyenge Anikó: Szerzői jogi korlátozások és a szerzői jog emberi jogi háttere. HVG-Orac, Budapest, 2010, p. 27; Timothy Pinto: The Influence of the European Convention on Intellectual Property Rights. European Intellectual Property Review 209. évf., 2002, p. 212, Az amerikai (valamint az 1994 előtti angol jogban) a védjegyre való jog megszerzésének eszköze a védjegy használata ellentétben a kontinentális (így a magyar) joggal is, amelyben a védjegyre való jog a lajstromozással keletkezik. 9. (119.) évfolyam 3. szám, június2 88 Dr. Vida Sándor több európai országban benyújtott bejelentésben kérte a budweiser védjegy bejegyzését. Ezek közé tartozott Portugália is, ahol 1981-ben nyújtotta be a bejelentést. Többek között itt is szembe találta magát a cseh Budejovicky Budvar céggel, amely állítása szerint 1265 óta, a II. Ottokár cseh királytól kapott engedély alapján gyártott és forgalmazott sört Budejovicky Budvar néven, amely megjelölésnek német megfelelője 6 a Budweiser szó volt, amelyet ugyancsak használtak a sör megjelölésére. Ezenfelül a Budejovicky Budvar cseh cég az eredetmegjelölések nemzetközi oltalmáról szóló Lisszaboni Megállapodás alapján 1968-ban eredetmegjelölésként bejegyeztette a budweiser bier megjelölést az eredetmegjelölések nemzetközi lajstromába. A fentiekre tekintettel a cseh cég felszólalást nyújtott be az amerikai eredetű budweiser védjegy bejelentése ellen. A felek évekig tárgyaltak egy esetleges egyezségről, amely végül is nem jött létre. Erre az amerikai cég a cseh budweiser bier eredetmegjelölés törlését kérte a Lisszaboni Törvényszéktől. Kérelmét azzal indokolta, hogy a budweiser bier eredetmegjelölés nem felel meg az eredetmegjelölések nemzetközi oltalmáról szóló Lisszaboni Megállapodásban előírt feltételeknek. A cseh jogosult nem terjesztett elő védekezést, mire a törvényszék, magáévá téve az amerikai cég által előadottakat, törölte a budweiser bier eredetmegjelölést. Ezt követően a portugál iparjogvédelmi hatóság az amerikai cég javára bejegyezte a budweiser kereskedelmi védjegyet. Ekkor éleződött ki a helyzet. Eljárások a portugál bíróságok előtt A cseh cég a portugál iparjogvédelmi hatóság bejegyző határozatát támadta meg a Lisszaboni Törvényszék előtt. Kérelmét az évi portugál csehszlovák kétoldalú eredetmegjelölési megállapodásra alapította. A törvényszék a megváltoztatási kérelmet elutasította, és azt mondta, hogy a bilaterális (kétoldalú) államközi megállapodás a českébudejovicky budvar eredetmegjelölés számára biztosít oltalmat, de nem annak német változata, a Budweiser szó számára. A cseh cég a Lisszaboni Fellebbviteli Bírósághoz nyújtott be fellebbezést. Ez eredményre vezetett, a másodfokú bíróság megváltoztatta a törvényszék ítéletét, és utasította az iparjogvédelmi hatóságot az amerikai cég javára bejegyzett budweiser védjegy törlésére. Határozatát a Portugália és Csehszlovákia között létrejött bilaterális megállapodásra alapította. Ezt követően az amerikai bejelentő Portugália Legfelsőbb Bíróságához fordult. Felülvizsgálati kérelmében a TRIPS-megállapodás 15. cikkére (védjegyoltalom) hivatkozott. Ezenfelül azzal is érvelt, hogy a cseh nyelvű českébudejovicky budvar eredetmegjelölés nem azonos a német nyelvű budweiser kifejezéssel, miért is a Portugália és Csehszlovákia közötti bilaterális megállapodás nem is vonatozik az utóbbira. 6 České Budejovice város Csehország Szudéta-vidékén van, ahol 1946-ig (a német lakosság elűzéséig) a többségi nyelv a német volt. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle3 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 89 A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelmet elutasította. A TRIPS-megállapodás vonatkozásában a határozat azt mondja, hogy alkalmazhatóságának feltétele a kérelmező jóhiszeműsége. Ez az adott esetben nem állapítható meg megnyugtató módon. Ezenfelül a TRIPS-megállapodás alkalmazása mellett nem szól több (could not take precedence), mint a Portugália és Csehszlovákia közötti bilaterális megállapodás alkalmazása mellett. Ami ez utóbbit illeti, nem kétséges, hogy a szerződő államoknak az volt az érdekük, hogy a nemzeti eredetmegjelöléseket kölcsönösen védjék. Ebbe pedig beletartozik az eredetmegjelölés fordításának védelme is. Márpedig a českébudejovicky budvar eredetmegjelölés a Budejovice város körzetében előállított termékeket védi, e város német neve pedig Budweis. Portugália Legfelsőbb Bíróságának e határozata miatt indított eljárást az amerikai cég most már persze Portugália ellen amikor az Emberi Jogok Európai Bíróságához (a továbbiakban EJEB) fordult. Kérelmét az Emberi Jogokról szóló Európai Egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikkére alapította. Az eljáró tanács (kamara) ítélete Az EJEB eljáró tanácsának 7 ítélete szerint Portugália nem sértette meg az emberi jogok védelméről szóló egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikkét. Elöljáróban az ítélet megállapítja, hogy a szellemitulajdon-jogok e rendelkezés alapján oltalmat élveznek. Az adott ügyben azonban a kérdés úgy merül fel, hogy vajon az egyszerű védjegybejelentés is az egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyve 1. cikkének hatálya alá esik-e, vagy sem? E vonatkozásban az ítélet értékeli, hogy a védjegy bejelentőjének jogi helyzete bizonyos gazdasági tartalmú igényt tartalmaz. Ilyen a bejelentő elsőbbségi joga a később benyújtott bejelentési kérelmekkel szemben. Az eljáró tanács nézete szerint ez olyan vagyoni igény, amely bizonyos mértékű jogi oltalmat élvez. Az ítélet szerint azonban az egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke csak a tényleges jogokra alkalmazható. Így az olyan reménybeli jog, amelyet ténylegesen nem lehet érvényesíteni, nem tekinthető vagyontárgynak (possession, illetve bien). Hasonló a helyzet mint egy feltételhez kötött tartozás esetén, amely a feltétel bekövetkeztének elmaradása esetén megszűnik. Az adott esetre az ítélet azt emeli ki, hogy a kérelmező cég csak a védjegy bejegyzését követően lehetett bizonyos abban, hogy annak végleges jogosultja lesz. Nevezetesen akkor, ha a bejelentést harmadik személy nem kifogásolja olyan eljárásban, amit az irányadó nemzeti jog lehetővé tesz. Más szóval a kérelmező feltételes joggal rendelkezett, amely azonban megszűnik, ha a feltétel nem teljesül, pontosabban akkor, ha a bejelentett védjegy bejegyzése sérti harmadik személy jogait. Az ítélet szerint bár világos, hogy egy védjegy az egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyve 1. cikkének hatálya alá tartozó vagyontárgy, ez a helyzet 7 A héttagú tanácsnak magyar tagja is volt: dr. Baka András. 9. (119.) évfolyam 3. szám, június4 90 Dr. Vida Sándor azonban csak a védjegy bejegyzése után következik be, az adott ország nemzeti jogának figyelembevételével. A védjegy bejegyzését megelőzően az érdekelt reménybeli helyzettel rendelkezik ugyan, ez a remény azonban jogilag nem védett. Ennélfogva a bilaterális megállapodás hatálybalépésének időpontjában, azaz május 7-én a kérelmező nem rendelkezett az egyezmény szerinti vagyontárggyal. Ezért az a mód, ahogy a portugál bíróságok a bilaterális megállapodást alkalmazták, nem jelentette a kérelmező jogainak sérelmét. Az ítélet kihirdetését követően a kérelmező az egyezmény 43. cikke alapján az ügynek a Nagytanács elé való terjesztését kérte. A Nagytanács (Nagykamara) ítélete 8 A 17 tagú Nagytanács 2 ellenszavazattal 9 15 többségi szavazattal ugyancsak azt állapította meg, hogy Portugália nem sértette meg az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkét. Az ítélet ismerteti az eljárásjogi előzményeket (1 11. ), azt követően leírja a tényállást ( ), ezután számba veszi a nemzeti és a nemzetközi jog releváns rendelkezéseit ( ), majd a kérelmet, az eljáró tanács ítéletét és a felek indítványait ( ), s ezt követően kerül sor az indokolásra (the Court s assesement). 1. Általános elvek Az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke, amely szavatolja a tulajdon védelmét, három világos jogi normát tartalmaz: az első mondat a tulajdon tiszteletben tartását rögzíti; a második, amely ugyanennek a bekezdésnek a második mondatában szerepel, a tulajdontól való megfosztásról szól, s ezt bizonyos feltételekhez köti; végül a harmadik, amely a második bekezdésben szerepel, elismeri az államoknak azt a jogát, hogy többek között közérdekből szabályozhassák a javak használatát. Ez a három szabály azonban mégsem annyira eltérő, hogy ne volna közöttük összefüggés. A második és a harmadik normát, amely a tulajdon zavartalan használatáról rendelkezik, az első norma fényében kell értelmezni (lásd James és társai kontra Nagy-Britannia-, 37., amely részben átveszi a Sporrong és társa kontra Svédország-, 61. ügyben kifejtett álláspontot, továbbá Beyeler kontra Olaszország, 98. jelen ítélet, 62. ). A javak mint fogalom úgy, amint azt az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke említi, autonóm módon értelmezendő, az nem korlátozódik a dolgokra, és független a nemzeti jogokban történt minősítéstől: javaknak tekintendők az egyéb jogok és igények is, amelyek január 11-én hozott ítélet, 73049/01 ügyszám: aspx?i== Calfisch és Cabral Barreto bíró különvéleményében azt mondja, hogy a portugál bíróságok visszamenőleges hatállyal alkalmazták az évi bilaterális megállapodást (az 1981-ben benyújtott védjegybejelentéssel szemben), s ezzel a kérelmezőnek kárt okoztak. Minthogy azonban a Nagytanács más álláspontot foglalt el, a kár mértéke nyitott kérdés marad. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle5 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 91 vagyoni jellegűek. Minden egyes ügyben vizsgálandóak a körülmények, amelyek összességükben értékelendők, s amelyek a kérelmezőt olyan lényeges igény jogosultjává teszik, amely az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének hatálya alá esik (latridis kontra Görögország, 54., Beyeler kontra Olaszország, 100., Broniowska kontra Lengyelország, 129. jelen ítélet, 63. ). Az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke csak a már létező javakra vonatkoztatható. Egy jövőbeli bevétel tehát nem tekinthető vagyontárgynak, csupán akkor, ha az már esedékessé vált, vagy ha tartozássá alakult. Ezenfelül a remény, hogy valamilyen jog fennállását elismertessék, ha ezt a jogot ténylegesen nem lehetséges gyakorolni, mint remény ugyancsak nem tekinthető vagyontárgynak. Ugyanez a helyzet egy feltételes hitelügylet esetében, amely megszűnik, ha a feltétel nem teljesül (Gratzinger kontra Cseh Köztársaság, 69. jelen ítélet, 64. ). Mindazonáltal bizonyos körülmények fennforgása esetén egy vagyoni igény megszerzésének jogos reménye ugyancsak az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének hatálya alá eshet. Így például ha a vagyoni igény hitel jellegű, és olybá vehető, hogy az érdekeltnek a nemzeti jog alapján jogos igénye áll fenn. Nevezetesen, ha az az állandó joggyakorlat alapján alaposnak látszik (Kopecky kontra Szlovákia, 52. ). Mindazonáltal nem lehet jogos remény -re következtetni, ha a nemzeti jogban annak jogcíme vitatott, és ha a kérelmező által előterjesztett indokokat a nemzeti bíróság jogerősen elutasította (Kopecky kontra Szlovákia, 50. jelen ítélet, 65. ). 2. Jogalkalmazás az adott ügyben a) Az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének alkalmazhatóságáról i) A szellemi tulajdonról általában Megválaszolandó az a kérdés, hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke a szellemi tulajdonra alkalmazható-e. Hivatkozással az Emberi Jogok Európai Bizottságának 10 gyakorlatára (SmithKline and French Laboratories Ltd. kontra Hollandia), az EJEB eljáró tanácsa úgy ítélte meg, hogy ez lehetséges (eljáró tanács ítélete, 43. jelen ítélet, 66. ). Az EJEB e vonatkozásban megjegyzi, hogy az egyezmény szervezeteinek nagyon ritkán volt alkalmuk szellemitulajdon-jogok tárgyában dönteni. A bizottság a SmithKline and French Laboratories kontra Hollandia-ügyben arra a következtetésre jutott, hogy egy szabadalom az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke szerinti értelemben tényleges vagyontárgynak tekintendő (ítélet, 67. ). 10 Az egyezmény 11. kiegészítő jegyzőkönyvének (1998) hatálybalépése előtt az EJEB-hez benyújtott kérelmek előzetes vizsgálatát az Emberi Jogok Európai Bizottsága végezte. Azóta ezt a feladatot egyesbírák, bizottságok vagy a Bíróság tanácsai látják el. 9. (119.) évfolyam 3. szám, június6 92 Dr. Vida Sándor A bizottság ezt az álláspontját a Lezing kontra Nagy-Britannia szabadalmi ügyben is megerősítette. Mindazonáltal hangsúlyozta, hogy az adott ügyben a vagyontárgy nem a szabadalom, hanem a kérelmezőnek az az igénye, hogy a brit törvényhozás módosítsa a szabadalmi eljárás rendszerét. A bizottság ebben az ügyben végül is arra a következtetésre jutott, hogy a kérelmező vagyoni jogainak sérelme az adott esetben nem állapítható meg. A kérelmezőnek ugyanis lehetősége lett volna, hogy az ügyben hatáskörrel rendelkező nemzeti bírósághoz forduljon (ítélet, 68. ). A British-American Tobacco Company kontra Hollandia szabadalmi bejelentés ügyében, amelyet az illetékes nemzeti hatóság elutasított, a bizottság álláspontja az volt, hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke nem alkalmazható, mert a kérelmező cégnek nem sikerült találmányára oltalmat szerezni. Ennek következtében a kérelmezőt megfosztották ugyan a szellemitulajdon-jogtól, de nem fosztották meg tényleges tulajdonjogától. Amint arra az EJEB eljáró tanácsa ítéletében rámutatott, az a tanács ugyanebben az ügyben hozott ítéletében úgy döntött, hogy nem vizsgálja külön azt a kérdést, hogy a szabadalmi bejelentés az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke értelmében vagyontárgy-e, mert ezt a kérdést ugyanebben az ítéletben az egyezmény 6. cikkének 1. bekezdése 11 alapján már vizsgálta (ítélet, 69. ). A Hiro Balani kontra Spanyolország-ügyben az EJEB ítéletében nem tért ki az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének a szellemitulajdon-jogokra való alkalmazhatóságára. Ugyanakkor megállapította, hogy a Spanyol Legfelsőbb Bíróság megsértette az egyezmény 6. cikkének 1. bekezdését, 12 amikor a kérelmező által hivatkozott és az elsőbbséget megállapító körülményeket figyelmen kívül hagyta (ítélet, 70. ). Ezt követően az EJEB a Melnychuk kontra Ukrajna-ügyben, amelynek tárgya szerzői jog állítólagos bitorlása volt, megismételte azt az álláspontját, hogy a szellemitulajdon-jogok az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének hatálya alá esnek. Megjegyezte ugyanakkor a bíróság, hogy az a körülmény, hogy az államot, amely igazságügyi szervezete útján fórumot biztosított a kérelmező jogainak és kötelezettségeinek meghatározására, e szabályok alapján nem terheli automatikusan felelősség annak ellenére, hogy különös esetekben mégis felelőssé tehető egy önkényes döntés miatt. A hivatkozott ítélet szerint az adott ügyben nem ez volt a helyzet, mivel az eljáró nemzeti bíróságok a hazai jog szabályainak megfelelően jártak el, és határozataikat kellőképpen indokolták. Ítéleteik sem nem önkényesek, sem nem ésszerűtlenek (irracionálisak), így nem ellentétesek az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének rendelkezéseivel (Melnychuk kontra Ukrajna, továbbá Breierova és társai kontra Cseh Köztársaság jelen ítélet, 71. ). 11 Az egyezmény 6. cikke a tisztességes tárgyaláshoz való jogról rendelkezik. 12 Vö. 11. lj. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle7 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 93 A fentiekre tekintettel a Nagytanács egyetért azzal a következtetéssel, hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke a szellemi tulajdonra alkalmazható. Megvizsgálandó még az a kérdés, hogy nem kell-e más eredményre jutni, ha csak védjegybejelentésről van szó (72. ). ii) Védjegybejelentés A portugál kormány álláspontjával összhangban az eljáró tanács a következőket mondta: ha világos is, hogy egy védjegy, amely az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke szerinti vagyontárgy, ez a helyzet csak akkor következik be, ha azt a vonatkozó állam joga szerint a lajstromba bejegyezték. A bejegyzést megelőzően az érdekeltnek csupán reménye van arra, hogy egy ilyen vagyontárgyat megszerezzen, ez azonban nem képez jogilag védett érdeket (az eljáró tanács ítélete, 52. jelen ítélet, 73. ). Az eljáró tanács magáévá tette azt az álláspontot, hogy a védjegy bejelentőjének jogi helyzete bizonyos gazdasági érdekeket is tartalmaz. Ilyenek az átruházásra való jog, adott esetben visszterhesen, védjegylicencia adására való jog, valamint az elsőbbségi jog a későbbi bejelentővel szemben. Mindazonáltal utalással a Gratzinger kontra Cseh Köztársaságügyben hozott ítéletre az eljáró tanács ítéletében azt mondta, hogy a kérelmező csak a bejegyzést követően lehetett biztos abban, hogy a védjegyre való jogot véglegesen megszerezte, mégpedig akkor, ha harmadik személy nem lépett fel az ellen a nemzeti jog által megszabott módon. Más szóval a kérelmező feltételes joggal rendelkezett, amely visszamenőlegesen megszűnt, ha a feltétel nem teljesült, nevezetesen, ha sértette harmadik személy jogait (az eljáró tanács ítélete, 50. jelen ítélet, 74. ). Az EJEB nézete szerint a jelen ügy körülményeinek összességükben történő vizsgálata alapján állapítandó meg, hogy a kérelmezőnek az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke által védett lényeges igénye fennforog-e. E vonatkozásban a bíróság megjegyzi, hogy tisztázandó az a kérdés, hogy június 20-án a kérelmező a budweiser védjegy tulajdonosává vált-e. Ekkor ugyanis a portugál iparjogvédelmi hatóság lajstromokiratot adott ki számára amiről a Nagytanács által tartott tárgyaláson a felek hevesen vitatkoztak ugyanakkor ez a körülmény másodlagos jelentőségű. Nevezetesen tény, hogy a lajstromokirat kiadása a portugál iparjogvédelmi kódex 7. -ának 13 sérelmével történt (vö. jelen ítélet, 43. ). Ezért ezek a körülmények nem relevánsak abban a vonatkozásban, hogy olyan vagyontárgyról van-e szó, amelynek tulajdonjogát a kérelmező igényli, és hogy az egész tényállás az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének hatálya alá esik-e (ítélet, 75. ). Ebben a megvilágításban mérlegeli az EJEB azon jogok és gazdasági jellegű igények öszszességét, amelyek egy védjegybejelentéshez fűződnek. A Nagytanács az eljáró tanáccsal egybehangzóan megállapítja, hogy az ilyen kérelmek különböző visszterhes ügyleteknek lehetnek tárgyai, mint amilyen az eladás vagy a licencia, és hogy azok jelentős gazdasági 13 A 7. szerint a lajstrombizonyítványt a határozat jogerőre emelkedését követően kell kiadni. Ha jogorvoslati kérelmet nyújtottak be, a bírósági határozat jogerőre emelkedését követően kell megfelelően intézkedni. 9. (119.) évfolyam 3. szám, június8 94 Dr. Vida Sándor igényt képviselnek vagy képviselhetnek. Minthogy viszont a portugál kormány azt állította, hogy a védjegybejelentések jelentéktelen értéket képviselnek vagy szimbolikus értékűek, a bíróság megjegyzi, hogy a piacgazdaságban az ilyen tárgyú ügyleteknek az értéke számos elemtől függ, s nem állítható, hogy egy védjegybejelentésnek semmiféle értéke nem volna. A jelen esetben, amint arra a kérelmező hivatkozott, az eljárás tárgyát képező védjegy jelentős mérvű nemzetközi ismertségénél fogva bizonyos gazdasági értéket képvisel (ítélet, 76. ). Ami azt a lehetőséget illeti, hogy a védjegybejelentés alapján a bejelentő egy bitorlótól vagy egy csalárd használótól kártérítést követelhessen, a felek között vitatott, hogy erre a évi portugál iparjogvédelmi kódex hatálybalépése előtt volt-e lehetőség. Az EJEB nézete szerint, figyelemmel a Lisszaboni Fellebbezési Bíróság május 10-i határozatára, ennek lehetőségét nem lehet teljesen kizárni (ítélet, 77. ). Valamennyi körülmény figyelembevételével arra lehet következtetni, hogy a kérelmező jogi helyzete a védjegy bejelentője minőségében megfelel az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkében foglaltaknak, ha a tulajdonra vonatkozó igényeit kívánta érvényesíteni. Kétségtelen, hogy a védjegy bejegyzése és ennek következtében oltalma csak akkor válik véglegessé, ha nem kerül sor arra, hogy azzal szemben harmadik személy jogos igényeit érvényesítse. Ez azt jelenti, hogy a védjegy bejegyzéséhez fűződő jogok feltételesek. Mindazonáltal a kérelmező a védjegy bejelentésekor számíthatott arra, hogy a bejelentést az irányadó jogszabályi előírásoknak megfelelően abban a vonatkozásban vizsgálni fogják, hogy az megfelel-e az előírt anyagi jogi és eljárásjogi követelményeknek. A kérelmező tehát a védjegybejelentéshez fűződő olyan vagyoni jogok csomagjának (set) a jogosultja, amelyeket a portugál jog ismer. Bár azok bizonyos körülmények fennforgása esetén megvonhatóak, az előbbi tény elegendő ahhoz, hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke alkalmazható legyen, valamint hogy a bíróság azt vizsgálja, hogy a kérelmezőnek jogos reménye lehetett-e (ítélet, 78. ). b) Arról, hogy beavatkozás (interference) történt-e Az előzőekben az EJEB arra a megállapításra jutott, hogy az adott esetre az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének rendelkezései alkalmazandóak. Ezért a következőkben az vizsgálandó, hogy történt-e a kérelmező jogaiba való beavatkozás (ítélet, 79. ). Ami a kérelmezőt illeti, álláspontja szerint a Lisszaboni Legfelsőbb Bíróság január 23-i határozata jelentett ilyen beavatkozást, amely az évi bilaterális megállapodást részesítette előnyben a budweiser védjegy bejegyzésével szemben, amely utóbbi időrendben megelőzte a bilaterális megállapodást. A kérelmező szerint ez azt eredményezte, hogy az ügy tárgyát képező védjegyre való jogától megfosztották, mégpedig olyan körülmények között, amelyek szerinte ellentétesek a nemzetközi jog hatályos rendelkezéseivel, valamint az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének rendelkezéseivel, mert figyelmen kívül maradt az elsőbbségi jog. Ha ugyanis ezt a bilaterális megállapodást nem alkalmazták volna, a kérel- Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle9 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 95 mező védjegybejelentési kérelmét nem lehetett volna nem elfogadni, minthogy az az egyéb törvényes feltételeknek megfelelt (ítélet, 80. ). Mindezekre tekintettel az EJEB azt a kérdést vizsgálja, hogy az évi bilaterális megállapodás rendelkezéseinek egy évben benyújtott védjegybejegyzésre történt alkalmazása a kérelmező vagyoni jogaiba való beavatkozásnak tekinthető-e (ítélet, 81. ). A bíróság emlékeztet rá, hogy bizonyos körülmények között jogszabályi rendelkezések visszamenőleges alkalmazása, ha ez azt eredményezi, hogy egy meglévő vagyoni jogtól annak jogosultját megfosztják, olyan beavatkozást jelenthet, amely megbonthatja az egyensúlyt, amelynek egyrészt a közérdek, másrészt a vagyoni jogok megőrzéséhez fűződő érdekek között kell fennállnia (vö. többek között Maurice kontra Franciaország 48, , továbbá Cabourdin kontra Franciaország jelen ítélet, 82. ). Ugyanakkor az EJEB azt állapította meg, hogy a kérelmező a jogszabály visszamenőleges alkalmazása következtében bekövetkezett vagyoni jogaitól való megfosztással szemben inkább azt sérelmezi, hogy a nemzeti bíróságok két fél egymás közti vitájában, amely vitának tárgya ugyanannak a megnevezésnek két fél által történő használata, a bíróságok tévesen alkalmazták a bilaterális megállapodást. Ennek kapcsán a bíróság megjegyzi, hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikke arra kötelezi az államokat, hogy a vagyontárgyak tulajdonjogát tiszteletben tartsák abban az esetben is, ha magánosok vagy vállalatok pereskednek egymással. Az állam feladata, hogy a szükséges eljárási garanciák biztosítása mellett folytassák le a bíróságok a pereket, valamint hogy a jogszabályok alkalmazása hatékony és igazságos legyen. Az EJEB-nek nincs arra joga, hogy a nemzeti bíróságok helyébe lépjen, feladata főként abban áll, hogy megbizonyosodjék róla, hogy a nemzeti bíróságok határozatai nem önkényesek vagy nem nyilvánvalóan ésszerűtlenek-e (unreasonable). Ez annál is inkább így van, mivel akárcsak a jelen esetben a nemzeti bíróságok által végzett jogalkalmazás nehéz kérdéseket vet fel. A bíróság utal saját állandó gyakorlatára, amely szerint feladata abban áll, amint azt az egyezmény 19. cikke megállapítja, hogy biztosítsa azt, hogy a szerződő felek (államok Vida S.) kötelezettségeiket tiszteletben tartsák. Különösképpen nem feladata, hogy foglalkozzék a nemzeti bíróságok által elkövetett állítólagos ténybeli vagy jogi tévedésekkel, kivéve ha azok az egyezmény által védett jogokat vagy szabadságokat sértik (Garcia Ruiz kontra Spanyolország, 28. jelen ítélet, 83. ). Az EJEB megjegyzi, hogy a jelen ügy eltér azoktól a korábbi ügyektől, amelyekben a bíróság megállapította, hogy a visszamenőleges jogalkalmazás beavatkozást jelent a vagyoni jogokba (Pressos Compania Naviera kontra Belgium). Ezenfelül a jelen ügyben még az is vitatott, hogy a jogszabályt visszamenőlegesen alkalmazták-e. Ezzel szemben a hivatkozott ügyben nemcsak a jogszabály visszamenőleges alkalmazása volt vitathatatlan, de az szándékolt is volt. Tény, hogy a jelen ügyben nem nyert bizonyítást, hogy a kérelmező céget a bilaterális megállapodás hatálybalépésekor az elsőbbségi jog megillette-e, s ezt a bilaterális megállapodást a budweiser védjegyre visszamenőlegesen alkalmazták volna. E vonatkozásban a bíróság megállapítja, hogy a bilaterális megállapodás hatálybalépésének időpontjá- 9. (119.) évfolyam 3. szám, június10 96 Dr. Vida Sándor ban, azaz március 7-én csupán a Budejovicky Budvar javára a Lisszaboni nemzetközi eredetvédelmi megállapodás alapján bejegyzett eredetmeg jelölések voltak érvényben. Igaz, utóbb ezeket az eredetmeg jelöléseket törölték (jelen ítélet, ) azonban az EJEB-nek nem áll módjában vizsgálni a törléseknek olyan következményeit, amelyek a szóban forgó védjegy elsőbbségének alakulására hatást gyakoroltak (ítélet, 84. ). Ezeknek a kérdéseknek a vizsgálata a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik. Portugália Legfelsőbb Bírósága január 23-i ítéletében elutasította a kérelmező arra alapított érvelését, hogy sérült az elsőbbség elve. Önkényesség és ésszerűtlenség hiányában az EJEB nincs abban a helyzetben, hogy Portugália Legfelsőbb Bíróságának megállapításait megkérdőjelezze (ítélet, 85 ). Hasonlóképpen nem feladata az EJEB-nek, hogy a bilaterális megállapodásnak Portugália Legfelsőbb Bírósága által végzett értelmezését felülbírálja, amelyet a kérelmező vitatott. A bíróság e vonatkozásban csupán annyit jegyez meg, hogy a kérelmezőnek alkalma lett volna, hogy a portugál bíróságok előtt lefolytatott eljárásokban rámutasson, hogy ő miként értelmezi a bilaterális megállapodást akár a portugál, akár egyéb jog alapján, és hogy előadja, miként értelmezi az eljárásban felvetődő jogi kérdéseket. A jogvitát, amely két egymással szembenálló vállalat ellentétes érvei (conflicting arguments) közötti döntést célozta, s amelynek tárgya a budweiser védjegy használatának joga volt, végül Portugália Legfelsőbb Bírósága döntötte el. Ez utóbbi ítéletének meghozatala előtt meghallgatta a feleket, és olyan körülmények alapján határozott, amelyeket megfelelőnek ítélt a per eldöntéséhez. Az EJEB nem lát alapot arra, hogy megállapítsa, hogy Portugália Legfelsőbb Bíróságának ítélete önkényes vagy ésszerűtlen volna (ítélet, 86. ). Az előzőekben kifejtettek alapján az EJEB megállapítja, hogy Portugália Legfelsőbb Bíróságának a jogvitát eldöntő ítélete nem jelent beavatkozást a kérelmező vagyoni jogaiba, amelyeket tiszteletben kell tartani. Következőleg az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének sérelme nem forog fenn (ítélet, 87. ). Kommentárok A szó igazi értelmében vett kommentárt csak egyet sikerült találnom: ez a dél-afrikai Beiter 15 írása, aki az ítéletről azt mondja, hogy annak három fő mondanivalója van. Ezek: a) 14 Az Anheuser Busch, Inc. cég a Lisszaboni Törvényszékhez november 10-én benyújtott keresetlevélben kérte a Budejovicky Budvar cég nevén álló budweiser bier eredetmegjelölések törlését. A perben a cseh cég nem védekezett, a Lisszaboni Törvényszék a törlési kérelemnek (1995-ben) helyt adott. A cseh cég az ítélet ellen nem nyújtott be fellebbezést, s csak 1996-ban ébredt fel. (Magyar tapasztalatok alapján úgy gondolom, hogy a privatizációs időszakban a cseh cégnél nem foglalkoztak az eredetmegjelöléssel Vida S.). 15 K. D. Beiter: The Right to Property and the Protection of Interests in Intellectual Property A Human Rights Perspective on the European Court of Human Rights Decision in Anheuser-Busch, Inc. v. Portugal. International Review of Intellectual Property and Competition Law, 39. évf. 6. sz., 2008, p Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle11 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 97 a védjegy és az eredetmeg jelölések közötti kapcsolat, b) az első kiegészítő jegyzőkönyvnek a szellemi tulajdonra való alkalmazása c) az adott ügy megoldása. a) A védjegy és az eredetmegjelölés közötti kapcsolatról azt mondja, hogy az ítéletben olvasható az a nézet, hogy a bilaterális megállapodás felülírja a védjegybejelentést, összhangban áll a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) Vitarendezési Testülete által is követett megoldással, 16 amely a hivatkozott ügyben, amelynek tárgya ugyancsak eredetmeg jelölések és védjegy közötti ütközés volt, szintén az előbbi javára döntött. b) A szellemi tulajdonnak emberi jogi alapon történő oltalmával kapcsolatban ugyanakkor fenntartásai vannak. Nézete szerint az ENSZ Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogokról szóló Egyezménye (1966) cikk 1. bekezdés c) pontja, illetve annak hivatalos magyarázata 18 következtében vitatható, hogy az emberi jogi oltalom a tudományos, irodalmi és művészeti alkotásokon felül a védjegyekre is kiterjeszthető-e. Ezenfelül pedig határozottan vitatja, hogy az oltalmat nemcsak természetes személyek, de jogi személyek is igénybe vehessék. Ezért annak a reményének ad kifejezést, hogy az EJEB a jövőben pontosabban meghatározza majd, hogy a szellemi tulajdon emberi jogi oltalmának határai hol húzódnak, illetve hogy az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkének hatálya meddig terjed. c) A kifejtettek alapján az a nézete, hogy a budweiser-ügy nem igazán esett volna emberi jogi védelem alá, s hogy az EJEB-nak ez okból a panaszt el kellett volna utasítania. Ugyanakkor az ügy érdemét tekintve az ítéletet meglepőnek tartja: az adott ügyben egy kérelmező és egy állam állt szemben egymással, s a jogvita szereplői nem magánosok voltak. Egyetért ezért a különvéleményt fogalmazó két bíróval, akik ugyanezt mondták. Ezért csatlakozik ahhoz a nézethez is, hogy Portugália Legfelsőbb Bíróságának határozata kvázi kisajátítást eredményezett, s az EJEB-nek inkább ebben az irányban kellett volna vizsgálódnia. 19 Nem volna illendő kommentárnak nevezni az amerikai Helfer 20 professzor asszony nagylélegzetű írását, amelyben áttekinti az EJEB-nek a szellemi tulajdon tárgyában hozott ítéleteit, a hangsúly azonban a budweiser-ügyben hozotton van. Ehelyütt persze csak a tanulmánynak a budweiser-üggyel kapcsolatos megállapításairól emlékezem meg. Elöljáróban megjegyzi ugyan, hogy az EJEB előtt lefolyt eljárás csak kis csetepaténak számít abban a kiterjedt pereskedésben (litigation war), amely az elmúlt negyedszázad alatt mintegy ötven bírósági eljáráshoz vezetett az amerikai és a cseh vállalat között; e minősítés ellenére az ügyet igen alaposan elemzi. Bevezetésként azt mondja, hogy számos olvasót meglephet, hogy az ítélet több vonatkozásban nem szerencsés (misguided in several respects). Ebből a megjegyzéséből persze már 16 WT/DS174/R, március 15-i határozat. 17 Kihirdetve az 1976 évi 9. törvénnyel. 18 General comment No. 17 (2005). 19 Megjegyzem, hogy a kommentátor a) és c) alatt ismertetett fejtegetései között nem látok összhangot, 20 erősebb kifejezéssel ellentmondást vélek megállapíthatónak Vida S. Laurence R. Helfer: The New Innovation Frontier? Intellectual Property and the European Court of Human Rights. Harward International Law Journal, 49. évf. 1. sz., 2008, p (119.) évfolyam 3. szám, június12 98 Dr. Vida Sándor következtetni lehet a továbbiakra. Ezt követően azonban példás eleganciával és visszafogottsággal ismerteti és elemzi az ítéletet és az EJEB-nek a témakörbe vágó joggyakorlatát. Az ítélet tárgyalását az egyezmény első kiegészítő jegyzőkönyvének a védjegybejelentésekre vonatkoztatott jelentőségével kezdi. E vonatkozásban három kérdéscsoportot vizsgál. a) Annak előrebocsátása mellett, hogy az EJEB ítéleteinek jogi hatálya eltér az EU Bíróságának előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítéleteitől, azoknak szerinte mégis államközi (transjuridical) következményeket kell tulajdonítani. Ez különösen olyan esetekben áll, amikor az EJEB ítélete túlterjeszkedik a szorosan vett tényállás értékelésén, s általános elvi megállapításokat tesz. Márpedig a budweiser-ügyben éppen ez a helyzet. Ezért véleménye szerint az ENSZ Emberi Jogi Egyezményéhez csatlakozott 47 országban az ilyen általános elvi megállapításokat minden bizonnyal figyelembe fogják venni. b) Az ítéletnek a védjegybejelentés joghatásaival kapcsolatos megállapításai, nevezetesen az elsőbbség, valamint a bejelentés gyakorlati gazdasági jelentősége olyan körülmények, amelyeket az EJEB a jövőben a szellemi tulajdon egyéb fajtáinál (szabadalom, formatervezési minta stb.) is figyelembe fog venni, illetve mérceként fog alkalmazni. c) Különösen figyelemre méltónak tartja az eltérést az eljáró tanács és a Nagytanács ítélete között arra vonatkozóan, hogy, az EJEB hatásköre kiterjed-e a nemzeti bíróságok ítéleteinek felülvizsgálatára abban a kérdésben, hogy a bejelentett védjegy megtévesztő-e, vagy rendelkezik-e megkülönböztetőképességgel. Az eljáró tanács ezt a lehetőséget határozottan kizárta, a Nagytanács ezzel szemben kiterjesztette ennek lehetőségét a bármilyen okból történő felülvizsgálatra amivel Helfer nem ért egyet. Ez utóbbi hozzáállásnak az adott ügyben azért lehetett volna jelentősége, mert ha a portugál bíróságok nem a bilaterális megállapodás, hanem például fogyasztói megtévesztés veszélye miatt utasították volna el az amerikai cég igényét, akkor a helyzet jogi megítélése teljesen más lehetett volna. A továbbiakban azt vizsgálja, hogy az ítélet hogyan birkózott meg az állami beavatkozás (azaz Portugália bíróságainak ítéletei) kérdésével, az intermission -nel. E vonatkozásban azt mondja, hogy a jogszabály visszamenőleges alkalmazásának tilalma következtében az amerikai panaszos kérelme megalapozott volt. Más a helyzet a nemzeti bíróságok határozatainak felülvizsgálata kérdésében. E vonatkozásban az EJEB gyakorlata mindig csak igen szűk körben (önkényesség vagy ésszerűtlenség) gyakorolta a felülvizsgálatot. A következőkben a budweiser-ítélet tanulságai alapján, de attól magát függetlenítve, prognózist állít fel. Nevezetesen arra vonatkozólag mondja el gondolatait, hogy a szellemi tulajdon tárgyában az EJEB-től milyen koncepciójú ítéletekre lehet számítani. Erre három paradigmát állít fel: 1. törvényességi (rule of law); 2. jogérvényesítési; 3. érdekkiegyenlítési paradigma. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle13 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? A törvényességi paradigmáról azt mondja, hogy mind a budweiser-ügyben hozott ítéletből, mind az abban hivatkozott joggyakorlatból megállapítható, hogy az EJEB a nemzeti bíróságok és hatóságok határozatainak felülvizsgálata tárgyában saját szerepét olyan esetekre korlátozza, amelyekben önkényességet vagy ésszerűtlenséget állapít meg, s ez áll a szellemi tulajdon tárgyában hozandó ítéletekre is. Prognózisának alátámasztására két példát hoz fel: a Hiro Balm 21 kontra Spanyolország-ügy, amelyben a Spanyol Legfelsőbb Bíróság figyelmen kívül hagyta a védjegyjogosult elsőbbségét, és a versenytárs kérelme alapján törölte a védjegyet. A másik: az eljárás indokolatlan elhúzódása, nevezetesen a szabadalombitorlási ügyben 11 évig nem hoztak ítéletet. 22 Az ilyen esetekben indokolt az EJEB beavatkozása akár magánosok, akár vállalatok panaszairól van szó mondja. 2. A jogérvényesítési paradigma alatt az államok pozitív kötelezettségét érti, nevezetesen, hogy kötelesek a tulajdonjog védelméről gondoskodni. A szellemi tulajdon vonatkozásában ez azt jelenti, hogy a jogérvényesítés széles palettáját kell biztosítaniuk, a TRIPS szóhasználatával tisztességes és méltányos elbírálást. Feltehető, hogy az EJEB már csak azért is fog a TRIPS-hez gyakrabban visszanyúlni, mert az emberi jogok európai egyezményét aláíró 47 állam közül 39 a TRIPS-nek is tagja. Példák: az első csoportba olyan ügyek sorolhatók, amelyekben az eljárás megfelel ugyan a nemzeti jogszabályoknak, azonban a jogérvényesítés nem megfelelő. A második csoportba olyan eseteket sorol, amikor az állam nem biztosítja a TRIPS előírásainak megfelelő jogérvényesítést. A harmadik csoportban olyan eseteket említ, amikor az intézményrendszer hiányos, amivel a szellemi tulajdon sérelme megelőzhető lenne akár polgári jogi, akár közigazgatási vagy büntetőjogi eszközökről legyen is szó. 3. Az érdekkiegyenlítési paradigma nézete szerint negatív hatással lesz az EJEB-nek a szellemi tulajdon tárgyában folytatott gyakorlatára. Nézete szerint a budweiser-ügyben hozott ítélet azt sugallja, hogy a visszamenőleges hatállyal alkalmazott törvények megfoszthatják a szellemi tulajdon jogosultját vagyonától, s az ilyen joggyakorlat sértheti az első kiegészítő jegyzőkönyv 1. cikkét. Az államok visszamenőleges hatályú jogi aktusai ugyanis megzavarhatják (upset) a korábbi jogi helyzet alapján végzett beruházásokhoz fűzött elvárásokat. Ezért az ilyen intézkedéseket a TRIPS 13. cikke (korlátozások és kivételek) fényében kellene az EJEB-nak vizsgálnia. Ha pedig az a jövőben nem a TRIPS alapján jár el, akkor a jogkeresők alighanem inkább a Kereskedelmi Világszervezet Vitarendezési Testületének szolgálatait fogják igénybe venni. A terjedelmes tanulmány zárszava némileg ellentmondásos. Egyrészt azt mondja, hogy a szellemi tulajdon tárgyában hozott ítéletek alapján úgy tűnik, hogy az EJEB nem alkalmas (ill suited) erre a szerepre, majd egy bekezdéssel később pedig úgy vélekedik, hogy ezek az ítéletek tanulságosak (would benefit from the cautionary lessons). 21 No / Stele kontra Szlovénia No. 6549/ (119.) évfolyam 3. szám, június14 100 Dr. Vida Sándor Az olvasóra van bízva, hogy a szorosan egymást követő két megjegyzés közül melyiket tartja fontosabbnak. Bár az sincs kizárva, hogy Helfer mindkettőt annak gondolja, hiszen terjedelmes tanulmánya nem csupán a budweiser-ítéletről szól. A német S. Sebastian átfogó, de jóval rövidebb tanulmányban 23 a szellemi tulajdon védelme tárgyában hozott több emberi jogi határozatról számol be, s úgy véli, hogy ezek közül az Anheuser Busch, Inc kontra Portugália-ügy a legfontosabb. E megállapítását azzal indokolja, hogy az ítéletet az EJEB Nagytanácsa hozta, s az egyezmény 43. cikke értelmében erre akkor kerül sor, ha lényeges értelmezési vagy általános jellegű kérdésben kell dönteni. Minthogy pedig az ítélet súlypontja a szellemi tulajdonnak az egyezmény alapján történő oltalma volt, a kommentátor szerint az EJEB ezt tartotta lényeges kérdésnek. A másik fontos mondanivalója az ítéletnek szerinte, hogy az EJEB fő tevékenysége az államok intézkedéseinek és többek között azok bíróságai ítélkezésének az ellenőrzése, de ez utóbbi esetben az ellenőrzési jog az önkényes vagy ésszerűtlen ítéletek ellenőrzésére korlátozódik. Az ítélet általa fontosnak tartott rendelkezései közül kiemeli, hogy az EJEB által alkalmazott jogértelmezés autonóm, azaz az egyezmény szövegén alapul (62., 63. ); a bíróság ismételten vizsgálja, hogy az egyezménynek a tulajdon védelméről szóló rendelkezései vagyoni javakra, s így a szellemi tulajdonra is kiterjednek-e (62., 65., 69., 71., 72., 75., 78., 79., 83. ); a védjegybejelentés oltalomban részesülhet-e az egyezmény alapján (78. ); az előbbihez elegendő, ha a védjegybejelentés üzleti forgalom tárgyát képezheti (76. ). Megjegyzések 1. Védjegyjogi szempontból természetesen az ítéletnek a védjegybejelentés jogi értékelésével kapcsolatos megállapításai ( ) kívánkoznak az első helyre. E vonatkozásban mind az eljáró tanács, mind a Nagytanács egybehangzó álláspontja az, hogy a védjegybejelentés függő jogi helyzetet eredményez. Ez két feltétel esetén alakul át végleges, azaz védhető jogi helyzetté: egyrészt ha az iparjogvédelmi hatóság formai és érdemi vizsgálata azt oltalmazhatónak ítéli, másrészt ha harmadik személy korábbi jogai alapján nem lép fel az ellen. 23 Sasha Sebastian: Geistiges Eigentum als europäisches Menschenrecht. GRUR International, 62. évf. 6. sz., 2013, p Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle15 Védjegybejelentés oltalma emberi jogi eszközökkel? 101 A védjegybejelentés vonatkozásában magam a magyar polgári jogban használatos váromány fogalom használatát tartom célszerűnek: olyan függő jogi helyzet, amely valakire nézve a jogszerzés reményét hozza magával. 24 A váromány a védjegybejelentés (szabadalmi bejelentés stb.) benyújtásával keletkezik, s megszűnik a védjegy bejegyzésével. Az a körülmény, hogy bizonyos feltételek mellett a bejegyzett védjegy utólag is törölhető, nézetem szerint kívül esik a váromány kategórián, ilyen esetekben inkább a dologi jogi semmisség megállapíthatóságához hasonló helyzetről lehet beszélni. 2. A védjegy bejelentőjének jogi pozícióját a PUE tagállamaiban (beleértve a közösségi védjegybejelentés benyújtójáét is) jelentősen erősíti az elsőbbség intézménye, amely az elsőbbségi időn belül további országokban benyújtott védjegybejelentések számára nyithat utat, teremt függő, azaz várományhelyzetet. Ennek a függő helyzetnek időbeli lerövidítése ( kiaknázása ) érdekében több országban lehetőség van a védjegybejelentés vizsgálatát gyorsított eljárással (nálunk a Vt. 64/A alapján) kérni. Ez persze csak akkor fog tényleges előnyt jelenteni, ha a várományi függő helyzet alatt harmadik személy nem szólal fel a bejelentés ellen. Ennek ellenére a megbízók többségét ez a várományi helyzet is némileg megnyugtatja, hiszen az sem tekinthető kizártnak, hogy az egyik országban bejegyzik a védjegyet, a másikban hosszasnak ígérkező vita indul, a harmadikban pedig olyan okból tagadják meg a védjegy bejegyzését, amellyel nem érdemes vitatkozni. 3. Közbevetőleg: az EJEB itt tárgyalt ítéletéhez ugyan nincs köze, de érdemes megjegyezni, hogy az amerikai cég 2004-ben az 50 országra kiterjedő, lajstromszámú nemzetközi bejelentéssel kívánta a budweiser megjelölést levédeni. Az oltalmat azonban számos országban megtagadták, így Ausztriában, Lengyelországban, Olaszországban, 25 Oroszországban, Romániában stb. A magyarországi oltalommegtagadás indoka az volt, hogy a Magyar Szabadalmi Hivatal a megjelölést megtévesztőnek tartotta a határozatot az amerikai cég tudomásul vette. 4. Visszatérve az ismertetett ítélet emberi jogi vonatkozásaira, kézenfekvő, hogy az EJEB az adott védjegybejelentés elvi oltalmazhatóságát többek között azért ismerte el, mert abban vagyoni jogok fennállását látta megállapíthatónak. A budweiser védjegy esetén ez kétségtelen. 24.Dr. Világhy Miklós, dr. Eörsi Gyula: Magyar polgári jog, 3. kiadás. Tankönyvkiadó, Budapest, I. köt. p. 209; ugyanígy dr. Lenkovics Barnabás: Magyar polgári jog. Dologi jog. Eötvös József Könyvkiadó, Budapest, 2008, p. 18; továbbá dr. Lábady Tamás: A magyar magánjog (polgári jog) általános része. Dialóg Campus, Budapest Pécs, 1998, p. 265, utóbbi kissé elvontabban: A váromány lényegileg függő jogi vonatkozások szemlélete az alanyi jogi helyzetek aspektusából. Vagyis az olyan függő jogi helyzet, amely valakire nézve már a konkrét jogszerzés reményét hozza magával: váromány. Várománynak eszerint az alanyi jog reális megszerezhetőségének jogi helyzetét mondjuk. 25 Az Olasz Legfelsőbb Bíróság ítéletére nézve vö. Giovanni Galimberti és Evelina Marchesoni írását: 9. (119.) évfolyam 3. szám, június16 102 Dr. Vida Sándor Kérdés, mi volna a helyzet, ha egy szürke védjegybejelentésről lenne szó? E vonatkozásban alighanem az ügy körülményei (kreativitás, eredetiség stb.) lehetnek döntőek. 5. A kommentátorok véleménye megoszlik abban a kérdésben, hogy vállalatok fordulhatnak-e védjegyjogi panaszaikkal az EJEB-hez? Beiter szerint csak magánszemélyek, Hefter szerint vállalatok is. Magam az utóbbi nézetet vallom. Nemcsak azért, mert az új védjegyek jelentős része kreatív folyamat alapján jön létre, de azon elvi szempont miatt is, hogy a védjegyet mind a PUE, mind a TRIPS-megállapodás a szellemi tulajdon tárgyaként kezeli, s így dogmatikailag is indokolatlan volna a védjegyeket (és védjegybejelentéseket) az emberi jogi oltalom köréből kirekeszteni. 6. Végül érdemes még megemlíteni, hogy az EJEB hatásköre az államok elleni panaszok elbírálására terjed ki. A védjegyügyeknél maradva, a többször idézett joggyakorlatot figyelembe véve az ilyen panasznak csak akkor van esélye, ha az állam (hatóság, bíróság) intézkedése ésszerűtlen vagy önkényes. Ez persze nem gyakori eset, de nem is zárható ki. Ezért talán mégsem volt felesleges ennek az ügynek az ismertetése. Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle Több megjelenítése
Dr. Vida Sándor* JÓ HÍRŰ KÖZÖSSÉGI VÉDJEGY HASZNÁLATÁNAK TERRITORIALITÁSA AZ EURÓPAI BÍRÓSÁG ÍTÉLETE A PAGO-ÜGYBEN A jó hírű közösségi védjegy territoriális oltalmának kérdése a nemzetközi védjegyszakmát Részletesebben Összefoglaló. a Hivatal döntéseivel szemben benyújtott megváltoztatási kérelmek elbírálása tárgyában visszaérkezett bírósági döntésekről
SZF/VMF/IF/JNF 2014. július Összefoglaló a Hivatal döntéseivel szemben benyújtott megváltoztatási kérelmek elbírálása tárgyában visszaérkezett bírósági döntésekről 2014/II. negyedév 2014 második negyedévében Részletesebben Keserű Barna Arnold* a védjegy nem több és nem kevesebb, mint a piaci verseny alapfeltétele. Európai Közösségek Bírósága
Keserű Barna Arnold* A MAGYAR VÉDJEGYEK ÁTRUHÁZÁSÁRA VONATKOZÓ SZABÁLYOK ÖSSZEHASONLÍTÁSA A KÖZÖSSÉGI VÉDJEGYOLTALOM ÁTRUHÁZÁSÁNAK SZABÁLYAIVAL, KÜLÖNÖS TEKINTETTEL A SZELLEMI TULAJDON ELMÉLETEIRE a védjegy Részletesebben az emberi jogok európai bíróságának ÍtÉleteibó l
az emberi jogok európai bíróságának ÍtÉleteibó l az egyezmény 3. cikke a kínzás És embertelen, megalázó bánásmód vagy büntetés tilalma M.Y.H. és mások Svédország elleni ügye 1 Az ügy körülményei. M.Y.H, Részletesebben 1. Az elemzés tárgyává tett ítéleti rendelkezések összefoglalása
A szerződési feltételek tisztességességének kritériumai, különös tekintettel a pénzügyi intézmények és a fogyasztók közötti megállapodásokra Bevezetés 1. Az elemzés tárgyává tett ítéleti rendelkezések Részletesebben h a t á r o z a t o t:
2015. június 9. 2015. 13. szám AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HIVATALOS LAPJA TARTALOM 14/2015. (V. 26.) AB határozat a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzése és a Részletesebben Fővárosi Ítélőtábla 10.Gf.40.570/2014/6.
Fővárosi Ítélőtábla 10.Gf.40.570/2014/6. A Fővárosi Ítélőtábla a Gere Ügyvédi Iroda... által képviselt... felperesnek, a Réti, Antall és Társai Ügyvédi Iroda... által képviselt alperes neve... alperes Részletesebben az alkotmánybíróság határozatai
2015. május 19. 2015. 11. szám az alkotmánybíróság határozatai az alkotmánybíróság hivatalos lapja Tartalom 11/2015. (V. 14.) AB határozat a Kúria 2/2014. Polgári jogegységi határozata rendelkező része Részletesebben Az emberi jogok védelmének fejlődése az Európai Unióban: az Unió csatlakozása az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez
Az emberi jogok védelmének fejlődése az Európai Unióban: az Unió csatlakozása az Emberi Jogok Európai Egyezményéhez MARINKÁS GYÖRGY * Előszó 2009-ben megkötött Lisszaboni Szerződés 1 egy régóta húzódó Részletesebben Profectus in litteris II.
1 Profectus in litteris II. PROFECTUS IN LITTERIS II. Előadások a 7. debreceni állam- és jogtudományi doktorandusz-konferencián 2010. május 21. Szerkesztette P. Szabó Béla, Szemesi Sándor 4 Debreceni Részletesebben Az alapjogok védelme általában
VII. évfolyam 2010/4. TANULMÁNY Téglási András: A tulajdonhoz való jog védelme Európában az Európai Unió Bírósága, az Emberi Jogok Európai Bírósága és a magyar Alkotmánybíróság gyakorlatának fényében A Részletesebben A JÓ HÍRŰ VÉDJEGY MINT KIZÁRÓ OK A VÉDJEGYJOGBAN
Dr. Gödölle István A JÓ HÍRŰ VÉDJEGY MINT KIZÁRÓ OK A VÉDJEGYJOGBAN 1. BEVEZETÉS A viszonylagos kizáró okok körében ki vannak zárva a védjegyoltalomból a már védjegyoltalom tárgyát képező megjelölések. Részletesebben A védjegy és piaci előnyei
A védjegy és piaci előnyei Készítette: Dr. Fekete László 2011 Budapest 1. Bevezetés A védjegy az árujelzők legfontosabb fajtája, továbbá a piacgazdaságban az iparjogvédelem egyik legfontosabb jogintézménye. Részletesebben Jog, jogértelmezés Gondolatok a devizahiteles törvények kapcsán
MTA Law Working Papers 2015/3 Jog, jogértelmezés Gondolatok a devizahiteles törvények kapcsán Gárdos István Magyar Tudományos Akadémia / Hungarian Academy of Sciences Budapest ISSN 2064-4515 http://jog.tk.mta.hu/mtalwp Részletesebben VÉDJEGYHASZNÁLAT NONPROFIT TEVÉKENYSÉGNÉL: RADETZKY
Dr. Vida Sándor* VÉDJEGYHASZNÁLAT NONPROFIT TEVÉKENYSÉGNÉL: RADETZKY A Radetzky nevet az átlagos magyar tévénéző a Radetzky-indulóval kapcsolatban ismeri: közel fél évszázad óta a bécsi újévi koncerteket Részletesebben AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI
2014. február 17. 2014. 5. szám AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HIVATALOS LAPJA TARTALOM 5/2014. (II. 14.) AB határozat a Kúria Pfv.IV.21.705/2011/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének Részletesebben Alapjogok érvényesülése az Európai Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága eljárásában. Illisz Ivett
Alapjogok érvényesülése az Európai Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága eljárásában Illisz Ivett Budapest, 2013 Tartalomjegyzék I. Bevezető... 5 II. Alapjogok jogforrásai... 8 1. Nemzetközi szerződések... Részletesebben A bírói szerepvállalás egyes aspektusai a magyar alapjogi bíráskodásban
2014. március 24. 2014. 8. szám AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HIVATALOS LAPJA TARTALOM 8/2014. (III. 20.) AB határozat az Alaptörvény M) cikk (2) bekezdésének, valamint ezzel összefüggésben Részletesebben Vagyonosodási vizsgálat és adóbecslés a magyar jogban összehasonlító jogi nézőpontból
Deák Dániel * Vagyonosodási vizsgálat és adóbecslés a magyar jogban összehasonlító jogi nézőpontból E dolgozatban a szerző a vagyonosodási eljárás és az ezzel összefüggő adóbecslés vizsgálatát végezi el. Részletesebben AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI
2013. november 18. 2013. 21. szám AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HATÁROZATAI AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG HIVATALOS LAPJA TARTALOM 3206/2013. (XI. 18.) AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról... 1126 3207/2013. (XI. Részletesebben Felsőbírósági Jogesetek
DR. LEHÓCZKI BALÁZS, DR. SZÉPLAKI-NAGY GÁBOR, DR. BALOGH ZSOLT, DR. DARÁK PÉTER PHD, DR. SZABÓ ANNAMÁRIA ESZTER PHD Felsőbírósági Jogesetek AZ EURÓPAI UNIÓ BÍRÓSÁGA, A KÚRIA ÉS AZ ALKOTMÁNYBÍRÓSÁG KÖZIGAZGATÁSI Részletesebben Védői jogok a bírósági eljárásban Összefoglaló vélemény
Kúria Büntető Kollégium Joggyakorlat-elemző csoport 2014.EL.II.E.1/10.VÉDŐ-50.szám Védői jogok a bírósági eljárásban Összefoglaló vélemény I. A Kúria elnöke a 2014.EL.II.JGY.1/1-64. számú intézkedésével Részletesebben DISSERTATIONES BÍRÓSÁGI RENDELKEZÉS A BÜNTETÕELJÁRÁSBAN ÉRVÉNYESÍTETT POLGÁRI JOGI IGÉNYRÕL. Jogtörténeti tanulságok
Iustum Aequum Salutare VII. 2011/2. 159 180. DISSERTATIONES BÍRÓSÁGI RENDELKEZÉS A BÜNTETÕELJÁRÁSBAN ÉRVÉNYESÍTETT POLGÁRI JOGI IGÉNYRÕL Jogtörténeti tanulságok PhD-hallgató (PPKE JÁK) I. Bevezetés 1. Részletesebben KÖZLÖNYE TARTALOMJEGYZÉK 2011. 15. ÉVFOLYAM LVIII. ÉVFOLYAM 3. SZÁM KÖZJEGYZŐK
2011. 15. ÉVFOLYAM LVIII. ÉVFOLYAM 3. SZÁM KÖZJEGYZŐK KÖZLÖNYE TARTALOMJEGYZÉK A közös háztartásban élő egyéb hozzátartozók: egy elfelejtett családforma? Dr. Szeibert Orsolya 1 Közjegyzői okiratok a bírósági Részletesebben SZELLEMI TULAJDON AZ EURÓPAI UNIÓ JOGRENDJÉBEN. Dr. László Áron Márk
SZELLEMI TULAJDON AZ EURÓPAI UNIÓ JOGRENDJÉBEN Dr. László Áron Márk A szellemi tulajdon jogáról az Európai Unió jogrendjében egyetlen előadás keretein belül beszélni, arról jegyzetet írni szinte lehetetlen. Részletesebben AZ ÖNKORMÁNYZATI HATÓSÁGI ÜGYEK ÜGYÉSZI TÖRVÉNYESSÉGI FELÜGYELETE * SZÕRÖS LÍVIA ÁGNES egyetemi hallgató
Iustum Aequum Salutare II. 2006/1 2. 271 288. AZ ÖNKORMÁNYZATI HATÓSÁGI ÜGYEK ÜGYÉSZI TÖRVÉNYESSÉGI FELÜGYELETE * egyetemi hallgató I. Az ügyészi törvényességi felügyelet 1. Az ügyészségrõl általában A Részletesebben az Európai Bíróság gyakorlatában I. Bevezető gondolatok
A ne bis in idem elv az Európai Bíróság gyakorlatában PÁPAI TARR ÁGNES I. Bevezető gondolatok büntetőjog-tudomány jó néhány éve intenzíven foglalkozik az európai büntetőjoggal. Hazánkban is sorra jelennek Részletesebben kis értékű követelések európai eljárásának alkalmazásához
Gyakorlati útmutató a kis értékű követelések európai eljárásának alkalmazásához a kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló, 2007. július 11-i 861/2007/EK európai parlamenti és tanácsi Részletesebben 2016 © DocPlayer.hu Adatvédelmi irányelvek | Szolgáltatási feltételek | Visszajelzés

matches: bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság BÍRÓSÁG Kúria Kúria Bíróság Bíróság KÚRIA Kúria Kúria Bíróság Bíróság


text:
Köf.5.014/2015/4. számú határozat | K Ú R I A
Köf.5.014/2015/4. számú határozat
Az ügy száma: Köf.5014/2015/4.
A tanács tagja: dr. Kalas Tibor a tanács elnöke; dr. Balogh Zsolt előadó bíró,
dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikó bíró
Az indítványozó: Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság
Az érintett önkormányzat: Budapest Főváros Önkormányzata
(1052 Budapest, Városház u. 9-11.)
Az érintett önkormányzat képviselője: Dr. Dauner János jogtanácsos
Az ügy tárgya: parkolójegy utólagos bemutatása
- megállapítja, hogy a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályairól szóló 30/2010. (VI. 4.) Főv. Kgy. rendelet 48. § (3) bekezdésének „az ellenőrzés napjától számított 5 munkanapos jogvesztő határidőn belül” szövegrésze, valamint utolsó mondata törvénysértő, ezért azt megsemmisíti.
- megállapítja, hogy a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályairól szóló 30/2010. (VI. 4.) Főv. Kgy. rendelet 48. § (3) bekezdésének törvénysértő szövegrésze a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság 17.P.II.24.926/2014. számú, valamint 17.P.II.21.121/2015/8. számú perében, valamint valamennyi, a törvénysértés megállapításának időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő perben nem alkalmazható.
- megállapítja, hogy a megsemmisítés következtében a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályairól szóló 30/2010. (VI. 4.) Főv. Kgy. rendelet 48. § (3) bekezdése az alábbi szöveggel marad hatályban:
„(3) Amennyiben
a) a gépjármű üzemben tartója az ellenőrzés időpontjában érvényes parkolójeggyel rendelkezett, de azt nem jelen rendelet előírásai szerint helyezte el, vagy
b) az ellenőrzés időpontja és a parkolójegy vagy a mobiltelefonos parkolási díjfizetés érvényességének kezdő időpontja között nem telt el 5 percnél hosszabb idő, vagy
c) a várakozás megkezdésekor a mozgásában korlátozott személy eredeti és érvényes parkolási igazolványát a gépjármű első szélvédője mögött elhelyezte, de előlapja az érvényesség és a jogosultság ellenőrzése céljából nem teljes egészében látható, vagy azt hátlappal felfelé helyezte el,
úgy a parkolásüzemeltető ügyfélszolgálati irodájában az eredeti parkolójegy bemutatható, a mobiltelefonos parkolási díjfizetés igazolható, vagy az ellenőrzéskor regisztrált mozgásában korlátozott személy eredeti parkolási igazolványa bemutatható. Amennyiben a bemutatott parkolójegy, a mobiltelefonos parkolási díjfizetési igazolás, vagy a mozgásában korlátozott személy parkolási igazolványa jelen bekezdésben foglaltaknak megfelel, úgy a parkolás-üzemeltető a várakozási díj és pótdíj tartozást törli a nyilvántartásból.”
1. A Kúria Önkormányzati Tanácsa a 2014. június 17-én kelt Köf.5018/2014/6. számú határozatában megállapította, hogy a Budapest főváros közigazgatási területén a járművel várakozás rendjének egységes kialakításáról, a várakozás díjáról és az üzemképtelen járművek tárolásának szabályairól szóló 30/2010. (VI. 4.) Főv. Kgy. rendelet (a továbbiakban: Kgyr.) 48. § (3) bekezdésének „számított 5 naptári napon belül” szövegrésze, valamint utolsó mondata a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 15/D. § (4) bekezdésébe, valamint 48. § (5) bekezdés e) pontjába ütközően törvénysértő volt. A Köf.5018/2014/6. számú határozatban törvényellenesnek ítélt Kgyr. 48. § (3) bekezdésének utolsó mondata szerint: „parkolójegy bemutatás lehetőségével (vagy a mobiltelefonos parkolási díjfizetés igazolásával) naptári hónaponként legfeljebb egy alkalommal élhet a gépjármű üzemben tartója, ha a bemutatás időpontjában az adott gépjárműre nincs 30 napnál régebbi jogosulatlan parkolási esemény miatt kiszabott és nem vitatott várakozási díj és pótdíj tartozás.”
2. A Kúria e rendelkezések törvényellenességét megállapító döntésében bírói kezdeményezésre járt el. Megállapította, hogy a Kgyr.-t módosította ugyan a 9/2014. (II. 13.) Főv. Kgy. rendelet 2014. március 16-ai hatállyal, viszont az ügyben nem a módosított rendelet szerinti, hanem a bírói kezdeményezés alapjául szolgáló korábbi normaszöveget kell elbírálni a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 56. § (5) bekezdésébe szerint.
3. Jelen ügyben a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (a továbbiakban: indítványozó) a Bszi 48. § (3) bekezdése alapján felfüggesztette az előtte folyamatban lévő 17.P.II.24.926/2014. számú per tárgyalását, és a Kúria Önkormányzati Tanácsához fordult a Kgyr. jelenleg hatályos – azaz a 9/2014. (II. 13.) Főv. Kgy. rendelet módosítása utáni – 48. § (3) bekezdésnek „5 munkanapos jogvesztő határidőn belül” szövegrésze és utolsó mondata törvényellenességének vizsgálatát kezdeményezve. Az indítványozó később – a korábbival azonos – újabb indítványt nyújtott be, amelyben a 17.P.II.21.121/2015/8. számú ügyben is felfüggesztette a per tárgyalást és kérte a Kgyr. 48. § (3) bekezdésének vizsgálatát. Ez utóbbi ügy a Kúrián a Köf.5037/2015. számon került nyilvántartásba.
4. Az ügyek tárgyi azonosságára tekintettel a Kúria a Köf.5037/2015. számú ügyet a Köf.5014/2015.-es számú ügyhöz egyesítette és egy eljárásban bírálta el a Bszi. 48. § (5) bekezdése alapján.
5. A Kgyr. 48. § (3) bekezdése szerint (kurzívval szedve a vizsgálni és megsemmisíteni kért szöveget):
úgy az ellenőrzés napjától számított 5 munkanapos jogvesztő határidőn belül a parkolásüzemeltető ügyfélszolgálati irodájában az eredeti parkolójegy bemutatható, a mobiltelefonos parkolási díjfizetés igazolható, vagy az ellenőrzéskor regisztrált mozgásában korlátozott személy eredeti parkolási igazolványa bemutatható. Amennyiben a bemutatott parkolójegy, a mobiltelefonos parkolási díjfizetési igazolás, vagy a mozgásában korlátozott személy parkolási igazolványa jelen bekezdésben foglaltaknak megfelel, úgy a parkolás-üzemeltető a várakozási díj és pótdíj tartozást törli a nyilvántartásból. A parkolójegy bemutatásának, a mobiltelefonos parkolási díjfizetés igazolásának, vagy a mozgásában korlátozott személy parkolási igazolványa bemutatásának lehetőségével naptári hónaponként legfeljebb egy alkalommal élhet a gépjármű üzemben tartója, ha a bemutatás időpontjában az adott gépjárműre nincs 30 napnál régebbi jogosulatlan parkolási esemény miatt kiszabott és nem vitatott várakozási díj és pótdíj tartozás.”
6. Az indítványozó szerint a Kgyr. 48. § (3) bekezdés vizsgálni kért szövegrésze ugyan úgy a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban Kkt.) 15/D. § (4) bekezdésébe, valamint 48. § (5) bekezdésébe ütközik, mint a Köf.5018/2014/6. számú határozattal elbírált korábbi szöveg. Véleménye szerint a Kgyr. jelenleg hatályos, s ügyében alkalmazandó szövege ugyanúgy felhatalmazás nélküli, mint a korábbi, és ha lehet, még jobban megbontja a közszolgáltatás és ellenszolgáltatás egyensúlyát, mert az 5 napos határidőt munkanappá és jogvesztő határidővé változtatta. Az indítványozó szerint a Köf.5018/2014/6. számú határozatban foglalt érvek jelen ügyben is irányadóak. Az indítványozó véleménye – szemben az érintett önkormányzattal – hogy a Kgyr. 48. § (3) bekezdése nem kedvezményt fogalmaz meg. A bíróság álláspontja szerint a Kgyr. 48. § (3) bekezdése technikai szabályt tartalmaz a parkolásüzemeltető eljárására, hogy mikor kell, illetőleg lehet törölni a nyilvántartásból az adott tartozást a fölösleges peres eljárások megindításának elkerülése érdekében. Az ugyanis, hogy a járművezető nem az előírás szerint helyezi el az egyébként megváltott jegyét, vagy a jegyváltás és a parkolás megkezdése között nem telik el 5 percnél hosszabb idő, illetőleg a mozgáskorlátozotti igazolványt nem az előírás szerint helyezik el a szélvédő mögött, nem jogosít kedvezményre, attól az üzemben tartó még nem lesz kedvezményes várakozásra jogosult.
7. Az indítványozó kérte a Kgyr. 48. § (3) bekezdése „5 munkanapos jogvesztő határidőn belül” szövegrésze és utolsó mondata megsemmisítését.
8. A Kúria Önkormányzati Tanácsa a Bszi. 52. §-a alapján az indítványt megküldte Budapest Főváros Önkormányzatának (a továbbiakban: érintett önkormányzat) állásfoglalás benyújtása céljából.
9. Az érintett önkormányzat élt az állásfoglalás benyújtásának lehetőségével, álláspontja szerint a Kgyr. indítványozó által támadott 48. § (3) bekezdésének vonatkozó szövegrésze nem törvénysértő. Az indítványozó álláspontja szerint 2014. március 16-tól (a módosító 9/2014. (II. 13.) Főv. Kgy. rendelet hatályba lépésétől) a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: Mötv.), a Kkt. és a Kgyr. szabályai az irányadóak a parkolási jogviszony szabályozására a fővárosban. Az önkormányzat a Mötv. 16/A. §-a, 23. § (4) bekezdés 10. pontja, a Kkt. 15/A-15/E. §-ai valamint 48. § (5) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján alkotta meg rendeletét. A Kkt. és a Mötv. alapján a Fővárosi Önkormányzat a díjmegállapítás és a díjalkalmazás teljes körű szabályozására kapott felhatalmazást, amelybe beletartozik a díjfizetéssel kapcsolatos élethelyzetek szabályozása, így az indítvánnyal támadott Kgyr. 48. § (3) bekezdésben foglaltak is.
10. A Kgyr. 8. §-a határozza meg a várakozási díj megfizetésének módját és a díjalkalmazás feltételeit. E szabályozásból az következik, hogy a parkolóhelyet igénybe vevő autós a parkolóhely igénybevételéért cserébe ellenszolgáltatásként nem csak a parkolójegy megváltására, hanem ezzel egyidejűleg a megvásárlás megtörténtének igazolására is köteles. Ezt parkolójegy esetén csak a szélvédő üveg mögötti látható elhelyezésével biztosítható. Ennek elmulasztása esetén nem vehető igénybe a parkolási közszolgáltatás, ugyan úgy, ahogy megváltott, de otthon felejtett jeggyel sem lehet moziba, színházba menni. Ha az autós az ellenőrizhetőséget nem teszi lehetővé, akkor az ellenszolgáltatás teljesítése hibás, ezáltal a Kgyr. szabályai sérülnek. A polgári jog szabályai szerint saját felróható magatartására előnyök szerzése végett senki nem hivatkozhat.
11. Az érintett önkormányzat kifejtette, hogy a Kkt. sok, a gyakorlatban előforduló élethelyzetet nem szabályoz (pl. ha az autó ajtajának becsapódásakor a parkolójegy lecsúszik), a parkolási jogviszony teljes körű fővárosi önkormányzati szabályozására a Mötv. 23. § (4) bekezdés 10. pont alapján kell, hogy sor kerüljön. Erre tekintettel született a Kgyr. 48. § (3) bekezdése.
12. Az érintett önkormányzat utalt arra, hogy a kiadott pótdíjfizetési felszólítások 10 % esetén élnek a gépjárművezetők a Kgyr. 48. § (3) bekezdése szerinti utólagos bemutatás lehetőségével, amely nagy szám felveti a visszaélésszerű alkalmazás gyanúját. Az ellenőrzés időpontjában érvényes más parkolójegyek értékesítéséről is tudomása van a hatóságnak olyan gépjárművezetők számára, akik az adott időpontban már pótdíjfizetési felszólítást kaptak. Ezért került szabályozásra az 5 munkanapos jogvesztő határidő, és a havi egy alkalom, mint garanciális elemek.
13. Az állásfoglalás ezt követően azt fejti ki, hogy az érintett önkormányzat szerint egy esetleges megsemmisítés milyen gyakorlati következményekkel járna. Hivatkozott arra, hogy a Kúria Önkormányzati Tanácsa a Köf.5011/2013/6. számú döntésében a Kgyr. egésze törvényellenességének vizsgálatára irányuló indítványt egyszer már elutasította.
14. A Kúria Önkormányzati Tanácsa elsőként rögzíti, hogy a Köf.5011/2013/6. számú határozat tárgya a mozgáskorlátozott igazolvány elhelyezésének módja volt, a vizsgálat konkrétan a Kgyr. 7. § (2) bekezdésére irányult. E döntés a Kgyr. egészének megsemmisítésére irányuló indítványt az indítványban kifejtett szabályozási hiány (mulasztás) miatt utasította el, amely természetesen nem érinti azt, hogy más törvényességi probléma alapján a Kgyr. egésze vagy egyes rendelkezései újból törvényességi vizsgálat tárgyává váljanak.
15. Irányadó viszont az ügyben a Köf.5018/2014/6. számú határozat. Megállapítható, hogy a Kgyr. 48. § (3) bekezdésének e határozatban elbírált és törvényellenesnek ítélt szövege és a jelen ügyben vizsgált – a 9/2014. (II. 13.) Főv. Kgy. rendelet által megállapított szöveg – tartalmilag azonos. Mindkét normaszöveg – a jelen ügyben felmerült törvényességi probléma szempontjából nem releváns eltérő számítással – öt napos határidőt ír elő az eredeti parkolójegy bemutatására, és mindkét szöveg naptári hónaponként legfeljebb egy alkalommal engedi az utólagos bemutatást. Megállapítható továbbá, hogy jelen ügyben – csak úgy, mint Köf.5018/2014/6. határozatban – a Kgyr. 48. § (3) bekezdése vizsgálatát a Kkt. 15/D. § (4) bekezdésébe és a 48. § (5) bekezdésébe ütközés miatt kezdeményezik.
16. Bár a Kúria a Köf.5018/2014/6. számú határozatban nem élt a Bszi. 55. § (1) bekezdésében foglalt lehetőségével abban a tekintetben, hogy szoros összefüggés alapján kiterjessze a vizsgálatot a Kgyr. 48. § (3) bekezdésének hatályos szövegére, attól még az abban foglalt megállapításokra irányadó a Bszi. 55. § (4) bekezdése, amely szerint az Önkormányzati Tanács határozata mindenkire nézve kötelező. Ez a kötelező erő vonatkozik az érintett önkormányzatra is, így tartalmában a Kgyr. szövegének újragondolása útján követni kellett volna Köf.5018/2014/6. számú határozatban található „ratio decidendi”-t, de a kötelező erő vonatkozik magára a Kúria Önkormányzati Tanácsára is: azaz az azonos tárgyban, azonos törvényességi probléma kapcsán született határozatától – annak indokaitól – nem térhet el, illetve csak akkor, ha a körülmények megváltoztak.
17. Az érintett önkormányzat állásfoglalásában a Mötv. 16/A. §-át és a 23. § (4) bekezdés 10. pontját hívta fel, mint olyan rendelkezéseket, amelyek alapján az önkormányzat megalkothatta – 2014. március 16-án – a támadott rendelkezést. Megállapítható, hogy a Mötv. 16/A. §-t a Köf.5018/2014/6. számú határozat figyelembe vette a probléma elbírálása során (lásd indokolás 10. pont). A Mötv. 23. § (4) bekezdés 10. pontja értelmében „a fővárosi önkormányzat feladata különösen a helyi közösségi közlekedés biztosítása és működtetése, valamint a főváros területén a parkolás feltételrendszerének kialakítása”. A Köf.5018/2014/6. számú határozatban a Kúria a döntését az akkor alkalmazandó, de a Mötv. fenti szabályához tartalmilag hasonló 1990. évi LXV. törvény 63/A. § q) pontjának figyelembe vételével hozta meg, amely kimondta: „[a] fővárosi önkormányzat feladat- és hatásköre (...) külön törvény felhatalmazása alapján rendeletében szabályozza a főváros várakozási (parkolási) és parkolásgazdálkodási rendszerét, a kiemelten védett és védett várakozási (parkolási) övezeteket, és az alkalmazható várakozási díjak megállapítását.”
18. A fentiek alapján a Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapította, hogy a szabályozási környezet tartalma nem változott meg, így a törvényellenesség megállapítása körében a Köf.5018/2014/6. számú határozat érvei, ahogy azt az indítvány is tartalmazza, jelen ügyre – a Kgyr. hatályos 48. § (3) bekezdésének az 5 munkanapos jogvesztő határidő szövegrészére és utolsó mondatára – is irányadó. Jelen ügyben lényegében tartalmi „res iudicata” áll fenn.
19. A Köf.5018/2014. számú határozat az Alkotmánybíróság 109/2009. (XI. 18.) AB határozatában (a továbbiakban: Abh.) kifejtetteken alapul. A Kúria az Abh., a bíróságok peres ügyekben folytatott vonatkozó gyakorlata, valamint a Kkt.-nek az Abh. nyomán történt módosítása alapján megállapította, hogy „a parkolással kapcsolatos közszolgáltatási szerződéses viszony törvényi alapja az Ötv. – hatályos szabályként a Mötv. – és a Kkt. E két törvény és az általuk meghatározott keretek között megalkotott önkormányzati rendelet adja a parkolásüzemeltető és a közszolgáltatást igénybe vevő közötti szerződés tartalmi elemeit. A Ptk. mint a személyek közötti vagyoni viszonyokat szabályozó törvény a közszolgáltatási szerződéses jogviszonyok tartalmának megítélése szempontjából csupán szubszidiárius jellegű. Következésképpen a Kgyr. támadott rendelkezésének törvényességét vizsgálva referenciaként nem a Ptk., hanem a Kkt. szabályai szolgálnak.” Ebből következően nem helytálló az érintett önkormányzat állásfoglalásában kifejtett azon érv, hogy a parkolás és a parkolási jegy bemutatása hasonló a színház vagy mozi látogatáshoz. Ezen utóbbi esetben tisztán magánjogi jogviszony jön létre, míg parkolási jogviszony esetében a Mötv. és a Kkt. rendelkezéseiből kell elsősorban kiindulni.
20. A Kkt. 15/D. § (4) bekezdése szerint a jármű üzembentartója mentesül a várakozási díj és pótdíj megfizetése alól, ha a jármű a díjfizetés nélkül történt várakozást megelőzően jogellenesen került ki a birtokából, és igazolja, hogy a jogellenességgel összefüggésben kezdeményezték a megfelelő hatóság eljárását.
21. A Kkt. 48. § (5) bekezdése értelében pedig felhatalmazást kap a helyi önkormányzat képviselő-testülete – fővárosban a fővárosi közgyűlés – hogy rendeletben állapítsa meg a várakozási területek tekintetében
a) az egyes díjköteles várakozási területeket, valamint azok kategóriáját,
b) várakozási területenként vagy kategóriánként a díjköteles várakozási időszakot,
c) a fizetendő várakozási díj mértékét,
d) a díjköteles várakozás megengedett leghosszabb időtartamát,
e) a díjfizetés alól mentesítettek, valamint a kedvezményes várakozásra jogosultak körét, a kedvezményes várakozási díj mértékét, azzal, hogy a kedvezményes várakozásra jogosultak körének bővítésére a kerületi képviselő-testület jogosult.
22. A Kkt. 15/C. §-a rendezi a jogosulatlan parkolás tényállását [15/C. § (1) bekezdés], valamint a várakozási díjjal és a pótdíjjal kapcsolatos alaprendelkezéseket [15/C. § (2) – (4) bekezdések]. A 15/D. § a várakozási díj és a pótdíj meg nem fizetése esetére rögzíti a az igényérvényesítés szabályait. Ezek között a várakozási díj és pótdíj megfizetése alóli mentesülés azon esetét, amikor a jármű a díjfizetés nélkül történt várakozást megelőzően jogellenesen került ki az üzembentartó birtokából, és ezt az üzembentartó megfelelően tudja igazolni. A Kkt. további, 15/E. §-ai a várakozási díjakból befolyt bevételek felhasználását és adatkezelési szabályokat tartalmaz.
23. A fenti szabályok alapján a Köf.5018/2014/6. számú határozat megállapította, hogy a Kkt. által kialakított törvényi keret összességében a várakozási díj és pótdíj megfizetése alóli mentesítést két esetkörben teszi lehetővé: részben a 15/D. §-ában, amely a parkírozó gépjármű üzemben tartójának várakozási díjért és pótdíjért fennálló – mögöttes – felelősségét oldja fel igazolt helyzetben. Részben a 48. § (5) bekezdés e) pontjában, amely a mentesített és a kedvezményezett személyi kör meghatározására ad az önkormányzatnak felhatalmazást.
24. A Kgyr. 48. § (3) bekezdése a pótdíj – és a várakozási díj ismételt – megfizetése alóli mentesülést több feltétel együttes fennállásához köti: az üzembentartó érvényes parkolójegyének az ellenőrzéstől számított öt naptári napon belüli bemutatásával havonként egy alkalommal és akkor mentesül, ha nincs 30 napnál régebbi jogosulatlan parkolási esemény miatt kiszabott és nem vitatott várakozási díj és pótdíj tartozás. A szabályozás jelentősége tehát az, hogy akárhányszor veszi igénybe a gépjármű üzemben tartója az érintett önkormányzat által biztosított közszolgáltatást, – jön létre parkolási közszolgáltatási szerződés a parkolásüzemeltető és a fogyasztó között – a Kgyr. havonként csupán egy alkalommal és az ellenőrzéstől számított 5 napon belül teszi lehetővé annak igazolását, hogy a közszolgáltatás ellenértékét megfizette.
25. A Köf.5018/2014/6. számú határozat arra is rámutatott, hogy a közterület, így a közút is főszabályként ellenszolgáltatás nélkül vehető igénybe. A díjfizetés oka az urbanizáltság, az a körülmény, hogy a városias környezetben elkerülhetetlen a járművel való közlekedés és azon belül a nyugvó közlekedés, a parkolás. Ilyen körülmények között a parkolás díjfizetéséhez kötése az egyik lehetséges „késztető eszköz” a közutak mint véges javak megfontolt, gazdaságos használatának. A díj és pótdíjfizetési kötelezettség tehát a közlekedő felelős magatartásra szorításának egyik lehetséges eszköze.
26. Mindazonáltal a tárgykör szabályozása nem közigazgatási, hanem szerződéses irányt vett. A szabályozási koncepció ezért nem nélkülözheti a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének garantálását, elsődlegesen a kiszolgáltatottabb helyzetben lévő fogyasztó védelmét.
27. A Kúria mindezen indokok alapján jelen ügyben is megállapította, hogy a Kgyr. szabályozásának módja – törvényi felhatalmazás nélkül – normatív alapon teremti meg a kétszeres közszolgáltatási ellenérték megszerzésének lehetőségét, és ezzel megbontja a szolgáltatás – ellenszolgáltatás közötti arányosság szerződési viszonyokban szokásos rendjét. Törvényi háttér nélkül arra jogosítja a parkolásüzemeltetőt – és mögötte a közszolgáltatás biztosítására kötelezett önkormányzatot –, hogy egyoldalúan érvényesítve gazdasági érdekeit kétszeresen is hozzájusson a várakozás díjához, illetve jogosulatlan várakozás hiányában is pótdíjbevételhez.
28. A Kúria egyetért a jelen ügy indítványozójának azon érvével, hogy a Kgyr. 48. § (3) bekezdésében foglalt szabály nem kedvezmény-szabály, az ily módon díjfizetés alól mentesítettek nem lesznek kedvezményes várakozásra jogosultak. Végül a Kúria – az érintett önkormányzat állásfoglalásában kifejtettek alapján – utal arra, hogy a visszaélés lehetősége még nem alapozza meg a törvénysértő rendelkezés hatályában való fenntartását. A jogalkotónak az esetleges visszaélések visszaszorítása törvényes eszközöket kell találnia.
29. A fent részletesen kifejtett érvek alapján a Kúria megállapította, hogy a Kgyr. 48. § (3) bekezdésének 5 munkanapos jogvesztő határidőn belül szövegrésze, valamint utolsó mondata törvénysértő. Mivel ezek hatályos rendelkezések így a Kúria Önkormányzati Tanácsa a Bszi. 55. § (2) bekezdés a) pontja alapján a rendelet fenti rendelkezéseit megsemmisítette. A megsemmisítés eszközével úgy kell élni, hogy az jogbiztonságra vezessen. Az 5 napos jogvesztő határidő vonatkozásában így a megsemmisítés mindazon szövegrészt érintette, amely révén a hatályban maradó szöveg megfelelően érthető és értelmezhető. A Kúria ezért „az ellenőrzés napjától számított 5 munkanapos jogvesztő határidőn belül” szövegrészt semmisítette meg.
30. Jelen ügy bírói kezdeményezés. A Bszi. 56. § (5) bekezdése szerint „Ha az önkormányzati rendeletnek a bíróság előtt folyamatban lévő ügyben alkalmazandó rendelkezésének megsemmisítésére, illetve más jogszabályba ütközésének megállapítására bírói kezdeményezés alapján kerül sor, az önkormányzati rendelet megsemmisített, illetve más jogszabályba ütközőnek ítélt rendelkezése nem alkalmazható a bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben, valamint valamennyi, a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben.” Erre tekintettel a Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapította, hogy a Bszi. jelen határozatban megsemmisített rendelkezései nem alkalmazhatók a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság előtt folyamatban lévő 17.P.II.24.926/2014. számú és a 17.P.II.21.121/2015/8. számú ügyben, és valamennyi, a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben.
Alkalmazott jogszabályok és irányadó joggyakorlat:
31. 1988. évi I. törvény 15/D. § (4) bekezdése, 48. § (5) bekezdése; a Fővárosi Közgyűlés 30/2010. (VI.4.) rendelet 48. § (3) bekezdése; a Kúria Köf.5018/2014/6. számú határozata
32. Konkrét normakontroll eljárás során törvényellenesnek ítélt rendelkezéssel tartalmilag azonos új önkormányzati szabályozás a korábbi határozat érvei alapján megsemmisítendő.
33. A parkolással kapcsolatos közszolgáltatási szerződéses viszony törvényi alapja a helyi önkormányzatokról szóló törvény közszolgáltatási kötelezettséget megállapító rendelkezései, és a közúti közlekedésre vonatkozó törvényi szabályok. E törvények és az általuk meghatározott keretek között megalkotott önkormányzati rendelet adja a parkolásüzemeltető és a közszolgáltatást igénybe vevő közötti szerződés tartalmi elemeit.
A Magyar Közlönyben és az önkormányzati rendelettel azonos módon való közzététel elrendelésére a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) és c) pontja alapján került sor. Az általános alkalmazási tilalom a Bszi. 56. § (5) bekezdése alapján került elrendelésre.
34. A döntés elleni jogorvoslatot a Bszi. 49. §-a zárja ki.
Budapest, 2015. szeptember 8.
dr. Kalas Tibor sk. a tanács elnöke;

matches: Bíróság Bíróság bíróság Kúria Kúria Bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Bíróság bíróság Kúria


text:
Legfelsőbb Bíróság - Szegregáltak a hajdúhadházi iskolákban | hírek | Jogi Fórum
Legfelsőbb Bíróság - Szegregáltak a hajdúhadházi iskolákban
2008.11.19. MTI
Helybenhagyta a Legfelsőbb Bíróság (LB) szerdai ítéletével a hajdúhadházi szegregációs perben hozott elsőfokú ítéletnek azon rendelkezését, amely kimondta: jogellenes elkülönítés miatt jogsértést követett el a település két általános iskolája.
Az LB helybenhagyta továbbá az elsőfokú ítélet a jogsértés abbahagyására és az attól való eltiltásra vonatkozó rendelkezéseit, valamint a másodfokú, jogerős ítéletet részben, támadott rendelkezéseiben, hatályon kívül helyezte.
A bíróság kötelezte a hajdúhadházi önkormányzatot, hogy a jogsértést megállapító rendelkezést juttasa el a Magyar Távirati Irodához.
Az LB a másodfokú, jogerős ítélet felülvizsgálattal támadott egyébb rendelkezéseit hatályában fentartotta.
Az ítélet ellen jogorvoslatnak nincs helye.
Az Esélyt a Hátrányos Gyerekeknek Alapítvány indított pert a hajdúhadházi önkormányzat és a fenntartásában lévő Bocskai István két tanítási nyelvű általános iskola, és a Dr. Földi János Általános és Művészeti Iskola ellen, mert szerintük a településen élő cigány tanulókat jogellenesen, elkülönítetten oktatják, szegregálják.
Az első fokon eljáró Hajdú-Bihar Megyei Bíróság 2007 tavaszán megállapította a jogellenes elkülönítést, és ennek abbahagyására, illetve a további ilyen jellegű jogsértések megelőzésére kötelezte az alpereseket.
Az elsőfokú ítéletet a hajdúhadházi önkormányzat megfellebbezte. A másodfokon eljáró Debreceni Ítélőtábla 2007. december 13-án hozott ítéletében részben megváltoztatta az első fokon hozott ítéletet, és csak a hátrányos megkülönböztetés tényét állapította meg.
A felperes a másodfokú, jogerős ítélet ellen felülvizsgálati kérelemmel élt. Az alperes, a jogerős ítélet hatályban tartását kérve, ellenkérelmet nyújtott be.
Az Legfelsőbb Bíróság által hozott szerdai ítélet indokolásában elhangzott: az elsőfokú ítélet a jogsértés abbahagyására és az eltiltásra vonatkozó rendelkezéseit azzal a korrekcióval hagyta helyben, hogy mellőzte az ezekre vonatkozó határidőt.
dr. Mészáros Katalin: Gender Equality in Workplace with Special Regard to Pay Gap
dr. Provaznik Balázs: Egyenlő bánásmód és joggal való visszaélés a polgári jogban - Különös tekintettel a munkajogra és a munkaügyi perekre
Dr. Fiala-Butora János - Fogyatékosjog tapasztalati alapon
Gombos Gábor - Egy emberibb életért
Dr. Demeter Judit
A vezető pozíciók 41%-át nők töltik be az Európai Bizottságban (2019.11.08.)
Uniós jogot sértő magyar közigazgatási gyakorlat - Az Európai Bíróság ítéletet hozott (2019.09.26.)
Semmit rólunk, nélkülünk! - Hiánypótló fogyatékosságügyi kiadvány - Nyitrai: A kormány a jogszabályokba beépíti az érintettek véleményét (2019.09.20.)
Diszkriminatív-e a tartós ápolást végzők időskori támogatása? - Az Alkotmánybíróság jogszabályi rendelkezéseket semmisített meg (2019.07.31.)
Hátrányos megkülönböztetés a mindennapokban - A diszkrimináció fajtái és hazai szabályozása (2019.07.19.)
esélyegyenlőség bővebben
Államfői beavatkozás legfelsőbb bírósági ügyekbe? - Az Egyesült Államokba menekült Christian Zerpa venezuelai főbíró (2019.01.07.)
Fel kell függeszteni a lengyel legfelsőbb bírósági törvény végrehajtását - Az Európai Bíróság döntést hozott (2018.10.19.)
Új bíró az amerikai legfelsőbb bíróság tagjai között - A washingtoni szenátus jóváhagyta Brett Kavanaugh szövetségi bíró kinevezését (2018.10.08.)
Egy szeméttelep mellé telepítenek át egy palesztin falut Ciszjordániában - Az izraeli legfelsőbb bíróság jóváhagyta a döntést (2018.09.10.)
Új bíró az amerikai legfelsőbb bíróság tagjai között - Az amerikai elnök "brilliáns jogászként" mutatta be Brett Kavanaugh jelöltet (2018.07.10.)
legfelsőbb bíróság bővebben

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Budapest Környéki Törvényszék 14.Gf /2018/5. számú ítélete - PDF Free Download
Download "Budapest Környéki Törvényszék 14.Gf /2018/5. számú ítélete"
1 Budapest Környéki Törvényszék 14.Gf /2018/5. számú ítélete Közbeszerzési Értesítő száma: 2018/149 Beszerzés tárgya: Hirdetmény típusa: Bírósági határozat KÉ Eljárás fajtája: Közzététel dátuma: Iktatószám: 13684/2018 CPV Kód: Ajánlatkérő: Teljesítés helye: Ajánlattételi/részvételi jelentkezési határidő: Nyertes ajánlattevő: Ajánlatkérő típusa: Ajánlatkérő fő tevényeségi köre: Fővárosi Bíróság ítélete Szöveg: Budapest Környéki Törvényszék Gazdasági Kollégium mint másodfokú bíróság 14.Gf / A Budapest Környéki Törvényszék, mint másodfokú bíróság a Dr. Petró Szilvia jogtanácsos által képviselt Közbeszerzési Hatóság Közbeszerzési Döntőbizottság (1026 Budapest, Riadó u. 5.) felperesnek - a dr. Bürös László ügyvéd (1092 Budapest, Kinizsi u ) által képviselt Tüdőgyógyintézet Törökbálint (2045 Törökbálint, Munkácsy Mihály u. 40.) I. rendű alperes és a dr. Szatai Tibor ügyvéd (1141 Budapest, Komócsy u ) által képviselt FRÍZ '95 Építőipari Fővállalkozó, Szolgáltató és Kereskedelmi Korlátolt Felelősségű Társaság (2030 Érd, Bajcsy-Zsilinszky u. 142.) II. rendű alperes ellen szerződés érvénytelenségének megállapítása iránt indított perében a Budaörsi Járásbíróság február 15. napján hozott 13.G /2017/4. számú ítélete ellen a II. rendű alperes részéről 5. szám alatt előterjesztett fellebbezés tárgyában - tárgyaláson kívül -meghozta az alábbi A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett részét nem érinti, a fellebbezett rendelkezéseit megváltoztatja, az I. rendű és II. rendű alperesek (hétszázötvenezer) forint perköltség egyetemleges megfizetésére történő kötelezését mellőzi azzal, hogy az elsőfokú eljárás során felmerült költségeiket a felek maguk viselik, továbbá a II. rendű alperes által az államnak külön felhívásra fizetendő eljárási illeték összegét Ft (hetvenezer-ötszáznyolcvankilenc) forintra leszállítja azzal, hogy az állam terhén Ft (hetvenezer-ötszáznyolcvankilenc) forint eljárási illeték marad; kötelezi az államot, hogy fizessen meg a II. rendű alperesnek 15 (tizenöt) nap alatt (egyszázkilencvenötezer) forint másodfokú perköltséget. A másodfokú bíróság megállapítja, hogy a fellebbezési eljárás illetéke (hatvannyolcezer) forint. Felperes (negyvenhatezer-háromszázötvenhárom) forint fellebbezési eljárási illeték visszaigénylésére jogosult. ÍTÉLETET: 1
2 Az ítélet ellen nincs helye fellebbezésnek. Indokolás: Felperes a közbeszerzésekről szóló évi CVIII. törvény (Kbt.) 127. (1) bekezdése alapján előterjesztett keresetében kérte, hogy az I. és II. rendű alperes között december 12-én és december 14-én létrejött három szerződés érvénytelenségét a bíróság a Kbt (1) bekezdésére hivatkozással állapítsa meg. Az érvénytelenség jogkövetkezményeként elsődlegesen kérte, hogy az I. és II. rendű alpereseket a bíróság kötelezze az eredeti állapot helyreállítására a Polgári Törvénykönyvről szóló évi IV. törvény (rptk.) 237. (1) bekezdése szerint, másodlagosan az érvénytelen szerződések határozathozatalig terjedő időre történő hatályossá nyilvánítását kérte a rptk (2) bekezdésére hivatkozással, továbbá kérte az alperesekkel szemben a Kbt (5) bekezdésének alkalmazásával pénzbírság kiszabását. A pertárgy értékét ,-Ft-ban jelölte meg. A kereseti tény előadása szerint az alperesek között létrejött vállalkozási szerződések megkötésére a közbeszerzési eljárás mellőzésével került sor, így az I. rendű alperes a szerződések megkötésével megsértette a Kbt. 5. -át. Felperes D877/7/2015. számú határozatában az I. rendű alperes tekintetében a jogsértés tényét jogerősen megállapította, és az I. rendű alperessel szemben Ft összegű pénzbírságot szabott ki. Az. I. rendű alperes érdemi ellenkérelmében a szerződés érvénytelensége tárgyában a kereset teljesítését nem ellenezte, ezen túlmenően kérte a kereset elutasítását és a felperes perköltségben történő marasztalását. Pénzbírság kiszabása esetén kérte annak méltányos összegben történő megállapítását. Perköltség-igénnyel élt. Állította, hogy a kereset tárgyát képező szerződések már a hatósági eljárás tartama alatt teljesedésbe mentek, így az eredeti állapot helyreállítására nincs mód. További védekezése szerint nincs ellenszolgáltatás nélkül álló szolgáltatás, erre tekintettel a Kbt (4) bekezdése alapján a határozathozatalig terjedő időszakra történő hatályossá nyilvánítás iránti kereset nem foghat helyt. Álláspontja szerint a Kbt (5) bekezdésében foglaltakra figyelemmel a bírság kiszabásának feltételei sem állnak fenn. A II. rendű alperes érdemi ellenkérelmet nem terjesztett elő, nyilatkozatot nem tett. Az elsőfokú bíróság 13.G /2017/4. számon hozott ítéletében megállapította, hogy az I. és a II. rendű alperesek között december 12-én, és december 14-én létrejött három vállalkozási szerződés érvénytelen. Ezt meghaladóan a felperes keresetét elutasította. Kötelezte az I. és II. rendű alpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek meg a felperesnek 15 napon belül 750,000- Ft perköltséget. Továbbá kötelezte a II. rendű alperest, hogy külön felhívásra fizessen meg a Magyar Államnak ,- Ft le nem rótt eljárási illetéket. A fennmaradó ,- Ft eljárási illeték a Magyar Állam terhén maradt. Az ítélete indokolásában kifejtette, hogy a Kbt (1) bekezdés a) pontja szerinti jogsértést, a közbeszerzési eljárás jogtalan mellőzését a felperes a január 19-én kelt, február 14-én jogerős D877/7/2015. számú határozatával nem vitatottan megállapította, így ugyanezen jogszabályi rendelkezés értelmében az alperesek között december 12. és 14. napján létrejött három vállalkozási szerződés semmis. Rögzítette, hogy az alperesek a szerződések érvénytelenségének megállapítására irányuló kereseti kérelem teljesítését nem ellenezték. A perköltség viseléséről hozott döntését azzal indokolta, hogy a felperesnek az érvénytelenség megállapítására irányuló kereseti kérelme tekintetében az alperesek pervesztesek lettek, míg a 2
3 jogkövetkezmények alkalmazására irányuló kereseti kérelem tekintetében pernyertesek lettek, ezért a bíróság a Pp. 81. (1) bekezdése és a Pp. 51. a) pontja értelmében egyetemlegesen marasztalta az alpereseket a felperes költségeiben. Az alpereseket egyetemlegesen terhelő perköltség összegét ,- Ft-os pertárgyérték alapul vételével a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről szóló 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. (2) bekezdése b) pontja, valamint a 3. (6) bekezdése alapján a perben kifejtett tevékenységgel arányosan , -Ft-ban állapította meg. Rögzítette, hogy az ítélet illetékviselésre vonatkozó rendelkezései az illetékekről szóló évi XCTII. törvény (Itv.) 5. (1) bekezdése c) pontján, az Itv. 39. (1) bekezdésén, a 42. (1) bekezdés a) pontján, valamint a bírósági eljárásban a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. (2) bekezdésén alapulnak. Az ítéletnek a perköltség viselésére és az illeték megfizetésére vonatkozó rendelkezéseivel szemben a II. rendű alperes terjesztett elő fellebbezést, amelyben kérte az ítéletnek a megváltoztatását, az eljárási illeték mérséklését ,-Ft-ra, továbbá kérte, hogy mentesítse a bíróság a felperes részére megállapított perköltség viselése alól, vagylagosan mérsékelje a felperes részére megítélt perköltség összegét. Továbbá kérte, hogy kötelezze a bíróság a felperest a másodfokú eljárásban felmerült költségei megfizetésére, a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 2. (1) bekezdésére alapítottan. A jogi képviselővel létrejött megbízási szerződést csatolta. Kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság a pertárgyértéket tévesen határozta meg, az eljárási illetéket az alpereseknek a szerződések érvénytelenségét elismerő nyilatkozata ellenére sem mérsékelte az Itv. 58. (1) bekezdés c) pontjában foglaltakat figyelmen kívül hagyva. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság túlzott mértékben állapította meg a felperes részére egyetemlegesen fizetendő perköltség összegét. Kifejtette, hogy a II. rendű alperes a perre okot nem adott, mivel a közbeszerzési eljárás rendelkezéseit kizárólag az I. rendű alperes sértette meg. A másodfokú bíróság a fellebbezést a Pp. 256/A. (1) bekezdés b) pontja alapján tárgyaláson kívül bírálta el. A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a fellebbezési kérelem keretei között - kizárólag a perköltségviselés körében - vizsgálta. Az elsőfokú ítéletnek a december 12-én és december 14-én létrejött három vállalkozási szerződés érvénytelenségét megállapító, továbbá a kereset ezt meghaladó részét elutasító rendelkezései a Pp (4) bekezdése alapján jogerőre emelkedtek. A fellebbezés megalapozott. A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság perköltségviselésre vonatkozó döntését jogszabálysértőnek találta az alábbiakra figyelemmel. A jogerős érdemi döntés alapján -ahogyan azt az elsőfokú bíróság is megállapította- a felperes csak a szerződések érvénytelenségének megállapítására irányuló keresete tekintetében lett pernyertes. Részleges pernyertesség esetében a Pp. 81. (1) bekezdése esetén a bíróság a perköltség felől a pernyertesség arányának, valamint az egyes felek által előlegezett költségek összegének figyelembe vételével határoz. A másodfokú bíróság a hivatkozott rendelkezés alapján a pernyertesség és pervesztesség arányát a kereseti kérelmek és a jogerős érdemi ítéleti rendelkezéseket figyelembe véve mérlegelte, és 50-50%-ban határozta meg, mivel ennek megállapítását az elsőfokú bíróság elmulasztotta. Figyelemmel arra, hogy a felperes 50%-ban lett pernyertes, a perköltséget a Pp. 81. (1) bekezdése értelmében ennek arányában kell megosztani úgy, hogy annak fele összegét a felperes, fele 3
4 összegét az alperesek egyetemlegesen viselik, a Pp.51. (1) bekezdés szerinti egységes pertársaság szabályai szerint. II. rendű alperes fellebbezésében helyesen hivatkozott arra, hogy az elsőfokú bíróság az elsőfokú eljárás illetékének összegét a jogszabályokkal ellentétesen állapította meg. Az elsőfokú eljárás illetékének megállapítása tekintetében a pertárgy értékének van jelentősége, amely vonatkozásában a Pp. 24. (1) bekezdése irányadó, és a szerződés érvénytelenségének megállapítására irányuló perben a kereseti kérelemben vitatott értékként a szerződésben kikötött ellenszolgáltatást kell alapul venni. Az illeték alapja és mértéke tekintetében az Itv. 40. (1) bekezdése és a 42. (1) bekezdés a) pontja irányadó. Az Itv. 40. (1) bekezdése szerint ha a fél egy eljárásban egy vagy több jogviszonyból eredő több igényét érvényesíti, az eljárás tárgya értékének megállapításakor a járulékok figyelmen kívül hagyásával az előterjesztett igények együttes értékét kell figyelembe venni. A hivatkozott jogszabályi rendelkezések alapján tehát a három vállalkozási szerződésben kikötött vállalkozási díjak együttes értéke, összesen ,- Ft a pertárgy értéke, amely az eljárási illeték alapja. A felperes személyes illetékmentessége folytán feljegyzett elsőfokú eljárási illeték mértéke pedig az Itv. 42. (1) bekezdés a) pontja alapján ,- Ft. Figyelemmel arra, hogy az első tárgyalást megelőzően előterjesztett ellenkérelmében az I. rendű alperes - az egységes pertársaság szabályai [Pp.52. (1)] szerint a II. rendű alperesre is kihatóan - a felperes keresetét a vállalkozási szerződések érvénytelensége tekintetében elismerte, az Itv. 58. (1) bekezdés c) pontja alapján az eljárási illeték 10%-ra történő mérséklésének van helye. A Pp. 78. (2) bekezdése alapján a bíróság a perköltség felől hivatalból határoz, így a perköltség részét képező eljárási illeték mérsékléséről is hivatalból dönthet (BDT ). A fentiek alapján a másodfokú bíróság -figyelemmel a pernyertesség és pervesztesség arányára is-az elsőfokú ítéletet megváltoztatta, és a részlegesen pervesztes II. rendű alperest a 10%-ra mérsékelt illeték 50%-ának, azaz Ft összegű eljárási illeték megfizetésére kötelezte. Mivel a pernyertesség és pervesztesség aránya, valamint az előlegezett költségek között nincsen számottevő különbség, a másodfokú bíróság - az elsőfokú ítéletet megváltoztatva - a Pp. 81. (1) bekezdés második fordulata alapján rendelkezett a további felmerült perköltségek viseléséről akként, hogy mindegyik fél maga viseli saját költségét. A másodfokú bíróság a fentiek szerint az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp (2) bekezdése alapján megváltoztatta, és a másodfokú eljárásban pervesztes felperest a Pp a alapján alkalmazandó 78. (1) bekezdése alapján kötelezte II. rendű alperes javára a másodfokú eljárásban felmerült perköltség megfizetésére. A másodfokú bíróság a II. rendű alperesi jogi képviselő másodfokú eljárásban felszámolt ügyvédi munkadíját a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 2. (1) bekezdés a) pontja alapján állapította meg a csatolt megbízási szerződés, és az annak alapján kifizetett munkadíjra vonatkozó számlára figyelemmel Ft-ban. A másodfokú eljárásban a II. rendű alperes fellebbezésére Ft fellebbezési eljárási illetéket rótt le. A fellebbezési illeték megállapítása vonatkozásában másodfokú bíróság rámutat, hogy az elsőfokú eljárás során az illeték mérséklésére az Itv. 58. alapján a bíróság hivatalból köteles, így az e körben előterjesztett fellebbezés tartalma szerint az első fokú ítélet indokolása elleni fellebbezésként értelmezhető (BDT ). Ennek figyelembe vételével egyrészt a fellebbezésben vitássá tett marasztalási összeg, a jogtanácsosi munkadíj címén felperesnek megítélt Ft tekintendő a fellebbezési illeték alapjának és a másodfokú eljárás tárgyát 4
5 képező értéknek az Itv. 39. (1) bekezdése alapján, továbbá az elsőfokú eljárási illeték mérséklése tekintetében az Itv. 48. szerinti Ft fellebbezési illeték számítandó fel, azaz összesen a fellebbezési eljárás illetéke Ft, amelyet felperes köteles megfizetni II. rendű alperesnek. A felperes által lerótt Ft fellebbezési eljárási illeték visszatérítésének az Itv. 80. (1) f) pontja alapján van helye. A fentiek szerint a II. rendű alperesnek a másodfokú eljárásban összesen ,-Ft perköltsége merült fel. A felperes önállóan jogképes, de önálló költségvetéssel nem rendelkezik, ezért a perköltség fizetési kötelezettség az állam terhére állapítható meg figyelemmel a Pp. 78. (3) bekezdésében foglaltakra is. Budapest, június 7. dr. Pintér Mária s. k. törvényszéki bíró előadó dr. Sági Zsuzsanna s. k. törvényszéki tanácselnök a tanács elnöke dr. Ruff Edit s. k. törvényszéki bíró 5
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 27.K /2013/7. számú ítélete
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 27.K.30.588/2013/7. számú ítélete Közbeszerzési Értesítő száma: 2013/114 Beszerzés tárgya: Hirdetmény típusa: Bírósági határozat KÉ Eljárás fajtája: Közzététel

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság