text:
Kvk.IV /2014/3. számú határozat - PDF
Download "Kvk.IV /2014/3. számú határozat"
1 K Ú R I A ( Címlap > Kvk.IV /2014/3. számú határozat Kvk.IV /2014/3. számú határozat Kvk.IV /2014/3. szám KÚRIA A Kúria a dr. Tordai Csaba ügyvéd által képviselt Együtt a Korszakváltók Pártja és a Párbeszéd Magyarországért Párt kérelmezőknek a Nemzeti Választási Bizottság által március 1 én meghozott 141/2014. számú határozata ellen benyújtott bírósági felülvizsgálat iránti kérelme folytán megindult nemperes eljárásban meghozta az alábbi v é g z é s t : A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozatát megváltoztatja és megállapítja, hogy jogsértő volt február 21 én Mór városban a közterületen elhelyezett pulton történő ajánlásgyűjtés közterület használati engedélyhez kötése. A végzés ellen további jogorvoslatnak helye nincs. I n d o k o l á s A Nemzeti Választási Bizottság március 1 én meghozott 141/2014. számú határozatával helyben hagyta a Fejér megyei 02. számú Országgyűlési Egyéni Választókerületi Választási Bizottság (a továbbiakban: OEVB) 8/2014. (II.26.) számú határozatát. A Nemzeti Választási Bizottság által megállapított irányadó tényállás szerint Dr. Sz. P. F. magánszemély (a továbbiakban: kifogástevő) február 23 án kifogást nyújtott be az OEVB hez, amelyben előadta, hogy Mór város közterület felügyeletének vezetője február 21 én nem engedélyezte a Városi Piac bejárata előtt választási gyűlés tartását az Együtt a Korszakváltók Pártja részére, arra hivatkozva, hogy a jelölő szervezet nem rendelkezett közterület foglalási engedéllyel és nem fizette be a területfoglalásért fizetendő díjat. Állítása szerint a közterület felügyelet vezetője azon okból kérte az engedély bemutatását, és a díj megfizetését, hogy az ún. kitelepülő pult önálló hirdetőberendezésnek minősül. Ezzel szemben a kifogástevő arra hivatkozott, hogy az érintett tevékenység választási gyűlésnek minősül, ami szabadon tartható az érintett helyen és időszakban. A fentiek alapján kérte kifogástevő az OEVB t, hogy állapítsa meg a jogszabálysértés tényét és tiltsa el a közterület felügyeletet és annak vezetőjét a további jogsértésektől. Az OEVB február 26 án tartott ülésén 8/2014. (II. 26.) számú határozatával a kifogást elutasította. A határozat többek között kinyilvánította, hogy az OEVB álláspontja szerint jelen esetben a Ve. plakátokra vonatkozó 144. át nem kell alkalmazni. Álláspontja szerint a kitelepülő pult önálló hirdető berendezésnek minősül, amire a Ve (6) bekezdése szerint a közterület használatra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni, ami jelen esetben Mór Városi Önkormányzat Képviselő testületének a közterület használat szabályairól szóló 9/1998. (III.31.) önkormányzati rendelete I. szamu hatarozat 1/6
2 (továbbiakban: Ör.). Az Ör. rendelkezései alapján a hirdető berendezés elhelyezése közterület használati engedély köteles. Sz. V. magánszemély (a továbbiakban: beadványozó) február 27 én az OEVB fent hivatkozott határozata ellen fellebbezést nyújtott be a Nemzeti Választási Bizottsághoz. A Nemzeti Választási Bizottság a fellebbezést elutasította. Álláspontja szerint az OEVB helyesen állapította meg, hogy az Együtt a Korszakváltók Pártja jelölő szervezet hivatkozott ún. kitelepülő pultja önálló hirdetőberendezésnek minősül, amire a Ve (6) bekezdése alapján a közterület használatról szóló jogszabályok vonatkoznak. A Nemzeti Választási Bizottság szerint nem nyert bizonyítást, hogy választási gyűlést tartottak, így a Ve ában foglaltak megsértése sem állapítható meg. A határozat szerint az ajánlásgyűjtés helyére vonatkozóan kizárólag a Ve a állapít meg korlátozást, az ajánlásgyűjtés módja tekintetében azonban alkalmazandók más jogszabályokban szereplő korlátozások, jelen esetben az Ör. ben rögzített szabályok a közterület használatról. A határozat szerint végül a gyülekezési jogra vonatkozó szabályok sem alkalmazhatók a jelölő szervezetek ajánlásgyűjtésére; a gyülekezési jogról szóló évi III. törvény (továbbiakban: Gytv.) hatálya erre nem terjed ki, ezt a 3. a) pontja kifejezetten kizárja. II. A kérelmezők a törvényes határidőn belül március 2 án a választási eljárásról szóló évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 223. (1) bekezdése alapján minősített elektronikus aláírással ellátott elektronikus dokumentumban felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozata ellen. A kérelmezők szerint az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdésével, a IX. cikk (1) bekezdésével, a XXIII. cikk (1) bekezdésével, valamint a Ve (1) bekezdésével, 144. (3) bekezdésével és 145. (1) bekezdésével ellentétes a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozata, ezért kérték a Kúriát, hogy a határozatot változtassa meg, és tiltsa el a jogsértőt a további jogsértéstől. A felülvizsgálati kérelemben foglaltak szerint az ajánlások gyűjtése az Alaptörvény XXIII. cikk (1) bekezdésében elismert, a választhatósághoz való jog által védett magatartás, mivel az ajánlások szükségesek ahhoz, hogy a jelölt a választásokon elindulhasson, illetve az őt támogató jelölő szervezet jelöltet állíthasson. A 31/2013. (X. 28.) AB határozat és az 1/2014. (I. 21.) AB határozat szerint a népszavazáshoz való jog kiterjed a népszavazás kezdeményezéséhez szükséges aláírások gyűjtésére is, így az ajánlások gyűjtése az Alaptörvény XXIII. cikk (1) bekezdésében elismert választójog védelmi körébe tartozik. A Ve (1) bekezdése alapján ajánlásokat a Ve. ben meghatározott kivételekkel bárhol lehet gyűjteni. A Ve. kifejezetten rendelkezik arról, amikor egy választási kampánycselekmény elvégzésére alkalmazni lehet a közterület használatra vonatkozó szabályokat, az ajánlás gyűjtése pedig nincs ezek között. Ennek megfelelően a Ve (1) bekezdésének az ajánlásgyűjtés szabadságáról szóló rendelkezését úgy kell értelmezni, hogy az kiterjed az ajánlóív aláírásához szükséges, akár a jelölő szervezet jelképét tartalmazó berendezés közterületen való, külön közterület használati engedély nélküli elhelyezésére is. A kérelmezők szerint a választópolgárokkal közterületen politikai kérdésben folytatott kommunikáció az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a gyülekezéshez való jog védelme alatt áll. A felülvizsgálati kérelem idézett a 40/2010. (IV.15.) AB határozatból, és a 142/2011. (XII. 2.) AB határozatból, majd megállapította, hogy a közterületi kitelepülés során folytatott ajánlásgyűjtés, amely a választópolgárokkal való kommunikáció célját szolgálja, a gyülekezéshez való jog védelmi körébe tartozik. Véleménye szerint a választási kampány idején a jelölő szervezetek által szervezett, a gyülekezési jog védelme szamu hatarozat 2/6
3 alatt álló rendezvények választási gyűlésnek minősülnek. A 4/2007. (II.13.) AB határozat alapján a kérelmezők arra a következtetésre jutottak, hogy a gyülekezési jog védelmi körébe tartozó rendezvények megtartásához szükséges berendezések a közterület tulajdonosának hozzájárulása nélkül is alkalmazhatóak, ahhoz alkotmányosan közterülethasználati engedély nem írható elő. Ilyen esetben a berendezések értelemszerűen tartalmazhatnak a rendezvény céljával kapcsolatos feliratot, ábrát vagy más kommunikációs tartalmat is, amelyek használata egyebekben az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésében elismert, a véleménynyilvánítás szabadságának gyakorlása is egyben. Az ajánlásgyűjtés során használt kitelepülő pulton, illetve általában választási gyűlésen az egyes jelölő szervezetek jelképeinek elhelyezése a tevékenységhez szorosan kötődik, így a jelképet tartalmazó eszköz önálló hirdető berendezésnek nem minősíthető. Az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésének sérelmére vezet, hogy jelölő szervezetek jelképének aláírás gyűjtő pulton való elhelyezéséhez közterület használati engedélyt követelt meg az intézkedő közterület felügyelő. A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint megalapozott. III. 1. A Nemzeti Választási Bizottság felülvizsgálni kért határozata a Ve ában a plakátokra vonatkozó szabályozás alkalmazását mellőzte. Mellőzte az Nemzeti Választási Bizottság a Ve ának a választási gyűlésékre vonatkozó szabály alkalmazását is, az ajánlásra vonatkozó 123. alkalmazását tekintve pedig megállapította, hogy az aláírás módja tekintetében nemcsak e rendelkezés az irányadó. Az NVB határozata azt is megállapította, hogy a gyülekezési jog szabályai sem alkalmazhatók az adott ügyre. A Nemzeti Választási Bizottság határozata alapján az ún. kitelepülő pultokra vonatkozóan egyébként a plakátokra vonatkozó szabályok között található Ve (6) bekezdése alkalmazandó. E törvényi rendelkezés továbbutal a közterület használatról szóló jogszabályok alkalmazására. A közterület használat rendjét a törvényi keretek között az önkormányzatok rendeletben határozzák meg, jelen esetben az Ör. A fentiek kapcsán így elsőként az merül fel kérdésként, hogy a közterületen elhelyezett jellemzően több párt által is alkalmazott pultoknál a jelöltek, jelölő szervezetek aláírásgyűjtésére a Ve (6) bekezdése alapján alapvetően az önkormányzati normák az irányadók (önkormányzatonként külön külön, a polgármester önkormányzati hatósági hatáskörében meghozott döntése alapján) vagy a kérdésre központi jogszabályok vonatkoznak. A Kúria megítélése szerint törvények által rendezett központi szabályozási tárgykörre vonatkoztatható az ajánlásgyűjtés jelen ügyben felmerült módja. A Kúria álláspontja az, hogy az ügyre a Ve. ajánlásra vonatkozó szabályai az irányadóak, és a Nemzeti Választási Bizottság határozatával szemben úgy véli, hogy Ve (6) bekezdése amely továbbutal önkormányzati szabályozásra is az adott ügyben nem alkalmazandó. A Ve (6) bekezdése a Ve. VIII. a választási kampány című fejezet 69. pontjában található Plakát ra vonatkozó szabályok között szerepel. A Ve (1) bekezdése lényegében azt határozza meg, hogy a szakasz hatálya mire terjed ki, így rögzíti, hogy alkalmazásában plakát a választási falragasz, felirat, szórólap, vetített kép, embléma mérettől és hordozóanyagtól függetlenül. Helyesen utalt az NVB arra, hogy a plakátokra vonatkozó 144. t az ügyben nem kell alkalmazni. A Kúria megítélése szerint nem kell alkalmazni egyébiránt a 144. részét képező 144. (6) bekezdését sem. A rendszertani értelmezés figyelembevételével a Ve (6) bekezdését nem lehet kiragadni szövegkörnyezetéből. A Kúria megítélése szerint azonban nemcsak a rendszertani értelmezés miatt nem szamu hatarozat 3/6
4 alkalmazható az ügyben a Ve (6) bekezdése. Az ügy irataiból, a csatolt fényképekből megállapítható, hogy célját tekintve a közterületen nem önmagában álló plakát került elhelyezésre, hanem kitelepülő pulton a Ve a szerinti ajánlásgyűjtés folyt. A célját tekintve elsődlegesen ajánlásgyűjtésre létrehozott pult szükségképpen tartalmazza annak a pártnak (pártoknak) a megnevezését, jelölését amelynek érdekében a helyszínen tartózkodó jelölő szervezet képviselője aláírást gyűjt. Plakátnak, önálló hirdető berendezésnek tehát nem tekinthető az a kitelepülő pult, amelyen ajánlásgyűjtés történik, ahol a jelen lévő jelölő szervezet képviselője a választópolgárokkal találkozik. Mivel az ügyre a Ve (6) bekezdése nem vonatkoztatható, így a Ve (6) bekezdése alapján az Ör. sem alkalmazható. A fentiek miatt nem helytálló a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozata, amikor a Ve (6) bekezdésre alapozza döntését. 2. Nem megalapozott ugyanakkor a felülvizsgálati kérelem azon érve sem, hogy az ügyben az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdésben és ezáltal a Gytv. ben meghatározott, a gyülekezési jog védelme alá tartozó rendezvényről van szó. Az Alkotmánybíróság a 4/2007. (II.13.) AB határozatában alkotmányellenesnek, illetve (bár a kérelmező nem említi, de megjegyzendő, hogy) a Kúria Önkormányzati Tanácsának hasonló tárgyban meghozott Köf.5.005/2012/6. számú határozatában törvényellenesnek minősítette a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvények közterület használati engedélyhez és díjfizetéshez kötését. Mind az Alkotmánybíróság, mind a Kúria megállapította, hogy e tárgyban az önkormányzatoknak nincs felhatalmazásuk rendeletalkotásra. A Kúria megítélése szerint azonban a kitelepülő pulton történő ajánlásgyűjtésnél a közterület használat és a gyülekezési jog fenti összefüggései nem alkalmazhatók. Amennyiben ez az esemény az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdése szerinti gyülekezési jog védelmi körébe tartozó rendezvénynek minősülne, akkor alkalmazandók lennének a Gytv. rendelkezései is. Nyilvánvaló azonban hogy pl. a három napos Gytv. 6. ába foglalt bejelentési kötelezettség nem vonatkozhat a választási kampány során a közterületen történő aláírásgyűjtésre. Ezért rendelkezik úgy a Gytv. 3. (3) pontja, hogy hatálya nem terjed ki a Ve. hatálya alá tartozó rendezvényekre. A Gytv. hatálya és a Ve. hatálya alá tartozó rendezvények tehát külön külön önálló szabályozási koncepciót képviselnek. A fentiekre tekintettel nem megalapozott a kérelmezőknek az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdése sérelmére hivatkozása, illetve osztja a Kúria a Nemzeti Választási Bizottság azon álláspontját, amely szerint a gyülekezési jogra vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók a jelölő szervezetek ajánlásgyűjtésére. 3. A fentiek szerint az ajánlószelvények közterületen elhelyezett kitelepülő pulton történő gyűjtése nem tartozik az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdése és a Gytv. hatálya alá, ami azonban nem jelenti azt, hogy a védendő értéket a politikai kommunikáció szabadságát ne lehetne figyelembe venni az ügy elbírálása során. A gyülekezési jog mellett politikai alapjog a felülvizsgálati kérelemben is felhívott, az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésbe foglalt véleménynyilvánítás szabadsága. Mindkét jog egyben kommunikációs alapjog is, a védendő értékek köre átfedést mutat. Az Alkotmánybíróság korábban megállapította, hogy különösen fontos, hogy a véleménynyilvánítási szabadság a választási kampány időszakában érvényesüljön [60/2003. (XI. 26.) AB határozat], illetve más döntéseiben a választási kampányt a véleménynyilvánítás szabadsága megnyilvánulási formájának tekintette [39/2002. (IX. 25.) szamu hatarozat 4/6
5 AB határozat, 6/2007. (II. 27.) AB határozat]. Az ENSZ Emberi Jogi Bizottsága szerint annak érdekében, hogy a politikai részvételi jogok teljes mértékű gyakorlása biztosítva legyen, a közélettel és politikai ügyekkel kapcsolatos információk és elképzelések szabad közlése elengedhetetlen a polgárok, jelöltek és választott képviselők között. [Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányához fűzött 25. általános kommentár 25. pont.] A Kúria úgy ítélte meg, hogy a jelen ügy tényállása, azaz kampányidőszakban, közterületen, kitelepülő pultnál történő ajánlásgyűjtés az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdésének védelmi körébe tartozó politikai kommunikációnak tekintendő. Figyelembe veendő, hogy jelen esetben a politikai kommunikáció a legjelentősebb, s leginkább védelemben részesülő csatornán, a polgárok és a jelöltek (jelölő szervezetek) illetve képviselőik között történt (tartalmi sajátosság). Ennek korlátozása az Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdése alapján alapjogi korlátozás, amelynek a politikai közlés szabadsága tartalmi sajátosságainak érvényesülése mellett meg kell felelni az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdés második mondatában foglalt kritériumnak. 4. Az Alaptörvény jelölt IX. cikk (1) bekezdését is figyelembe véve az ügyben a Ve ának az ajánlásra vonatkozó szabályai az irányadók. Az ügyben ugyanis az ajánlásra vonatkozó momentum a meghatározó, s nem pedig önmagában a politikai hirdetés. A politikai pártra, szervezetre utaló felirat, ábra elhelyezése az azzal szimpatizáló polgárok és a jelöltek, jelölő szervezetek közötti kapcsolat létrehozását szolgálta. A Ve. VII. Fejezetének a jelöltállítással kapcsolatos 60. pontja foglalkozik az ajánlással. A Ve. kérelmező által is hivatkozott 123. (1) bekezdése értelmében [a]jánlást a polgárok zaklatása nélkül a (2) bekezdésben foglalt kivétellel a jelölő szervezet képviselője vagy a jelöltként indulni szándékozó választópolgár, illetve annak képviselője bárhol gyűjthet. A bárhol közterületet is jelent. A kivételeket a törvényalkotói mérlegelés eredményeként a Ve (2) bekezdése sorolja fel. A Ve. e helyen, de máshol sem tartalmaz olyan szabályt, amely szerint közterületen csak közterület használati engedély és közterülethasználati hozzájárulás fizetése mellett gyűjthető ajánlás. A jelöltállításhoz szükséges ajánlások gyűjtésének természetes közege a közterület, ahol a jelölt, jelölő szervezet és a választópolgár között az Alaptörvény által is védett politikai kommunikáció zajlik. Ennek engedélyhez és díjhoz kötése, lényegében a Ve (1) bekezdésébe foglalt szabad, bárhol történő aláírásgyűjtés szükségtelen korlátozásának tekinthető. Ilyen korlát a törvényből nem következik. 5. Az ügy megítélése során figyelembe kell továbbá venni, az Alaptörvény XXIII. cikk (1) bekezdésében meghatározott passzív választójogról szóló rendelkezést is. Kétségtelen ugyanis, hogy a jelöltté váláshoz szükséges aláírásgyűjtés egyfajta akadályának tekinthető, ha a közterületen, kitelepülő pulton történő aláírásgyűjtéshez az engedélyező önkormányzati hatóság nem ad közterület használati engedélyt. A Ve (1) bekezdése a bárhol történő aláírásgyűjtés elvét fogalmazza meg. Amennyiben a törvényalkotó az ajánláshoz kapcsolódva a közterület használati jogszabályok alkalmazását rendelné, ezt ugyan úgy meg kellett volna jelölnie akár a Ve (2) bekezdésben foglalt korlátozások között mint a plakátra vonatkozó 144. (6) bekezdésében. A passzív választójoggal kapcsolatos korlátozás miatt ez mindenképpen törvényi szabályt igényel. A Ve. VII. Fejezetének a jelöltállítással kapcsolatos 60. pontja azonban ilyen szabályt nem tartalmaz. Mindebből következően a Ve (1) bekezdése e korlátozás nélkül kell, hogy érvényesüljön. A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozata jogsértő, mivel az adott ügyre nem a Ve át, hanem a 144. (6) bekezdését alkalmazta. szamu hatarozat 5/6
6 IV. Mivel a Kúria a felülvizsgálati kérelemnek a fent kifejtetek szerint helyt adott, ezért a Ve (5) bekezdés b) pontjának alkalmazásával a Nemzeti Választási Bizottság 141/2014. számú határozatát megváltoztatta. A Kúria megállapította, hogy jogsértő volt február 21 én Mór városban a közterületen elhelyezett pulton történő ajánlásgyűjtés közterület használati engedélyhez kötése. A kérelmezők kérték a Kúriát, hogy a jogsértés megállapítása mellett a jogsértőt tiltsa el a további jogsértéstől. A Ve (1) bekezdése szerint az országos listát legkésőbb a szavazást megelőző harmincharmadik napon kell bejelenteni. Tekintettel arra, hogy e végzés meghozatalakor az országgyűlési képviselők április 6 i választásához kapcsolódva az országos lista bejelentésére megadott határidő lejárt, ezért a további jogsértéstől eltiltás okafogyottá vált, arról rendelkezni nem kellett. A Kúria határozata elleni további jogorvoslat lehetőségét a Ve.232. (5) bekezdése zárja ki. Budapest, március 5. Dr. Kozma György sk. a tanács elnöke Dr. Balogh Zsolt sk.előadó bíró Dr. Hörcherné Dr. Marosi Ildikó sk. bíró szamu hatarozat 6/6

matches: KÚRIA Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Ilyen az ildemokratikus jogállamban működő, objektív bíróság - ítélkező és igazgatási - tevékenysége! És milyen lehet a szubjektíve működőé?
A Fővárosi Törvényszék, mint másodfokú bíróság a - Nemzeti Közszolgálati Egyetem (NKE) munkáltatói felelőssége 6.Mf.680308/2015/2. sz. ügyben - 2015. november 26. napjának 8:30 órájára kitűzött tárgyalást megtartotta, a hozott határozatot - Aranyosné dr. Váradi Erzsébet tanácselnök - kihirdette azzal a - peres feleknek szóló - tájékoztatással, miszerint az ítélet a peres felek részére postázásra kerül, az írásba foglalt jegyzőkönyv pedig a Pp. 118.§ (1) bekezdése alapján 8 napon belül - mikor és hol - megtekinthető.
A jegyzőkönyv azonban a beígértek ellenére, sem a 8. sem az azt követő legközelebbi félfogadási napon nem volt megtekinthető! Nyilvánvalóan nem készült el, mondom én? Ezzel szemben a bírósági iratmegtekintőben azt a választ kaptuk, miszerint az akta még a bírónőnél van, így az egyelőre nem tekinthető meg. Mivel kérdésemre kiderült, hogy az akta és a bírónő is a bíróság épületében tartózkodik kértem, kérjék le az aktát betekintés céljából. Rövid, de értelmetlen várakozást követően kiderült, miszerint a bírónő tárgyal és nincs, aki a szobájából kihozná és eljuttatná az iratot az iratmegtekintőbe. A bennem motoszkáló kisördög hatására úgy gondoltam megvárom a bírónő által vezetett tárgyalás végét, had ugorhasson ki a bokorból az a bizonyos nyúl: valóban elkészült-e a jegyzőkönyv a törvényi határidőre, avagy az egész nem több a szokásos színjátéknál? Sajnos a naptáramban előjegyzett programom nem tette lehetővé ezt a fajta „tettenérést”, így a legközelebbi lehetséges napon ismét felkerestem az iratbetekintőt. Most már a bírónő sem volt utolérhető, így természetesen az akta és a jegyzőkönyv sem.
Végigjátszom ezt a kutyakomédiát, döntöttem magamban és a mai napon ismét felkerestem a bíróságot az iratokba való betekintés végett. A bírónő ezúttal sem volt elérhető és az akta sem került elő! „Rossz-hírem” azonban hozott számomra némi eredményt: kiderült, a jegyzőkönyv még nincs kész, azt majd az ítélettel együtt fogom kézhez kapni. Így legalább nem lesz csoda, ha az ítélet indokolása és a tárgyalásról hangfelvétel alapján elkészített jegyzőkönyv egyetlen mondata között sem lesz ellentmondás, hiszen mindkettőt egymáshoz lehet igazítani, az egyik peres fél pedig amúgy sem tudott a tárgyaláson megjelenni, morgolódtam magamban félhangosan? Kértem, vegyenek nyilvántartásba, hogy megjelentem, de a betekintés nem történhetett meg a bíróság hibájából. Csak a megtörtént betekintésről kell nekik nyilvántartást vezetni, hangzott az elutasító, zord válasz, de panaszt írhatok, és azt átveszik tőlem, kaptam a jó tanácsot, de már jóval udvariasabban. Felesleges mondtam, hiszen az utólagos válasz mindig egyazon tartalmi séma szerint készül: a jegyzőkönyv határidőre készen volt csupán a bírónő még nem nézte át, vagy még nem szignálta, avagy a leíró még nem írta alá stb.. A lényeg: az ügyfélnek sosem lehet igaza, így a betekintésre eltöltött munkaóráját és utazási költségét senki nem téríti meg, még akkor sem, ha magára az iratmeg(be)tekintésre - bízva a törvény-szabta határidőkben - ügyfélfogadási időn belül az ország távoli szegletéből – Sopronból, Nyíregyházáról, Zalaegerszegről, Békéscsabáról – érkezett az illető személy a bírósági irodába!
Akkor – folytatta a hölgy – megadja a bírónő hivatali telefonszámát - /74-01 - amelyen az elkövetkező napokban majd felhívhatom őt. Minek, tettem fel a kérdést? Hogy megtudjam, mikorra készül el a jegyzőkönyv és az akta mikor kerül le az irodára, hogy Ön az iratba betekinthessen, volt a tömör válasz. Jó, jó-ó, de mindezt a gyermeki fogócskát miért nekem és miért a saját költségem terhére kell eljátszanom, hiszen nem én mulasztottam? Miért nem adhatom meg én a saját telefonszámomat, hogy a mulasztó bírónő próbálkozzon utolérni a saját, illetve a bíróság, adófizetők által finanszírozott költségvetése terhére? Neki az én telefonszámom átvételére és annak bírónőhöz közvetítésére nincs felhatalmazása, így a már felajánlottnál többet nem tud tenni az érdekemben, zárta rövidre a diskurzust. De miért az én érdekemről és nem a jogsértő Bíróság renoméjának megmentéséről van szó, fura és nem akceptálható ez a békebeli, jogállaminak álcázott „demokratikus, polgárbarát, polgárt szolgáló” megoldás, tettem hozzá az utolsó szó jogán? Pofátlan egy illiberális szemlélet és gyakorlat, dohogtam tovább, magamban!
És hol marad az EMBERI MÉLTÓSÁG tisztelete, a személyeset már meg sem említve? E jelszót pedig nem én tűztem a zászlómra, hanem Önök, Tisztelt Főrendek, mégpedig az Alaptörvényben és mindjárt két helyen is: a Nemzeti hitvallás szerint „Valljuk, hogy az emberi lét alapja az emberi méltóság.”, majd a Szabadság felelősség címet viselő alapjogok között, ennek is mindjárt az I. cikkében „AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.” ráadásul csupa nagybetűvel írva, EMBER (mivel ez egy emberi társadalom, gondolom én, a többvágányú agyammal), vagy mindez a véletlen műve, esetleg az egész csupán a nyomda ördögének tudható be? Lehetséges, hiszen Önöknek ott a tornyos házban nem igen van idejük az önálló gondolkodásra, az „igen” vagy a „nem” beintésére, majd a megfelelő gomb jókor való megnyomására kell feszülten figyelniük. Így aztán nem csoda, ha egy-néhányuknak fogalma sincs e két – EMBER és méltóság – szó jelentéstartalmáról. Az országban azonban vannak, akik úgy vélekednek: az emberi méltóság ott kezdődik, amikor megyünk az utcán és valaki nekünk kalapot emel, ilyenkor ugyanis illik legalább biccentéssel viszonozni a köszöntést, még akkor is, ha soha nem láttuk az illetőt. Persze ezt Önöknek, Tisztelt Főrendek hiába is mondom, hiszen az Önök emberi méltóságfogalmának Alfája és Ómegája (Α - Ω) a vasárnapi zárva vagy nyitva tartás kérdésében ölt testet, majd, ezzel mindjárt ki is merül (az Adventi vasárnapokat kivéve, ez esetben ugyanis ez a méltóság Önöknél még csak meg sem jelenik). Viszont e döntés óta egyfolytában azon töröm a fejem: vajon ilyen elágazás nélküli, egyvágányú gondolkodásmóddal mennyi ideig lehet még kormányozni, a hajót? Amíg más kormányos nem akad?!
De visszatérve kiinduló témánkhoz ismételjük meg a kérdést: míg a lebontásra ítélt liberális jogállamoktól mindez ez a „gyakorlat” elfogadhatatlan (hiszen ezért kell őket történelmi süllyesztőbe helyezni), addig az ildemokratikus jogállamokban – nevezetesen Magyarországon – miért természetes, hogy a hatalommal rendelkező hatóságok (különösen a bíróságok) esetében a határidőkre vonatkozó jogszabályi rendelkezések megsértése, elmulasztása, csűrése-csavarása csupán bocsánatos „bűnnek”, hibának számít, személyi felelősségre vonást és anyagi kártérítést sem eredményezve? Ellenben a polgárokkal, az ügyfelekkel, a peres felekkel szemben mindig érvényesül a törvény szigora: mulasztásaik rendre, orvosolhatatlan jogvesztéshez vezetnek?
Szeretném hinni, hogy ezt a létező legocsmányabb hazug kereszténydemokrácián alapuló, s még fejlődőképes Janus-arcú és kettős mércét alkalmazó jelen idejű bírósági szervezeti-működési rendszert és bírói mentalitást ki fogja vetni magából a mi Alaptörvényünk által ígért szeplőtelen jogállamunk, mégpedig minél hamarabb és írmag nélkül! Az informatika, a digitáltechnika- és technológia eredményeinek kötelező alkalmazása révén pedig - a bírósági ítélkezés és igazgatás működésében és működtetésében is - objektíve ellenőrizhetővé, az ügyfelek/peres felek által pedig - otthoni foteljükben ülve, saját számítógépük segítségével - követhetővé válik majd - az eljárást megindító ügyirat benyújtásakor az ügyirathoz és benyújtójához rendelt kód/jelszó segítsége révén - az adott ügyirat minden mozgása - az eljárás megindításától, annak végleges befejezéséig - akár tizedmásodpercnyi pontossággal. (Ilyet Kanadában egyébként már volt szerencsém közelről is látni, s megérteni.) S, ki e folyamatot akár csak megakasztani vagy befolyásolni is próbálja, azonnal felfüggeszthető, majd pedig a lefolytatott eljárást követően örökre eltávolítható lesz a bíróság általi igazságszolgáltatásnak még a közeléből is, az általa okozott kár, illetve sérelemdíj megfizetéséért pedig teljes vagyonával fog felelni.
Ugyanis a jelenlegi – a sötét középkor technikai, technológiai szintjét, a bíró szubjektíve beszűkült és eltompult tudati, szakmai, műveltségi felkészültségét tükröző – igazságszolgáltatás nyújtotta ítélkező és igazgatási tevékenység nem felel meg sem az Alaptörvény Nemzeti hitvallása, sem a polgárt megillető alapvető jogok követelményének és elvárásainak,
- Valljuk, hogy a polgárnak és az államnak közös célja a jó élet, a biztonság, a rend, az igazság, a szabadság kiteljesítése.
- Valljuk, hogy népuralom csak ott van, ahol az állam szolgálja polgárait, ügyeiket méltányosan, visszaélés és részrehajlás nélkül intézi.
- AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.
- Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.
- Mindenkinek joga van törvényben meghatározottak szerint a hatóságok által feladatuk teljesítése során neki jogellenesen okozott kár megtérítésére.
ezért rendszere, struktúrája, szervezeti-működési mechanizmusa, valamint személyi állománya – az alapoktól a tetőzetig – teljes fel- és megújításra szorul! Azaz, az igazságszolgáltatás jelenleg, nem képes az Alaptörvényben előírt és elvárt
a polgárok szolgálata, ügyeik méltányos, visszaélés és részrehajlás nélkül intézése
funkciójának maradéktalan és objektív betöltésére!
Az itt leírtak a 2015. november 13-án – „Egyre idegesítőbbek az áthallások: „Wer bei mir Jude ist, bestimme ich!” - Azt, hogy mi a jog és mi a követendő MI, BÍRÓK, mint BÍRÓSÁG mondjuk meg!?” cím alatt – közzétett írás - II. részében foglaltak - folytatását képezik.
Mivel a válaszlevél a címen kívül semmi mást – például a hivatalos félfogadási időpontokat, vagy legalább egy telefonszámot, amelyen mindezt meg lehetett volna tudakolni – nem tartalmazott (1. kép), a jelzett határidőt követő napok egyikén, a megadott – 1055 Budapest, Balaton utca 16. szám alatti – címen személyesen kerestem fel a Fővárosi Törvényszék Gazdasági Hivatalát. Tekintettel, hogy az épület falán vagy kapubejáratán kifüggesztett, a hivatalos ügyfélfogadási időpontokról tájékoztató táblát nem találtam, bátran léptem be az épületbe annak hivatalos bejáratán. Ennél beljebb azonban nem jutottam, mivel egy portás(?) azonnal feltartóztatott tudakolván, hova és merre szeretnék menni? Egy csekkért jöttem, mutattam fel neki a hivatalos levelet. Tessék, nyomta kezembe azonnal a radiátoron „száradó” sárga színű csekket (hivatalos megnevezésén: postai készpénz-átutalási megbízás).
Mindezt a gyorsaságot megköszönve távozni készültem, amikor eszembe jutott a tény: kizárt, hogy Magyarországon egy hivatalból eredménnyel ilyen gyorsan távozni lehessen. Ezért hát megerősítést várva megkérdeztem: biztos, hogy ezen a csekken lehet befizetni az anonimizált másolat kiadásának díját? Az „ajtónálló” férfi a lehető legbambábban nézve rám arckifejezésével adva tudtomra, miszerint ő ezt a megnevezést mintha még sohasem hallotta volna. Ennek ellenére magabiztosan vágta a választ: biztosan, hiszen mindenki ezt viszi, ő legalábbis mindenkinek ezt adja kézbe és eddig még senki nem hozta vissza kifogásolva bármit is! A lehetséges kétkedés magja azonban mindkettőnknél csírába szökkent. Így, az őr (?) kivételesen, jobbnak látta, ha az általa adott információ megerősítése végett, a saját szakállára - az épületből való távozásom előtt - valamelyik szobába beenged. Félemelet jobbra a második, harmadik vagy negyedik ajtó, mondta érezhetően találomra.
Benyitva az egyikbe sok hölgyet láttam, majd a hozzám legközelebb ülőtől, megszakítva a tereferében megkérdeztem, amit akartam. Udvariasan átkísért egy másik szobába, ahol még több hölgy – egyetlen férfi nélkül – egymással, nem kis hangzavart csapva, intenzív társalgásban állt (biztosan ez a kiváló és minőségi hivatali munkavégzés ajánlott terápiája, gondoltam szótlanul, no meg a kormány által meghirdetett „teljes foglalkoztatottság” elérésének és fenntartásának is ez az egyetlen biztos garanciája. De hát ez az ostoba populista szólam-jelszó már a szocializmusban sem vezetett sehova, nemhogy bárminek is a megoldásához? Mindegy, mire annak idején mindez kiderült, már eltelt legalább 40 év. Lehet, hogy most is csak ennyi a cél, hiszen a mostani hatalomnak még valamire való ellenzéke sincs, anno legalább - még ha „szamizdat” formában is, de - volt!). Kaptam egy másik sárga csekket és alaposan felhívták a figyelmemet, hogy a csekk jobb felső sarkában a Közlemény rovatba feltétlenül írjam be: „anonimizált másolat kiadásának díja”, különben a pénz beláthatatlan hosszúságú bolyongásba kezd, és nem fogom kézhez kapni a kért ítéletet, hiába is várom! Megköszöntem a kapott sok hasznos és jó tanácsot, most már valóban eredménnyel és „boldogan” távozva az épületből mindjárt a postára mentem, ahol kitöltve a csekket befizettem az 1.200-Ft összegű díjat. Otthon aztán nekiláttam a válaszlevélben foglaltak teljesítéséhez: a kért ítélet másolata kiadásához szükséges nyilatkozati kérelem megírásához (2. kép). Ekkor azonban, mintha egy éles kést döftek volna tövig a hátamba, nyílalt belém egy éles és felejthetetlen fájdalom: a fenébe is, ha már a díjat megfizettem miért kell még egy levelet is írnom és postára adnom, ráadásul a saját költségemen? Ez lenne az Alaptörvény Nemzeti hitvallása szerint a hatalom által a polgárnak ígért „polgárt szolgáló állam”?
Ez aztán a totálisan képmutató orcátlanság: egy 1952-ben megalkotott és az akkori korszak uralkodó egycentrumú szellemiségét és kötelező gondolkodását tükröző megoldás! Népuralom: azaz a néptől behajtott közadókból és más formában kisajtolt díjakból egy teljesen felesleges méretűre és létszámúra duzzasztott intézményi és hivatali hálózat fenntartása, korszerűtlen és ésszerűtlen működésének fedezése, valamint - nagyobbrészt a hatalom kegyeltjeiből álló - személyi állománya hanyag és gyakorta tisztességtelen munkájának jutalmazása az ügyfelekre „önkényesen” pluszként kirótt, értelmetlen célú "büró-összegekből"!
Amennyiben ez az Alaptörvény sugallta illiberális, ildemokratikus, iljogállam eszmei lényege, úgy abból én biztosan nem kérek! Persze nem tudom, hogy mások minderről hogyan vélekednek, s vajon tiltakoznak-e ellene?
„Nem akarok élni olyan …” országban és jogrendben, „ahol az egyetlen kulturális fejlődés az, hogy a piros lámpánál jobbra lehet fordulni.”*
* Woody Allen aforizmagyűjteményéből – kissé szabadon értelmezve.
a mai napon: 29
a héten: 92
a hónapban: 1511
összesen 285 623

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság BÍRÓSÁG


text:
Az Urantia könyv, 141. írás. A nyilvános működés elkezdése
Az Urantia könyv - 141. írás. A nyilvános működés elkezdése
141. írás. A nyilvános működés elkezdése
§ 1. Galilea elhagyása
§ 2. Az Isten törvénye és az Atya akarata
§ 3. Időzés Amathuszban
§ 4. Tanítás az Atyáról
§ 5. Szellemi egység
§ 6. Az utolsó hét Amathuszban
§ 7. Betániában, a Jordánon túl
§ 8. A jerikói ténykedés
§ 9. Utazás Jeruzsálembe
141:0.1 (1587.1) JÉZUS és a tizenkét apostol a Kr.u. 27. év január 19-én, a hét első napján készen állt, hogy elhagyják a betszaidabeli szálláshelyüket. A tizenkettek semmit sem tudtak a Mesterük terveiről, kivéve azt, hogy áprilisban elmennek Jeruzsálembe a páska-ünnepre, és hogy a szándék az, hogy az utat a Jordán-völgyben teszik meg. A Zebedeus házból csaknem egészen délig nem tudtak elindulni, mert az apostolok családjai és a tanítványok más ismerősei jöttek búcsúzkodni és sikert kívánni nekik abban az új munkában, melynek megkezdésére készültek.
141:0.2 (1587.2) Az apostolok közvetlenül indulás előtt nem találták a Mestert, és András elindult, hogy megkeresse. Rövid keresés után akadt rá Jézusra, aki a partnál lévő egyik csónakban üldögélt, és sírt. A tizenkettek gyakran látták a Mesterüket szomorúnak, és megfigyelték nála a komoly elmélyülés rövid időszakait is, de egyikük sem látta sírni még soha. Andrást némiképp megdöbbentette, hogy a Mestert ily szomorúnak látja a Jeruzsálembe indulásuk estéjén, és a bátorságát összeszedve odament Jézushoz és megkérdezte: „E nagy napon, Mester, amikor arra készülünk, hogy elinduljunk Jeruzsálembe, hogy hirdessük az Atya országát, te miért sírsz? Melyikünk bántott meg téged?” És Jézus, ahogy Andrással visszasétált a tizenkettekhez, így válaszolt: „Egyikőtök sem szomorított el. Csak az tett bánatossá, hogy József atyám családjából senkinek sem jutott eszébe, hogy eljöjjön és jó utat kívánjon nekünk.” Ruth ekkor éppen látogatóban volt József bátyjánál Názáretben. A családjának többi tagja büszkeségből, csalódottságból, meg nem értésből és a sértett érzésekből fakadó kicsinyes neheztelés miatt maradt távol.
141:1.1 (1587.3) Kapernaum nem esett messze Tibériástól, és Jézus hírneve már javában kezdett elterjedni egész Galileában és még az azon túli területeken is. Jézus tudta, hogy Heródes hamarosan fel fog figyelni a tevékenységére; ezért úgy gondolta, hogy az a legjobb, ha az apostolokkal dél felé, Júdeába tart. A hívőknek több mint száz fős társasága akart velük menni, Jézus azonban szólt hozzájuk és arra kérte őket, hogy ne kísérjék az apostoli csoportot a Jordán menti útjukon. Bár beleegyeztek, hogy hátra maradjanak, sokuk néhány napon belül a Mester után indult.
141:1.2 (1587.4) Az első napon Jézus és az apostolok csak Tariceáig jutottak, ahol is az éjszakát töltötték. Másnap elmentek addig a Pella közeli helyig a Jordán mellett, ahol János dolgozott nagyjából egy évvel korábban, és ahol Jézus megkapta a keresztséget. Itt több mint két héten át időztek, közben tanítottak és hirdették a tant. Az első hét végére több száz ember gyűlt össze a Jézus és a tizenkettek táborhelyéhez közeleső táborban, és ezek az emberek Galileából, Föníciából, Szíriából, a Tízvárosból, Pereából és Júdeából jöttek.
141:1.3 (1588.1) Jézus nyilvánosság előtt nem beszélt. András felosztotta a sokaságot és kijelölte a tanhirdetőket a délelőtti és a délutáni összejövetelekre; estebéd után Jézus a tizenkettekkel beszélgetett. Semmi újat nem tanított nekik, viszont áttekintette a korábbi tanítását és válaszolt számos kérdésükre. Ezen esték egyikén beszélt nekik valamelyest arról a negyven napról, melyet a hegyekben, e helytől nem messzire töltött.
141:1.4 (1588.2) A hozzájuk Pereából és Júdeából eljött emberek közül sokakat János keresztelt meg és ők többet szerettek volna megtudni Jézus tanításairól. Az apostolok nagy előrehaladást értek el János tanítványainak oktatásában, amennyiben semmilyen tekintetben nem érvénytelenítették János hitszónoklatát és mivel ekkor még nem keresztelték az új tanítványaikat. De mindig is problémát okozott János követői számára, hogy Jézus, amennyiben ő mindaz, amiről János beszélt, semmit sem tesz annak érdekében, hogy kihozza őt a börtönből. János tanítványai soha nem értették meg, hogy Jézus miért nem akadályozta meg a szeretett vezetőjük kegyetlen halálát.
141:1.5 (1588.3) András estéről estére folyamatosan és sokat foglalkozott az apostolok felkészítésével arra a különleges és nehéz feladatra, hogy miként boldoguljanak problémamentesen Keresztelő János követőivel. Jézus nyilvános segédkezésének első éve alatt a követőinek több mint a háromnegyede korábban Jánost követte és tőle kapta a keresztséget. A Kr.u. 27. év egésze azzal telt, hogy szép nyugodtan átvették János pereai és júdeai munkáját.
141:2.1 (1588.4) Azon az éjszakán, mely után elhagyták Pellát, Jézus további ismeretekkel ruházta fel az apostolokat az új országról. A Mester azt mondta: „Arra tanítottalak benneteket, hogy várjátok az Isten országának eljövetelét, és én most kijelentem, hogy ez a régóta várt ország közel van, sőt, hogy már itt és közöttünk van. Minden királyságban lennie kell egy királynak, aki a királyszékében ül és meghozza a királyság törvényeit. És ti a mennyországról olyan fogalmat alkottatok, mint a zsidó nép dicső uralma a föld minden népe felett, a Messiással a dávidi királyszékben és aki e csodás erejű helyről hirdeti ki az egész világ törvényeit. De gyermekeim, nem a hit nézőpontjából látjátok a dolgot, és nem a szellem megértésével hallgatjátok. Kijelentem, hogy a mennyország nem más, mint annak megértése és elfogadása, hogy az Isten uralma az emberek szívében van. Igaz, van Király ebben az országban, és hogy a Király az én Atyám és a ti Atyátok. Mi valóban az ő hűséges alattvalói vagyunk, ám e tényt messze meghaladja az az átformáló igazság, hogy mi az ő fiai vagyunk. Az én életemben ez az igazság mindenki számára meg fog mutatkozni. Atyánk szintén királyszékben ül, de nem kéz alkotta azt a királyszéket. A Végtelen királyszéke az örökkévaló lakóhelye az Atyának a mennyek országában; ő tölt meg minden dolgot és hirdeti ki a törvényeit világegyetemszám. És az Atya a gyermekeinek szívében is a szellem révén uralkodik, melyet azért küld el, hogy a halandó emberek lelkében éljen.
141:2.2 (1588.5) Amikor ezen ország alattvalói vagytok, akkor valóban képessé lettetek meghallani a Világegyetem Urának törvényét; de amikor az országról szóló örömhír miatt, mely országot kijelenteni eljöttem, hittel felfedezitek, hogy magatok is fiak vagytok, akkor attól kezdve ne úgy tekintsetek magatokra, mint a törvénynek alárendelt teremtményekre egy mindenható úr alatt, hanem úgy, mint egy szeretetteljes és isteni Atya kivételes fiaira. Bizony, bizony mondom nektek, amikor az Atya akarata a ti törvényetek, akkor aligha vagytok az országban. De amikor az Atya akarata igazán a ti akaratotokká válik, akkor igazán az országban vagytok, mert ezáltal az ország megérett tapasztalássá lett bennetek. Amikor az Isten törvénye a ti törvényetek, akkor nemes rabszolga alattvalók vagytok; viszont amikor hisztek az isteni fiúi elismerés ezen új örömhírének, akkor az Atyám akarata a ti akaratotokká válik, és ti felemeltettek az Isten szabad gyermekeinek, az ország felszabadult fiainak magas rangjára.”
141:2.3 (1589.1) Az apostolok némelyike felfogott valamennyit e tanításból, de egyikük sem értette meg e nagy horderejű bejelentés teljes értelmét, hacsaknem Zebedeus Jakab. De e szavakat a szívükbe fogadták és azok a többévi szolgálat alatt előjöttek és örvendetesebbé tették az apostolok segédkezését.
141:3.1 (1589.2) A Mester és apostolai csaknem három héten át Amathuszban maradtak. Az apostolok továbbra is naponta két alkalommal beszéltek a sokaság előtt, és Jézus minden szombat délután hitszónoklatot tartott. Többé már nem lehetett megtartani a szerdai pihenőnapot; ezért András úgy rendelkezett, hogy a hatnapos hét egyes napjain két-két apostol tartson pihenőt, míg a szombati istentiszteleteken mindannyian feladatot láttak el.
141:3.2 (1589.3) Péter, Jakab és János végezte a nyilvános tanhirdetés nagyobb részét. Fülöp, Nátániel, Tamás és Simon komoly részt vállalt a személyes munkából és az érdeklődők külön csoportjai számára órákat tartott; az ikrek továbbra is az általános rendfenntartói felügyeletet látták el, míg András, Máté és Júdás egy háromfős főigazgatói bizottsággá alakult, bár hármójuk mindegyike külön is komoly vallási munkát végzett.
141:3.3 (1589.4) András azzal foglalkozott, hogy tisztázza a folyamatosan visszatérő félreértéseket és nézeteltéréseket János követői és Jézus újabb tanítványai között. Néhány naponként komoly helyzetek alakultak ki, ám András az apostoltársai segítségével rá tudta venni a szemben álló feleket valamiféle megegyezésre, legalábbis átmenetileg. Jézus nem volt hajlandó részt venni ezen egyeztetések egyikén sem; és tanácsot sem volt hajlandó adni abban, hogy e nehézségek kezelésének mi a megfelelő módja. Egyszer sem javasolt megoldást arra, hogy az apostolok miként oldják meg e bonyolult problémákat. Amikor András Jézushoz fordult e kérdésekkel, ő mindegyre azt mondta: „Nem bölcs dolog, ha a házigazda beleavatkozik a vendégei családi ügyeibe; a bölcs szülő sohasem foglal állást a saját gyermekeinek kicsinyes civakodásaiban.”
141:3.4 (1589.5) A Mester nagy bölcsességet és tökéletes pártatlanságot mutatott minden, az apostolaival és az összes tanítványával kapcsolatos ügyben. Jézus valóban ura volt az embereknek; komoly befolyással bírt az embertársaira a személyisége bájának és erejének együttese miatt. Volt valami megmagyarázhatatlan, parancsoló jellege az ő egyszerű, vándor és hontalan életének. Értelmi kellem és szellemi vonzóerő volt a nagyon határozott tanításmódjában, a következetes észjárásában, az érvelése erejében, a bölcs rálátásában, a fürge észjárásában, a páratlan higgadtságában és a magasztos türelmében. Egyszerű volt, férfias, őszinte és félelmet nem ismerő. A Mester jelenlétében meglévő mindezen fizikai és értelmi hatásokon túl ott volt még a lényének minden, a személyiségéhez kötődő szellemi bája is — a türelmesség, a gyöngédség, a szerénység, a szelídség és az alázat.
141:3.5 (1589.6) A názáreti Jézus valóban erős és erélyes személyiség volt; értelmi erőt és szellemi erősséget képviselt. A személyisége nem csak a szellemi beállítottságú nők számára volt vonzó a követői körében, hanem a művelt és értelmi beállítottságú Nikodémusz számára és az edzett római katona, ama százados számára is, aki a keresztnél őrt állt és aki, miután végignézte a Mester halálát, azt mondta, „Igen, ő valóban Isten Fia volt.” És az erélyes, egyszerű galileai halászok Mesternek hívták őt.
141:3.6 (1590.1) A Jézusról készített képek igen szerencsétlenek. A Krisztusról készített eme festmények mindig káros hatással voltak az ifjúságra; a templomi kereskedők aligha menekültek volna Jézus elől, ha olyan férfi lett volna, mint amilyennek a művészeitek rendszerint ábrázolták. Az ő férfias megjelenése tiszteletet parancsoló volt; jó volt ő, de a maga természetes módján. Jézus nem tettette magát szelídnek, kedvesnek, nyájasnak és kellemesen rejtélyesnek. Az ő tanítása felkavaróan lendületes volt. Nem csak szándékában volt jó, hanem ténylegesen is a jó megcselekedésére törekedett.
141:3.7 (1590.2) A Mester sohasem mondta, „Gyertek hozzám ti mind, kik restek vagytok és mind, kik álmodozók vagytok.” Sokszor mondta viszont, „Gyertek hozzám ti mind, akik dolgoztok, és én nyugalmat adok nektek — szellemi erőt.” A Mester járma tényleg könnyű, de még így sem teszi azt soha, senki nyakába; minden egyénnek a saját szabad akaratából kell ezt az igát felvennie.
141:3.8 (1590.3) Jézus áldozat árán való hódítást ábrázolt, a büszkeség és az önzés feláldozását. Irgalom mutatása révén törekedett bemutatni a szellemi megszabadulást minden ellenérzéstől, sérelemtől, haragtól és az önző hatalomvágytól és bosszúvágytól. És amikor azt mondta, „Ne álljatok ellent a rossznak”, később elmagyarázta, hogy ezt nem úgy értette, hogy el kell nézni a bűnt vagy hogy gonoszsággal kell párosítani a testvériséget. Inkább arra gondolt, hogy megbocsátást kell tanítani, hogy „az ember ne álljon ellen az ember személyiségével való rosszul bánásnak, az emberi méltóságból fakadó érzelmek megsértésének.”
141:4.1 (1590.4) Amathuszbeli ottlétük alatt Jézus sok időt töltött az apostolokkal és az Istenre vonatkozó új felfogásra oktatta őket; újra és újra nagy hatást gyakorolt rájuk az, hogy az Isten egy Atya, nem pedig egy nagy és legfelsőbb könyvelő, aki főként azzal foglalatoskodik, hogy feljegyzi a rosszat a megtévedő földi gyermekeiről, feljegyzi a bűnöket és gonoszságokat, melyeket aztán felhasználhat ellenük, amikor később megítéli őket, mint a teljes teremtésösszesség igaz Bírája. A zsidók már régóta úgy tartották az Istenről, hogy ő a mindenek fölött álló király, sőt a nemzet Atyja, de a halandó emberek tömegei ezt megelőzően sohasem gondoltak úgy az Istenre, mint az egyén szerető Atyjára.
141:4.2 (1590.5) Tamás ama kérdésére válaszolva, hogy „Kicsoda az ország ezen Istene?” Jézus így felelt: „Az Isten a ti Atyátok, és a vallás — az általam terjesztett örömhír — nem több és nem kevesebb, mint azon igazság hites felismerése, hogy ti az ő fiai vagytok. És én azért vagyok itt közöttetek a húsvér testben, hogy mindezeket a fogalmakat világossá tegyem az életemben és a tanításaimban.”
141:4.3 (1590.6) Jézus arra is törekedett, hogy megtisztítsa az apostolai elméit attól a képzettől, hogy az állatáldozatok felajánlását vallási kötelezettségnek tekintsék. De ezek az emberek, akiket a napi áldozás vallására tanítottak, nehezen értették meg, hogy mit is akar. Mindazonáltal a Mester nem unta meg ismételni a tanítást. Amikor valamelyik ábrázolási módszerével nem érte el, hogy minden apostol megértse őt, akkor újrafogalmazta az üzenetét és a megvilágítás érdekében egy másfajta példázatot alkalmazott.
141:4.4 (1590.7) Jézus ugyanekkor kezdte a tizenketteket alaposabban felkészíteni ama küldetésükre, hogy „megvigasztalják a szomorkodókat és segédkezzenek a betegeknek”. A Mester sok mindent tanított nekik a teljes emberről — a test, az elme és a szellem egységéről, mely az egyes férfit, illetőleg nőt alkotja. Jézus beszélt nekik a szomorúság három formájáról, mellyel találkozni fognak és elmagyarázta azt is, hogy miként segédkezzenek mindazok számára, akik az emberi betegségek csapásaitól szenvednek. Megtanította, hogy felismerjék:
141:4.5 (1591.1) 1. A húsvér test betegségeit — az általában testi betegségeknek tekintett nyomorúságokat.
141:4.6 (1591.2) 2. A zavart elméket — azokat a nem testi nyomorúságokat, melyeket később érzelmi és elmebéli problémáknak és zavaroknak tekintettek.
141:4.7 (1591.3) 3. A rossz szellemek általi megszállottságot.
141:4.8 (1591.4) Jézus több alkalommal is elmagyarázta az apostolainak e rossz szellemek természetét, mely rossz szellemeket akkoriban gyakran tisztátalan szellemeknek nevezték, és elmondott nekik valamennyit az eredetükről is. A Mester jól ismerte a különbséget a rossz szellemek által való megszállottság és az őrültség között, de az apostolok nem. És Jézus számára az sem volt lehetséges, figyelembe véve az apostoloknak az Urantia korai történelmére vonatkozó korlátozott ismereteit, hogy vállalkozzon e kérdéskör alapos körüljárására. De sok alkalommal mondta nekik, utalva e rossz szellemekre: „Nem fognak többé embereket zavarni, amint felemelkedem a mennyei Atyámhoz, és miután elküldtem a szellememet minden húsvér testhez azokban az időkben, amikor az ország nagy erőben és szellemi dicsőségben elérkezik.”
141:4.9 (1591.5) Hétről hétre és hónapról hónapra, végig az egész év alatt, az apostolok egyre nagyobb figyelmet fordítottak a betegek számára való gyógyító segédkezésre.
141:5.1 (1591.6) Az amathuszbeli esti beszélgetések mindegyike közül az egyik legnagyobb jelentőségű az volt, amely a szellemi egységgel kapcsolatos vitát hozta. Zebedeus Jakab megkérdezte, „Mester, hogyan tudnánk elérni, hogy hasonlóan nézzünk ki és ezáltal nagyobb legyen közöttünk az összhang?” Jézus e kérdést meghallván a szellemében felkavarodott, olyannyira, hogy így válaszolt: „Jakab, Jakab, mikor tanítottam én nektek olyat, hogy mind hasonlóan nézzetek ki? Azért jöttem a világra, hogy szellemi szabadságot hirdessek abból a célból, hogy a halandók képessé váljanak eredeti és szabad egyéni életet élni az Isten előtt. Én nem azt kívánom, hogy a szabad személyiség és a szellemi eredetiség feláldozása révén vásároljatok társadalmi összhangot és testvéri békét. Amit megkövetelek tőletek, apostolaim, az a szellemi egység — és azt megtapasztalhatjátok annak örömében, hogy egyesülten annak szentelitek magatokat, hogy őszintén megcselekszitek a mennyei Atyám akaratát. Nem kell hasonlóan látnotok vagy hasonlóan éreznetek és még csak hasonlóan sem kell gondolkoznotok ahhoz, hogy szellemileg hasonlók legyetek. A szellemi egység abból a tudatból ered, hogy mindegyikőtökben ott lakozik, és egyre jobban ural titeket, a mennyei Atya szellem-ajándéka. Az apostoli összhangotoknak abból a tényből kell fakadnia, hogy mindegyikőtök szellem-reménye eredetében, szellemében és végzetében azonos.
141:5.2 (1591.7) A bennetek lakozó paradicsomi szellemetek azonosságának kölcsönös felismeréséből fakadóan így megtapasztalhatjátok a szellem-cél és a szellem-megértés tökéletes egységét; és mindezen mély szellemi egységet úgy élvezhetitek, hogy közben a legnagyobb különbség is meglehet az értelmi gondolkodást, a lelki érzületet és a társas viselkedést illető egyéni beállítottságotokban. A személyiségeitek lehetnek üdítően különbözők és feltűnően eltérők, miközben a szellemi természetetek, valamint az istenimádat és a testvéri szeretet szellem-gyümölcsei olyannyira egyesítettek lehetnek, hogy mindenki, aki az életeteket szemléli, biztosan felismeri e szellem-azonosságot és lélek-egységet; felismerik, hogy velem voltatok és ezáltal megtanultátok, elfogadhatóan megtanultátok, hogy miként cselekedjétek meg a mennyei Atyám akaratát. Már akkor is elérhetitek az egységességet Isten szolgálatában, amikor e szolgálatot a saját eredeti elme-, test- és lélek-felruházottságotok módszerének megfelelően végzitek.
141:5.3 (1592.1) A szellemi egységetek két dolgot jelent, mely mindig jelen lesz, hogy összhangot teremtsen az egyes hívők életében: Először, rendelkeztek egy közös késztetéssel az élethosszig tartó szolgálatra; mindenen túl vágytok arra, hogy megcselekedjétek a mennyei Atya akaratát. Másodszor, mindannyian közös létcéllal rendelkeztek; mindnyájatoknak célja a mennyei Atya megtalálása, s ezáltal bizonyítjátok a világegyetemnek, hogy olyanokká lettetek, mint ő.”
141:5.4 (1592.2) Jézus a tizenkettek tanítása során sokszor visszatért e kérdéskörhöz. Többször is elmondta nekik, hogy nem az ő akarata az, hogy akik hisznek benne, azok rögzöttelvűvé és lélektelenekké váljanak — még a jó szándékú emberek vallási értelmű felfogásának megfelelően se. Újra és újra figyelmeztette az apostolait, hogy ne alakítsanak ki hitvallásokat és ne építsenek ki hagyományokat annak eszközéül, hogy a híveket az országról szóló evangéliumban vezessék és ellenőrizzék.
141:6.1 (1592.3) Az Amathuszban töltött utolsó hét vége felé Zélóta Simon elvitt Jézushoz egy bizonyos Tehermát, egy perzsát, aki Damaszkuszban folytatott üzleti tevékenységet. Teherma hallott már Jézusról és eljött Kapernaumba, hogy találkozzon vele, és amikor ott megtudta, hogy Jézus elment az apostolokkal a Jordán folyását követve Jeruzsálembe, utána eredt. András Simonhoz vitte Tehermát, hogy nála részesüljön tanításban. Simon úgy tekintett a perzsára, mint „tűzimádóra”, bár Teherma különös gondot fordított arra, hogy elmagyarázza, hogy a tűz csak látható jelképe a Tisztának és Szentnek. Miután Jézussal beszélt, a perzsa kifejezte azon szándékát, hogy a tanítás és a hitszónoklat meghallgatása céljából marad még néhány napig.
141:6.2 (1592.4) Amikor Zélóta Simon és Jézus egyedül maradt, Simon megkérdezte a Mestert: „Miért van az, hogy nem tudtam meggyőzni? Nekem miért állt ellent oly erősen és miért volt kész meghallgatni téged?” Jézus azt válaszolta: „Simon, Simon, hányszor tanítottalak már, hogy mellőzz minden olyan erőfeszítést, hogy elvegyél valamit az üdvözülést keresők szívéből? Hányszor mondtam már, hogy e vágyakozó lelkekbe csakis valamit beletenni törekedj? Vezessétek az embereket az országba, és az ország nagy és élő igazságai majd kiszorítanak minden komoly tévedést. Mihelyt elmondtátok a halandó embernek ama jó hírt, hogy az Isten az ő Atyja, akkor már könnyebben győzitek meg afelől, hogy ő valójában az Isten fia. És miután így tettetek, már el is hoztátok az üdvözülés fényét a sötétségben kucorgónak. Simon, amikor az Ember Fia először jött oda hozzád, vajon Mózest és a látnokokat tagadva jött-e és hirdetett-e egy új és jobb életmódot? Nem. Nem azért jöttem, hogy elvegyem, amit az ősapáitoktól kaptatok, hanem hogy megmutassam nektek annak tökéletessé tett képét, melyet atyáitok csak részlegesen láttak. Most menj, Simon, taníts az országról és hirdesd azt, és amint valamely embert biztosan és erősen az országba vezettél és az ilyen ember kérdésekkel fordul hozzád, akkor van itt az ideje annak, hogy megtanítsd arra, ami az isteni országbeli lélek fokozatos fejlődésével kapcsolatos.”
141:6.3 (1592.5) Simon elképedt e szavak hallatán, de úgy tett, ahogy Jézus meghagyta neki, és Teherma, a perzsa bekerült azok közé, akik beléptek az országba.
141:6.4 (1592.6) Azon az éjszakán Jézus előadást tartott az apostoloknak az országbeli új életről. Részben ezt mondta: „Amikor beléptek az országba, már újjászülettetek. Nem taníthatjátok a szellem mély értelmű dolgait azoknak, akik csak húsvér testben születtek; előbb gondoskodjatok arról, hogy az emberek szellemtől szülessenek, mielőtt arra törekedtek, hogy megtanítjátok nekik a szellem haladóbb útjait. Ne vállalkozzatok arra, hogy megmutatjátok az embereknek a templom szépségeit mindaddig, amíg előbb nem vittétek el őket a templomba. Mutassátok be az embereket az Istennek és mint az Isten fiait, mielőtt beszéltek az Isten atyaságának és az emberek fiúi elismertségének tantételéről. Ne küzdjetek az emberek ellen — mindig legyetek türelmesek. A királyság nem a tiétek; ti csak követek vagytok. Egyszerűen csak menjetek és hirdessétek: Ez a mennyország — az Isten a ti Atyátok és ti az ő fiai vagytok, és ez a jó hír, ha őszintén hisztek, ez az örökkévaló üdvözülésetek.”
141:6.5 (1593.1) Az apostolok komoly előrehaladást mutattak az amathuszbeli ottlétük alatt. De meglehetősen csalódottak voltak, hogy Jézus nem akart tanácsot adni nekik abban, hogy miként kezeljék János tanítványait. Jézus még a keresztelés fontos kérdéskörében is mindössze annyit mondott: „János valóban vízzel keresztelt, de amikor beléptek a mennyországba, a Szellemmel lesztek megkeresztelve.”
141:7.1 (1593.2) Február 26-án Jézus, az apostolai és a követők egy nagyobb csoportja haladt lefelé a Jordán mentén egészen a pereai Betánia közelében lévő gázlóig, addig a helyig, ahol János először hirdette az eljövendő országot. Jézus az apostolaival négy hétig maradt itt, tanítottak és hirdették a tant, mielőtt elindultak volna Jeruzsálembe.
141:7.2 (1593.3) Betániában, a Jordánon túli ottlétük második hete alatt Jézus magával vitte Pétert, Jakabot és Jánost a folyó túlpartján, a Jerikótól délre lévő hegyekbe egy háromnapos kikapcsolódásra. A Mester hármójuknak sok új és magasabb szintű igazságot tanított a mennyországról. E feljegyzés céljára az alábbiak szerint szervezzük újra és rendszerezzük e tanításokat:
141:7.3 (1593.4) Jézus megkísérelte tisztázni, azt várja a tanítványaitól, hogy miután már ízelítőt kaptak az ország jó szellemvalóságaiból, úgy éljenek a világon, hogy az emberek, látván az ő életüket, ország-tudatossá váljanak és ennélfogva kérdezzék meg a híveket az ország útjait illetően. Minden ilyen őszinte igazságkereső mindig örömmel hallgatja meg a hit ajándékáról szóló örömhírt, mely bebocsátást biztosít az országba annak örökkévaló és isteni szellem-valóságaival.
141:7.4 (1593.5) A Mester megpróbálta az országról szóló evangélium minden tanítójának eszébe vésni, hogy az ő egyetlen dolguk az, hogy az Istent az egyén számára mint az egyén Atyját kinyilatkoztassák — hogy ezt az egyes embert a fiú-tudatossághoz elvezessék; ezután pedig mutassák be ugyanezt az embert Istennek, mint az ő hites fiát. Mindkét alapvető kinyilatkoztatás tökéletesen megvolt Jézusban. Valóban ő lett „az út, az igazság és az élet”. Jézus vallása teljes mértékben az alászállási életének a földön való megélésén alapult. E világot elhagyva Jézus nem hagyott maga után könyveket, törvényeket vagy más, az egyén vallási életét érintő emberi szervezeti formát.
141:7.5 (1593.6) Jézus világossá tette, azért jött, hogy olyan személyes és örökkévaló kapcsolatot létesítsen az emberekkel, melynek örökre elsőbbséget kell élveznie minden más emberi kapcsolattal szemben. És hangsúlyozta, hogy ezt a bensőséges szellemi társaságot ki kell terjeszteni minden korszakbeli és minden nép közötti, minden társadalmi körülmények között élő, minden emberre. Az egyetlen jutalom, melyet a gyermekei számára ígért: ezen a világon — szellemi öröm és isteni közösség; a következő világon — örökkévaló élet a paradicsomi Atya isteni szellemvalóságaiban való fejlődés által.
141:7.6 (1593.7) Jézus nagyon fontosnak tartotta azt, amit ő az országról szóló tanításokban az elsőrendű fontosságú két igazságnak nevezett, és ezek a következők: az üdvözülés elérése hit révén, és egyedül hit révén, melyhez az a forradalmi tanítás társul, hogy az emberi szabadság elérése azon igazság őszinte felismerésén keresztül lehetséges, hogy „Megismeritek az igazságot, és az igazság szabaddá tesz benneteket.” Jézus volt a húsvér testben megnyilatkozott igazság, és megígérte, hogy elküldi az ő Igazság Szellemét minden gyermekének szívébe, miután visszatért a mennyei Atyjához.
141:7.7 (1594.1) A Mester egy egész földi korszakra vonatkozó alapvető igazságelemeket tanított ezeknek az apostoloknak. Gyakran figyeltek a tanításaira olyankor, amikor valójában az, amit mondott, a szándéka szerint más világok ösztönzését és képzését szolgálta. A Mester egy új és eredeti élettervet szemléltetett. Emberi nézőpontból valóban zsidó volt, de az életét minden világ számára úgy élte, mint a teremtésrész egy halandója.
141:7.8 (1594.2) Az országra vonatkozó terv kifejtésében, az Atyja felismerését biztosítandó, Jézus elmagyarázta, hogy szándékosan hagyta figyelmen kívül a „föld nagyjait”. A szegényekkel kezdte a munkát, éppen azzal az osztállyal, melyet olyannyira elhanyagolt a korábbi idők evolúciós vallásainak többsége. Nem becsült le egyetlen embert sem; a terve világméretű volt, sőt világegyetemi. E bejelentésekben oly merész és határozott volt, hogy még Péter, Jakab és János is néha arra gondolt, hogy Jézus talán magánkívül van.
141:7.9 (1594.3) Szelíden erőltette csak, hogy megismertesse ezekkel az apostolokkal azt az igazságot, hogy ő nem azért jött erre az alászállási küldetésre, hogy példát mutasson néhány földi teremtménynek, hanem azért, hogy mércét állítson fel és mértéket mutasson az emberi életről minden népnek minden világon szerte a világegyetemében. És e mérce a legmagasabb szintű tökéletességet közelítette, sőt az Egyetemes Atya végső jóságát. Az apostolok azonban nem tudták felfogni a szavai jelentését.
141:7.10 (1594.4) Kijelentette, hogy tanítóként működni jött, olyan tanítóként, akit a mennyből küldtek, hogy szellemi igazságot közöljön az anyagi elmével. És pontosan ezt tette; tanító volt, nem tanhirdető. Emberi nézőpontból Péter sokkal eredményesebb tanhirdető volt, mint Jézus. Jézus szónoklata a különleges személyisége miatt volt oly eredményes, és nem annyira a lenyűgöző szónoki képessége vagy az érzelmi vonzereje miatt. Jézus közvetlenül az emberek lelkéhez szólt. Ő az ember szellemének tanítója volt, de ezt az elmén keresztül tette. Az emberekkel élt.
141:7.11 (1594.5) Ez alkalommal történt, hogy Jézus bizalmasan közölte Péterrel, Jakabbal és Jánossal, hogy a földi munkáját némely tekintetben korlátozza a „magas társától” kapott megbízás, s ezzel paradicsomi fivérének, Immanuelnek az alászállást megelőző intelmeire célzott. Elmondta nekik, azért jött, hogy megcselekedje az Atyja akaratát és csakis az Atyja akaratát. Lévén, hogy igazán csak egyetlen cél elérése hajtotta, nem aggasztotta őt a világban jelen lévő rossz.
141:7.12 (1594.6) Az apostolok most már kezdték felismerni Jézus nem tettetett barátságosságát. Bár a Mesterhez könnyen lehetett közeledni, mégis mindig minden emberi lénytől függetlenül és felettük élt. Soha egyetlen pillanatra sem uralkodott el rajta semmilyen tisztán halandó befolyás vagy tette ki magát gyarló emberi ítéletnek. Nem fordított figyelmet a közvéleményre, és nem hatott rá az imádat. Ritkán állt le tisztázni a félreértéseket vagy vette rossz néven a hamis beállítást. Sohasem kért tanácsot; sohasem kért imákat.
141:7.13 (1594.7) Jakab megdöbbent azt látván, hogy Jézus miként szemléli kezdettől fogva a jövendőt. A Mester ritkán látszott meglepettnek. Sohasem volt izgatott, ideges vagy zavart. Sohasem kért bocsánatot senkitől. Néha-néha szomorú volt, de nem csüggedt.
141:7.14 (1594.8) János világosabban felismerte, hogy minden isteni felruházottsága ellenére, végül is, emberi volt. Jézus emberként élt az emberek között és megértette, szerette és tudta kezelni az embereket. A személyes életében oly emberi volt és mégis oly hibátlan. És mindig önzetlen volt.
141:7.15 (1595.1) Bár Péter, Jakab és János nem túl sokat értett meg abból, amit Jézus ez alkalommal mondott, kegyes szavait a szívükbe zárták, és azok a keresztre feszítés és a feltámadás után oly erőteljesen törtek elő, hogy a későbbi segédkezésüket gazdagabbá és örömtelibbé tették. Nem csoda, hogy ezek az apostolok nem teljesen értették meg a Mester szavait, mert ő egy új korszak tervét vázolta előttük.
141:8.1 (1595.2) A Betániában, a Jordánon túl eltöltött négy hét folyamán András minden egyes héten több alkalommal apostoli párokat jelölt ki, hogy egy-két napra Jerikóba menjenek. Jánosnak sok híve volt Jerikóban, és a többségük üdvözölte Jézus és apostolai fejlettebb tanításait. E jerikói látogatások alkalmával az apostolok már jobban követték Jézus útmutatásait a betegek számára való segédkezés terén; meglátogattak minden házat a városban és megpróbáltak vigaszt nyújtani minden csüggedt személynek.
141:8.2 (1595.3) Az apostolok valamennyi nyilvános munkát is végeztek Jerikóban, de az erőfeszítéseik inkább visszafogottabbak és személyes természetűek voltak. Most fedezték fel, hogy az országról szóló jó hír vigaszt jelent a betegeknek; hogy az üzenetük gyógyulást hoz a csüggedtek számára. És Jerikóban történt, hogy Jézus azon megbízása a tizenketteknek, hogy terjesszék az országról szóló jó híreket és segédkezzenek a csüggedtek számára, először valósult meg teljesen.
141:8.3 (1595.4) Útban Jeruzsálembe megálltak Jerikóban és ott érte utol őket egy mezopotámiai küldöttség, mely azért jött, hogy Jézussal tanácskozzon. Az apostolok csupán egy napot akartak ott tölteni, de amikor ezek az igazságkeresők keletről megérkeztek, Jézus három napig velük maradt, és ők az Eufrátesz mentén lévő otthonaikba a mennyországról szóló új igazságok ismeretében tértek vissza.
141:9.1 (1595.5) Hétfőn, március utolsó napján Jézus és az apostolok megkezdték utazásukat a hegyekben felfelé, Jeruzsálembe. A betániai Lázár két alkalommal is lent járt Jézusnál, és mindent megbeszéltek, hogy a Mester és apostolai miként legyenek elszállásolva Lázárnál és lánytestvéreinél Betániában arra az időre, amíg Jeruzsálemben akarnak maradni.
141:9.2 (1595.6) János tanítványai a Jordánon túli Betániában maradtak, tanították és keresztelték a tömegeket, így Jézust csak a tizenkettek kísérték, amikor megérkezett Lázár otthonába. Jézus és az apostolok öt napig maradtak itt, pihentek és erőt gyűjtöttek, mielőtt továbbindultak volna Jeruzsálembe a páska-ünnepre. Márta és Mária életében nagy esemény volt, hogy találkozhatnak Jézussal és az apostolokkal a fivérük házában, ahol is az ő szolgálatukra lehettek.
141:9.3 (1595.7) Április 6-án, vasárnap reggel Jézus és az apostolok elindultak Jeruzsálembe; és ez volt az első alkalom, hogy a Mester és mind a tizenkét apostol együtt volt.

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9