text:
Knk.IV.37.258/2016/6. számú határozat | K Ú R I A
Knk.IV.37.258/2016/6. számú határozat
Az ügy száma: Knk.IV.37.258/2016/6.
Kérelmező: Ny. I.
Az ügy tárgya: A Nemzeti Választási Bizottság 16/2016. számú határozata (kiskereskedelmi üzletek vasárnapi zárva tartása)
– a Nemzeti Választási Bizottság 16/2016. számú határozatát megváltoztatja, és az
kérdés hitelesítését megtagadja;
[1] A népszavazási kezdeményezés szervezője E. L-né kísérője segítségével 2016. február 23-án – az érkeztető időbélyegző szerint – 11 óra 34 perc 03 másodperckor népszavazási kezdeményezéssel élt a Nemzeti Választási Bizottságnál (a továbbiakban: NVB) a népszavazási kezdeményezésről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 3. § (1) bekezdése szerinti hitelesítés céljából. Az aláírásgyűjtő íven az alábbi kérdés szerepelt:
Az NVB 16/2016. számú határozatával a kérdést hitelesítette.
[2] A Kúria a kérdés benyújtását megelőző eseményeket – figyelembe véve a 15/2016. NVB határozat felülvizsgálata során született Kvk.III.37.223/2016/2. számú végzés megállapításait – az alábbiakban foglalja össze:
[3] Ny. I. kérelmező 2016. február 23-án 5 óra 55 perckor érkezett az Nemzeti Választási Iroda (a továbbiakban: NVI) székháza elé. Ekkor az épület előtt kb. 15 erős testalkatú személy (a továbbiakban: Csoport) tartózkodott. E. L-né és kísérője 6 óra 44 perckor érkezett. A székház megnyitásakor mind E. L-né, mind a Csoport egyes tagjai, majd később Ny. I. is a székház előterébe léptek.
[4] A Kúria a Knk.IV.38.081/2015/2. számú és a Knk.IV.38.083/2015/2. számú határozatát – amelyek megszüntették az ún. párhuzamossági moratóriumot – 2016. február 23-án 11 óra 33 perc 25 másodperckor tette fel a honlapjára (www.kuria-birosag.hu). Az NVI-nél elhelyezett időbélyegző szerint E. L-né kísérője 11 óra 34 perc 03 másodperckor, Ny. I. 4 másodperccel később, 11 óra 34 perc 07 másodperckor regisztrált (Ny. I. aláírásgyűjtő ívén szereplő kérdés az alábbiak szerint hangzott: „Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés semmisítse meg a kiskereskedelmi szektorban történő vasárnapi munkavégzés tilalmáról szóló 2014. évi CII. törvényt?”).
[5] A két kérdés benyújtásakori eseményekkel (a Csoport szerepével) kapcsolatban a 15/2016. NVB határozat – többek között – megállapította, hogy a Csoport tagjainak konkrét magatartását a népszavazási eljárások szempontjából az minősíti, hogy nyilatkozatukkal ellentétben nem nyújtottak be semmilyen beadványt. Magatartásuk, így a Nemzeti Választási Iroda munkatársának adott valótlan nyilatkozatuk is egyértelműen ellentétes volt az országos népszavazási kezdeményezés benyújtásához való jog rendeltetésével és céljával, magatartásuk alkalmas volt a székházban tartózkodók és a Nemzeti Választási Iroda megtévesztésére. Mindezek alapján a 15/2016. NVB határozat rögzítette: 2016. február 23-án a Nemzeti Választási Iroda székházában tartózkodó ismeretlen személyek, akik nyilatkozatuk ellenére nem országos népszavazási kezdeményezés benyújtása céljából érkeztek a Nemzeti Választási Irodába, magatartásukkal megsértették a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény (a továbbiakban: Ve.) 2. § (1) bekezdés a) pontjában foglalt, a választás tisztaságának megóvása alapelvet, a c) pont szerinti esélyegyenlőségi alapelvet és az e) pont szerinti jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvét.
[6] A 15/2016. NVB határozat a kifogás alapján nem látta bizonyítottnak, hogy a Csoport tagjainak a székházban való indokolatlan – valódi beadványozói szándék nélküli – bent tartózkodása alapján keletkezett jogellenes helyzetet E. L-né vagy kísérője kihasználta volna.
[7] A 15/2016. NVB határozat felülvizsgálata során a Kúria az NVI székháza előterében található kamera felvételei alapján a Kvk.III.37.223/2016/2. számú végzésében megállapította, hogy 2016. február 23-án 11 óra 33 perc 57 másodperckor a székház előterének jobb hátsó sarkában tartózkodó kérelmező a telefonhívás fogadását követően elindult a bal oldalon lévő érkeztetőhöz. 11 óra 34 perc 01 másodperckor egy sötét színű sapkában és sötét színű kabátban lévő másik személy a haladását 1-2 másodpercen keresztül akadályozta azzal, hogy elé lépett. Ezt meghaladóan a Csoport többi tagja – figyelemmel az előtér nagyságára és az ott tartózkodó személyek számára – jelenlétükkel akadályozták a kérelmező haladéktalan eljutását az érkeztető géphez. A Kúria szerint ezért olyan helyzet alakult ki, amely kihatott a kérdést benyújtani szándékozók közötti esélyegyenlőségre. Ezzel sérült az esélyegyenlőség elve mellett a rendeltetésszerű joggyakorlás elve is.
A Kúria – összhangban a 15/2016. NVB határozatban foglaltakkal – kiemelte, hogy Ny. I. előrejutását akadályozó Csoport tagjai nyilatkozatukkal ellentétben nem nyújtottak be semmilyen beadványt, magatartásuk visszaélésszerű joggyakorlásnak minősül.
[8] A Kúria a Kvk.III.37.223/2016/2. számú végzése szerint tettlegesség valóban nem írható a Csoport tagjai terhére, azonban a Csoport tagjai akadályozták a kérelmezőt az előtérben való közlekedésben, így az érkeztető megközelítésében. A Kúria rámutatott arra, hogy ez az akadályozó magatartás közvetetten segítette E. L-nét és kísérőjét az országos népszavazási kezdeményezésének elsőkénti érkeztetésében. Ez a tény azonban nem jelenti azt – a Kvk.III.37.223/2016/2.számú végzés szerint –, hogy E. L-né magatartásával megsértette a Ve. 2. § (1) a), b), c) és e) pontjait, valamint az Nsztv. 6. § (1) bekezdését. A Kúria a kérelmező érvelésével szemben nem látott alapot annak megállapítására, hogy E. L-né a Csoport tagjaival szándék- és akarategységben tevékenykedett. Nincs olyan bizonyíték, mely ezt a kérelmezői előadást kifejezetten alátámasztja. Erre nem alkalmasak a kérelmező által csatolt és az NVI által megküldött bizonyítékok sem. A Kúria a Kvk.III.37.223/2016/2. számú végzésének rendelkező részében a Nemzeti Választási Bizottság 15/2016. számú határozatát megváltoztatta, s megállapította, hogy az esélyegyenlőség és a rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvi követelményét – a 15/2016. számú határozatban foglaltakon túl – az is sérti, hogy a 2016. február 23-án a Nemzeti Választási Iroda székházában tartózkodó ismeretlen személyek Ny. I. kérelmezőt akadályozták az országos népszavazás kezdeményezéséhez fűződő jogának gyakorlásában.
[9] A Kúria fenti döntésében utalt arra, hogy e végzésben foglalt megállapításokhoz kapcsolódó következtetések levonására a Kúria – erre irányuló kérelem esetén – az Nsztv. szerinti másik eljárásban jogosult dönteni. Ez a másik eljárás a jelen, valamint az NVB 17/2016. számú határozatának felülvizsgálata iránt Knk.IV.37.257/2016. szám alatt egyidejűleg folyamatban lévő eljárás.
[10] A tényálláshoz tartozik továbbá, hogy nem az időbélyegző alapján, hanem a népszavazási kezdeményezés megfelelő iratainak aláírással is ellátott átvételi elismervénye szerint Ny. I. 2016. 02. 23-án 11 óra 41 perckor, míg E. L-né 2016. 02. 23-án 11 óra 53 perckor adta át az NVI hivatalos helységében a népszavazási kezdeményezését.
[11] Ny. I. kérelmező az Nsztv. 29. § (1) bekezdésbe foglalt határidőn belül felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a 16/2016. NVB határozattal szemben, kérte a határozat megváltoztatását, az aláírásgyűjtő ív hitelesítésének megtagadását. A kérelmező szerint az NVB határozata jogszabálysértő, és téves mérlegelésen alapszik. Kérte továbbá, hogy a Kúria az NVI épületében elhelyezett belső biztonsági kamera felvételeit a jelzett időszakra vonatkozóan tekintse meg és vonja a felülvizsgálati eljárás során mérlegelési körébe. Kifogásolta, hogy erre irányuló kérelme ellenére nem kapta meg az említett felvételeket, amelyek pedig kulcsfontosságúak jogorvoslati jogának gyakorlása során. A kérelmező beadványához 2 db CD mellékletet csatolt, a beadvány internetes hírportálon megjelent tényfeltáró cikkekkel és fényképfelvételekkel is fel volt szerelve. Az NVI elnöke 2016. március 21-ei keltezéssel felterjesztette az NVI székházának bejárata előtti, valamint belső előterében elhelyezett kamerák 2016. február 23-án 4 óra 10 perc és 12 óra között rögzített képfelvételeit.
[12] A kérelmező három szempontot jelölt meg a 16/2016. NVB határozat felülvizsgálatát illetően, az alábbiak szerint:
[13] I. Véleménye, hogy törvénysértő a támadott határozat, mert olyan kérdést hitelesített, amelyben E. L-né személyes eljárásának hiánya állapítható meg.
[14] Előadta, hogy mind a biztonsági kamerák felvételei, mind pedig az ügyben keletkezett iratok (de a 17/2016. NVB határozat is) tartalmazzák, hogy az időbélyegzőnél nem E. L-né, hanem a kísérője érkeztette a népszavazási kezdeményezést, ezt követő 4 másodperc múlva Ny. I. személyesen járt el. A jelen eljárás kérelmezője a 444.hu és az index.hu hírportálokon a vonatkozó cikkekre mint új bizonyítékra hivatkozott, majd hivatkozott az Nsztv. 6. § (1) bekezdésében foglalt személyes beadás törvényi előírását értelmező Knk.IV.37.721/2015/2. számú kúriai végzésre. Álláspontja szerint mivel az érkeztetést az időbélyegzőnél nem E. L-né végezte személyesen, így nem juttatott el az NVI részére olyan kezdeményezést, amelyet az NVB a kérdés hitelesíthetősége szempontjából vizsgálhatott volna. A Kúria Knk.IV.37.721/2015/2. számú végzése alapján az NVB-nek a népszavazási kezdeményezés hitelesítését annak érdemi vizsgálata nélkül meg kellett volna tagadnia.
[15] A személyes eljárás körében a kérelmező előadta, hogy a Nemzeti Választási Irodába ő ment fel elsőként, hivatalosan az ő kezdeményezését vette át elsőként az Iroda, E. L-né csak másodikként nyújtotta be a kezdeményezését. Ezt bizonyítja az „Átvételi elismervény küldeményről” kiállított dokumentum.
[16] II. A kérelmező másodsorban előadta, hogy E. L-né súlyosan megsértette a választási eljárás alapelveit annak érdekében, hogy a kérelmezőt megelőzően elsőként nyújthassa be népszavazási kezdeményezését.
[17] A kérelmező idézett a – jelen döntés tényállásában már ismertetett – 15/1996. NVB és a Kvk.III.37.223/2016/2. kúriai határozatokból. Azok megállapításain túl a kérelmező előadta, hogy a csatolt új elektronikus és papír alapú bizonyítékok egyértelműen igazolják, hogy E. L-né és kísérője a Csoport tagjaival szándék-és akarategységben tevékenykedett 2016. február 23-án az NVI székház előterében. Előadta, hogy E. L-né népszavazási kezdeményezése nemcsak a kísérőjénél, hanem legalább egy, a Csoporthoz tartozó személynél is megtalálható volt, amelyet bizonyít az origo.hu hírportál fotósa által készített – az origo.hu hírportálon kívül több más hírcsatornán megjelent – azon fotó, amelyen ellenfényben látszik, hogy a Csoporthoz tartozó személynél lévő mappában E. L-né kezdeményezése található. A kérelmező kérte a Kúriát, hogy jelen eljárásában az origo.hu hírportálon 2016. március 7. napján megjelent cikket, az abban szereplő fényképet és annak nagyítását, mint új bizonyítékot vegye figyelembe. Mindezeken túl előadta, hogy több újságírói kérdésre E. L-né is elismerte, hogy ismeri az NVI székház előterében tartózkodó embereket (ennek alátámasztására sajtóvideókat tartalmazó internetes linkeket is megjelölt, illetve a sajtóvideót a csatolt CD is tartalmazta).
Álláspontja szerint az NVB tévesen mérlegelt, amikor nem állapította meg, hogy E. L-né szándék-és akarategységben tevékenykedett a Csoport tagjaival. A kérelmező álláspontja szerint E. L-né, kísérője és a Csoport tagja előre megfontoltan és szervezetten sértették meg a népszavazási eljárás szabályait annak érdekében, hogy E. L-né népszavazási kezdeményezését elsőként érkeztessék, és mindenki mást megakadályozzanak.
[18] A kérelmező véleménye szerint a fentiek sértik a választások tisztasága Ve. 2. § (1) bekezdés a) pontjába foglalt alapelvét, a nyilvánvalóan rosszhiszemű és visszaélésszerű joggyakorlás a Ve. 2. § (1) bekezdés e) pontjával ellentétes, a népszavazást kezdeményezők tekintetében pedig a Ve. 2. § (1) bekezdés c) pontja szerinti esélyegyenlőség elve sérült. A kérelmező előadta, hogy a választási szervek intézményvédelmi kötelezettségéből (amely a népszavazás kezdeményezéséhez való jog érvényesülését hivatott elősegíteni) következik, hogy a Kúriának E. L-né népszavazási kezdeményezését a benyújtás körülményeire tekintettel törvényellenesnek kell nyilvánítania, és a hitelesítést meg kell tagadnia.
[19] III. Végezetül a kérelmező kitért arra is, hogy álláspontja szerint a 16/2016. NVB határozattal hitelesített kérdés nem egyértelmű.
[20] Abban az esetben, ha a választópolgárok által leadott szavazatokban az „igen” szavazatok kerülnek többségbe, úgy az országgyűlést semmilyen jogalkotói kötelezettség nem terhelné, márpedig a megerősítő népszavazás kizárt. A kérdés megtévesztő is, mert a kiskereskedelmi szektorban történő vasárnapi munkavégzés tilalmáról szóló 2014. évi CII. törvény szerint nem kell minden vasárnap zárva tartani.
[21] A kérelmező 2016. április 1-jén előkészítő iratot nyújtott be a Kúriára, amelyhez csatolta a Nemzeti Adatvédelmi és Információs Hatóság tájékoztató levelét arra vonatkozóan, hogy 2016. február 23-át megelőzően a népszavazás kezdeményezésével kapcsolatosan kik jelentkeztek be az adatvédelmi nyilvántartásba adatkezelőként. E szerint három személy L. Z. G., Ny. I. és E. L-né kérte adatkezelőként való regisztrálását. A kérelmező szerint ez is azt bizonyítja, hogy a Csoport tagjai kizárólag azzal a szándékkal voltak jelen az NVI épületében, hogy E. L-nét segítsék kezdeményezése benyújtásában, amely magatartással egyidőben akadályozzák kérelmezőt népszavazási kezdeményezésének benyújtásában.
[22] A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint megalapozott:
[23] I. A Kúria elsőként a népszavazási kezdeményezés benyújtásának sorrendiségével kapcsolatos problémát tekintette át.
[24] Az Alaptörvény XXIII. cikk (7) bekezdése szerint „Mindenkinek joga van országos népszavazáson részt venni, aki az országgyűlési képviselők választásán választó.” Az Alkotmánybíróság a 31/2013. (X. 28.) AB határozatában rögzítette, hogy az Alaptörvény XXIII. cikk (7) bekezdése alapján nemcsak a szűk értelembe vett népszavazáson való részvétel, hanem a népszavazás kezdeményezéséhez való jog is alapjog [indokolás 29].
Az alapjog-gyakorlás feltételeit az Nsztv. rögzítette. Az Nsztv. 6. § (1) bekezdése értelmében a kérdést személyesen vagy postai úton lehet benyújtani. Az Nsztv. 8. § (1) bekezdése az ún. párhuzamossági moratóriumot fogalmazza meg, a 8. § (1) bekezdés b) pontja szerint a kérdés benyújtását követően nem nyújtható be azonos tárgyú kérdés a kérdés hitelesítését megtagadó döntés jogerőre emelkedéséig, ha pedig a kérdés hitelesítésre került, akkor a 8. § (1) bekezdés c)-g) pontja szerint a népszavazási eljárás, majd érvényes és eredményes népszavazás esetén a népszavazás kötőerejének ideje alatt.
[25] A Kúria az NVB 123/2015, 124/2015, és 125/2015. számú határozatai felülvizsgálata során – amelyek szintén a kiskereskedelmi üzletek vasárnapi zárva tartásával kapcsolatos népszavazási kezdeményezések tárgyában születettek – szembesült azzal, hogy az Nsztv. nem szabályozza, hogy mely (órára, percre, másodpercre lebontott) időpont tekinthető a kérdés hitelesítését megtagadó döntés jogerőre emelkedése időpontjának, mivel az Nsztv. 8. § (1) bekezdése szerint ekkor szűnik meg az ún. párhuzamossági moratórium, ekkortól adható be az újabb azonos tárgyú kérdés. Az NVB 125/2015. határozatát felülvizsgáló Knk.IV.37.718/2015/3. számú végzés rögzítette, hogy az úgynevezett párhuzamossági moratórium megszűnési időpontjának a jogalanyok számára előreláthatónak és kiszámíthatónak kell lennie. A hatályos jogi szabályozás ezt nem garantálja.
[26] Az NVB 123/2015. számú határozata az elsőként a kezdeményező kézbesítője útján érkeztetett kezdeményezésről megállapította, hogy az a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményébe ütközik, ezért a 124/2015. határozatában az épületbe való érkezést (és nem az érkeztetést) tekintette irányadónak a sorrendiség meghatározásakor.
[27] Az NVB 123/2015, 124/2015, és 125/2015. számú határozatai alapjául szolgáló tényálláshoz tartozik, hogy ekkor az NVI előterében még nem állítottak fel időbélyegzőt, érkeztetésnek az Nsztv. 6. § (2) bekezdése alapján a Nemzeti Választási Irodánál történő érkeztetés (az iratok egyidejű átadása) számított. A fenti eseményt követően került sor az előtérben az időbélyegző rendszeresítésére.
[28] Mindezen tényállás alapján a Kúria – a jelen felülvizsgálati kérelemben is többször idézett – Knk.IV.37.721/2015/2. számú végzésében (mintegy a jogi szabályozás nem egyértelmű voltából adódóan) arra a következtetésre jutott, hogy az Nsztv. 6. § (1) bekezdésében foglalt személyes vagy postai úton történő beadást szűken kell értelmezni. „Az Nsztv. nem tartalmaz szabályt arra nézve, hogy egyéb módon, akár képviselő meghatalmazása révén is eljuttatható lenne a kezdeményezés az NVI-hez.” [indokolás II/3.]
[29] A fentiek alapján látható, hogy jogértelmezési probléma nemcsak a kúriai határozat jogerőre emelkedésének (azaz az ún. párhuzamossági moratórium megszűntének) pontos időpontja tekintetében merült fel, hanem ezt követően a benyújtás sorrendiségét meghatározó benyújtási mód vonatkozásában is. Az Nsztv. 6. § (2) bekezdése – amely kimondja, hogy a benyújtás időpontjának a kérdés NVI-nél történő érkeztetése számít – alkalmazásra került úgy is, hogy a sorrendiséget a NVI hivatalos átvételi elismervénye szerinti érkeztetés, az NVI székházába való érkezés, majd pedig az időbélyegző szerinti érkeztetés határozta meg.
[30] Az időbélyegzővel való érkeztetés és a személyes beadás problémája nem jelen ügyben merült fel elsőként. A Kúria a Knk.IV.38.083/2015/2. számú végzésében vizsgálta az NVB 138/2015. számú határozatát. Az NVB 2015. november 13-i üléséről készült jegyzőkönyve szerint a testület előtt felmerült, hogy dr. H.T.A. kezdeményező nem személyesen járt el az időbélyegzőnél, így a népszavazási kezdeményezés hitelesítése megtagadásának ez is oka lehet. Végül az NVB úgy döntött, hogy ezt a szempontot a határozatába nem veszi fel.
[31] A Kúria jelen ügy eldöntése kapcsán abból indult ki, hogy – mint a 31/2013. (X. 28.) AB határozat rögzítette – a népszavazás kezdeményezéshez való jog alapjog. Ezen alapjog gyakorlása során az ún. párhuzamossági moratórium, továbbá a sorrendiséget meghatározó benyújtási mód, valamint a személyes beadás kérdése a fentiek szerint számos értelmezési problémát vet fel. Alapjogra vonatkozó szabályt az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése szerint csak törvény írhat elő (ezen jogszabályi környezetben ezért ragaszkodott a Kúria a Knk.IV.37.721/2015/2.számú végzésében a személyes beadás törvényi előírása szűk értelmezéséhez). Mint ahogy a jelen ügy tényállása, illetve a Knk.IV.38.081/2015. számú és a Knk.IV.38.083/2015. számú ügyek is mutatják, az időbélyegző használata az alapjog érvényesíthetőségének elsődleges eszközévé vált. Az Nsztv. 6. § (2) bekezdés értelmében „A benyújtás időpontjának a kérdés Nemzeti Választási Irodánál történő érkeztetése számít.” Az eddig vizsgált ügyekben a Kúriának nem kellett állást foglalni az időbélyegző használata és az Nsztv. 6. § (2) bekezdés szerinti érkeztetés kapcsolatáról, mivel erre vonatkozóan felülvizsgálati kérelem nem érkezett, illetve az állásfoglalást a konkrét ügyek eldöntése sem tette szükségessé. Jelen ügyben azonban meg kell jegyezni, hogy az Nsztv.-nek sem ez a szabálya sem más rendelkezése nem szól az időbélyegző használatáról, mint ahogy az időbélyegző bevezetése előtt a népszavazásra vonatkozó kezdeményezés iratainak az átvételi elismervény kiállítása szerinti időpontja volt az irányadó az Nsztv. 6. § (2) bekezdésének alkalmazásában.
[32] A Kúria tisztában van azzal, hogy a jogi szabályozásból (illetve másik oldalon a jogintézménnyel való esetleges visszaélésekből) eredő anomáliákat az NVI-nek és NVB-nek kezelnie kell, a népszavazási kezdeményezéseket az Nsztv.-vel összhangban el kell bírálni. Ugyanakkor alapjog érvényesítés nem nyugodhat belső szabályzaton, márpedig az időbélyegző szerinti érkeztetésről – mint a sorrendiséget kizárólag meghatározó benyújtási módról – jogszabály nem rendelkezik (azt a Nemzeti Választási Iroda iratkezelési szabályzatáról szóló 1/2016. (I. 29.) NVI elnöki utasítás említi).
[33] A Kúria jelen ügyben megállapította, hogy az időbélyegző szerint E. L-né (nem személyesen) 2016. 02. 23.-án 11 óra 34 perc 03 másodperckor, míg Ny. I. (személyesen) 2016. 02. 23.-án 11 óra 34 perc 07 másodperckor érkeztette a kérelmét.
[34] A fentiek mellett az is megállapítható, hogy az átvevő által aláírt és hivatalosan az NVB-hez benyújtott érkeztetés időpontja Ny. I. esetében (személyesen) 2016. 02. 23-án 11 óra 41 perc, míg E. L-né esetében (személyesen) 2016. 02. 23-án 11 óra 53 perc volt. Ezek az érkeztetési időpontok az iratok között fellelhető „Átvételi elismervény küldeményről” címet viselő dokumentumokból derülnek ki, itt az átadó és az átvevő aláírása is szerepel.
[35] A vonatkozó jogszabályi előírások, a Kúria korábbi döntései, illetve a fenti tények alapján a Kúria megállapította, hogy Ny. I. tekinthető a népszavazási kezdeményezést elsőként benyújtó személynek.
[36] II. A választási alapelvek sérelmével összefüggésben a Kúria a következőket állapította meg.
[37] A 18/2008. (III. 12.) AB határozat (a továbbiakban: Abh.) szerint: „A választási eljárás alapelvei, köztük a rendeltetésszerű joggyakorlás követelménye kiterjed a választási eljárások minden szakaszára és az eljárások minden résztvevőjére. Így irányadó az országos népszavazási eljárás minden szakaszára az aláírásgyűjtő ív hitelesítésre való benyújtásától a népszavazás eredményének megállapításáig, és az eljárás minden résztvevőjének az eljárására.” Az Abh. arra is rámutatott, hogy „Azonban a jog formális előírásainak megfelelő kezdeményezés is jogellenessé válik akkor, ha az OVB a konkrét tényállások vizsgálata során [pl. a benyújtott kezdeményezés (kezdeményezések) elemzése, a kezdeményező eljárása, nyilatkozatai, a kérdés megfogalmazása alapján] olyan körülményeket tár fel, amelyek azt bizonyítják, hogy a hitelesítési eljárás kezdeményezője nem a népszavazás alkotmányos rendeltetésének megfelelően élt jogával.”
[38] Annak ellenére, hogy az Abh. meghozatalát követően az Alkotmányt felváltotta az Alaptörvény, új választási törvények születtek, az Abh. fenti megállapításai, a rendeltetésszerű joggyakorlás elve továbbra is irányadó mind a választási, mind a népszavazási eljárásokban. A Ve. 2. § (1) bekezdés e) pontja alapján a választási eljárás szabályainak alkalmazása során érvényre kell juttatni – többek között – a jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvét. A rendeltetésszerű joggyakorlás követelménye a Kúria népszavazási kérdéseket elbíráló gyakorlatában is rendre felhívásra kerül (lásd: pl. a Knk.IV.37.484/2013/2. számú határozatot).
[39] Jelen ügyben a kérelmező a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményének a sérelmén túl a Ve. 2. § (1) bekezdés a) pontjában szereplő választások tisztasága, valamint a c) pontban szereplő esélyegyenlőség alapelvének a sérelmét is felvetette.
[40] Mint ahogy a tényállás ismertetésénél már bemutatásra került, az NVB a 15/2016. határozatában mind a választások tisztaságának megóvása, mind az esélyegyenlőség, mind a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményének a sérelmét megállapította a tekintetben, hogy az NVI székházában olyan ismeretlen személyek tartózkodtak, akik nyilatkozatuk ellenére nem országos népszavazási kezdeményezés benyújtása céljából érkeztek a Nemzeti Választási Irodába. A Kúria a Kvk.III.37.223/2016/2. számú végzésében továbbment, s megállapította, hogy az esélyegyenlőség és a rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvi követelményét – a 15/2016. NVB határozaton túl – az is sérti, hogy a 2016. február 23-án a Nemzeti Választási Iroda székházában tartózkodó ismeretlen személyek Ny. I. kérelmezőt akadályozták az országos népszavazás kezdeményezéséhez fűződő jogának gyakorlásában.
[41] Jelen eljárás során a kérelmező további bizonyítékot hozott fel annak igazolására, hogy a Csoport tagjai E. L-néval szándék-és akarategységben cselekedtek, a Csoport tagjai E. L-nét segítették abban, hogy elsőként nyújtsa be a kérdést, s minden további népszavazási kezdeményezőt akadályozni szándékoztak. A további bizonyítékok között megjelölték a Csoport egyik tagjánál található mappáról készült fénykép nagyítását, amelyen jól látszik, hogy E. L-né aláírásával ellátott dokumentumot tartalmaz, továbbá utaltak E. L-né sajtó-nyilatkozataira, amelyből az derült ki, hogy ismerte a Csoport tagjait.
[42] A Kúria megítélése szerint a kérelmező által megjelölt további bizonyítékok értékelése nélkül is megállapítható, hogy a Csoport tagjai (függetlenül attól, hogy szándék- és akarategységben cselekedtek-e) elősegítették azt, hogy E. L-né kísérője érjen oda elsőként az időbélyegzőhöz. A Kúria Kvk.III.37.223/2016/2.számú végzése tényként állapította meg, hogy a Csoport tagjainak akadályozó magatartása közvetetten segítette E. L-nét és kísérőjét az országos népszavazási kezdeményezésének elsőkénti érkeztetésében. Megállapította továbbá: azzal, hogy a Csoport tagjai valós beadványozói szándék nélkül együttesen tartózkodtak az NVI székházában, csökkentették a kérelmező esélyét arra, hogy szándéka szerint mielőbb oda juthasson az érkeztető bélyegző berendezéshez, ekként sérült az esélyegyenlőség alapelve.
[43] Az Abh. jelen ügyben is figyelembe veendő megállapítása szerint a rendeltetésellenes joggyakorlás megállapítására akkor kerül sor, ha annak valamilyen hátrányos következménye van (pl. mások jogainak korlátozása, csorbítása stb.). A Kúria megállapította, hogy a jelen eljárásban vizsgált esetben E. L-né időbélyegző szerinti elsőbbségét a Csoport jogellenes magatartása biztosította, függetlenül attól, hogy E. L-né ebben a jogellenes magatartásban bármilyen módon közreműködött-e vagy sem.
[44] A Kúria utal arra, hogy – amint fentebb részletesen kifejtésre került – maga a NVB is jutott olyan következtetésre a 123/2015. határozatában, hogy a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményének sérelmével benyújtott kérdést nem hitelesíti, hanem – az NVI székházába való érkezést tekintette sorrendalkotó tényezőnek – és a konkrét benyújtásban másodikként érkezett kérdést vette érdemi vizsgálat alá (a 124/2015. határozatában). A Kúria megítélése szerint a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményének a sérelme jelen eljárásban is hasonló hatást vált ki.
[45] A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy az Nsztv. háttérjogszabályaként alkalmazandó Ve. alapelveinek – a rendeltetésszerű joggyakorlás és az esélyegyenlőség elveinek – a sérelme miatt Ny. I. kérdését kell elsőként benyújtottnak tekintetni. A Kúria tehát e tekintetben is megalapozottnak ítélte a felülvizsgálati kérelemben foglaltakat.
[46] A Kúria e körben végezetül arra utal, hogy a kérelmező által kért azon állításnak a vizsgálata, hogy E. L-né és a Csoport tagjai előre megfontoltan és eltervezetten, akarat-és szándékegységben sértették meg a népszavazási eljárás szabályait, nem ennek az Nsztv. 30. § (1) bekezdésén alapuló eljárásnak a tárgya. Köztudomású, hogy az ügyben büntető feljelentés alapján nyomozás van folyamatban, minden további tényálláselem tisztázása és jogkövetkezmény levonása abban az eljárásban történhet meg. A Kúria népszavazási ügyben a polgári perrendtartásról szóló törvény közigazgatási perekre vonatkozó rendelkezéseit alkalmazva nemperes eljárásban jár el, amely eljárás sajátosságai a büntetőjogi felelősség megállapításához is vezethető tényállás felderítését nem teszik lehetővé. Az Nsztv. 29. § (1) bekezdése szerinti felülvizsgálati kérelem Nsztv. 30. § (1) bekezdése szerinti elbírálásához szükséges tényállás-megállapításon túl ezért a Kúria nem terjeszkedhetett.
[47] III. A Kúria e határozatának I. és II. pontjában a kérelmező formai kifogásait vizsgálta meg. Az I. pontban megállapította, hogy az Nsztv. 6. § (1) és (2) bekezdése szerinti érkeztetés szempontjából elsőnek a Ny. I. által benyújtott kérdés és aláírásgyűjtő ív tekintendő, a II. pontban pedig a Kúria arra a következtetésre jutott, hogy a rendeltetésszerű joggyakorlás körülményei között és az esélyegyenlőség elvére tekintettel E. L-né kísérője által az érkeztetett kérdést nem lehet a versengő népszavazási kezdeményezések szempontjából figyelembe venni. Tehát Ny. I. elsőbbsége ezen az ágon is megállapítható.
[48] Mivel a Kúria a felülvizsgálati kérelem formai vizsgálata során arra a következtetésre jutott, hogy 2016. február 23-án az ún. párhuzamossági moratórium megszűnését követően nem lehet E. L-né kérdését elsőnek tekinteni, ezért a kérelmező tartalmi vizsgálat iránti kérelme (E. L-né által benyújtott kérdés egyértelműségének vizsgálata) okafogyottá vált, azzal a Kúria érdemben már nem foglalkozott.
[49] Népszavazási eljárásban a jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás elvét a kezdeményezés benyújtásakor is érvényesíteni kell.
[50] Az illetékekről szóló – módosított – 1990. évi XCIII. törvény 5. §-a alapján a felülvizsgálati eljárás illetéke az állam terhén marad.
[51] A Magyar Közlönyben való közzétételt az Nsztv. 30. § (3) bekezdése írja elő.
[52] A jogorvoslatot az Nsztv. 30. § (1) bekezdése zárja ki.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
DEVIZAHITELES ÜGYBEN A KÚRIÁHOZ FORDULT A KÚRIA | Nemzeti Civil Kontroll
- Tagged: Devizás ítélet a Kúrián, Időhúzás, secret, Szakértők, Tanácsadók, Titkolózás	Oszd meg a cikket! Share on Facebook
Igen! Jól olvastad a cikk címét. "Deviza"-hiteles ügyben hazánkban már minden előfordulhat. És mindennek az ellenkezője is….Csak az igazság ne derüljön ki soha!
Vajon mit takargathatnak ennyire?
A múlt alkalommal írtuk a A “DEVIZÁS” TITOKRA HAMAROSAN FÉNY DERÜL című cikkben, hogy hamarosan nyilvánosságra kell hoznia a Kúriának, hogy mit tanácsoltak azok a közszereplők és civil szervezetek, amelyek segítették a döntéshozatalban, amikor 2013-ban és 2014-ben a devizahitel-szerződések érvényességéről döntöttek.
Most változott a helyzet!
Érdekes jogi helyzetbe keveredett a Kúria a devizahitel-szerződések érvényességét nagyban meghatározó jogegységi határozata miatt, amiről a Népszabadság ír szerdai számában.
Mielőtt a Kúria meghozta a jogegységi határozatát arról, hogy akkor most lehet-e perelni a bankokat devizahitelek miatt, vagy sem, véleményeket kért többek között a jegybanktól, az NGM-től, a bankszövetségtől és civil szervezetektől. Ezeket viszont nem szeretné kiadni, pedig a devizahitelesek pert nyertek a Kúria ellen, így ki kellene adnia.
A per önmagában is elég izgalmas volt: a felperes kérésének, hogy megismerhesse a véleményeket, amik alapján előbb a Kúria a határozatát hozta, helyt adott az adatvédelmi és információszabadság hatóság, ám az elsőfokú bíróság már a Kúriának adott igazat, aztán másodfokon újra fordult a helyzet, a Fővárosi Ítélőtábla jogerősen úgy döntött, hogy a Kúria küldje meg a kért információkat a felperesnek.
Az alperes, vagyis a Kúria viszont felülvizsgálati kérelmet nyújtott be, egyben kéri a jogerős határozat végrehajtásának felfüggesztését.
Te hogy látod ezt a dolgot? Szerinted miért titkolóznak? Mit takargathatnak ennyire?
HA HASZNOSNAK TALÁLTAD A CIKKET, AKKOR OSZD MEG MÁSOKKAL IS! VAN MÉG ÖT PERCED? NEKED AJÁNLOTT CIKKEK :TITKOS BESZÉLGETÉSEK A “DEVIZAHITELRŐL” – 1. RÉSZ„DEVIZAHITELEK” – A BANKOK TITKOS TALÁLKOZÓJA ORBÁNNALA BANKOK IDŐT PRÓBÁLNAK HÚZNI-A FIDESZ SZERINT SIKERTELENÜL + SZOLGÁLATI KÖZLEMÉNY!NINCS MINDEN VESZVE! A DEVIZÁS PEREK TOVÁBB FOLYTATÓDNAKFEGYELMI INDUL WELLMANN ELLEN? VAGY EZT IS MEG LEHET ÚSZNI?“ADÓS” FIZESS! VAGY MÉGSE? HOL A SEGÍTSÉG?MÉGSEM VEZETIK KI IDÉN A “DEVIZA”-“HITELEKET”FIGYELJETEK! BIZONYOS BANKOK KERESIK A KIBÚVÓT A RÉSZLETES ELSZÁMOLÁS ALÓL!JOBBIK: A FIDESZ EGY NEMZETI TRAGÉDIA KÖZEPETTE AZ IDŐHÚZÁSRA JÁTSZIK“DEVIZA”-“HITEL”. ELEMZÉS ÉS MEGOLDÁS !
Legutóbbi hozzászólások Nemzeti Civil Kontroll Powered by	Céljainkat ide kattintva tekintheted meg! Ön a honlap használatával automatikusan hozzájárul a cookie-k használatához, és elfogadja a felhasználási feltételeket.Elfogadom További infoFelhasználási feltételek & Cookie- használat	Read previous post:A VIRTUÁLIS DEVIZAHITEL-MINDENKI TUDOTT RÓLA, MÉGSEM TETTEK SEMMITA VIRTUÁLIS DEVIZAHITEL-MINDENKI TUDOTT RÓLA, MÉGSEM TETTEK SEMMIT A Magyar Nemzetben a nyomtatott újságban vezető cikként hozza le a "devizahiteles" cikket....“DEVIZAHITELES” JOGÁSZOK, ÜGYVÉDEK! HATALMAS A HIBA A DEVIZÁS SZERZŐDÉSEKBEN, EZÉRT TÁMADHATÓAK!"DEVIZAHITELES" JOGÁSZOK, ÜGYVÉDEK! HATALMAS A HIBA A DEVIZÁS SZERZŐDÉSEKBEN, EZÉRT TÁMADHATÓAK! Oszd meg a cikket! Korábban ezt írtuk: A...Close

matches: KÚRIA Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria


text:
Amire minden falunak vigyáznia kell… - Gazdaság - 1924. október - Huszadik Század - Sajtócikkek a múlt századból
A földreformot minden faluban úgy kell megoldani, hogy nyomában általánosan nyugalom szállja meg a lelkeket. Az természetes, hogy akármilyen becsületesen hajtják végre a reformot, mindig lesz néhány izgága ember, aki nincs megelégedve.
De úgy szokták mondani, hogyha a jó Isten maga lejönne földreformot csinálni, még az se tudna talán mindenkinek a kedvére tenni. Ép ezért csak arról van szó, hogy általánosságban megnyugvást biztosítson a reform elintézése.
A földmívelő nép boldogulása és nemzeti összetartásunk volt mindenkor a cél, mikor a törvény józan végrehajtása érdekében dolgoztunk. Most is azt tesszük, mikor a reform végrehajtásának fontos szakaszánál minden falu figyelmét fölhívjuk a bíráskodás új rendjére.
Egy-egy falu földreform-ügye nem a helyszini tárgyaláson dől el, hanem Budapesten az Országos Földbirtokrendező Bíróságnál. Ez a bíróság hoz ítéletet a helyszini tárgyalást vezető bíró javaslata alapján. Eddig a bíróság zárt ajtók mögött tanácskozott az ítélet meghozatala előtt. Nem volt szükség ügyvédre, mert egyik fél se vehetett részt a tárgyaláson.
A földreformnovella azonban változtatott ezen a renden.
A nemzetgyűlés határozata folytán októbertől kezdve az Országos Földbirtokrendező Bíróság a megváltási javaslatokat nyilvánosan tárgyalja. A tárgyaláson a megváltást szenvedő földbirtokosok és a földet kérők – ez utóbbiak a választmány három tagja útján – személyesen és jogi képviselőik útján jelen lehetnek.
Az Országos Földbirtokrendező Bíróság az egyes községek megváltási ügyeinek tárgyalására határnapot tűz ki. A határnapot az illetékes tanács elnöke hét nappal előbb tűzi ki. Most már az a kérdés, hogyan értesülnek erről a határnapról a felek? Az Országos Földbirtokrendező Bíróság nem idézi meg a tárgyalásra őket, hanem csupán a bíróság folyosóján kifüggesztett hirdetőtáblán közli az egyes tárgyalási határnapokat.
Nagyon természetes, hogy erről magától sem a birtokos, sem az igénylők nem szerezhetnek közvetlen tudomást. A bíróság viszont nem értesíthet minden egyes felet, mert ez rendkívül megszaporítaná a bíróság amúgy is sok bürokratikus munkáját. Végtére is mindenkinek saját érdeke, hogy – ha a mód adva van – tudomást szerezzen róla, mikor kerül saját ügye tárgyalásra.
Gondoskodás történt arról, hogy a földigénylők is értesüljenek, mely napon tárgyalja falujuk megváltási ügyét az országos bíróság. A „Falu” Országos Földmíves Szövetség (Budapest VIII., Vas-u. 10.) magára vállalta, hogy a hozzá forduló falvak népét rögtön értesíti a tárgyalási nap kitüzéséről.
Ez a szövetség a falvak ügyének védője, bizalommal fordulhat hozzá minden falu földigénylő választmánya, mert ez a szövetség a földmívelésügyi minisztérium felügyelete alatt működik földreformügyekben.
A szövetség nemcsak az értesítést vállalja, de azt is, hogy saját ügyészeivel képviselteti a nyilvános tárgyaláson a földigénylőket.
Erre nagy szüksége van minden falunak, mert egész bizonyos, hogy a megváltást szenvedő földbirtokosok ügyvédekkel képviseltetik magukat a tárgyaláson. Ha már most a földigénylők jogvédelem nélkül maradnak, ebből csak hátrány származhatik rájuk az ítéletnél.
Minden falu jól teszi tehát, ha már most ír a „Falu” Országos Földmíves Szövetségnek s felkéri, hogy igénylőinek védelmét az OFB-nél vállalja el. Ezzel eleve biztosítja magát, hogy előre értesül a tárgyalási határnapról s nem marad jogvédelem nélkül a tárgyaláson.
Mivel a földbirtokreform kérdése állandóan napirenden van és Bethlen István gróf miniszterelnök is kitért erre a...

matches: bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
2017. szeptember 14. ( *1 )
„Előzetes döntéshozatal – 2004/18/EK irányelv – A 47. cikk (2) bekezdése és a 48. cikk (3) bekezdése – Az ajánlatkérő szerv követelményeinek teljesítéséhez más szervezetek kapacitásait igénybe vevő ajánlattevő – Az előírt kapacitások e szervezetek általi elvesztése – Az ajánlattevőnek a közbeszerzési eljárásból való kizárását és a szerződés valamely versenytársnak való odaítélését előíró nemzeti szabályozás”
A C‑223/16. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Consiglio di Stato (államtanács, Olaszország) a Bírósághoz 2016. április 20‑án érkezett, 2015. november 3‑i határozatával terjesztett elő
a Casertana Costruzioni Srl
a Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise,
az Agenzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo – A. R.Ca.Di.S.
a Consorzio Stabile Infratech,
a W. E. E. a Water Environment Energy SpA,
a Studio Tecnico Associato Thinkd,
a Fin.Se.Co. SpA,
az Edilgen SpA,
a Site Srl
tagjai: R. Silva de Lapuerta tanácselnök, E. Regan, A. Arabadjiev, C. G. Fernlund és S. Rodin (előadó) bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2017. március 15‑i tárgyalásra,
a Casertana Costruzioni Srl képviseletében E. Sticchi Damiani és G. Ceceri avvocati,
a Consorzio Stabile Infratech képviseletében L. Lentini és F. Migliarotti avvocati,
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.; helyesbítés: HL 2014. L 134., 14. o.) 47. és 48. cikkének, valamint a közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/24/EU európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL 2014. L 94., 65. o.; helyesbítés: HL 2015. L 275., 68. o.) 63. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelem előterjesztésére a Casertana Costruzioni Srl (a továbbiakban: Casertana), valamint a Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise (infrastrukturális és közlekedési minisztérium – a campaniai és molisei építési beruházások tartományközi főfelügyelősége, Olaszország) és az Agienzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo – A. R.Ca.Di.S. (campaniai tartományi talajvédelmi hatóság, Olaszország) között a Litorale Domitio tengerparti régió „La Bandiera Blu” nevet viselő projektjének keretében elvégzendő munkák engedélyezési tervének elkészítésére, a tervezés fázisában a biztonság koordinálására, valamint a munkák megvalósítására irányuló odaítélési eljárás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
A 2004/18 irányelv 47. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A gazdasági szereplő – adott esetben és konkrét szerződésekkel kapcsolatban – más szervezetek kapacitására is támaszkodhat, tekintet nélkül a hozzájuk fűződő kapcsolata jogi jellegére. Ebben az esetben a gazdasági szereplőnek bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv számára, hogy a szükséges erőforrások rendelkezésére fognak állni, például olyan módon, hogy bemutatja az említett szervezetek erre vonatkozó kötelezettségvállalását.”
Az említett irányelv 48. cikkének (3) bekezdése a következőképpen szólt:
„A gazdasági szereplő – adott esetben és konkrét szerződésekkel kapcsolatban – más szervezetek kapacitására is támaszkodhat, tekintet nélkül a hozzájuk fűződő kapcsolata jogi jellegére. Ebben az esetben a gazdasági szereplőnek bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv számára, hogy a szerződés teljesítéséhez ezek az erőforrások a rendelkezésére fognak állni, például olyan módon, hogy bemutatja az említett szervezetek arra vonatkozó kötelezettségvállalását, hogy a szükséges erőforrásokat a gazdasági szereplő rendelkezésére bocsátják.”
A 2004/18 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2014/24 irányelv.
A 2014/24 irányelv 63. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Az 58. cikk (3) bekezdése szerint meghatározott, a gazdasági és pénzügyi helyzetre vonatkozó kritériumok, valamint az 58. cikk (4) bekezdése szerint meghatározott, a technikai és szakmai alkalmasságra vonatkozó kritériumok tekintetében, a gazdasági szereplő adott esetben és egy adott szerződés vonatkozásában egyéb szervezetek kapacitásait is igénybe veheti, a velük fennálló kapcsolatának jogi természetétől függetlenül. […] Amennyiben a gazdasági szereplő más szervezetek kapacitásaira kíván támaszkodni, bizonyítania kell az ajánlatkérő szerv felé, hogy a szükséges erőforrások a rendelkezésére fognak állni; a bizonyítás történhet például oly módon, hogy bemutatja az említett szervezetek erre vonatkozó kötelezettségvállalását.
Az ajánlatkérő szervnek az 59., 60. és 61. cikknek megfelelően ellenőriznie kell, hogy azok az egyéb szervezetek, amelyeknek kapacitásait a gazdasági szereplő igénybe kívánja venni, megfelelnek‑e a vonatkozó kiválasztási kritériumoknak, és hogy fennállnak‑e esetükben az 57. cikk szerinti kizárási okok. Az ajánlatkérő szervnek elő kell írnia, hogy a gazdasági szereplő cserélje le azt a szervezetet, amely nem felel meg valamely vonatkozó kiválasztási szempontnak, illetve amelynek esetében fennáll valamelyik kötelező kizárási ok. Az ajánlatkérő szerv előírhatja, vagy a tagállam rendelkezése miatt köteles lehet előírni, hogy a gazdasági szereplő lépjen azon szervezet helyébe, amelynek esetében fennáll valamelyik nem kötelező kizárási ok.
Ha egy gazdasági szereplő a gazdasági és pénzügyi kapacitásra vonatkozó szempontok tekintetében más szervezetek kapacitásait veszi igénybe, akkor az ajánlatkérő szerv előírhatja, hogy a gazdasági szereplő és az említett szervezetek közösen feleljenek a szerződés teljesítéséért.
A 2006. április 12‑i decreto legislativo n. 163, Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (163. sz. törvényerejű rendelet, a 2004/17/EK, valamint a 2004/16/EK irányelv alkalmazásában az építési beruházásra, a szolgáltatásnyújtásra és az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződéseket szabályozó törvénykönyv, a GURI 2006. május 2‑i 100. számának rendes melléklete) 40. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) A bármely jogcímen építési beruházásokat végző személyeknek minősítéssel kell rendelkezniük, és ügyelniük kell arra, hogy tevékenységük megfeleljen a minőség, a szakmaiság és a jóhiszemű együttműködés elveinek. Ugyanezen célból az e személyek által alkalmazott termékeket, eljárásokat és a vállalkozáson belüli minőségi rendszereket a hatályos szabályozásnak megfelelően tanúsítani kell.
(2) Az 5. cikkben meghatározott rendelet szabályozza a minősítés rendszerét valamennyi, bármely jogcímen olyan építési beruházást végző személy tekintetében, amelynek összege meghaladja a 150000 eurót, a beruházások jellegétől és összegétől függően. Az 5. cikkben meghatározott rendelet ily módon a minősítési kategóriák időszakos felülvizsgálatát és esetleges új kategóriák bevezetését is lehetővé teszi.”
Az említett törvényerejű rendelet 49. cikke a következőket írja elő:
„A 34. cikk értelmében vett ajánlattevő – akár önálló személy, akár konzorcium, akár társulás – a meghatározott építési beruházásra, szolgáltatásnyújtásra, illetve árubeszerzésre irányuló közbeszerzéssel kapcsolatban a szükséges gazdasági, pénzügyi, műszaki, szervezeti jellegű szempontokkal kapcsolatos követelményt – azaz az SOA‑igazolás meglétét – valamely másik jogalany kapacitására vagy SOA‑igazolására való hivatkozással is teljesítheti.”
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy 2013. június hónapban az a campaniai és molisei építési beruházások tartományközi főfelügyelősége a campaniai tartományi talajvédelmi hatóság megbízásából európai jelentőségű nyílt közbeszerzési eljárást indított a Litorale Domitio tengerparti régió „La Bandiera Blu” nevet viselő projektjének keretében elvégzendő munkák engedélyezési terve elkészítésének, a tervezés fázisában a biztonság koordinálásának, valamint a munkák megvalósításának odaítélésére.
Az ajánlattételhez szükséges dokumentáció rögzítette, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltétele a Società Organismo di Attestazione (tanúsító szervezet) által bizonyos kategóriába tartozó tervezési és kivitelezési szolgáltatások nyújtásához szükséges minősítés meglétére vonatkozóan kiadott igazolás beszerzése.
A Casertana egy megalakulóban lévő időszakos vállalati társulás keretében vezetőként vett részt a közbeszerzési eljárásban, és a 163. sz. törvényerejű rendeletben megkövetelt minősítéseket illetően két, erőforrást nyújtó szervezetet jelölt meg, amelyek közül az egyik a Consorzio Stabile GAP volt.
Az eljárás során és az ajánlati felhíváson való részvételt engedélyező szakasz végét követően az említett, erőforrást nyújtó szervezet elveszítette a megkövetelt szolgáltatási kategóriára vonatkozó minősítést, így csupán egy alacsonyabb szintű szolgáltatási kategóriára vonatkozó minősítéssel rendelkezett.
Az 2014. október 8‑i határozattal a szerződést a Consorzio Stabile Infratech által vezetett ideiglenes vállalati társulásnak ítélték oda, a Casertana által vezetett társulást pedig a második helyre sorolták.
Ez utóbbi társaság keresetet indított a Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) előtt, több tekintetben vitatva a szóban forgó szerződést véglegesen odaítélő határozatot.
Ezt követően a nyertes ideiglenes vállalati társulás viszontkeresetet terjesztett elő az alapeljárás felperesének kizárása érdekében, azt állítva, hogy azt ki kellett volna zárni a közbeszerzési eljárásból amiatt, hogy az erőforrást nyújtó szervezete a közbeszerzési eljárás során elveszítette a közbeszerzési eljárásban való részvételhez megkövetelt minősítést. Védekezésként az alapeljárás felperese rámutatott, az, hogy az erőforrást nyújtó szervezet elveszítette a minősítést, vis maiornak minősül, és nem vonhatja maga után a társulásának automatikus kizárását.
2015. március 27‑i ítéletével a Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága) az első jogalap alapján helyt adott a nyertes ideiglenes vállalati társulás által előterjesztett viszontkeresetnek, megállapítva, hogy az erőforrást nyújtó szervezet tekintetében megkövetelt besoroláshoz szükséges minősítés közbeszerzési eljárás során való elveszítése az alapeljárás felperese társulásának ezen eljárásból való kizárásával járt. Egyébiránt e bíróság kimondta, hogy az alapeljárás felperesének a vis maior felmerülésére vonatkozó érvei nem relevánsak.
2015. július 8‑án a Casertana fellebbezést nyújtott be a Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága) ítélete ellen. Az alapeljárás felperese lényegében úgy véli, hogy az ajánlattevő – amely bízik abban, hogy az erőforrást nyújtó szervezet rendelkezik a megkövetelt minősítésekkel – nem tehető felelőssé e minősítés elvesztéséért, mivel az neki nem felróható. Nem lehet azonosítani olyan „vétkességet”, amely neki felróható, és e bíróságnak így el kellett volna ismernie azt a lehetőséget, hogy az ajánlattevő lecserélje az erőforrást nyújtó vállalkozást, amely lehetőség a Bíróság ítélkezési gyakorlatából és a 2014/24 irányelv 63. cikkéből fakad, amely kifejezetten biztosítja az említett lehetőséget.
E körülményekre tekintettel a Consiglio di Stato (Államtanács, Olaszország) felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„Ellentétes‑e a 2004/18 […] irányelvnek a 2014/24 […] irányelv 63. cikke által felváltott 47. cikkének (2) bekezdésével és 48. cikkének (3) bekezdésével azon nemzeti szabályozás, amely kizárja vagy értelmezéstől függően kizárhatja a gazdasági szereplőt, vagyis a közbeszerzési eljárásban részt vevő személyt azon lehetőségből, hogy az eredetileg „erőforrást nyújtó szervezetként” megjelölt, de a részvételi feltételeket már nem vagy csak részben teljesítő vállalkozás helyett másik vállalkozást jelöljön meg, ami így a gazdasági szereplőnek a közbeszerzési eljárásból olyan okból való kizárásához vezet, amely sem objektív, sem szubjektív szempontból nem róható fel vele szemben?”
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2004/18 irányelv – 2014/24 irányelv 63. cikkével összefüggésben értelmezett – 47. cikkének (2) bekezdését és 48. cikkének (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési eljárásban részt vevő gazdasági szereplőnek nem biztosítja azon lehetőséget, hogy az ajánlatának benyújtását követően a megkövetelt minősítéseket elveszítő, erőforrást nyújtó szervezetet lecserélje, és amely e gazdasági szereplő automatikusan kizárását vonja maga után.
A 2014/24 irányelv 63. cikke (1) bekezdésének alkalmazhatóságáról
A kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést teszi fel, hogy a 2004/18 irányelv 48. cikkének (3) bekezdését a 2014/24 irányelv 63. cikke (1) bekezdését figyelembe véve kell‑e értelmezni.
E kérdés megválaszolása érdekében előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az alkalmazandó irányelv főszabály szerint az, amelyik abban az időpontban van hatályban, amikor az ajánlatkérő szerv kiválasztja az általa követendő eljárást, és véglegesen eldönti, hogy fennáll‑e egy előzetes versenyeztetési kötelezettség a közbeszerzési szerződés odaítélésénél. Ezzel szemben nem alkalmazandók azon irányelv rendelkezései, amely átültetésének a határideje ezen időpontot követően járt le (2014. július 10‑iImpresa Pizzarotti ítélet, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 83. pont).
Az alapeljárásban a hirdetményt 2013. június 7‑én juttatták el az Európai Unió Hivatalos Lapjához és 2013. június 10‑én tették közzé a Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italianában (olasz hivatalos lap), míg a 2014/24 irányelvet 2014. február 26‑án fogadták el, és mindenesetre az átültetési határideje a 90. cikke értelmében 2016. április 18‑án járt le.
Ilyen körülmények között az alapeljárásban szóban forgó pályázati felhívás 2013. júniusi közzététele idején a 2014/24 irányelvet időbeli hatálya alapján nem kellett alkalmazni.
Azt a kérdést illetően, hogy 2004/18 irányelv 48. cikkének (3) bekezdését a 2014/24 irányelv 63. cikke (1) bekezdésének tartalmát – amely rendelkezés megfelel az említett 48. cikk (3) bekezdésének – figyelembe véve kell‑e értelmezni, észre kell venni, hogy ez utóbbi rendelkezés megfogalmazása általános jellegű, és az nem jelöli meg kifejezetten azokat a módokat, amelyek szerint valamely gazdasági szereplő a közbeszerzési szerződés odaítélési eljárása keretében egyéb szervezetek kapacitására támaszkodhat (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 87. és 88. pont).
Ellenben a 2014/24 irányelv 63. cikkének (1) bekezdése immár úgy rendelkezik, hogy a gazdasági szereplők csak akkor vehetik igénybe más szervezetek kapacitásait, „ha az adott szervezet valósítja meg azokat az építési beruházásokat vagy szolgáltatásokat, amelyekhez e kapacitásokra szükség van” (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 89. pont), és hogy „ajánlatkérő szervnek elő kell írnia, hogy a gazdasági szereplő cserélje le azt a szervezetet, amely nem felel meg valamely vonatkozó kiválasztási szempontnak, illetve amelynek esetében fennáll valamelyik kötelező kizárási ok”.
Márpedig, igaz ugyan, hogy a 2014/24 irányelv – amint azt többek között (2) preambulumbekezdése kimondja – a jogbiztonság érdekében az alapfogalmak tisztázására, valamint az Európai Unió Bírósága vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlata egyes aspektusainak beépítésére irányul, ezen irányelv 63. cikke lényeges módosításokat tartalmaz a gazdasági szereplők arra vonatkozó joga tekintetében, hogy a közbeszerzési szerződések keretében az egyéb szervezetek kapacitását igénybe vehessék (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 90. pont).
A 2014/24 irányelv 63. cikkének (1) bekezdése ugyanis egyáltalán nem képezi a 2004/18 irányelv 48. cikke (3) bekezdésének továbbvitelét vagy hatályának egyértelművé tételét, hiszen az olyan új feltételeket vezet be, amelyeket a korábbi jogi szabályozás nem írt elő (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 91. pont).
E körülmények között a 2014/24 irányelv említett rendelkezését nem lehet a 2004/18 irányelv 48. cikke (3) bekezdésének értelmezési szempontjaként felhasználni, mivel jelen esetben nincs szó valamely, az utóbbi rendelkezés tartalmára vonatkozó értelmezési kétség eloszlatásáról (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 92. pont).
A 2004/18 irányelv 47. cikkének (2) bekezdéséről és 48. cikkének (3) bekezdéséről
Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a 2004/18 irányelv 47. cikkének (2) bekezdése és 48. cikkének (3) bekezdése valamennyi gazdasági szereplőt feljogosítja arra, hogy valamely meghatározott szerződés tekintetében más szervezetek kapacitására hivatkozzanak, a köztük és e szervezetek között fennálló kapcsolat jellegétől függetlenül, amennyiben bizonyítják az ajánlatkérő szerv számára, hogy rendelkezésükre fognak állni e szerződés teljesítéséhez szükséges erőforrások (2013. október 10‑iSwm Costruzioni 2 és Mannocchi Luigino ítélet, C‑94/12, EU:C:2013:646, 29. pont).
E rendelkezések nem írják elő annak elvi tilalmát sem, hogy valamely ajánlattevő saját kapacitásai mellett igénybe vegye egy vagy több harmadik szervezet kapacitásait, hogy teljesítse az ajánlatkérő szerv által meghatározott szempontokat. Sőt a Bíróság kifejezetten hivatkozott a gazdasági szereplő azon lehetőségére, hogy valamely szerződés teljesítéséhez – esetlegesen saját erőforrásain kívül – egy vagy több másik szervezethez tartozó erőforrásokat vegyen igénybe (2013. október 10‑iSwm Costruzioni 2 és Mannocchi Luigino ítélet, C‑94/12, EU:C:2013:646, 30. és 32. pont).
Az ehhez hasonló értelmezés megfelel a közbeszerzéseknek a nemcsak a gazdasági szereplők, hanem egyúttal az ajánlatkérő szervek javát szolgáló, lehető legszélesebb verseny előtti megnyitására irányuló, az e területre vonatkozó irányelvek által elérni kívánt célkitűzésnek. Ezenfelül ez az értelmezés elősegítheti a kis‑ és középvállalkozásoknak a közbeszerzésekhez való hozzáférését, aminek elérésére a 2004/18 irányelv szintén törekszik, amint az annak (32) preambulumbekezdéséből kitűnik (2013. október 10‑iSwm Costruzioni 2 és Mannocchi Luigino ítélet, C‑94/12, EU:C:2013:646, 34. pont).
A jelen ügyben a Casertana vitatja a Tribunale amministrativo regionale per la Campania (Campania tartomány közigazgatási bírósága) azon értékelését, amely szerint e társaságot automatikusan kizárták az alapügy tárgyát képező közbeszerzési eljárásból amiatt, hogy a Consorzio Stabile GAP elveszítette az érintett szolgáltatási kategóriában való besoroláshoz szükséges minősítést.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2004/18 irányelv (46) preambulumbekezdésének és 2. cikkének megfelelően az ajánlatkérő szervek a gazdasági szereplőket kötelesek egyenlő és hátrányos megkülönböztetéstől mentes bánásmódban részesíteni, és átlátható módon eljárni (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 60. pont; 2017. május 4‑iEsaprojekt ítélet, C‑387/14, EU:C:2017:338, 35. pont).
Ennek megfelelően egyrészről az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve megköveteli, hogy az ajánlattevők azonos esélyekkel rendelkezzenek ajánlataik összeállításakor, és ebből következően azt a követelményt is magában foglalja, hogy valamennyi ajánlattevő tekintetében ugyanazon feltételek vonatkozzanak az ajánlatokra. Másrészről az átláthatóság kötelezettségének célja az ajánlatkérő szerv részéről a részrehajlás és az önkényesség kockázata hiányának biztosítása. Ez a kötelezettség magában foglalja, hogy az ajánlati felhívásban vagy a dokumentációban a közbeszerzési eljárás minden feltételét és részletes szabályát világosan, pontosan vagy egyértelműen kell megfogalmazni, elsősorban annak érdekében, hogy minden, észszerű mértékben tájékozott, általános gondossággal eljáró ajánlattevő megérthesse annak pontos jelentését, és azt ugyanúgy értelmezhesse, másodsorban pedig azért, hogy az ajánlatkérő szerv ténylegesen ellenőrizhesse, hogy az ajánlattevők ajánlatai megfelelnek‑e a szóban forgó szerződésre irányadó szempontoknak (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. május 4‑iEsaprojekt ítélet, C‑387/14, EU:C:2017:338, 36. pont).
Ezenfelül, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvével, valamint az átláthatósági kötelezettséggel ellentétes valamely közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásában az ajánlatkérő és az ajánlattevő között minden tárgyalás, ami azt jelenti, hogy főszabály szerint az ajánlat benyújtását követően nem módosítható, kezdeményezze azt akár az ajánlatkérő szerv, akár az ajánlattevő. Ebből következik, hogy az ajánlatkérő nem kérhet felvilágosítást attól az ajánlattevőtől, amelynek ajánlatát pontatlannak vagy az ajánlattételhez szükséges dokumentációban foglalt műszaki követelményeknek meg nem felelőnek ítélte (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. május 4‑iEsaprojekt ítélet, C‑387/14, EU:C:2017:338, 37. pont).
A Bíróság ugyanakkor azt is kimondta, hogy a 2004/18 irányelv 2. cikkével nem ellentétes, ha az ajánlatra vonatkozó adatokat kijavíthatják vagy kiegészíthetik, különösen amennyiben azok nyilvánvalóan csak egyszerű pontosítást igényelnek, vagy nyilvánvaló tárgyi tévedések kiküszöbölése érdekében ez szükséges (2016. április 7‑iPartner Apelski Dariusz ítélet, C‑324/14, EU:C:2016:214, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. május 4‑iEsaprojekt ítélet, C‑387/14, EU:C:2017:338, 38. pont).
A nyertes jogalanyokra vonatkozó módosításokat illetően a Bíróság már megállapította, hogy a nyertes társulás összetétele módosításának engedélyezéséről szóló határozat az odaítélésről szóló határozat jelentősnek minősíthető módosításával jár, amennyiben az érintett közbeszerzési eljárás sajátosságaira tekintettel olyan lényeges elemre vonatkozik, amely meghatározó volt az odaítélésről szóló határozat meghozatalakor. Ebben az esetben a nemzeti jog releváns intézkedéseit kellene alkalmazni e jogellenes helyzet orvoslására, ami akár még új odaítélési eljárás megszervezését is jelentheti (2014. május 8‑iIdrodinamica Spurgo Velox és társai ítélet, C‑161/13, EU:C:2014:307, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A koncessziós szerződésekkel kapcsolatban ráadásul a Bíróság megállapította, hogy valamely alvállalkozó személyének módosítása – még ha ennek lehetőségét a szerződésben ki is kötötték – kivételes esetekben a koncessziós szerződés alapvető eleme lényeges módosításának minősülhet, amennyiben egy meghatározott alvállalkozó igénybevétele egy másik helyett az érintett szolgáltatás sajátos tulajdonságait figyelembe véve a szerződés megkötésekor meghatározó körülménynek minősült (2010. április 13‑iWall ítélet, C‑91/08, EU:C:2010:182, 39. pont).
Az alapügyben – ahogyan azt a főtanácsnok az indítványa 47. pontjában megjegyezte – a kizárólag a vállalati társulásnak előre nem látható módon biztosított azon lehetőség, hogy helyettesítse a társulás részét képező és a kizárás terhe mellett megkövetelt minősítést elveszítő harmadik vállalkozást, az ajánlat és maga a társulás lényeges módosításának minősülne. Az ajánlat ilyen módosítása ugyanis arra kötelezné az ajánlatkérő szervet, hogy újabb ellenőrzést folytasson le és versenyelőnyt biztosítson e társulásnak, amely megkísérelhetné optimalizálni az ajánlatát annak érdekében, hogy a szóban forgó közbeszerzési eljárásban a versenytársak ajánlataival könnyebben szembesüljön.
Az ilyen helyzet ellentétes lenne az egyenlő bánásmód elvével, amely megköveteli, hogy az ajánlattevők azonos esélyekkel rendelkezzenek ajánlataik összeállításakor, és azt a követelményt is magában foglalja, hogy valamennyi ajánlattevő tekintetében ugyanazon feltételek vonatkozzanak az ajánlatokra, továbbá torzítaná a közbeszerzési eljárásban részt vevő vállalkozások közötti egészséges és hatékony versenyt.
Végül a Casertana által hivatkozott, vis maiorral kapcsolatos érvet illetően meg kell állapítani, hogy bár a 2004/18 irányelv – amint azt a jelen ítélet 31. és 32. pontja tartalmazza – lehetővé teszi az ajánlattevőnek, hogy saját kapacitásai mellett igénybe vegye egy vagy több harmadik szervezet kapacitásait annak érdekében, hogy teljesítse az ajánlatkérő szerv által meghatározott szempontokat, ezen ajánlattevő a vállalati társulás vezetőjeként felelős marad a szóban forgó közbeszerzési eljárásra vonatkozó dokumentumokban az ajánlatkérő szerv által meghatározott kötelezettségek és ajánlattételi feltételek e társulás általi teljesítéséért.
A fentiekre tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/18 irányelv 47. cikkének (2) bekezdését és 48. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési eljárásban részt vevő gazdasági szereplőnek nem biztosítja azon lehetőséget, hogy az ajánlatának benyújtását követően a megkövetelt minősítéseket elveszítő, erőforrást nyújtó szervezetet lecserélje, és amely e gazdasági szereplő automatikus kizárását vonja maga után.
Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 47. cikkének (2) bekezdését és 48. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési eljárásban részt vevő gazdasági szereplőnek nem biztosítja azon lehetőséget, hogy az ajánlatának benyújtását követően a megkövetelt minősítéseket elveszítő, erőforrást nyújtó szervezetet lecserélje, és amely e gazdasági szereplő automatikus kizárását vonja maga után.

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
IV/01054/2017
. IV/01054/2017
Első irat érkezett: 04/27/2017
Az ügy tárgya: A Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (lakás kiürítése)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítélete, a Fővárosi Törvényszék 44.Pf.637.376/2015/5. számú ítélete és a Pesti Központi Kerületi Bíróság 25.P.50.635/2015/10. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó előadta, hogy az eljáró bíróság szolgálati lakása elhagyására kötelezte. A Kúria a jogerős döntést hatályában fenntartotta.
Az indítványozó sérelmezte, hogy a lakás kiürítésére kötelezés egy olyan jogszabályon alapult, amely később született, mint a szolgálati lakás használatára vonatkozó lakásbérleti szerződés.
Az indítványozó álláspontja szerint a bírósági döntések sértik az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerinti jogállamiság elvét, a XV. cikk (1) bekezdése szerinti hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét és a XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz való jog alapvető elvét..
Pesti Központi Kerületi Bíróság 25.P.50.635/2015/10. számú ítélete, Fővárosi Törvényszék 44.Pf.637.376/2015/5. számú ítélete, Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítélete
IV_1054_2_2017_indkieg_anonim.pdf IV_1054_0_2017_indítvány_anonim.pdf
A határozat száma: 3363/2017. (XII. 22.) AB végzés
Az ABH 2017 tárgymutatója: indokolási kötelezettség; tisztességes eljáráshoz való jog mint indokolt bírói döntéshez való jog; tulajdonhoz való jog
3363_2017 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítása és megsemmisítése iránt előterjesztett alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[2]	Az indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a szerinti alkotmányjogi panaszt terjesztett az Alkotmánybíróság elé a Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítélete, a Fővárosi Törvényszék 44.Pf.637.376/2015/5. számú ítélete és a Pesti Központi Kerületi Bíróság 25.P.50.635/2015/10. számú ítélete ellen, azok alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérve. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában és az Alkotmánybíróság főtitkárának felhívására tett indítvány módosításában és kiegészítésében az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének, a XIII. cikk (1) bekezdésének, a XV. cikk (1) és (2) bekezdéseinek és a XXVIII. cikk (1) bekezdésének a megsértésére hivatkozott.
[3]	2. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügy előzménye szerint az indítványozó mint a per alperese és mint bérlő, valamint az Információs Hivatal mint a per felperese és mint bérbeadó között 1993. június 16-án lakásbérleti szerződés jött létre. A szerződés időbeli hatályát a felek az alperesnek a felperesnél töltött szolgálati jogviszonya fennállásának időtartamára határozták meg. A szerződés 9. pontja szerint amennyiben a szerződésben külön nem szabályozott kérdések merülnek fel, akkor a „mindenkor hatályos jogszabály” rendelkezéseit kell alkalmazni. A lakásbérleti szerződés tárgyát képező lakás a Magyar Állam tulajdona, az indítványozó a szerződéskötés napja óta annak birtokosa. Az indítványozó házastársával 2003. június 5-én adásvételi szerződés útján tulajdonjogot szereztek ugyanazon társasház egy másik lakásán, amelyben az indítványozó szolgálati lakása található. Az Információs Hivatal 2014. október 18-án levélben felszólította az indítványozót, hogy a szolgálati lakást 30 napon belül hagyja el, mivel a lakáson fennálló lakásbérleti jogviszonya a törvény erejénél fogva arra tekintettel megszűnt, hogy az indítványozó szolgálati helyén lakástulajdonossá vált. Az indítványozó a lakást nem hagyta el, házastársával és gyermekeivel azóta is abban él.
[4]	A Pesti Központi Kerületi Bíróság 25.P.50.635/2015/10. számú ítéletében arra kötelezte az indítványozót, hogy a szolgálati lakást 30 napon belül, elhelyezési igény nélkül hagyja el és azt ingóságaitól kiürített és rendeltetésszerű használatra alkalmas állapotban bocsássa a felperes kizárólagos birtokába. Az indítványozó fellebbezése folytán másodfokon eljáró Fővárosi Törvényszék 44.Pf.637.376/2015/5. számú ítéletében az elsőfokú ítéletet helyben hagyta.
[5]	A Kúria Pfv.V.20.855/2016/8. számú ítéletében a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. A Kúria az elsődleges felülvizsgálati kérelemmel összefüggésben arra utalt, hogy a kereshetőségi jog hiányával kapcsolatos hivatkozás alapvetően téves, valamint a Nemzeti Vagyonról szóló 2011. évi CXCVI. törvény (a továbbiakban: Vagyon tv.) rögzíti, hogy a vagyonkezelőt a tulajdonos jogai illetik meg, ezért a felperes teljes körűen élhetett a tulajdonjogból fakadó valamennyi részjogosítvánnyal. Az indítványozó másodlagos felülvizsgálati kérelme vonatkozásában a Kúria kifejtette, hogy a per tárgya lakáskiürítési igény elbírálása volt, mivel a felperes kereseti kérelme kizárólag erre irányult, ezért a felülvizsgálati kérelemben a felmondás jogszerűségével, illetve annak hiányával kapcsolatos kifogások jogi jelentőséggel nem bírtak. A Kúria továbbá azon felülvizsgálati hivatkozásokat sem tudta vizsgálni, amelyekkel összefüggésben az indítványozó nem jelölt meg konkrét jogszabálysértést. A Kúria szerint a perben kizárólag annak volt jelentősége, hogy az indítványozó jogosult-e a lakás birtokban tartására. Ebből a szempontból a bérleti szerződésnek a „mindenkor hatályos jogszabályok” rendelkezéseire utaló 9. pontját a szolgálati lakás biztosításának céljához mérten, komplexen kellett vizsgálni az Alaptörvény 28. cikkében foglaltakra is figyelemmel. A Kúria kiemelte, hogy a szolgálati lakás biztosításának célja az adott településen önálló lakóingatlannal nem rendelkező munkavállaló számára a munkavégzés elősegítése érdekében a lakhatás biztosítása addig, amíg egyrészről munkaviszonya fennáll, továbbá, amíg a szerződéskötéskori (a szolgálati lakás iránti kérelem elbírálásakori) körülmények változatlanul fennállnak. A Kúria szerint a szolgálati lakás igénybevételével nem egyeztethető össze a településen saját lakóingatlan léte. Ebből következően az indítványozónak számolnia kellett azzal, hogy a „mindenkor hatályos” jogszabályi rendelkezések, illetve azok változása a szolgálati lakáshoz való jogosultságát érinthetik, amibe a jogosultság megszűnése is értelemszerűen beletartozik függetlenül a szolgálati jogviszonya fennálltától. Ez a jogszabályváltozás a perbeli esetben a 2/1994. (IX. 20.) TNM rendelet (a továbbiakban: Rendelet) hatálybalépésével következett be. A Rendelet 2. §-a, 3. § a) pontja és 7. § (1) bekezdése a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Lakás tv.) 23. § (2) bekezdésében megfogalmazottakra is figyelemmel, együttesen az indítványozó önálló lakás szerzésének ténye miatt a szolgálati lakás biztosítása indokoltságának, ezáltal a bérleti jogviszonynak a megszűnését eredményezték.
[6]	Az indítványozó ezt követően nyújtott be alkotmányjogi panaszt a Kúria ítéletével szemben, mert álláspontja szerint a lakásbérleti szerződés záradékának azon pontja, amely szerint „a jelen szerződésben nem szabályozott kérdésekben a mindenkor hatályos jogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni”, önmagában alaptörvény-ellenes, különösen akkor, ha erre hivatkozással utóbb hatálybalépő jogszabály visszamenőleges hatályú alkalmazását eredményezik. Az indítványozó szerint a Rendelet egyik bontófeltételének alkalmazása az 1993 júniusában kötött szerződéssel szerzett jogát elvonta. Az indítványozó hangsúlyozta, hogy ezt a szolgálati bérlakást az 1/1971. (II. 8.) Korm. rendelet jogosultsági feltételei szerint kapta, ezért sérti a jogállamiság és a jogbiztonság elvét az, ha egy 1994 szeptemberében hatálybalépő rendelet bontófeltételét a bíró ítéletében úgy alkalmazza visszamenőleg egy 1993 júniusában született jognyilatkozatra, hogy az nem ezen Rendelet alapján született.
[7]	Az indítványozó kifogásolta továbbá, hogy a bíróságok nem vették figyelembe azon megállapodást sem, amely részét képezte a lakásbérleti szerződésnek és külön rendelkezett a bontófeltételről, továbbá azon jegyzőkönyvet sem, amely a 2010-ben lefolytatott hivatali vizsgálat eredményét rögzíti, amely alapján álláspontja szerint az Információs Hivatalnak nincs jogalapja a Rendelet alapján a 30 napos határidő elteltével a bontófeltételre hivatkozni. Az indítványozó hivatkozása szerint a bíróságok nem megfelelően értékelték azon tényt sem, miszerint korábban az Információs Hivatal rendelkezésére bocsátott egy olyan önkormányzati bérlakást, amelyet a leadást követően az Információs Hivatal felhasznált. Az indítványozó szerint a bíróság ezen eljárása sérti az Alaptörvény XV. cikk (1) és (2) bekezdéseit. Az indítványozó az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésének sérelmét abban látja, hogy a bíróságok ítélete annak ellenére kilakoltatta gyermekeivel együtt a tartósan fennálló szolgálati bérlakásából, hogy az alkotmányos tulajdonvédelemben részesülő vagyoni jognak minősült. Az indítványozó szerint a bíróságok releváns tényeket hagytak figyelmen kívül, döntésüket hiányosan indokolták, amelyek önmagukban a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog sérelmét okozták. Az indítványozó kérte az Emberi Jogok Európai Bírósága joggyakorlatának figyelembevételét is.
[10]	Az indítványozó megjelölte az Alkotmánybíróság hatáskörére vonatkozó törvényi rendelkezést, az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit [B) cikk (1) bekezdés, XIII. cikk (1) bekezdés, XV. cikk (1) és (2) bekezdés, XXVIII. cikk (1) bekezdés].
[13]	Az indítványnak az Alaptörvény XV. cikk (1) és (2) bekezdéseinek a sérelmét állító része azért nem felel meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontja szerinti feltételnek, mert egyáltalán nem jelöli meg ezzel összefüggésben az Alaptörvényben biztosított jog sérelmének lényegét. Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy „az Alaptörvény egyes rendelkezéseinek puszta felsorolása ugyanis nem ad kellő alapot az alkotmányossági vizsgálat lefolytatására […]” {34/2014. (XI. 14.) AB határozat, Indokolás [212]}.
[14]	Mindezekre tekintettel a jelen egyedi ügyben az alkotmányjogi panasz Abtv. 29. §-a szerinti vizsgálata az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerinti visszaható hatályú jogalkalmazásra, a XIII. cikk (1) bekezdése szerinti tulajdonhoz való jogra és a XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes eljárásból fakadó indokolási kötelezettségre korlátozódott.
[15]	4. Az Abtv. 29. §-a értelmében alapvető feltétel, hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet tartalmazzon, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel.
[16]	Az Alkotmánybíróság elöljáróban arra mutat rá, hogy következetes gyakorlata szerint a B) cikk (1) bekezdése szerinti alkotmányjogi panaszt csak két kivételes esetben – a visszaható hatályú jogalkotásra és a felkészülési idő hiányára alapított indítványok esetében – vizsgálja érdemben {3033/2013. (II. 12.) AB határozat, Indokolás [7]}. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint „[A]z ad malam partem visszaható hatály tilalma elsősorban a normaalkotással szemben megfogalmazott elvárás […]. Mindezekhez kapcsolódóan a jogalkalmazást érintően alaptörvény-ellenesség csak a visszaható hatályú szabályalkalmazással összefüggésben vethető fel, tehát akkor, ha a jogvitára okot adó eseménykor még nem létező – vagy nem hatályos – előírás alapján bírálnak el egy ügyet. Önmagában azonban a jogvitáknak az irányadó jogszabályi rendelkezések alapján történő eldöntése – akkor is, ha a bíróság esetleg tévesen értelmezte az alkalmazott előírást – a visszaható hatály Alaptörvényből levezetett tilalmával nem hozható összefüggésbe” {3051/2016. (III. 22.) AB határozat, Indokolás [15]–[16]}.
[17]	Az Alkotmánybíróság joggyakorlata az 50/2014. (XII. 6.) AB határozatában a bérleti jogra is kiterjesztette az alkotmányos tulajdonvédelmet.
[18]	Az Alkotmánybíróság arra mutat rá, hogy a jelen ügyben a Kúria által vizsgált lakásbérleti szerződés 9. pontja, a felek megállapodása szerint maga rendelte alkalmazni a szerződésben nem szabályozott kérdésekre a „mindenkor hatályos” jogszabályok rendelkezéseit, következésképpen a visszaható hatály tilalmával nem hozható alkotmányjogilag értékelhető összefüggésbe a lakásbérlet jogszabályváltozás okán utóbb történő megszűnése, ezért az indítvány nem vetette fel az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének és a XIII. cikk (1) bekezdésének a megsértését. Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben utal a kúriai ítélet [37] bekezdésére is, amely kifejezetten rögzíti, hogy a per tárgya lakáskiürítési igény elbírálása volt, következésképpen az indítványozó alkotmányos tulajdonvédelemre vonatkozó hivatkozásai a perjogi szabályok alapján nem voltak összefüggésbe hozhatók az alapperrel.
[19]	Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének megsértését állító indítványi résszel összefüggésben az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy „[a] jogszabályokat a bíróságok értelmezik, az Alkotmánybíróság csak az értelmezési tartomány alkotmányos kereteit jelölheti ki” {3090/2017. (IV. 28.) AB végzés, Indokolás [27]}. Az Alkotmánybíróság erre figyelemmel nem foglalhat állást a bíróság döntési jogkörébe tartozó szakjogi vagy kizárólag törvényértelmezési kérdésben {3392/2012. (XII. 30.) AB végzés, Indokolás [6]; 3017/2013. (I. 28.) AB végzés, Indokolás [3]; 3028/2014. (II. 17.) AB végzés, Indokolás [12]; 3098/2014. (IV. 11.) AB végzés, Indokolás [28]}. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint tartózkodik az indokolásban megjelenő érvek megalapozottságának vizsgálatától, mert a tényállás megállapítása, a bizonyítékok értékelése és mérlegelése az eljárásjogi szabályokban a jogalkalmazó számára fenntartott feladat {3119/2016. (VI. 21.) AB végzés, Indokolás [30], 3309/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [5]}.
[20]	Az indítványozó az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének sérelmét abban látta, hogy a bíróságok figyelmen kívül hagytak általa relevánsnak tartott tényeket, illetve határozatukat hiányosan indokolták.
[21]	Az alkotmányjogi panaszban előadott kérdést a bíróságok indokolási kötelezettségét érintően az Alkotmánybíróság az indítványban is felhívott 7/2013. (III. 1.) AB határozatában alapvető jelentőségű alkotmányjogi kérdésként értékelte (Indokolás [21]). Következésképpen az indítványban felvetett elvi jelentőségű alkotmányjogi kérdés tárgyában az Alkotmánybíróság már korábban állást foglalt {3130/2015. (VII. 9.) AB végzés, Indokolás [13]}.
[22]	Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz alapját képező ítélet vonatkozásában megállapította, hogy a bíróság ítéletében a lakásbérleti szerződés 9. pontját érintően az irányadó jogszabályi rendelkezések egymásra tekintettel történő értelmezése alapján megindokolta, hogy az indítványozó ügyében a szolgálati lakás igénybevételével nem egyeztethető össze a településen saját lakóingatlan léte. Következésképpen azon okból, hogy a bíróság az indítványozó érvelésétől eltérő álláspontra helyezkedett, eleve nem helytálló az indítványozó azon kifogása, hogy a vonatkozó kérelmeit a bíróság nem bírálta el, ítéletét nem indokolta. Megjegyzendő, hogy a perjogi szabályok alapján nem értékelhető kifogások szintén nem vetik fel az indokolási kötelezettség sérelmét.
[23]	Az indítványozó a támadott ítélet alaptörvény-ellenességét egyebekben nem indokolta, az Alkotmánybíróság nem talált olyan körülményt, amelyet a visszaható hatály tilalmával, a tulajdonhoz való joggal, illetve a tisztességes bírósági eljáráshoz való joggal összefüggésben, alkotmányos jelentőségű eljárási szabályok érvényesülését érintő, alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésként vagy a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességként lehetne értékelni.
[24]	Az Alkotmánybíróság mindezek alapján az alkotmányjogi panaszt – részben a határozott kérelem követelményeinek való meg nem felelés, részben pedig az Abtv. 29. §-ában írt befogadási feltétel teljesülése hiányában – az Abtv. 56. § (1)–(3) bekezdése alapján eljárva az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) és h) pontjai alapján visszautasította.
. 04/27/2017
. 3363/2017. (XII. 22.)

matches: Kúria Kúria Bíróság bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria Bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság