text:
GVH - Vj-106/2000/16
Kf. II. 39. 894/2001/6. szám
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a Budapesti Elektromos Művek Rt. (Budapest) felperesnek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen versenyügyben hozott határozat felülvizsgálata iránt indított perében a Fővárosi Bíróság 2001. évi július hó 5. napján kelt 3.K.36.332/2000/2. számú ítélete ellen az alperes részéről 3. és 4. sorszám alatt benyújtott fellebbezés és a felperes részéről Kf.5. sorszám alatt benyújtott csatlakozó fellebbezés elbírálása során a 2003. évi május hó 14. napján megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta a következő
A Legfelsőbb Bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét és ezáltal az alperes határozatát részben és akként változtatja meg, hogy az alperes 2000. évi október hó 3. napján kelt Vj-106/2000/16. számú határozatának indokolásából mellőzi a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 21. § a/ és d/ pontjának megsértésére vonatkozó megállapításokat, és a bírság ősszegét 1 millió (azaz egymillió) forintra leszállítja.
Egyebekben azzal hagyja helyben az elsőfokú bíróság ítéletét, hogy a felek az első fokú eljárás során felmerült költségeiket maguk viselik.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - az illetékhivatal külön felhívására - 5.000.- (azaz ötezer) forint kereseti illetéket, míg a fennmaradó kereseti illetéket az állam viseli.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 nap alatt az alperesnek 10.000.- (azaz tízezer) forint másodfokú részperköltséget, valamint az államnak - az illetékhivatal külön felhívására - 16.750.- (azaz tizenhatezerhétszázötven) forint fellebbezési és csatlakozó fellebbezési eljárási illetéket. Ezt meghaladóan 3.500. (azaz háromezer-ötszáz) forint fellebbezési eljárási részilletéket az állam visel.
Ez ellen az ítélet ellen további fellebbezésnek nincs helye .
A felperes Budapesten és Pest megye egy részén 1,3 millió háztartási fogyasztó villamos energia szükségletét elégíti ki, mint kizárólagos szolgáltató.
A felperes a közte és a lakossági fogyasztók kőzött létrejött általános közüzemi szerződést a 2000 év folyamán módosítani kívánta, ezért szórólapon hívta fel a fogyasztók figyelmét, hogy átáll az egyszeri mérőóra leolvasásos rendszerre. Választást kínált a fogyasztók részére a részszámlázás és havonta a saját mérőóra állás írásban vagy telefonon történő bejelentése között. A havi leolvasásos rendszernél maradó fogyasztót terhelte volna az óraállás bejelentésével kapcsolatos telefonálás, illetőleg levelezés felmerülő többletköltsége. A részszámlázás választása esetén nem biztosított lehetőséget a régi havi leolvasáson alapuló rendszerre való visszatérésre. A felperes az áttérésről tájékoztató levele mellé válaszborítékot nem mellékelt. Azoknak a fogyasztók hallgatását, akik a szórólapra nem válaszoltak, akként értékelte, hogy a részszámlás rendszerre történő áttérést tudomásul vették.
A számlázási rendszer megváltoztatásával kapcsolatban számos fogyasztói panasz érkezett, ezért a Magyar Energia Hivatal és a Fogyasztóvédelmi Felügyelőség a fogyasztók tájékoztatásával kapcsolatos, és az évi egyszeri leolvasáson alapuló számlázásra áttéréssel kapcsolatban - a felperessel történt egyeztetés után - azt ajánlotta, hogy a felperes csak olyan változtatást alkalmazzon, amely a fogyasztók részére nem hátrányos és nem jár többletköltséggel.
A felperes ezután a régi számlázásos rendszernél maradó 95 ezer fogyasztót újabb levéllel kereste, megismertetve az új részszámlázásos rendszer előnyeit azzal, hogy a havi leolvasásos rendszer is változni fog, a fogyasztókat nem keresi fel havonta az óraleolvasó, a fogyasztásmérő állását minden hónapban az előző számla esedékességétől számított 5 napon belül kell bejelenteni telefonon, elektronikus vagy postai úton. A készpénzfizetés lehetősége megszűnik, csak postai csekken vagy banki átutalással lehet a számla ellenértékét megfizetni. Ehhez a tájékoztató leveléhez a felperes már válaszborítékot mellékelt, és arról is tájékoztatott, hogy ingyenes zöldszámot bocsát a fogyasztók rendelkezésére, ahol bejelentésüket megtehetik, illetve a befizetések érdekében csekket adott ki. Korrigálta azt a kikötését is, amely szerint a részszámlás rendszert választóknak a későbbiekben nincs joga áttérni a másik rendszerre, utóbb a felperes mozgáskorlátozottak és egyéb rászorultak esetében az árammérő igény szerinti leolvasását biztosította és a felperes ügyfélszolgálati irodájában és a bevásárló központokban lehetővé tette a készpénzes befizetést is.
Az alperes által hivatalból megindult versenyfelügyeleti eljárásban készült vizsgálati jelentés a felperes gazdasági erőfölénnyel való visszaélése miatt a versenyjogsértést megállapította, és 79,5 millió, majd 40 millió forint bírság megállapítását indítványozta, mert - álláspontja szerint - a felperes a fogyasztóival szembeni magatartásán jelentősen nem változtatott.
Az alperes a 2000. október 3-án kelt Vj-106/2000/16. számú határozatában megállapította, hogy a felperes visszaélt gazdasági erőfölényével, amikor akként tett közüzemi szerződés módosítására ajánlatot, hogy annak elutasítása a fogyasztókra nézve hátrányos következményekkel járt. A felperes terhére ezért 2 millió forint bírságot szabott ki. Megállapította, hogy a jogszabály által megengedett részszámlázási rendszer korszerű és bevezetése indokolt, elemezte a részszámlázási rendszer előnyeit és hátrányát, kiemelte, hogy a felperes gazdasági érdeke a közös megállapodás létrejötte, ennek hiányában ugyanis arra kényszerül, hogy a havi leolvasáson alapuló rendszerről áttérni nem kívánó fogyasztók részére a korábbi rendszert is fenntartsa. A felperesnek azt a magatartását, hogy
- a korábbi rendszer választásának feltétele a válaszborítékot nem kapó fogyasztóknál a saját költségen való ellentmondás volt; továbbá, hogy
- a régi rendszer választása esetén az eredeti tájékoztatás szerint a havi óraállásról a fogyasztóknak saját költségen kellett volna tájékoztatást adni a felperes részére a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 21. § a/ pontjába ütköző hátrányos feltételek - közvetett módon történő - kikényszerítésének, másrészt a gazdasági döntések indokolatlan előny szerzése céljából történő befolyásolásának minősítette a Tpvt. 21. d/ pontja alapján. Az alperes határozatának indokolása szerint a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmát is megsértette a felperes eljárása, mert a versenyjogi szabályozás a felperestől erőfölényes helyzetére tekintettel a szokásosnál körültekintőbb szerződés-módosítási eljárást kért számon. A jogsértést nem tette meg nem történtté az, hogy a felperes utóbb a fogyasztókat befolyásoló (kényszerítő) magatartásán változtatott. Az alperes a jogsértést a Tpvt. 77. § (1) bekezdésének c/ pontja alapján megállapította és a rendszer bevezetése során gyakorolt hibajavítást együtt értékelve a Tpvt. 78. §-a alapján a bírságot a felperes piaci súlyához viszonyítva jelképes összegben állapította meg.
A felperes keresetében az alperes határozatának megváltoztatását kérte annak megállapítása mellett, hogy a versenyjogsértést nem követte el, másodsorban kérte a bírság mellőzését.
Az elsőfokú bíróság ítéletével az alperes határozatát részben megváltoztatta és a Tpvt. 21. § a/ és c/ - helyesen d/ - pontja sérelmének kimondására, valamint a 2 millió forint kiszabására vonatkozó rendelkezést mellőzte. A felperes keresetét ezt meghaladóan elutasította, az alperest részperköltség megfizetésére kötelezte azzal, hogy a kereseti illetéket az állam viseli. Az ítélete indokolásában rögzítette, hogy a versenyjog szabályaival ellentétes volt azon felperesi magatartás, amely a közüzemi szerződések módosításának lebonyolítása során a válaszborítékot nem kapó fogyasztókat olyan helyzetbe hozta, hogy ellentmondásra csak saját költségükben keríthettek sort, illetőleg a régi rendszer és az új rendszer közötti választásukat az eredeti tájékoztatás szerint az is befolyásolta, hogy a havi óraállásról saját költségen kellett volna bejelentést tenni. A gazdasági erőfölényben lévő felperesnek üzleti kapcsolataiban fokozott körültekintéssel, a fogyasztók érdekeinek figyelembevételével kell eljárnia, ez a fokozott elvárás a Tpvt. preambulumából, továbbá a 21. § szerinti és a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmából következik. A felperes a későbbiek során változtatott magatartásán, a szerződés-módosítást követő szerződéses jogviszonyra annak kihatása nem volt. Mindebből arra következtetett, hogy a felperes magatartása a Tpvt. 21. §-ának gazdasági erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmát valósította meg, mivel a nevesített és a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontja szerinti jogsértés csak akkor valósult volna meg, ha a jogviszonyból eredő hátrányos feltételek bekövetkeznek, illetőleg abból indokolatlan eredmény származik. A felperesi magatartást ugyanakkor annyiban találta kifogásolhatónak, amennyiben az új rendszerre való átállás a fogyasztók érdekeit sértette. Az első fokú bíróság a bírság kiszabását teljes egészében indokolatlannak tartotta figyelemmel a jogsértésnek az alperesi megállapításához-képest is csekély voltára.
Az elsőfokú bíróság ítélete elleni fellebbezésében az alperes az ítélet megváltoztatása mellett a felperes keresetének elutasítását, másodsorban a bírság mellőzésére vonatkozó rész megváltoztatását kérte.
Az alperes fellebbezésében arra hivatkozott, hogy a kifogásolt előnyszerzés, illetve hátrányokozás nem a felperes által bevezetett rendszerre, hanem annak bevezetési módjához kapcsolódott, mert a változást nem kívánó fogyasztók számára költséget (hátrányt), a felperes részére fel nem merülő költséget (előnyt) jelentett, így a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontja szerinti tényállások megvalósultak. Harmadsorban az elsőfokú ítélet perköltségre vonatkozó rendelkezésének és rendelkező részének akként történő megváltoztatását kérte, hogy az alperesi határozat indokolásának megváltoztatásával mellőzze a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontjára való hivatkozást.
A felperes csatlakozó fellebbezésében pedig az elsődleges keresetében foglaltaknak megfelelő döntés meghozatalát és az alperes perköltségen való marasztalását kérte.
Csatlakozó fellebbezésében a felperes előadta, hogy az a tény, hogy a fogyasztók csak saját, nem számottevő költségükön tehették meg a választott számlázási rendszerrel kapcsolatos bejelentésüket, nem az üzleti tisztesség követelményébe ütköző magatartás, nem haladja meg a tisztességes és szabad verseny szokásos eszközrendszerét, a felperes ezért a gazdasági erőfölényével nem élt vissza.
Az alperes fellebbezése részben alapos, a csatlakozó fellebbezés alaptalan.
Az alperes határozatában helytállóan állapította meg - és ezt a felperes sem tette vitássá -, hogy a felperes szolgáltatási területén (Tpvt. 14. §) a Tptv. 21. § (1) bekezdés a/ pontja alapján gazdasági erőfölényes helyzetben van, mert a fogyasztók az áramszolgáltatást, mint árut a felperesen kívül mástól beszerezni nem tudtak.
Eldöntendő kérdés volt az, hogy a felperes közüzemi szerződés módosítására tett ajánlata a gazdasági erőfölénnyel történő visszaélésnek minősült-e, éspedig az erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmába a Tpvt. 21. §-ába ütközött, vagy ezen felül megvalósította-e a hátrányos szerződési feltételek - közvetett módon történő kikényszerítését a 21. § a/ pontja szerint, vagy a gazdasági döntések indokolatlan előny szerzése céljából történő befolyásolásának minősült a 21. § d/ pontja alapján.
Az erőfölényes helyzettel való visszaélésnek általános definíciója helyett a Tpvt. 21. § a/-j/ pontjaiban példálózva sorol fel olyan magatartásokat, amelyek a gazdasági erőfölénnyel való visszaélésnek tekinthetők. A törvény a paragrafuson belüli generál klauzulaként a külön nevesített tipikus magatartások mellett minden olyan itt fel nem sorolt magatartást is tilt, amely a gazdasági versenyt veszélyezteti és a versenytársak, az érintett piaci szereplők (fogyasztók) számára hátrányos helyzetet teremt, vagy indokolatlan előny szerzésére alkalmas. Ilyen lehet a tisztességtelen üzleti (szerződési) feltételek alkalmazása. Ugyanakkor, amikor a gazdasági erőfölényben lévő vállalkozás magatartása az üzleti tisztesség követelményeibe nem ütközik és nem alkalmas a fogyasztók hátrányosabb helyzetbe hozására, a gazdasági erőfölénnyel visszaélés nem állapítható meg.
Az adott szerződés-módosítási eljárásban az új rendszert választók számára a havi leolvasásos rendszerre való áttérés (visszatérés) kizárása, továbbá az, hogy a szerződés-módosítás első időszakában válaszboríték és ingyenes telefonszám hiányában a fogyasztók csak saját költségükön választhattak a két leolvasási rendszer között, valamint, hogy a havi óraállást saját költségükön kellett bejelenteni és a megküldött csekk hiányában a fogyasztás ellenértékét befizetni, valójában a gazdasági erőfölénnyel visszaélés általános tilalmába ütközött, mert a változást nem kívánó fogyasztók számára hátrányt jelentett, annak okozására alkalmas volt. A felperes a fogyasztóknak az alkalmazott szerződés-módosítással okozott panaszát körültekintő szerződés-módosítási eljárással elkerülhette volna, mint ahogy azt utóbb a felperes meg is tette.
A perbeli esetben azonban a Tpvt. 21. § a/ pontjának második fordulata szerinti tényállás nem valósult meg. A felperes ezzel összefüggésben helyesen utalt arra, hogy a hátrányos vagy előnyös feltételeket közvetve kikényszeríteni - mint ahogy azt az alperes határozatában megállapította - nem lehet. Az alperes azonban határozatában arra is rámutatott - elemezve a régi és újonnan bevezetendő számlázási rendszert -, hogy a részszámlázási rendszer bevezetése a fogyasztóknak többletköltséget nem okoz, sőt hosszabb távon költségmegtakarítással járhat, így a díjemelkedés ellen hat.
A Legfelsőbb Bíróság megállapította, hogy a saját költségen történő ellentmondás és az óraállásról való tájékoztatás nem a Tpvt. 21. § a/ pontja szerinti hátrányos feltételek elfogadásának közvetett kikényszerítése. Az alperes határozatában és fellebbezésében az előny, illetve hátrány összegét nem munkálta ki, az ott írtak elméleti feltételezésen alapulnak.
Összegszerűségében tehát az volt megállapítható - figyelemmel a határozat indokolásában foglalt elemzésekre is -, hogy a hátrányokat az új rendszerből származó előnyök kiegyenlítették.
A Tpvt. 21. § d/ pontja alkalmazásában a gazdasági erőfölényben lévő fél abból a célból cselekszik, hogy indokolatlan és csak a számára előnyös szerződés-módosítást a másik fél elfogadja. Ebből következően a törvény a gazdasági erőfölényben lévő fél célzatos magatartását fogalmazza meg, amikor ezt a nevesített esetet megállapíthatónak tartja. A perbeni esetben azonban a felperesnek ilyen célzatos magatartása nyilvánvalóan nem valósult meg.
Mindebből következően az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg, hogy az alperes magatartása a gazdasági erőfölénnyel visszaélés általános tilalmába ütközött, a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontja szerinti tényállások, mint a gazdasági erőfölénnyel visszaélés nevesített esetei nem valósultak meg. A felperesnek a közüzemi szerződés módosításával kapcsolatos kezdeti magatartása, így a régi számlázási rendszerre való visszatérés kizárása a saját költségen való ellentmondás lehetősége, a saját költségen történő tájékoztatás az óraállásról a versenyjog szabályaival ellentétes magatartásként, a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmába ütközött.
Az alperes határozatában a Tpvt. 77. § (1) bekezdésének d/ pontja alapján állapította meg a versenyjogsértést azzal, hogy a jövőre nézve a törvénysértő magatartás folytatásától való eltiltást a magatartási hiba időközbeni javítása miatt szükségtelennek tartotta. A rendszer bevezetése során gyakorolt hibajavítást együtt értékelve az új rendszer bevezetésének piaci szükségességével, a bírságot a felperes piaci súlyához viszonyítva jelképes összegben szabta ki. A felperes azonban "a hibajavítást" a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség és a Magyar Energiai Hivatallal történő egyeztetés után tette meg, ennek alapján változtatott versenyjogi magatartásán, biztosítva a régi számlázási rendszerre való visszatérést, az ingyenes válaszlevelezőlapot és telefonszámot, valamint a befizetésekre csekket a fogyasztók részére. Az érintett piacon abszolút gazdasági erőfölényben lévő felperestől elvárható lett volna, hogy a számára is előnyös számlázási rendszerre való áttérést a fogyasztó számára zökkenőmentesen tegye lehetővé. Miután a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontja alapján a versenyjogsértést az elsőfokú bíróság és a Legfelsőbb Bíróság sem állapította meg, viszont a gazdasági erőfölénnyel való visszaélés általános tilalmának megszegését a felperes terhére megállapította, a Tpvt. 78. § (2) bekezdésében foglaltak miatt a jogsértő felperes piaci helyzetére, a fogyasztói érdekek kiterjedtségére figyelemmel a Legfelsőbb Bíróság megítélése szerint a bírság kiszabását mellőzni nem lehetett. Ugyanakkor a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontjában nevesítettek meg nem valósulása miatt a Legfelsőbb Bíróság az alperes által kiszabott bírság összegének mérséklését indokoltnak találta.
A Legfelsőbb Bíróság megállapította azt is, hogy elsőfokú bíróság az alperes határozatát részben megváltoztató ítéletének rendelkező részében tévesen tüntette fel az indokolásra tartozó jogszabályhelyeket.
Mindezekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét és ezáltal az alperes határozatát a Pp. 253. § (2) bekezdése és a Tpvt. 83. § (4) bekezdése alapján megváltoztatta és mellőzte a Tpvt. 21. § a/ és d/ pontjának megsértésére vonatkozó megállapításokat, egyben a bírság összegét 1 millió forintra szállította le.
A felek pernyertessége és pervesztessége között az első fokú eljárásban számottevő különbség nem volt, ezért az első fokú eljárásban felmerült költségeiket a Pp. 81. § (1) bekezdése alapján a felek maguk viselik.
A fellebbezési eljárásban az alperes fellebbezése nagyobb részben megalapozott volt, a csatlakozó fellebbezés nem volt eredményes, ezért a fellebbezési eljárásban a felperest a Pp. 78. § (1) és 81. § (1) bekezdése alapján fellebbezési részperköltségek megfizetésére kötelezte.
A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti, fellebbezési és csatlakozó fellebbezési eljárási illetékek viseléséről a pernyertesség és pervesztesség arányára tekintettel a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése és 14. §-a alapján rendelkezett.
Budapest, 2003. évi május hó 14. napján
Vj-106/2000/16 2000.10.03.

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
Az ismertetés napja: 2012. június 21.(1)
C‑173/11. sz. ügy
Sportradar GmbH (Németországban bejegyzett társaság)
Sportradar AG (Svájcban bejegyzett társaság)
(A Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
kérelem)
„A 96/9/EK irányelv – Az adatbázisok jogi védelme – A kimásolás és az újrahasznosítás fogalma – Az újrahasznosítás helyének megállapítása”
1. Egy bírósági eljárás keretében, amelynek tárgya az adatbázisok jogi védelméről szóló, 1996. március 11‑i 96/9/EK európai parlamenti
és tanácsi irányelv(2) 7. cikke szerinti sui generis jog, a Court of Appeal azt kérdezi a Bíróságtól, hogy az e jog által védett adatbázis tartalmának bizonyos használatát „kimásolásnak”
vagy „újrahasznosításnak” kell‑e minősíteni, és a minősítést követően hol kell megvalósultnak tekinteni.
2. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem célja, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára, hogy az úgynevezett sui generis jogot sértő cselekmények helyének kérdésében határozatot hozzon. Az interneten keresztül történő közlés terén a Bíróság által
felvázolt ítélkezési gyakorlattal összhangban arra szorítkozom, hogy ezen eszköz sajátosságaihoz és különösen a 96/9 irányelv
fogalmi kategóriáihoz igazodó megoldást javasoljak, egyéb kérdéseket figyelmen kívül hagyva, különösen a bírósági hatáskörre
vonatkozóan, amelyet álláspontom szerint a kérdést előterjesztő bíróság nem vitatott.
3. A 96/9 irányelv II. fejezetének („Szerzői jog”) „A védelem tárgya” címe alatt az 5. cikk úgy rendelkezik, hogy:
„A szerzői jogi védelem alatt álló adatbázis tekintetében az adatbázis szerzőjének kizárólagos joga, hogy:
d) az adatbázist bármilyen módon a nyilvánossághoz közvetítse, nyilvánosan megjelenítse vagy nyilvánosan előadja; […]”
4. A 96/9 irányelv III. fejezetének („Sui generis jog”) „A védelem tárgya” címet viselő 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Azon adatbázisok előállítói számára, amelyek tartalmának megszerzése, ellenőrzése, illetve előállítása minőségileg vagy mennyiségileg
jelentős ráfordítással járt, a tagállamok biztosítják a jogot arra, hogy az adatbázis egész tartalmának vagy minőségi és/vagy
mennyiségi szempontból jelentős részének kimásolását és/vagy újrahasznosítását megakadályozzák.
a) »kimásolás« az adatbázis tartalma egészének vagy egy jelentős részének más hordozóra bármilyen eszközzel, illetve bármilyen
formában történő végleges vagy ideiglenes átvitele;
b) »újrahasznosítás« az adatbázis tartalma egészének vagy egy jelentős részének a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé
tétele bármilyen módon a mű példányainak terjesztése, bérbeadás, on‑line közvetítés vagy egyéb módon történő közvetítése útján.
Az adatbázis valamely példányának a jogosult által vagy az ő hozzájárulásával a Közösségen belül történő első eladása kimeríti
az adott példány Közösségen belüli viszonteladásának ellenőrzésére vonatkozó jogot”.
5. Az Egyesült Királyságban a szerzői jogokról és adatbázisjogokról szóló 1997. évi rendelettel (Copyright and Rights in Database
Regulations 1997) (1997/3032. sz. SI) módosított szerzői jogokról szóló 1988. évi törvény (Copyright, Designs and Patents
Act 1988) útján ültették át a 96/9 irányelvet. A brit törvény megegyezik az irányelv tartalmával.
6. A Football Dataco Ltd., a Scottish Premier League Ltd., a Scottish Football League és a PA Sport UK Ltd. (a továbbiakban:
Football Dataco és társai), a jelen eljárásban részt vevő társaságok felelősek az angol és skót labdarúgó‑bajnokságok szervezéséért.
Az első feladata a bajnokságokkal kapcsolatos adatok létrehozása, illetve az adatok és a szerzői jogok hasznosítása, ezenfelül
állítása szerint a brit jog alapján a „Football Live” elnevezésű adatbázison fennálló sui generis jog jogosultja.
7. A szóban forgó adatbázis (Football Live) folyamatban lévő futballmeccsek adatainak gyűjteménye (a meccsállások, a játékosok
nevei, sárga és piros lapok, szabálytalanságok, cserék). Az adatokat főleg korábbi hivatásos futballjátékosok gyűjtik össze,
akiket a Football Dataco és társai szabadúszóként foglalkoztatnak, és akik e célból eljárnak a meccsekre. A Football Dataco
és társai szerint amellett, hogy az adatok megszerzése és/vagy ellenőrzése jelentős ráfordítást igényel, a Football Live gyűjtemény
a tapasztalt munkatársak által nyújtott szakértelmet, erőfeszítést, körültekintést és számottevő szellemi munkát is követel.
8. Másrészt, a Sportradar GmbH német társaság interneten keresztül közvetlenül szolgáltatja az eredményeket és az angol bajnokság
meccseivel kapcsolatos egyéb statisztikákat. Az említett szolgáltatás a „Sport Live Data” nevet viseli.
9. Különösen, a Sportradar GmbH működtet egy betradar.com elnevezésű weboldalt. Azon sportfogadási társaságok, amelyek a Sportradar GmbH
ügyfelei feltehetően a svájci Sportradar AG társasággal kötnek szerződést, amely a Sportradar GmbH anyavállalata. Ezen társaságok
között van a bet365 brit társaság és a Stan James gibraltári társaság. Mindkét társaság a brit piacon nyújt fogadási szolgáltatásokat.
A weboldalaikon egy link mutat a betradar.com oldalra. A „Live Score” opció hozzáférést biztosít egy, a képernyőn keresztbefutó
banneren megjelenő adatokhoz, amelyen a bet365 vagy a Stan James felirat olvasható, ez alapján a Court of Appeal arra következtet,
hogy az egyesült királysági közönség az alperes társaságok számára fontos célközönséget képez.
10. 2010. április 23‑án a Football Dataco és társai, azt állítva, hogy a Sport Live Data által szolgáltatott információk a Football
Live‑ból származtak, keresetet indítottak a Sportradar ellen a High Court of England and Wales előtt a Football Live adatbázison
fennálló sui generis jog megsértéséből eredő károk megtérítése iránt.
11. A Sportradar vitatta a brit bíróság hatáskörét, és a Landgericht Gerához (Németország) fordult, hogy állapítsa meg formálisan,
hogy tevékenységei a Football Dataco és társai egyetlen szerzői jogát sem sértik. 12. A High Court megállapította hatáskörét a Football Dataco és társai keresetének elbírálására, amennyiben az a Sportradar és
az Egyesült Királyságban a weboldalát használó ügyfelei egyetemleges felelősségének megállapítására irányul, illetve hatáskörének
hiányát abban az esetben, ha a kereset a Sportradar elsődleges felelősségének megállapítását kéri. A High Court határozata
ellen mindkét fél fellebbezést nyújtott be a Court of Appealhoz, amely bíróság előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket
III – Az előterjesztett kérdés
13. A Court of Appeal a következő kérdést terjesztette elő:
„Ha az egyik fél a 96/9/EK irányelv (a továbbiakban: az adatbázis irányelv) szerint sui generis jog alapján védett adatbázisból adatokat tölt fel saját, az A tagállamban található szerverére és egy, a B tagállamban tartózkodó
felhasználó kéréseinek eleget téve a szerver elküldi az említett adatokat a felhasználó gépére, hogy az adatokat e gép memóriája
eltárolja, és azok megjelenjenek annak képernyőjén,
a) az adatküldés az azt megvalósító fél általi »kimásolásnak« vagy »újrahasznosításnak« minősül?
b) megvalósul‑e az adatküldő fél általi esetleges kimásolás és/vagy újrahasznosítás
i. kizárólag az A tagállamban,
ii. kizárólag a B tagállamban, vagy
iii. mind az A, mind a B tagállamban?”
14. A Court of Appeal úgy véli, hogy nem helyénvaló önálló álláspontot kialakítani e tekintetben, ezért a felek érveinek ismertetésére
szorítkozik (az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 45. pontja).
IV – A Bíróság előtti eljárás 15. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2011. április 8‑án érkezett a Bírósághoz.
16. A jelen eljárásban részt vevő feleken és a Bizottságon kívül a spanyol és portugál kormány terjesztett elő írásbeli észrevételeket.
17. A tárgyalás időpontjának kitűzését követően a Bíróság felhívta a feleket, hogy érveiket az alábbi két kérdésre összpontosítsák:
‑ Hogyan viszonyul a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott adatok küldési helyének meghatározására irányuló kérdés
az alapeljárás során alkalmazandó törvénnyel, valamint a „Róma II”‑rendelet, illetve a „Brüsszel I”‑rendelet szerint illetékes
bírósággal kapcsolatos kérdésekhez?
‑ Milyen hatása lehet a jelen ügyre a L’Oréal‑ügyben hozott ítélet 61‑67. pontjában(3), a Pammer és Alpenhof ügyben hozott ítélet 61‑94. pontjában(4), valamint az eDate Advertising és társai ügyben hozott ítélet 45‑52. pontjában(5) kidolgozott ítélkezési gyakorlatnak?
18. A 2012. március 8‑án tartott tárgyaláson a belga és portugál kormány, valamint a jelen ügyben részes felek és a Bizottság
19. A Court of Appeal által előterjesztett első kérdést illetően a Football Dataco és társai azt állítják, hogy egy felhasználó
gépére történő adatküldés egyaránt minősül kimásolásnak, amennyiben egy védett adatbázisból eredetileg származó adatok más
hordozóra történő átvitele valósul meg, és újrahasznosításnak, ha az említett adatokat a nyilvánosság felé továbbítja.
20. A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett második kérdésre vonatkozóan a Football Dataco és társai azt állítják, hogy
a Sportradar tevékenységére úgy kell tekinteni, mint amely az Egyesült Királyságban valósult meg, mivel ezen tagállam felé
irányult. Álláspontjuk szerint tehát a „kibocsátási elmélet” lenne irányadó, amelyet mind a 2001/29 irányelv(6), mind a WIPO Szerződés(7) alkalmaz, valamint a Bíróság is, a hivatkozott L’Oréal ügyben hozott ítéletében.
21. A spanyol kormány lényegében véve egyetért a Football Dataco és társai álláspontjával, véleménye szerint a vizsgált tevékenység
azon A tagállamban megvalósuló kimásolásnak minősül, ahol azon szerver található, amelyre a védett adatbázisból feltöltik az adatokat, és azon B tagállamban megvalósuló
újrahasznosításnak minősül, ahol az a felhasználó tartózkodik, akinek a kérésére az adatokat elküldik.
22. A portugál kormány hangsúlyozza, hogy a jelen esetben a védett adatbázis használata nélkül is meg lehetett volna szerezni
az adatokat. Ebből következően, ameddig erről nem lehet megbizonyosodni, kizárólag újrahasznosításról lehet beszélni, amely
feltehetően mindkét tagállamban megvalósult.
23. A Bizottság a maga részéről azt állítja, hogy a kérdést ki kell terjeszteni a küldést megelőző adatfeltöltésre, olyan értelemben,
hogy ez kimásolásnak minősülne, míg az előbbi újrahasznosításnak. A Bizottság megállapítja, hogy a jogi minősítés szempontjából
közömbös annak a helynek a kérdése, ahol a tevékenységek megvalósulnak, és ez adott esetben a jelen eljárást követően, az
ügyre irányadó törvény meghatározásakor fog jelentőséggel bírni.
24. Végül a Sportradar áttér a vizsgált tevékenységek helyének kérdésére, amelynek meghatározása során az úgynevezett „kibocsátási
elméletből” kell kiindulni. Véleménye szerint ezt az elméletet alkalmazza a 96/9 irányelv, a Berni Uniós Egyezmény(8), a 89/552/EGK irányelv(9), a 93/83/EGK irányelv(10), valamint a 2001/29 irányelv. E felvetés következményeként mind az adatküldés, mind az előzetes feltöltés kizárólag azon
tagállamban megvalósuló újrahasznosításnak minősül, ahol azon szerver található, amelyre a védett adatokat feltöltötték.
25. Azon két kérdést illetően, amellyel kapcsolatban a Bíróság felhívása alapján a felek a tárgyaláson érveiket előadták, mindenki
egyetért abban, hogy az adatküldés helye mind az illetékes nemzeti bíróság, mind az alkalmazandó jog szempontjából meghatározó
jelentőségű. Következésképpen a felek közötti vita kezdettől fogva a kérdéses sui generis jog megsértése helyének a meghatározására irányult. E tekintetben mindegyik fél fenntartotta az írásbeli észrevételekben
kifejtett álláspontját, a Bizottságot kivéve, amely a tárgyalás folyamán kitartott amellett, hogy a jelen ügyben mind a kimásolás,
mind az újrahasznosítás megvalósult mind az A, mind a B tagállamban, mivel véleménye szerint döntő egyrészt a sértő magatartás,
másrészt maga a sérelem közötti különbségtétel.
26. Végül a tárgyalás során mind a belga kormány, mind a portugál kormány úgy érvelt, miszerint a 96/9 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése
alapján a Football Live nem tekinthető adatbázisnak, amennyiben sem a tartalma, sem a konfigurációja alapján nem felel meg
az említett irányelv által biztosított védelemhez szükséges feltételeknek.
27. A Court of Appeal által előterjesztett kérdések helyes értelme és terjedelme megismerésével kapcsolatban úgy vélem, hogy a
Court of Appeal végzésében foglalt, az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet megelőző és kísérő, ugyanazon dátummal ellátott
nyilatkozat tartalma felvilágosító jellegű.
28. A fent hivatkozott végzésben foglalt nyilatkozat következtetése a) a Court of Appeal nem rendelkezik hatáskörrel a szerzői
jogsértéssel kapcsolatban (amely kérdéssel az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 14–18. pontja foglalkozik), b) a fenti
bíróság rendelkezik hatáskörrel a Sportradar egyetemleges felelőssége megállapítása tárgyában (amely kérdéssel az előzetes
döntéshozatal iránti kérelem 19–39. pontja foglalkozik), és c) határozathozatalra nem került sor a High Court hatáskörével
kapcsolatban, amennyiben az külön az egyes alperesek ellen benyújtott kérelemre vonatkozik.
29. Ez utóbbi elemmel az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem foglalkozik. Helyette a kérelem, a 40. ponttól kezdve, felvázolja,
mi tekinthető a kérdéseket alátámasztó alapoknak, ahogyan azt a későbbiekben kifejti: a „kimásolással” és az „újrahasznosítással”
kapcsolatos kérdések (40–41. pont), a fentiekben foglaltakon túl kimerítő leírása a felek „közvetítés” és „közlési” elméletekkel
kapcsolatos álláspontjának (42–46. pont), és a kérelem ezen része a fent említett kérdések bemutatásával zárul.
30. Az első kérdés valamely cselekmény jogi minősítésére vonatkozik, amelyet a 96/9 irányelvnek megfelelően a Court of Appeal
részletesen a következőképpen ír le: egy tagállamban található szervert működtető fél általi, sui generis oltalomban részesülő adatbázisból megszerzett adatok „elküldése” egy másik tagállamban található felhasználó számítógépére
e felhasználó kérésére való válaszként.
31. Nem merül fel kérdés a Football Live adatbázissal kapcsolatban, amelyet a 96/9 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése alapján
adatbázisnak kell tekinteni, sem a Football Dataco és társai által az adatbázisra vonatkozóan érvényesíteni kívánt jogokkal
kapcsolatban. Álláspontunk szerint tehát nincs helye a belga és a portugál kormány arra irányuló kísérletének, hogy felülvizsgálatra
kerüljön miszerint a Football Live a 96/9 irányelv alapján védett adatbázis‑e.
32. Sem ez a kérdés, sem az, hogy a Football Dataco és társai jogosultjai‑e a Football Live adatbázisra vonatkozó sui generis jognak, nem képezte az alapeljárás tárgyát.
33. Éppen ellenkezőleg, emlékeztetni kell arra, hogy amint azt az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 19. pontja is megállapítja,
amit a Sportradar az alapeljárásban különösen vitat az az Egyesült Királyság bíróságainak a Football Dataco és társai által
az ellene benyújtott önálló keresetben foglalt sui generis jog sérelmének megállapítására vonatkozó hatásköre.
34. Azt sem vitatják, hogy a „küldött” adatok a Football Live‑ról származnak, illetve a „küldés” a Sportradarnak az Egyesült Királyságtól
eltérő egyik tagállamban található szerveréről történt. Amennyiben tehát az előző állítás magától értetődik, a Bizottsággal
ellentétben úgy véljük, hogy nem kell azon cselekmény jogi minősítésének kérdésével foglalkozni, amely a Football Live adatbázisból
szerzett adatoknak a Sportradar szerverére történő feltöltéséből áll. E kérdésre adandó válasz nem bír jelentőséggel azon
kérdéssel kapcsolatban, amelyet a Court of Appeal terjesztett a Bíróság elé, amely olyan adatoknak kizárólag az Egyesült Királyságban
tartózkodó felhasználó gépére történő küldésére vonatkozik, amelyek természetével, megszerzésével és eredetével kapcsolatban
nem merültek fel kétségek.
35. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a már minősített „küldés” helyének meghatározásával kapcsolatos.
A Bizottság álláspontja szerint a küldés cselekménye helyének meghatározása közömbös a cselekmény minősítése szempontjából.
Ez kétségkívül így van. Mindazonáltal ez önmagában véve még nem meggyőző. Ésszerű valószínűsíteni, hogy annak oka, hogy a
Court of Appeal a „küldés” helyével kapcsolatos kérdést vet fel azért történik, mert feltehetően csak ebből az adatból kiindulva
tudná meghatározni az alapeljárásban felmerült jogvita elbírálására illetékes bíróságot, amely kérdés, a tárgyalás folyamán
is észrevehető módon, az eljárásban felvetett jogvita egyik aspektusa (az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 19. és 20. pontja).
36. Mindazonáltal nem lehet figyelmen kívül hagyni, hogy a Court of Appeal mennyire pontosan fogalmazza meg a Bíróság elé terjesztett
két kérdést. Óvatosan fogalmazta meg kétségét a Sportradar általi küldéssel kapcsolatban, és elsősorban arra kereste a választ,
hogy „kimásolásnak” vagy „újrahasznosításnak” minősül‑e, valamint következő lépésben a konkrét cselekmény megvalósulási helyének
meghatározásával kapcsolatban vetett fel kérdést. Véleményünk szerint azáltal, hogy egyáltalán nem hivatkozik az e cselekmény
okozta kárra, a kérdést előterjesztő bíróság szeretné elkerülni, hogy a Bíróság következtetéseket vonjon le a „küldés” helyének
meghatározásából. Következésképpen, a konkrét küldési hely meghatározására irányuló kérdésre szorítkozunk, anélkül hogy vizsgálatunkkal
kitérnénk a fenti kérdés válaszából leszűrhető azon megállapításokra, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróságnak kell majd
megoldania.
37. Másrészt, úgy vélem, hogy az alapeljárási cselekményekből következően nem állapítható meg, hogy a Court of Appealnek az alapeljárásra
illetékes bíróság meghatározását követően kétségei lennének az ügyre alkalmazandó jog megállapításával kapcsolatban. Ez a
tárgyalás folyamán sem merült fel vita tárgyaként, ez alapján úgy vélem, hogy Bíróságnak e tekintetben nem kellene döntést
hoznia.
B – Azon cselekmény jogi minősítése, amely során egy tagállamban található szervert működtető fél sui generis oltalomban részesülő adatbázisból származó adatokat egy másik tagállamban tartózkodó felhasználó gépére küld, ez utóbbi felhasználó
kérésére való válaszként. Objektív és szubjektív szempontok.
38. Úgy vélem, hogy az első kérdésre adandó válasz kétségkívül a Bíróság viszonylag újabb különböző döntéseiben lefektetett ítélkezési
gyakorlatából(11) következik.
39. Az említett doktrína alapján a kimásolás és újrafelhasználás fogalmát objektív szempontból „akként kell értelmezni, hogy azok
olyan cselekményekre vonatkoznak, mint az adatbázis létrehozójának a ráfordításaiból származó eredmények hozzájárulása nélküli
felhasználása és a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele, amelyek ezáltal megfosztják a létrehozó személyt az
e ráfordítások költségeinek megtérülését biztosító jövedelemtől” (a hivatkozott The British Horseracing Board ügyben hozott
ítélet 51. pontja).
40. Olyan fogalmakról van tehát szó, amelyeket „nem lehet csak az eredeti adatbázisból történő közvetlen kimásolásra vagy újrahasznosításra
korlátozni, mivel ezáltal az adatbázis létrehozóját védelem nélkül hagynánk az olyan jogosulatlan másolási cselekményekkel
szemben, amelyeket már az eredeti adatbázis valamely példányából hajtottak végre” (a hivatkozott The British Horseracing Board
ügyben hozott ítélet 52. pontja). Következésképpen, „a kimásolás és az újrahasznosítás fogalma nem feltételezi az érintett
adatbázishoz való közvetlen hozzáférést” (a hivatkozott The British Horseracing Board ügyben hozott ítélet 53. pontja.).
41. A jelen esetben, amely a sui generis jog alapján védett adatbázisból származó adatoknak előzetes kérelem alapján a felhasználó gépére történő „küldésre” korlátozódik,
nyilvánvaló, hogy olyan cselekményről van szó, amely szükséges alkotóelemként kapcsolódik a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tételhez, amely a The British Horseracing Board ügyben lefektetett doktrína alapján a 96/9 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében
vett újrahasznosításnak minősül.
42. Ugyanis a 96/9 irányelv által meghatározott „újrahasznosítást” csak úgy lehet értelmezni az interneten keresztül történő közvetítés
összefüggésében, mint a „hozzáférhetővé tétel” hatásának kiváltásához szükséges viselkedésformák alkotta összetett cselekményt,
amelyen az „újrahasznosítás” alapszik maga az irányelv szövege értelmében. A Sportradar általi küldés cselekménye, amelyre
a Court of Appeal is hivatkozik, szükséges elemként beilleszkedik ebbe az összetett cselekménybe, és ezért e tekintetben arra
kell következtetni, hogy az „újrahasznosítás” természetét osztja.
43. Ennél a pontnál érdemes visszatérni azokra a körülményekre, amelyek között ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
felvetődött. Ebből következően érzékelhetjük annak a ténynek a jelentőségét, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kételyt támasztott
egy olyan konkrét cselekmény elbírálására vonatkozó hatáskörével kapcsolatban, mint a Sportradar általi „küldés”.
44. Mindenekelőtt fel kell idézni, hogy a Court of Appeal nem vitatja, hogy hatáskörrel rendelkezik a Football Dataco és társai
által a Sportradar és az Egyesült Királyságban tartózkodó ügyfelei ellen, egyetemleges felelősség megállapítása iránt benyújtott
kereset elbírálására. Azonban kétségei támadtak a Football Dataco és társai által a Sportradar ellen benyújtott önálló kereset
elbírálására vonatkozó hatáskörrel kapcsolatban.
45. Álláspontunk szerint nyilvánvaló, hogy az, hogy az egymást követő magatartások a Sportradartól kiindulva, e társasággal szerződő
sportfogadási társaságokon keresztül a Football Live adatainak az egyének számára történő hozzáférhetővé tételéhez vezetnek,
az „újrahasznosítás” tipikus esetét alkotja.
46. Mindazonáltal, amennyiben az alapeljárásban a kereset kizárólag a Sportradar ellen irányul, a kérdést előterjesztő bíróság
felteszi a kérdést, hogy e társaságnak a folyamathoz kapcsolódó és annak részét képező magatartása, amely osztja az ilyen
magatartások összességére jellemző jogi minősítést, a beágyazottságon túl önmagában véve rendelkezik‑e egy eltérő minősítéshez
elegendő entitással és önállósággal.
47. Álláspontom szerint egyértelműen nemleges választ kell adni. Az alapeljáráshoz hasonló esetekben az a tény, hogy az „újrahasznosítás”
különböző alanyoknak tulajdonítható számos magatartás egybeesésének eredménye, nem jelenti azt, hogy a 96/9 irányelv értelmében
és annak következményeivel minden egyes cselekmény önmagában ne minősülne „újrahasznosításnak”. Természetesen minden egyes
magatartásnak önmagában értelme van, ha az összetett cselekmény része, ezért tehát szükségszerűen osztják a szóban forgó cselekményre
vonatkozó minősítést.
48. Következésképpen, és elsőként levont következtetés alapján azt javaslom, hogy a Bíróság akként válaszolja meg az első kérdést,
hogy különösen a Sportradar által megvalósított „küldés” a 96/9 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja szerinti újrahasznosításnak
C – Sui generis jog alapján védett adatbázisból származó adatok „újrahasznosítási” cselekménye helyének meghatározása
49. A kérdést előterjesztő bíróság által felvetett második kérdésre adandó válasz érdekében a feleknek a közvetítés terén fennálló
két klasszikus elmélet egyike mellett kell állást foglalniuk: egyrészt az úgynevezett „kibocsátási elmélet”, amelynek értelmében
az újrahasznosítás ott valósul meg, ahol a Sportradar szervere található, amelyről a brit piacon szolgáltatást nyújtó két
sportfogadási társaság ügyfelei által kért adatok „elküldésre kerültek”. Másrészt az úgynevezett „közvetítési vagy vételi
elmélet” értelmében az Egyesült Királyságban valósulna meg az újrahasznosítás, ahol a Sportradarhoz kapcsolódó sportfogadási
társaságok brit ügyfelei, kérésük alapján a Sportradar által az Egyesült Királyság területén kívülről közvetített adatokat
kaptak a számítógépükre.
50. A probléma ezen felvetése megmutatja, hogy az internethez kapcsolódóan meglehetősen nehéz a műsorszolgáltatás összefüggésében
megalkotott fogalmi szerkezetek alkalmazása. Olyan összefüggésről van szó, amelyben a felek által hivatkozott uniós szabályozás
vagy nem alkalmazza egyértelműen valamelyik lehetséges alternatívát(12), vagy ha alkalmazza, csak azon okból teszi, mert a célkitűzése pontosan valamelyik tevékenység biztosításán alapszik(13).
51. A jelen ügyben a Bíróság gyakorlatához hasonlóan, egy saját szerkezet kialakítására van szükség, amely illeszkedik az interneten
keresztül történő közvetítés sajátosságaihoz és különösen az esetre alkalmazandó uniós szabályozáshoz, amelynek hiteles értelmezését
kérte a kérdést előterjesztő bíróság.
52. Először is az interneten keresztül történő közvetítés területére visz minket, e jelenség sajátosságait az adatok terjesztése
összefüggésében, egy másik előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel kapcsolatban volt alkalmam kifejteni.(14)
53. Másodszor egy olyan jogi normához, a 96/9 irányelvhez vezet minket, amelynek megalkotását a tagállamokban az adatbázisjogok
nem megfelelő védelmének megállapítása igazolja, ahogyan azt az első preambulumbekezdésében kifejezetten kimondja, miszerint
az uniós jogalkotó szándéka nem más, mint ennek a védelemnek a megteremtése az adatbázis létrehozója úgynevezett sui generis jogainak elismerése és biztosítása útján, ezen irányelv által tipizált olyan magatartásokkal szemben, mint a „kimásolás”
és az „újrahasznosítás” esetei, vagyis pontosan azok, amelyek a jelen ügyben is megjelennek.
54. Ugyanezen 96/9 irányelv, amint azt már említettem, az „újrahasznosítás” fogalmát önálló kategóriaként használja, oly módon
meghatározva, hogy az álláspontunk szerint tökéletesen megfelel az adatok interneten keresztül történő közvetítésének sajátossága
által megkövetelt elméleti felépítés feltételeinek.
55. Az internet összefüggésében a „kibocsátás” és a „vétel” kategóriái olyan viszonylagos értékkel bíró kritériumok, amelyek azon
két végpont helyzetének meghatározására szolgálnak, amelyek között létrejön a közvetítés. A globális kiterjedésű közvetítő
eszközök rácsos hálózatában, amelyet folytonosan megújuló tartalom és mind a mai napig jelentős fokú ellenállás jellemez azon
szabályozási fegyelem ellen, amely a hatékonyság és a hatás érdekében csak az államok nemzetközi közössége összességének akaratából
eredhet, az olyan fogalmakon, mint tér és idő, alapuló kategóriák hasztalanná válnak, a virtuális valóság világában nagyon
kétértelmű jelentést nyernek.
56. A Bíróság megfelelő kritériumot talált az interneten fellelhető adatok célállomásának gondolatában. Ezt használta mind a L’Oréal‑ügyben(15), mind a Pammer és Hotel Alpenhof ügyben(16).
57. Úgy vélem, hogy e követelmény összhangban van a 96/9 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja által elfogadott kritériummal,
amely úgy határozza meg az „újrahasznosítást”, mint egy védett adatbázis tartalmának a nyilvánosság számára, „bármilyen módon
történő hozzáférhetővé tételét”.
58. Úgy vélem, hogy a „nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel” megfogalmazás nélkülözhetetlen fogalmi kulcs a brit
bíróság által felvetett kérdések megválaszolásához. E tekintetben az „újrahasznosítás” fogalma tartalmazná azon cselekmények
összességét, amelyek a jelen ügyben a Sportradar szerveréről a sportfogadási társaságok szerverére történő „küldéstől” kiindulva
ez utóbbiak ügyfelei által a küldött adatokhoz történő hozzáféréssel zárul.
59. Végül, amennyiben az „újrahasznosítás” az internet összefüggésében nem önálló cselekmény szokott lenni, hanem olyan cselekmények
összességének rendezett sorozata, amelynek tárgya bizonyos adatoknak a hozzáférhetővé tétele egy rácsos és többpólusú szerkezetű
közvetítő eszközön keresztül, és amelyek ezen eszköz által valósulnak meg a különböző területen tartózkodó egyének magatartásának
eredményeként, meg kell állapítani, hogy az „újrahasznosítás” „helye” az a hely, ahol az eredményhez, vagyis a védett adatok
„hozzáférhetővé tételéhez” szükséges egyes cselekmények megvalósulnak, amelyen az újrahasznosítás alapszik.
60. Második következtetésként tehát azt javaslom, hogy a Bíróság úgy válaszolja meg a második kérdést, hogy a szóban forgó újrahasznosítás
a különböző tagállamokban véghezvitt magatartások sorozata következtében valósul meg, aminek következtében meg kell állapítani,
hogy az újrahasznosítás az összes és minden egyes tagállamban megvalósul.
61. Következésképp azt javaslom a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdésekre a következőképpen
„1) Ha az egyik fél a 96/9 irányelv szerint sui generis jog alapján védett adatbázisból adatokat tölt fel saját, az A tagállamban található szerverére és egy, a B tagállamban tartózkodó
felhasználó kérelmének eleget téve a szerver elküldi az említett adatokat a felhasználó gépére, hogy az adatokat e gép memóriája
eltárolja, és azok megjelenjenek annak képernyőjén, az adatküldés cselekménye az azt megvalósító fél általi »újrahasznosítási«
cselekménynek minősül.
2) Az adatküldő fél általi újrahasznosítás mind az A tagállamban, mind a B tagállamban megvalósul.”
2 ‑	HL L 77., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o, a továbbiakban: 96/9 irányelv.
3 ‑ A C‑324/09. sz. ügyben 2011. július 12‑én hozott ítélet.
4 ‑ A C‑585/08. és C‑144/09. sz. egyesített ügyekben 2010. december 7‑én hozott ítélet.
5 ‑ A C‑509/09. és C‑161/10. sz. egyesített ügyekben 2011. október 25‑én hozott ítélet.
6 ‑	Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i
2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.).
7 ‑	A Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) által 1996. december 20‑án Genfben elfogadott Szerzői Jogi Szerződés.
8 ‑	Az irodalmi és művészeti művek védelméről (1971. július 24‑i Párizsi okmány) szóló Berni Uniós Egyezmény.
9 ‑	A tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre
vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3‑i 89/552/EGK tanácsi irányelv (HL L 298., 23. o.
magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 221. o.).
10 ‑	A műholdas műsorsugárzásra és a vezetékes továbbközvetítésre alkalmazandó egyes szerzői és szomszédos jogi szabályok összehangolásáról
szóló, 1993. szeptember 27‑i 93/83/EGK tanácsi irányelv (HL L 248., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet,
134. o.).
11 ‑	A C‑203/02. sz., The British Horseracing Board Ltd és társai ügyben 2004. november 9‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑10415. o.),
a C‑304/07. sz. Directmedia Publishing GmbH ügyben 2008. október 9‑én hozott ítélet (HL C 301., 2008.11.22., 9–10. o.), valamint
a C‑545/07. sz. Apis‑Hristovich EOOD ügyben 2009. március 5‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑1627. o.).
12 ‑	Ez igaz a fent hivatkozott 2011/29 irányelvre, amelyre mind a Football Dataco és társai, mind a Sportradar alapozta a vonatkozó
13 ‑	Ez a helyzet a korábban szintén hivatkozott 89/552 irányelv esetében, csak azért fogadják el a kibocsátási elméletet, hogy
megállapítsák „a műsorterjesztés szabadságának megvalósulásához szükséges minimális szabályokat” (tizenharmadik preambulumbekezdés).
14 ‑	Az eDate Advertising ügyben 2011. március 29‑én ismertetett indítvány 42–48. pontja.
15 ‑	A 61. és 62. pont.
16 ‑ A 75–93. pont.

matches:
sui generis
Bíróság
sui generis
Bíróság
bíróság
Sui generis
sui generis
sui generis
bíróság
bíróság
sui generis
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
sui generis
bíróság
sui generis
sui generis
sui generis
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
bíróság
sui generis
Bíróság
sui generis
bíróság
bíróság
Bíróság
Sui generis
bíróság
Bíróság
sui generis
Bíróság
bíróság
Bíróság
sui generis


text:
Törvénysértő a miskolci lelépési pénz - Kúria :: baznyesz-miskolc
Kezdőlap > Törvénysértő a miskolci lelépési pénz - Kúria
Elkaszálta a Kúria a Miskolc elhagyásáért pénzt ajánló rendeletet - írja az Index. A kormányhivatal után most a Kúria is törvénysértőnek találta a rendelkezést, és megsemmisítette. Eddig csak egyetlen olyan családról tudni, amely ilyen feltételekkel költözött el Miskolcról.
A tegnapi Magyar Közlönyben jelent meg a Kúria önkormányzati tanácsának április 28-án hozott döntése Miskolc városának nagy botrányt kavart rendeletéről. A Kúria kimondta: törvénysértő az az önkormányzati szabályozás, amely a lakásbérleti jogviszony térítési díj ellenében történő megszüntetését ahhoz köti, hogy a bérlő a település közigazgatási területén kívülre költözzön. A Kúria a miskolci lakásbérleti rendeletnek erről szóló bekezdését megsemmisítette. A döntés ellen nem lehet jogorvoslatot kérni.
pénz | Miskolc | Magyar Közlöny | Kúria | jog | lakás

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria