text:
Ipari- kereskedelmi tevékenység szomszédságában – Dr. Izsák Orsolya Ügyvédi Iroda
Dr. Izsák Orsolya Ügyvédi Iroda > Ipari- kereskedelmi tevékenység szomszédságában
Teherautók parkolása, üzemeltetése, szervizeléssel kapcsolatos szag és zajhatások, a szomszédságban ipari jellegű tevékenység folytatása
Fővárosi Ítélőtábla 7. Pf.20.977/2008
Az érintett ingatlan egy forgalmas út szomszédságában található, mögötte egy mezőgazdasági tevékenység alól kivont terület található, amelyet bérleti szerződés alapján I.rendű alperes használ. Még a korábbi tulajdonos kérése meghatározott területen engedélyezte az önkormányzat szociális épület valamint parkoló létrehozását. A felperesek a Ptk 100 § alapítottan kártérítési igényt kívántak érvényesíteni azzal, hogy az ingatlanuk használata során szükségtelenül zavarják őket az alperesek.
A keresetet a bíróság azért utasította el, formailag mert nem a tulajdonost hanem a bérlőt perelték tartalmilag azért mert az igazságügyi szakértő által megállapított minimális értékcsökkenés az ingatlan piacon meglévő alkupozíció eltérései végett nem állapítható meg kárként. A Fővárosi Ítélőtábla helyben hagyta az ítéletet.
Pfv.V.22.131/2007
Engedély nélkül folytatott ipari és kereskedelmi tevékenység által okozott forgalmi értékcsökkenés
A felperesek módosított keresetükben kérték a bíróság kötelezze alpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek meg részükre 5.752.000.-ft nem vagyoni és 2.500.000.-ft vagyon kárt. IV rendű alperes az ingatlan tulajdonosa engedély nélkül folytatott ital-kereskedelmi tevékenységet az 1997.-ben csak látszólag szüntette meg a tevékenységét. A IV.rendű alperes sem bírói sem hatósági kötelezésnek nem tett eleget többszörösen birtoksértő magatartást folytatott. A felperesek nem vagyoni kárigényüket egészségi állapotuk romlásában ingatlanuk értékcsökkenésében, huzamosabb ideig tartó kiszolgáltatott állapotukban, zajhatásban, a lakásuk háborítatlan használatának a huzamos ideig tartó folyamatos akadályozásában jelölte meg. A felperes kárigényét I.-II. és III.rendű alperes államigazgatási tevékenysége késlekedésére valamint határidő mulasztására alapozza. Az elsőfokú bíróság a BIRTOKVÉDELMI HATÓSÁG eljárását jogsértőnek tartotta így egyetemlegesen kötelezte I.rendű és IV rendű nem vagyoni kár fizetésére. A vagyoni kárra vonatkozó felperesi keresetet az elsőfokon eljáró bíróság elutasította azzal érvelt, hogy vagyoni károsodás nem keletkezett, az ingatlanukat nem értékesítették, az változatlanul a tulajdonukba áll.
A nem vagyoni kárigény vonatkozásában orvos-szakértői megállapítást miszerint felperesnél az alperesi károkozással neurotikus tünetek keletkeztek a bíróság elfogadta így nem vagyoni kárigényként 100.000.-ft összeget állapított meg a bíróság.
A másodfokon eljáró bíróság az elsőfokú bíróság döntését megváltoztatta és felperes mind vagyoni mind nem vagyoni kárigényének helyt adott.
Rámutatott arra, hogy a felperes tévesen jelölte meg a kárigényének alapját az ingatlan forgalmi értékcsökkenésében, hanem az ingatlan használatának korlátozottságában kell megjelölni.
A Legfelsőbb Bíróság a másodfokú határozat vagyon kárra vonatkozó részét hatályon kívül helyezte, érvelésében rámutatott, hogy nem értelmezheti a másodfokon eljáró bíróság a szakértői véleményt olyan kereseti kérelemnek megfelelően, amely nem volt nevesítve a keresetben. A nem vagyon kárigény vonatkozásában a keresetet indokoltnak találta.

matches: Pf.20 bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
Elsőfokú ítélet a kiskorú sértett sérelmére elkövetett szexuális bűncselekmény ügyében | Győri Törvényszék
Megjelenés ideje: 2016. július 14., 09:57
A bíróság rendelkezett az ítéletben arról, hogy a vádlott a büntetés 2/3 részének kitöltése után bocsátható feltételes szabadságra, továbbá döntött a bűnjelekről és a fogva tartásba beszámítani rendelte az I. rendű vádlott által őrizetben és előzetes letartóztatásban töltött időt, valamint kötelezte közel 500.000 forint bűnügyi költség megfizetésére.
Az ítélet tényállását a bíróság a vádiratitól eltérően állapította meg és az eltérő tényállás eredményeként, a lefolytatott bizonyítás alapján az I. rendű vádlott felelősségét a vádiratban foglalt szexuális erőszak bűntettében nem tudta megállapítani.
Az ítéleti tényállás szerint a vádlottak 2015. április 27-én a kora esti órákban összetalálkoztak a 14 év alatti sértettel, akitől cigarettát kértek. A vádlottak a sértettet kézen fogták és közeli lakásukba felvitték, a lakásban az I. rendű vádlott a sértett nemi szervét simogatta.
A bíróság a vádirati tényállásban írtaktól eltérően nem tudta megállapítani, hogy erőszak történt a sértettel szemben, hangsúlyozta a bíróság, hogy alappal emelt az ügyészség vádat, az alapos gyanú a szexuális erőszak bűntettét illetően fennállt, az eljárás során a szexuális erőszak megvalósulására és a személyi szabadság megsértésére utaló bizonyítékok ugyan rendelkezésre álltak, de e bizonyítékok nem voltak elegendőek ahhoz, hogy a bíróság a vádlottak bűnösségét ítéleti bizonyossággal megállapítsa. A bíróság a lefolytatott bizonyítási eljárás eredményeként csak azt tudta megállapítani, hogy az I. rendű vádlott simogatta a kiskorú sértett nemi szervét, de azt, hogy erőszak – vagy nemi aktus - történt volna, vagy, hogy ennek érdekében fenyegette volna, nem.
A bíróság a büntetés kiszabásánál az 1-5 évi szabadságvesztéssel fenyegetett cselekmény büntetési tételénél a középmérték irányadó szabályát vette figyelembe.
A bíróság ítéletével szemben az I. rendű vádlott felmentésért jelentett be fellebbezést, a II. rendű vádlott tudomásul vette az ítéletet. Az ügyész mindkét vádlott vonatkozásában fellebbezése bejelentésére 3 napot tartott fenn. Az ügy másodfokon a Győri Törvényszéken folytatódik.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
IV/00412/2018
. IV/00412/2018
Az ügy tárgya: A szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 172. §-a, 121. §-a és 122. §-a, valamint a Fővárosi Törvényszék 32.Szef.66/2017/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (tiltott prostitúció szabálysértés, fiatalkorú)
Az indítványozó - az Abtv. 26. § (1) bekezdése és 27. §-a alapján - a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény (Szabs. tv.) 172. §-a, 121. §-a és 122. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, valamint a Fővárosi Törvényszék 32.Szef.66/2017/2. számú végzése és a Pesti Központi Kerületi Bíróság 1.Sze.22.930/2017/3. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól. Kérte a jogerős döntés végrehajtásának a felfüggesztését.
A fiatalkorú indítványozó előadta, hogy a Szabs. tv. 172. §-a szerint minősülő két rendbeli tiltott prostitúció szabálysértése miatt a Pesti Központi Kerületi Bíróság 1.Sze.22.930/2017/3. számú végzése pénzbírsággal sújtotta, valamint rendelkezett arról, hogy a pénzbírságot meg nem fizetése esetén 5000 forintonként egy napi elzárásra kell átváltoztatni. A Fővárosi Törvényszék 32.Szef.66/2017/2. számú végzése az elsőfokú végzést hatályban tartotta.
Az indítványozó álláspontja szerint a Szabs. tv. 172. §-a megsértette az indítványozónak az Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdésében foglalt, és a XVI. cikk (1) bekezdésében foglalt alapjogát, mely a gyermekek testi, szellemi, erkölcsi fejlődéséhez való alapjogot deklarálja, továbbá a gyermekek védelmét célzó egyes nemzetközi egyezmények iránymutatásait. Ugyanis a hatályos szabálysértési anyagi jog a tizennegyedik életévét elért gyermek esetében már nem a gyermekek felelősségét kizáró szabályokat rendeli alkalmazni, hanem a felnőtt személyekre vonatkozóakat, azzal, hogy a törvény IV. fejezete a fiatalkorúakra különleges rendelkezést alkalmaz. A büntetőjoggal ellentétben a szabálysértési anyagi jog dogmatikája szerint így fogalmilag lehetséges a gyerek felelőssége a prostitúcióban való érintettsége miatt, büntetése pedig szabadságelvonással is járhat. Az indítványozó véleménye szerint - a bíróság döntésével ellentétben - ezen fiatalakorúak cselekményénél nem lehetne megállapítani a társadalomra veszélyességet.
Az indítványozó álláspontja szerint a Szabs. tv. 121. §- a és 122. §-a azért sértette meg az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát, mert az elsőfokú bíróság döntésével szembeni jogorvoslati nyilatkozatok megtételének szabályait nem egyértelműen rendezi, így ellentétben áll a B) cikk (1) bekezdésében foglalt jogállamiság elvével. Továbbá a felülvizsgálat, mint rendkívüli jogorvoslat hiánya is a jogorvoslathoz való alapjog sérelmét eredményezi.
Az első- és másodfokú döntések véleménye szerint megsértették a XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való alapjogát. Álláspontja szerint a gyermekprostitúció az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdésére és a panaszban idézett gyermekjogi egyezményekre tekintettel nem lehet összhangban álló Magyarország állami, társadalmi vagy gazdasági rendjével. .
szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 172. §-a, 121. §-a és 122. §-a
Fővárosi Törvényszék 32.Szef.66/2017/2. számú végzése
Pesti Központi Kerületi Bíróság 1.Sze.22.930/2017/3. számú végzése
IV_412_3_2018_indkieg. anonim.pdf IV_412_0_2018_indítvány.anonim.pdf
IV_412_34_2018_állásf.mineln.anonim.pdf IV_412_24_2018_Igmin_állásf.anonimpdf.pdf IV_412_23_2018_BM_állásfogl.anonimpdf.pdf IV_412_14_2018_EMMI_állásf.anonim.pdf IV_412_9_2018_állásf.anonim.pdf
szabálysértési törvény 121–122. §-ai szerinti eljárási szabályozás nem áll
összhangban a jogorvoslathoz való jog alkotmányos elvárásaival; ezért felhívta
az Országgyűlést, hogy jogalkotói feladatának tegyen eleget 2020. december
31-ig. Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy a szabálysértési
törvény 2020. június 30. napjáig hatályban volt tiltott prostitúcióra vonatkozó
rendelkezése alaptörvény-ellenes volt abban a tekintetben, amelyben előírta a
tizennyolcadik életévét be nem töltött személyek szabálysértési felelősségre
vonását; az Alkotmánybíróság ennek megfelelően elrendelte az indítvány alapjául
szolgáló szabálysértési ügy felülvizsgálatát. Az indítványra okot adó ügyben az
indítványozót tiltott prostitúció szabálysértése miatt pénzbírsággal sújtotta
az elsőfokú bíróság, amely döntést a másodfokú bíróság is helybenhagyta. Az
indítványozó hivatkozott többek között az alapvető jogok biztosának
jelentésére, amely szerint a gyermekek emberi méltósághoz, valamint a
védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásságot okoz az a
jogi helyzet, hogy a kényszer vélelmezése helyett a magyar szabálysértési
jogban a 14-18 év közötti személyek esetében is lehetőség van a felelősségre
vonásra és szankcionálásra a tiltott prostitúciós tevékenység tényállása miatt.
Az indítványozó álláspontja szerint továbbá a szabálysértési törvény 121–122. §-
ainak szabályozása sérti a jogorvoslathoz való jogot, mert az elsőfokú bíróság
döntésével szembeni jogorvoslati nyilatkozatok megtételének szabályait nem
egyértelműen rendezi; továbbá nem biztosítja a felülvizsgálatot mint rendkívüli
jogorvoslatot. Az Alkotmánybíróság eljárása során észlelte, hogy a
szabálysértési törvény tiltott prostitúcióra vonatkozó rendelkezései 2020.
július 1-jével módosultak, amely módosítás folytán az indítványozó által is
kifogásolt alaptörvény-ellenesség megszűnt. Mivel az Alkotmánybíróság
megállapította a korábbi szabályozás alaptörvény-ellenességét, elrendelte a
jogerősen befejezett szabálysértési ügy felülvizsgálatát, mivel az új
szabályozás folytán az indítványozó vonatkozásában a szabálysértési felelősség
alóli mentesülés vagy korlátozás következne. Az Alkotmánybíróság megállapította
továbbá, hogy az indítványozónak az elsőfokú határozat elleni fellebbezéssel és
annak elbírálásával kapcsolatos alkotmányos sérelmei nem az ügyben eljáró
bíróságok jogalkalmazásából erednek, hanem abból, hogy a szabálysértési törvény
támadott szabályozási hiánya következtében (a jogalkotói mulasztás kapcsán)
alaptörvény-ellenes helyzet áll fenn, így az Alkotmánybíróság hivatalból
felhívta az Országgyűlést, hogy jogalkotói feladatának tegyen eleget.
2020.05.19 10:00:00 Teljes ülés
2020.05.26 10:00:00 Teljes ülés
Sz_IV_412_2018.pdf
. Constitutional complaint aimed at establishing the lack of conformity with the Fundamental Law and annulling Section 172, Section 121 and Section 122 of the Act II of 2012 on Offences, the Procedure in Relation to Offences and the Offence Record System and the ruling No. 32.Szef.66/2017/2 of the Budapest-Capital Regional Court (minor offence of prohibited prostitution, minor)

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
IV/02908/2015
. IV/02908/2015
Első irat érkezett: 09/16/2015
Az ügy tárgya: A Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (pénznyerő automaták igazgatási szolgáltatási díja, közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata)
Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - a Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kéri az Alkotmánybíróságtól, ennek mellőzése esetén pedig kéri - az Abtv. 28. § alapján - a jogalkotó részéről mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség megállapítását.
Az indítványozó - perbeli felperes - igazgatási szolgáltatási díj időarányos visszatérítésére vonatkozó kérelmet terjesztett elő a perbeli alperesnél. Kérelmét a perbeli alperesi hatóság - NAV - elutasította, mivel a visszautalás nem lehetséges, annak nincs jogszabályi alapja. A döntés ellen az indítványozó keresetet nyújtott be, amelyben kérte a határozat megváltoztatását. A keresetet a bíróság a keresetet elutasította, amely ítéletettel szemben az indítványozó felülvizsgálatai kérelmet terjesztett elő a Kúrián. A Kúria a bíróság ítéletét hatályában fenntartotta, mivel a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemeben írt okokból nem jogszabálysértő.
Az indítványozó álláspontja szerint a támadott ítélet sérti a Nemzeti Hitvallást, a jogállamiság elvét [B) cikk (1) bekezdés], az R) cikk (1) és (3) bekezdéseiben foglaltakat, a T) cikk (1) és (3) bekezdéseiben foglaltakat, tulajdonhoz való jogot [XIII. cikk (1) bekezdés], a tisztességes hatósági eljáráshoz való jogot [XXIV. cikk (1) bekezdés], a jogorvoslathoz való jogot [XXVIII. cikk (7) bekezdés] és a 28. cikkben foglaltakat..
Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete
IV_2908_5_2015_ind_kieg.pdf IV_2908_2_2015_ind_kieg_anonimizált.pdf IV_2908_0_2015_inditvany_anonimizált.pdf
A határozat száma: 3218/2016. (XI. 14.) AB végzés
Az ABH 2016 tárgymutatója: bírósághoz fordulás joga; érintettség (alkotmányjogi panasz eljárásban); jogorvoslathoz való jog; kártalanítás; pénznyerő automaták üzemeltetési engedélye; szerencsejáték szolgáltatás üzemeltetése; tulajdonhoz való jog
2016.10.11 9:00:00 1. öttagú tanács
Az Alkotmánybíróság a Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó jogi képviselője útján alkotmányjogi panasz indítványt terjesztett elő az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján, amelyben kérte a Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését.
[2]	1.1. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben a szerencsejáték szervezéssel és pénznyerő automaták működtetésével foglalkozó indítványozó (a közigazgatási per felperese) 2013. július 22-én kérelmet terjesztett elő a Nemzeti Adó- és Vámhivatalnál (továbbiakban: NAV, illetve alperes) a pénznyerő automaták igazgatási szolgáltatási díjának, valamint adójának időarányos visszatérítése iránt, mivel a szerencsejáték szervezéséről szóló 1991. évi XXXIV. törvényt (továbbiakban: Szjtv.) 2012. október 10-től módosító 2012. évi CXLIV. törvény (továbbiakban: Módtv.) megtiltotta a pénznyerő automaták kaszinón kívüli működtetését. Az indítványozó kérelmét arra alapozta, hogy az engedéllyel rendelkező pénznyerő automatára a 2012. októberre esedékes 1 500 000 Ft játékadót – az Szjtv. 2012. október 9-ig hatályos 33. § (1) bekezdése alapján – befizette. Az átalányadót a tevékenység folytatása, azaz a bevételszerzés mellett kell az állammal szembeni kötelezettségként teljesíteni, így tehát álláspontja szerint az adó időarányosan visszajár, mint ahogy a 2012 októberében megszűnt engedélyre tekintettel a teljes évre megfizetett igazgatási szolgáltatási díj időarányos része is.
[3]	A NAV 2013. augusztus hó 9-én kelt, 12604/1/2013. számú határozatával a kérelmet elutasította. Rögzítette, hogy a határozat a közlésével jogerős, ellene fellebbezésnek nincs helye, azonban jogszabálysértésre hivatkozással 30 napon belül keresettel kérhető a határozat bírósági felülvizsgálata. Az indítványozónak II. kategóriájú pénznyerő automatára volt 2011. május 25-től 2013. május 24-ig engedélye, amely azonban 2012. október 10-én az Szjtv. 40/A. § (1) bekezdés alapján érvényét vesztette. Utalt a határozat az Szjtv. 2012. október 10-e előtt hatályos 26. § (13) bekezdésére és 11. § (1) bekezdésére. Kifejtette, hogy a szerencsejáték szervezésének engedélyezéséért, ellenőrzéséért, az állami adóhatóság által végzett egyes igazgatási szolgáltatások igénybevételéért igazgatási szolgáltatási díjat kell fizetni. Ez az egyes szerencsejátékok engedélyezésével, lebonyolításával és ellenőrzésével kapcsolatos feladatok végrehajtásáról szóló 32/2005. (X. 21.) PM rendelet (továbbiakban: Vhr.) 2013. március 4-e előtt hatályos 77. § (4) bekezdés b) pontja szerint II. kategóriájú pénznyerő automata üzemeltetése iránti kérelem esetében játékhelyenként 75 000 Ft igazgatási szolgáltatási díj fizetését jelentette. Mindezek alapján a NAV szerint az indítványozó igazgatási szolgáltatási díj fizetési kötelezettsége teljes mértékben fennállt, a megfizetett díj részösszegének visszautalása nem lehetséges, annak nincs jogszabályi alapja. Utalt a határozat az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdésére, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban Ket.) 71. § (1) bekezdésére, 72. § (1) bekezdésére, 100. § (1) bekezdés a) pontjára, (2) bekezdésére, 109. § (1) bekezdésére és a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (továbbiakban: Pp.) 22. § (2) bekezdésére, 326. § (7) bekezdésére, és 330. §-ára. A játékadó arányos részének visszatérítéséről a határozat rendelkezést nem tartalmazott.
[4]	1.2. A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 25.K.33.073/2013/3. számú ítéletével az igazgatási szolgáltatási díjjal kapcsolatos keresetet elutasította. Az adó időarányos visszatérítésére irányuló kérelmet a pertől elkülönítette, majd áttette a NAV-hoz. Az érdemi ítélet rögzítette, hogy a Módtv. hatályba lépésével az addig kiadott engedélyek érvényüket vesztették, az azt megelőző időszakra az Szjtv. korábbi rendelkezései voltak irányadók. Az Szjtv. 11. § (1) bekezdésének rendelkezése – az ítélet indokolása szerint – nem teremt jogalapot arra, hogy az igazgatási szolgáltatási díj időarányos részét a hatóság a felperes számára visszatérítse, azaz a Módtv. ilyen irányú rendelkezésének hiányában nincs lehetőség visszatérítésre. Ennek alátámasztására az ítélet idézte a Módtv. 40/A. § (1)–(2) bekezdését, továbbá kifejtette, hogy a pénznyerő automata tényleges üzemeltetésének időtartama a felperesi kötelezettség teljesítését nem befolyásolta, tekintettel arra, hogy a perbeli esetben a hatóság az engedélyezési eljárást lefolytatta, így a befizetett igazgatási szolgáltatási díj részbeni visszatérítésének – a Módtv. erre irányuló kifejezett felhatalmazása hiányában – nincs jogi alapja.
[5]	1.3. A Kúria az indítványozó felülvizsgálati kérelme alapján megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben írt okokból nem jogszabálysértő. Elöljáróban rögzítette, hogy a játékadó időarányos visszatérítéséről sem az alperesi határozat, sem az elsőfokú ítélet nem döntött, az erre vonatkozó kereseti kérelmet az elsőfokú bíróság elkülönítette és áttette a hatáskörrel rendelkező szervhez. Ehhez képest a felülvizsgálati kérelem még mindig tartalmazott e körben is érdemi kifejtést, bár tény, hogy az indítványozó önálló petitumot erre már nem terjesztett elő. Ily módon az indokolás szerint a Kúria a játékadóval kapcsolatos kérdéskört nem bírálhatta el, azt semmilyen vonatkozásban nem érinthette, a döntést e vonatkozásban mellőzte. Leszögezte továbbá a Kúria, hogy az indítványozó felülvizsgálati kérelmében nóvumként hivatkozott arra, hogy számára kétséges a közigazgatási eljárásban való fellebbezés kizárásának jogszerűsége. Mivel azonban ezen eljárási kérdést az indítványozó a keresetében nem vetette fel, arra az elsőfokú bíróság ítéletében kitérni nem tudott, így – mivel a felülvizsgálati eljárásban a felülvizsgálat tárgya az elsőfokú jogerős ítélet – a Kúria hatáskörelvonás okán e kérdésben sem foglalhatott érdemben állást.
[6]	Ugyanakkor a Kúria megállapította, hogy az igazgatási szolgáltatási díj időarányos visszatérítése tárgyában az elsőfokú ítélet jogszerűen döntött, azaz alappal utasította el a díj arányos visszautalását megtagadó hatósági határozat elleni indítványozói keresetet. A Kúria szerint ugyanis helyesen hivatkozott a bíróság arra, hogy az indítványozónak, mint szerencsejáték szervezéssel foglalkozó vállalkozásnak, az aktuálisan hatályos jogszabály értelmében fennállt a 2. évre vonatkozó igazgatási szolgáltatási díjfizetési kötelezettsége, melynek akkor eleget is tett. Ahhoz, hogy ebből utóbb – a működési időt lerövidítő törvényi változás miatt – visszatérítést igényelhessen, jogszabályi felhatalmazásra lett volna szükség. Ilyet azonban a Módtv. még az átmeneti rendelkezései között sem tartalmazott. A Kúria álláspontja szerint a visszatérítéshez való jogot azon elméleti, logikai értelmezéssel nem lehet megállapítani, hogy az igazgatási szolgáltatási díj funkciója többes, azaz nemcsak az engedélyezéssel kapcsolatos hatósági költségeket, hanem az esetleges később felmerülő kiadások fedezetét is szolgálja. A jogalkalmazóknak az ügyfél kérelmére indult eljárásban pénz visszatérítésére irányuló döntéséhez az adott jogviszonyra vonatkozó tételes jogszabályban foglalt felhatalmazás szükséges – mondta ki az ítéleti indokolás. Ennél fogva nem osztotta a Kúria azon indítványozói nézetet, hogy az elsőfokú ítéleti döntés az Alaptörvény 28. §-ában foglalt követelménnyel – a józan észnek megfelelő jogalkalmazással – ellentétben álló, és csupán formális jogszerűségi vizsgálat lett volna.
[7]	Mindezekre tekintettel a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdés alapján az elsőfokú jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
[8]	2. Az indítványozó panaszbeadványában hivatkozott az Alaptörvény Nemzeti Hitvallásban rögzített egyes tételeire, továbbá a B) cikk (1) bekezdésére, T) cikkének (1) és (3) bekezdésére, R) cikkének (1)–(3) bekezdéseire, a XIII. cikk (1) bekezdésére, a XXIV. cikk (1) bekezdésére, a XXVIII. cikk (7) bekezdésére, valamint 28. cikkére. Állítása szerint sérti a jogbiztonságot, hogy az állam (annak egyik hatósága) olyan befizetést tart magánál, amelyért tevékenységet nem fejt ki. Az indítványozói jogértelmezés szerint ugyanis az igazgatási szolgáltatási díj nem egy hatósági aktus ellenértéke, hanem egy folyamatos, a működési feltételek meglétét ellenőrző tevékenység fejében fizetendő díj. Ebből vezethető le a tulajdonhoz való jog sérelme is, mert ha az engedélyes – tőle független külső körülmény miatt – nem tudja folytatni a bevételszerző tevékenységét, akkor nem tudja előteremteni az előre befizetett díj fedezetét sem, így az saját tulajdonának veszteségeként jelentkezik. Az indítványozó szerint sérült az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes hatósági eljáráshoz és a XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való joga azáltal, hogy a NAV a Módtv. alapján egy internetes tájékoztatást tett közzé a szerencsejáték szervezőkre vonatkozóan, amely azonban hatósági döntésnek nem tekinthető, így jogorvoslati kérelmet sem lehet ellene benyújtani. Álláspontja szerint a Ket. 1. §-ának (2) bekezdéséből és 71. §-ának (1) bekezdéséből egyértelműen az következik, hogy az ügyben hatósági határozatot kellett volna hozni, vagy, ha a jogalkalmazónak kétsége volt a jogszabályi felhatalmazást illetően, akkor az Alaptörvény T) cikkének (1) és (3) bekezdése alapján ezt jeleznie kellett volna a jogalkotó felé. Ennek elmulasztása – véli az indítványozó – ugyancsak felveti a tisztességes eljárás és a jogbiztonság sérelmét. Megjegyezte az indítványozó továbbá azt is, hogy felülvizsgálati kérelmében megkérdőjelezte a NAV azon jogértelmezését, miszerint az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdése kizárja hatósági határozat elleni fellebbezést, álláspontja szerint ugyanis az adott ügy nem tartozik az ott felsorolt tevékenységi körök egyikébe sem. Az Alaptörvény 28. cikke az indítvány szerint pedig azért sérült a bírósági jogalkalmazás során, mert a jogalkotó „erkölcsi célja” nem az volt, hogy az engedélyeseket hátránnyal sújtsa, hanem az, hogy a szerencsejáték lehetőségeket szűkítse. Egyébként az indítványozó szerint az Szjtv. 11. § (1) bekezdése meghatározza azt a két esetet, amikor nem kell visszatéríteni az igazgatási szolgáltatási díjat, amelyből – a hatósági és bírósági jogértelmezéssel ellentétben – egyenesen következik, hogy minden más esetben a már befizetett díj időarányosan visszajár. Ez következik továbbá az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (továbbiakban: Itv.) 67. § (3) bekezdésének a díj megállapítására vonatkozó rendelkezéséből is, és ez az értelmezés áll összhangban az Alaptörvény más rendelkezéseivel, továbbá a Nemzeti Hitvallással – szögezi le az indítvány.
[9]	Az indítványozó másodlagosan kérte továbbá, hogy amennyiben az Alkotmánybíróság nem adna helyt az indítvány szerinti jogértelmezésnek, úgy állapítson meg jogalkotói mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenességet arra figyelemmel, hogy a Módtv. nem rendelkezett a hatályba lépése előtt előre befizetett összegek sorsáról, nevezetesen arról, hogy azok időarányosan visszajárnak.
[10]	2.1. Az indítványozó az Alkotmánybíróság főtitkárának felhívására kiegészítette panaszát, és indítványozta annak megállapítását, hogy a Kúria döntése nem az Alaptörvény R) cikkében, valamint 28. cikkében foglalt elvek alapján értelmezte az Szjtv. módosításáról szóló Módtv. rendelkezéseit, amellyel megsértette az indítványozó tulajdonhoz való jogát. Ennek kapcsán megismételte az igazgatási szolgáltatási díj ellentételezésére vonatkozó jogértelmezését és leszögezte: az alapjogi sérelem abban áll, hogy a jogalkalmazó szervek – így a Kúria is – csak azt vizsgálták, hogy a Módtv. tartalmaz-e kifejezett rendelkezést a visszatérítésre vonatkozóan, vagy sem, holott az indítványozói álláspont szerinti jogértelmezéssel eljuthattak volna arra a következtetésre, hogy a hatósági tevékenységgel nem ellentételezett igazgatási szolgáltatási díj időarányosan visszajár. Az indítványozó szerint az Szjtv. 40/A. § (2) bekezdésének első mondata és a Vhr. 2012. július 29-től 2013. március 3-ig hatályos 51. §-ának együttes értelmezése alapján időszaki elszámolást kellett volna készíteni, amelynek eredményeképpen az elszámolás tárgyában a NAV-nak – a jogorvoslatot is biztosító – határozattal kellett volna döntenie. Mindez azonban elmaradt és ez vezetett az indítványozó tulajdonhoz való jogának, valamint a tisztességes hatósági eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogának a sérelméhez – állítja az indítvány. Panasz-kiegészítésében az indítványozó – „mintegy másodlagos megoldásként” – ismét felvetette a jogalkotói mulasztás lehetőségét, kiemelve, hogy a Kúria elnöke az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés e) pontja alapján kezdeményezhette volna az ügyben az Alkotmánybíróság eljárását, illetve élhetett volna az Abtv. 25. § (1) bekezdése szerinti lehetőséggel is, az alaptörvény-ellenes helyzet feloldása érdekében. Végül hivatkozott az indítványozó az Európai Unió Bíróságának több döntésére, amelyek szerint az igazgatási szolgáltatás díjának arányosnak kell lennie a ténylegesen felmerült igazgatási költségekkel.
[11]	2.2. Az indítványozó második panasz-kiegészítésében – egy, a panaszolthoz hasonló ügyben 2015. december 10-én született kúriai ítélet megküldése mellett – sérelmezte, hogy az indítvánnyal érintett ügyben a NAV határozata kizárta a fellebbezést az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdésére hivatkozva. Az indítványozó szerint a megküldött ítélet is azt bizonyítja, hogy ez eljárási hiba volt, mert az igazgatási szolgáltatási díj visszatérítésével kapcsolatos igényre nem vonatkozik az Szjtv. hivatkozott – fellebbezést kizáró – rendelkezése, így sérült a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való joga. Egyidejűleg indítványozta, hogy az Alkotmánybíróság foglaljon állást az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdésének értelmezése tárgyában.
[12]	3. Az Abtv. 56. § (1) bekezdésében meghatározottak szerint az Alkotmánybíróságnak mindenekelőtt az alkotmányjogi panasz befogadhatóságáról szükséges döntenie, ezért az Alkotmánybíróság elsőként azt vizsgálta, hogy az Abtv. 27. §-a alapján előterjesztett indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz előterjesztésére vonatkozó, törvényben meghatározott formai és tartalmi követelményeknek.
[13]	3.1. Az indítványozó jogi képviselője a Kúria támadott ítéletét 2015. február 9-én vette kézhez, az indítványt 2015. április 7-én, az Abtv. 30. § (1) bekezdése szerinti 60 napos határidőn belül adta postára, így a panasz határidőben benyújtottnak tekintendő. Az indítványozó megjelölte az Alkotmánybíróság hatáskörére vonatkozó törvényi rendelkezést, a sérelmezett bírói döntést, az Alaptörvény megsértett rendelkezéseit, továbbá az indítvány tartalmazza az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmének lényegét és az alaptörvény-ellenesség indokolását, valamint kifejezett kérelmet a sérelmezett, felülvizsgálati eljárásban hozott ítélet megsemmisítésére.
[14]	Ugyanakkor az Alaptörvény R) cikkének (1)–(3) bekezdései, T) cikkének (1) és (3) bekezdése, valamint a 28. cikke, továbbá a Nemzeti Hitvallás felhívott tételei nem tekinthetők az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogának, ezért az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt e vonatkozásban visszautasítja.
[15]	Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint továbbá az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésére hivatkozásnak csak kivételes esetekben – a visszaható hatályú jogalkotásra és a felkészülési idő hiányára alapított indítványok esetében – van helye {3062/2012. (VII. 26.) AB határozat, Indokolás [171]}, ezért az alkotmányjogi panaszt e vonatkozásban is visszautasítja.
[16]	Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata során fentiek szerint megállapította, hogy a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete elleni indítvány az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése, XXIV. cikkének (1) bekezdése és XXVIII. cikkének (7) bekezdése vonatkozásában az Abtv. szerinti formai feltételeknek megfelel.
[17]	3.2. Ezt követően az Alkotmánybíróság tanácsa az Abtv. 56. § (2) bekezdése szerint mérlegelési jogkörében vizsgálta az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának tartalmi feltételeit, így különösen az Abtv. 26–27. §-ai szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. §-ban foglalt feltételeket.
[18]	Az indítványozó az alkotmányjogi panaszban támadott bírói döntés alapjául szolgáló eljárásban alperes volt, így érintettsége megállapítható, úgyszintén az is, hogy az indítványozó számára további jogorvoslati lehetőség nincs biztosítva.
[19]	Az Abtv. 29. §-a szerint az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy az ügyben felmerült alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[20]	3.2.1. Az indítványozó az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes hatósági eljáráshoz való joggal és a XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való joggal kapcsolatos sérelmét arra hivatkozva állította, hogy – indítványozói jogértelmezés szerint –, a NAV-nak valamennyi érintettet, így az indítványozót illetően is hatósági határozattal kellett volna rendelkeznie a Módtv. hatályba lépésével összefüggő kötelezettségekről. Az Alkotmánybíróság ezzel kapcsolatban megállapítja, hogy egyrészt hatósági cselekmény általánosságban való elmulasztása alkotmányjogi panasz keretében nem kifogásolható, másrészt, mivel az indítványozó konkrét kérelmét követően a hatóság nem vitatottan döntést hozott, így jogsérelem hiányában az alkotmányjogi panasz e vonatkozásban nem felel meg az Abtv. 27. § szerinti feltételeknek.
[21]	3.2.2. Az indítványozó szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jogát sértette továbbá az is, hogy a NAV az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdésére hivatkozva kizárta a hatósági határozat elleni fellebbezés lehetőségét, márpedig a jogorvoslathoz való jog magában foglalja a közigazgatási úton történő jogorvoslati lehetőséget is. Kérte továbbá az indítványozó, hogy az Alkotmánybíróság foglaljon állást a hivatkozott törvényhely értelmezése tárgyában.
[22]	Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogorvoslathoz való jog alkotmányos tartalma – figyelemmel a hatósági eljárást követően lefolytatott bírósági eljárásokra – az indítványozó által kifejtett állásponttal nem hozható összefüggésbe. Ahogyan azt az Alkotmánybíróság már többször leszögezte, „az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog követelménye mindenkinek jogot biztosít ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti. Az Alkotmánybíróság következetes – jelen ügyben is fenntartott – gyakorlata értelmében a jogorvoslathoz fűződő jog annyit és csak annyit jelent, hogy az érintett jogát vagy jogos érdekét befolyásoló határozat felülvizsgálata érdekében legyen lehetőség más szervhez, vagy azonos szerv magasabb fórumához fordulni.” {3157/2014. (V. 23.) AB határozat, Indokolás [32]}
[23]	Megállapítja az Alkotmánybíróság továbbá azt is, hogy az indítványozó erre irányuló kereseti kérelme hiányában sem az elsőfokú bíróság, sem a Kúria nem térhetett ki a közigazgatási határozat elleni fellebbezés kizártságának kérdésére, ezért az Abtv. 27. § b) pontja szerinti feltételeknek az indítvány e vonatkozásban ugyancsak nem felel meg.
[24]	Az Alkotmánybíróság fentiek alapján az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésére alapított kérelmet e vonatkozásban is visszautasítja.
[25]	Az indítványozónak az Szjtv. 7/A. § (2) bekezdése alkotmánybírósági értelmezésére vonatkozó kérelmét illetően az Alkotmánybíróság ugyancsak fenntartja azon korábbi gyakorlatát, amely szerint: „[a] bírósági joggyakorlat egységének biztosítása sem az Alkotmánybíróság, hanem a bíróságok, kiemelten pedig a Kúria feladata [Alaptörvény 26. cikk (3) bekezdése, bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény III. fejezete], ezt az Alkotmánybíróság a jogbiztonságra és az alapjogokra figyelemmel sem vonhatja magához. A jogszabályokat a bíróságok értelmezik, az Alkotmánybíróság csak az értelmezési tartomány alkotmányos kereteit jelölheti ki. Ez a jogkör azonban nem teremthet alapot arra, hogy minden olyan esetben beavatkozzon a bíróságok tevékenységébe, amikor olyan (állítólagos) jogszabálysértő jogalkalmazásra került sor, mely egyéb jogorvoslati eszközzel már nem orvosolható. Sem a jogállamiság elvont elve, sem a tisztességes eljárás alapjoga, sem a diszkrimináció tilalma nem teremthet alapot arra, hogy az Alkotmánybíróság a bírósági szervezet feletti „szuperbíróság” szerepébe lépjen, és hagyományos jogorvoslati fórumként járjon el.” {3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[26]	Mindezek alapján az Alkotmánybíróság visszautasítja az indítványozó jogszabály értelmezésre vonatkozó kérelmét.
[27]	3.2.3. Az indítványozó szerint sérült az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése szerinti tulajdonhoz való joga, mert az Szjtv. 11. § (1) bekezdésének és az Itv. 67. § (3) bekezdésének az indítványozó szerinti helyes értelmezésével – konkrét felhatalmazó rendelkezés hiányában is –, juthatott volna a Kúria arra a következtetésre, hogy az időarányos igazgatási szolgáltatási díj részére visszajár. Ugyanakkor az indítványozó azt is kezdeményezte, hogy amennyiben az Alkotmánybíróság „nem ad helyt” az indítványozói jogértelmezésének, úgy állapítsa meg a jogalkotó alaptörvény-ellenes mulasztását a Módtv. hatályba lépése előtt befizetett „díjak, közterhek” időarányos visszatérítésére vonatkozó szabályozás hiánya okán.
[28]	Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint azonban, egy korábban lefolytatott hatósági eljárás során befizetett igazgatási szolgáltatási díjnak az indítványozó által utóbb, egy másik eljárásban „veszteségként” történő értelmezése nem hozható összefüggésbe az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése szerinti tulajdonhoz való joggal, ezért a kérelmet e vonatkozásban is visszautasítja.
[29]	Végül az Alkotmánybíróság emlékeztet azon következetes gyakorlatára, mely szerint mulasztásban megnyilvánuló alaptörvény-ellenesség megállapítására irányuló indítvány nem terjeszthető elő, az Abtv. 46. § (1) bekezdése alapján a mulasztás csak jogkövetkezményként jelenik meg, így az Alkotmánybíróság csak egyéb hatásköreiben eljárva – hivatalból – állapíthat meg Alaptörvényt sértő jogalkotói mulasztást {3143/2013. (VII. 16.) AB végzés, Indokolás [18]}.
[30]	4. Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint az indítványozó a fentiekben kifejtettek alapján, a Kúria, mint felülvizsgálati bíróság eljárása során hozott döntéssel kapcsolatosan nem állított olyan alaptörvény-ellenességet, amelyet alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésként lehetne értékelni, vagy amely felvetné a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét.
[31]	Az Alkotmánybíróság mindezeket figyelembe véve megállapította, hogy az eljárás tárgyát képező alkotmányjogi panasz nem felel meg az Abtv. 29. §-ában szabályozott befogadási feltételeknek, ezért az indítványt az Abtv. 56. § (1)–(3) bekezdései, valamint Ügyrendjének 30. § (2) bekezdés a) és h) pontja alapján visszautasította.
[32]	Nem értek egyet az indítvány visszautasításával az alábbiakban kifejtett indokok miatt.
[33]	1. Az indítványozó szerencsejáték szervezéssel és pénznyerő automaták üzemeltetésével foglalkozott. E tevékenységéhez kapcsolódóan 2012 októberében 1 500 000 forint játékadót és 2012 májusában 225 000 forint igazgatási szolgáltatási díjat fizetett be. Az indítványozó arra tekintettel kérte az említett összegek időarányos visszatérítését, hogy 2012. október 10-étől a Módtv. megtiltotta a pénznyerő automaták kaszinón kívüli működtetését, ezért a befizetett játékadó és igazgatási szolgáltatási díj megfizetése ellenére sem üzemeltethette a pénznyerő automatákat.
[34]	Az Alkotmánybíróság előtti eljárást megelőző peres eljárásban a közigazgatási bíróság a játékadó visszatérítésére irányuló kérelmet a pertől elkülönítette. Ebben az eljárásban kizárólag az igazgatási szolgáltatási díj időarányos visszatérítése az ügy érdemi kérdése.
[35]	2. Az Alkotmánybíróság arra tekintettel rendelkezett az alkotmányjogi panasz visszautasításáról, hogy „egy korábban lefolytatott hatósági eljárás során befizetett igazgatási szolgáltatási díjnak az indítványozó által utóbb, egy másik eljárásban »veszteségként« történő értelmezése nem hozható összefüggésbe az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése szerinti tulajdonhoz való joggal, ezért a kérelmet e vonatkozásban is visszautasítja.”
[36]	Véleményem szerint azonban az adott ügyben az alkotmányossági probléma lényege nem abban áll, hogy az indítványozó az általa befizetett igazgatási szolgáltatási díjat „veszteségként” kívánja megtéríttetni. Az alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést abban látom, hogy ha a jogalkotó közérdekből megszűntet egy korábban engedélyezett, jogszerűen folytatott tevékenységet, az csak akkor alkotmányos, ha kártalanítja az engedélyek jogosultjait. A kártalanításhoz pedig hozzátartozik a működtetési engedélyekért megfizetett szolgáltatási díj időarányos visszatérítése.
[37]	Nem értek egyet ezért azzal a megállapítással, hogy nem áll fenn alkotmányjogi összefüggés az Alaptörvény XIII. cikke és az indítványozó által állított jogsérelem között. Véleményem szerint ebben az ügyben is figyelemmel kellett volna lenni a 26/2013. (X. 4.) AB határozatban foglaltakra. Ebben az Alkotmánybíróság a Módtv. rendelkezéseit – részben – az Alaptörvény XIII. cikkével összefüggésben érdemben vizsgálta, és arra a következtetésre jutott, hogy „a Módtv.-vel eszközölt beavatkozás olyan, közérdeknek alárendelt szignifikáns célokat szolgál, amelyek alkalmasak a pénznyerő automaták működtetésével kapcsolatos üzleti tevékenység objektív korlátozásának az igazolására” (Indokolás [165]). Ehhez azonban hozzátette az Alkotmánybíróság, hogy az érintettek vonatkozásában „a kártalanítás biztosítása a jogállamiságból eredő elvárás” (Indokolás [168]). A jogalkotó ugyanakkor a kártalanítás biztosítására vonatkozó kötelezettségének nem tett eleget.
[38]	3. Az adott esetben az indítványozó azért állította a támadott bírói döntések alaptörvény-ellenességét, mert álláspontja szerint az eljárt bíróságoknak rendelkezniük kellett volna az igazgatási szolgáltatási díj időarányos visszatérítéséről.
[39]	A Kúria a kérdéssel összefüggésben a következő megállapításra jutott: „az igazgatási szolgáltatási díj időarányos visszatérítése tárgyában az elsőfokú ítélet jogszerűen döntött, azaz alappal utasította el a díj arányos visszautalását megtagadó hatósági határozat elleni felperesi keresetet”. A Kúria rámutatott arra is, hogy „[h]elyesen hivatkozott a[z] [elsőfokú] bíróság arra, hogy a felperesnek mint szerencsejáték szervezéssel foglalkozó vállalkozásnak, az aktuálisan hatályos jogszabály értelmében fennállt a 2. évre vonatkozó igazgatási szolgáltatási díj fizetési kötelezettsége, melynek akkor eleget is tett. Ahhoz, hogy ebből utóbb – a működési időt lerövidítő törvényi változás miatt – visszatérítést igényelhessen, jogszabályi felhatalmazásra lett volna szükség. Ilyet a Módtv. még az átmeneti rendelkezései között sem tartalmazott.”
[40]	A Kúria indokolása mellett fontosnak tartom annak kiemelését is, hogy az igazgatási szolgáltatási díjra vonatkozó általános szabályok az Itv.-ben találhatók. Az Itv. 67. § (1) bekezdése szerint „[e]gyes közigazgatási hatósági eljárásokért, illetőleg egyes intézmények igazgatási jellegű szolgáltatásának igénybevételéért, továbbá egyes bírósági eljárási cselekményekért (szolgáltatásokért) díjat kell fizetni.”
[41]	Az Itv. 67. § (5) bekezdésének 2012 októberében hatályos rendelkezése szerint „[a] díjat megállapító jogszabályban rendelkezni kell a díj – ideértve a jogorvoslati díjat is – beszedésével, kezelésével, nyilvántartásával, visszatérítésével kapcsolatos részletes szabályokról.” Az Itv. tehát egyértelműen előírta a Módtv. hatályba lépésekor is, hogy az igazgatási szolgáltatási díj visszatérítéséről a jogalkotónak rendelkeznie kellett volna.
[42]	4. Álláspontom szerint az Alkotmánybíróság 26/2013. (X. 4.) AB határozatának fentiekben hivatkozott megállapításai, a Kúria támadott ítéletének indokolása és az Itv. 67. § (5) bekezdése egyértelműen megalapozza az indítványozó alkotmányjogi panaszának érdemi vizsgálatát, és ennek során az Alkotmánybíróságnak az Abtv. 46. § (1) bekezdése szerint – figyelemmel az Abtv. 28. § (1) bekezdésére is – vizsgálnia kellett volna, hogy az adott ügyben fennáll-e a jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség.
. 09/16/2015
. 3218/2016. (XI. 14.)

matches: Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria