text:
A MAGYAR LMBT SZÖVETSÉG VÉLEMÉNYE AZ ÚJ POLGÁRI TÖRVÉNYKÖNYV TERVEZETÉRŐL - PDF
Download "A MAGYAR LMBT SZÖVETSÉG VÉLEMÉNYE AZ ÚJ POLGÁRI TÖRVÉNYKÖNYV TERVEZETÉRŐL"
1 A MAGYAR LMBT SZÖVETSÉG VÉLEMÉNYE AZ ÚJ POLGÁRI TÖRVÉNYKÖNYV TERVEZETÉRŐL március 31.
2 A Magyar LMBT Szövetség és tagszervezetei áttekintették az új Polgári Törvénykönyv tervezetének társadalmi vitára bocsátott változatát (továbbiakban: a Tervezet). Szövetségünk üdvözli, hogy a Tervezet megőrzi a bejegyzett élettársi kapcsolatra vonatkozó hatályos szabályozást, bár annak szövege néhány ponton e területen is pontosításra szorul. Rendkívül problémásnak értékeljük ugyanakkor, hogy a Tervezet a korábban elfogadott Polgári Törvénykönyvvel ellentétben mégsem teszi lehetővé az élettársak számára, hogy partnerük gyermekét örökbefogadják, és továbbra is fennmarad az azonos nemű párok hátrányos megkülönböztetése a gyermeknevelés területén. Szintén módosításra szorulnak a Tervezet hátrányos megkülönböztetésre, illetve a személyiségi jogok érvényesítésére vonatkozó rendelkezései. BEJEGYZETT ÉLETTÁRSI KAPCSOLAT A bejegyzett élettársi kapcsolat jogintézményét a magyar jogba a évi XXIX. törvény vezette be. E családjogi intézmény néhány kivételtől eltekintve a házassággal azonos jogokat és kötelezettségeket biztosít az anyakönyvvezető által összeadott azonos nemű párok számára. Az Alkotmánybíróság 154/2008. (XII. 17.) határozata szerint [a]z azonos nemű személyek számára azonban, akik az Alkotmány alapján házasságot nem köthetnek, a jogalkotónak az Alkotmány korlátai között biztosítania kell egymás irányában a házastársakéhoz hasonló olyan jogállást, amely az egyenlő méltóságú személyként kezelésüket biztosítja. A bejegyzett élettársi kapcsolat intézményének biztosítása az azonos nemű párok számára tehát az Alkotmányból levezethető jogalkotói kötelezettség, e téren a jogalkotónak mérlegelési joga nincs. Az Alkotmánybíróság hivatkozott határozatában azt is kimondta, hogy míg a házasságkötés jogával rendelkező különnemű párok esetén az Alkotmány nem teszi lehetővé egy a házassággal szinte minden tekintetben megegyező jogintézmény létrehozását, ez a tilalom az azonos nemű párok esetén nem következik az Alkotmányból ( [c]sak az ő [különnemű párok] esetükben nem lehet alkotmányosan létrehozni egy, a házassággal majdnem azonos tartalmú más jogviszonyt ). Sőt, az Alkotmánybíróság 32/2010. (III. 25.) határozatában ennél is tovább ment: a strasbourg-i Emberi Jogok Európai Bíróságának és más európai alkotmánybíróságok gyakorlatára hivatkozva az AB megjegyezte: [n]emzetközi példák utalnak továbbá arra, hogy egyes esetekben akár a diszkrimináció tilalmába is ütközhet az, ha a jogalkotó nem kezeli azonosan a bejegyzett élettársakat a házastársakkal. A Tervezet a Parlament által november 9-én elfogadott Ptk. megoldásához hasonlóan a bejegyzett élettársi kapcsolatra vonatkozó alapvető rendelkezéseket a Ptk. családjogi könyvében helyezi el (Negyedik könyv, IV. rész), ugyanakkor megőrzi a bejegyzett élettársi kapcsolat részletszabályait tartalmazó külön törvényt. Szemben a Parlament által elfogadott változattal, a Tervezetben a bejegyzett élettársi kapcsolat intézményével foglalkozó rész nem közvetlenül a házassággal foglalkozó rész után, hanem az élettársi kapcsolatról szóló rész után helyezkedik el. Ez a sorrend dogmatikailag hibás: a bejegyzett élettársi kapcsolat formailag és tartalmilag is sokkal inkább a házassághoz áll közel, ezért azt a házasságot követő rész után érdemes elhelyezni. A bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló külön törvényre hivatkozást a Tervezet 4:104. -a tartalmazza, amely szerint [a] bejegyzett élettársi kapcsolat létrejöttének és megszűnésének részletes szabályairól törvény rendelkezik. A bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló külön törvény azonban nemcsak a létrejövetel és a megszűnés kérdéseiről rendelkezik, de tartalmazza az ún. sommás utalószabályt (3. (1) bekezdés), amely a jogrend egésze 2
3 számára néhány kivételtől eltekintve előírja a házasság és a bejegyzett élettársi kapcsolat egyenértékűségét. Ennek révén a bejegyzett élettársakat a házastársakkal azonos adójogi, munkajogi, szociális, bevándorlási, honosítási stb. kedvezmények illetik meg, illetve ugyanazok az eljárási szabályok (pl.: tanúvallomás megtagadásának joga, összeférhetetlenségi szabályok) is vonatkoznak rájuk, mint a házastársakra. A külön törvény tartalma tehát jóval tágabb, mint arra a 4:104. alapján következtetni lehetne. Javasolt mindezek alapján a Parlament által korábban elfogadott szövegjavaslatot átvenni, amely szerint: [a] bejegyzett élettársi kapcsolat részletes szabályairól külön törvény rendelkezik. Míg a bejegyzett élettársi kapcsolat családjogi hatásait a 4:103., öröklési jogi hatásait pedig a 7:23. (4) bekezdése, 7:28. (3) bekezdése, a 7:43.. (5) bekezdése, 7:46., a 7:51. (3) bekezdése, a 7:64., illetve 7:77. (2) bekezdése megfelelően rendezi, a Tervezet számos olyan szöveghelyet tartalmaz, ahol a bejegyzett élettársi kapcsolat a házastárs mellett nem kerül nevesítésre, és a sommás utalószabály (4:103. ) hatálya nem terjed ki rá. Így például érthetetlen, hogy miért nem kitagadási ok, ha a kötelesrészre jogosult az örökhagyó bejegyzett élettársának életére tör (7:80. (1) c)), valamint hogy miért nem szükséges az örökbefogadáshoz hozzájárulnia az örökbefogadó bejegyzett élettársának (4:129. (1)), akinek egyébként később a gyermeket el kell tartania (4:206. a 4:103. alapján). Nem tiszta továbbá, hogy pl. a 4:103. a házastársak jogaira és kötelezettségeire vonatkozó szabályok fordulata kiterjed-e például a közös gyámság lehetőségére (4:239. ), a gyermeknek a szülő (volt) házastársára, illetve a házastársnak a (volt) házastársa szüleire vonatkozó tartási kötelezettségére (4:206. ), illetve a tartás sorrendjére vonatkozó rendelkezésekre (4:210. ). Mint arra a bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló törvény vitájában felhívtuk a figyelmet (A Magyar LMBT Szövetség véleménye a bejegyzett élettársi kapcsolatról szóló T/8847. sz. törvényjavaslatról, március 9.) véleményünk szerint a bejegyzett élettársi kapcsolat és a házasság között a névviselés, az örökbefogadás és a mesterséges megtermékenyítés kapcsán előírt eltéréseknek sem alkotmányos, sem racionális alapja nincs, ezért ezen eltérések elhagyását javasoljuk. Az Alkotmánybíróság fentebb idézett véleménye (32/2010. (III. 25.) ABH) szerint ezen különbségek az Alaptörvény által tiltott, egyéb helyzet szerinti megkülönböztetésnek minősülhetnek. Ezt erősíti meg az Európa Tanács Miniszterek Bizottsága CM/Rec(2010)5 számú, a szexuális irányultságon vagy nemi identitáson alapuló diszkrimináció elleni küzdelemről szóló, Magyarország által is elfogadott ajánlásának 24. pontja, amely hangsúlyozza, hogy [a]hol a tagállami jogalkotás elismeri a bejegyzett élettársi kapcsolatot, a tagállamoknak törekedniük kell arra, hogy a jogi státuszuk, valamint jogaik és kötelezettségeik azonosak legyenek az összehasonlítható helyzetben lévő heteroszexuális párokéval. Az Európai Unió Bírósága több esetben (Maruko-ügy (C-267/06), Römer-ügy (C-147/08 )) is megállapította, hogy a bejegyzett élettársi kapcsolat és a házasság közötti különbségek az Európai Unió jogának a szexuális irányultság szerinti hátrányos megkülönböztetést tiltó rendelkezéseibe ütköznek. Mindezek alapján javasoljuk: a bejegyzett élettársi kapcsolatra vonatkozó rendelkezések közvetlenül a házasságra vonatkozó rendelkezések után helyezkedjenek el; 3
4 a külön törvényre vonatkozó utalás térjen ki a külön törvényben meghatározott további jogkövetkezményekre is; a házasság és a bejegyzett élettársi kapcsolat közötti eltérések kerüljenek törlésre; ennek elutasítása esetén a szöveg tegye egyértelművé, hogy a 4:103 (2) bekezdésben jelzett kivételeken túl a Ptk. valamennyi házastársakra vonatkozó rendelkezése vonatkozik a bejegyzett élettársakra is. PARTNER GYERMEKÉNEK ÖRÖKBEFOGADÁSA A Tervezet a Parlament által november 9-én elfogadott szövegváltozattal szemben nem teszi lehetővé az élettársak számára, hogy partnerük gyermekét örökbefogadják. A Polgári Törvénykönyv korábbi tervezeteiben ez a rendelkezés még nem szerepelt, ám a civil és szakmai szervezetek széles koalíciójának nyomására a végleges szövegbe az alábbi rendelkezés került: 3:130 (2) A gyámhatóság az (1) bekezdésben foglalt eseteken kívül is a szülő életében engedélyezi az élettársi kapcsolatban élő személy kiskorú gyermekének a gyermeket vele tartósan együtt nevelő élettársa által történő örökbefogadását, ha ahhoz az örökbefogadó élettársa hozzájárul, a törvényben meghatározott egyéb feltételek teljesülnek és az örökbefogadás a gyermek érdekében áll. A Tervezet ezt a lehetőséget megszüntetné, nagyszámú gyermeket nevelő élettársat fosztva meg ezzel a jogbiztonságot jelentő örökbefogadás lehetőségétől. A Tervezet 4:132. (2) bekezdése ugyanis kimondja, hogy az örökbefogadás fennállása alatt a gyermeket csak az örökbefogadó házastársa fogadhatja örökbe, illetve a 4:141. (2) bekezdése értelmében közös gyermekké fogadás csak három esetben lehetséges: a házaspár általi együttes örökbefogadás, a házaspár általi egymást követő örökbefogadás, valamint a házastárs vérszerinti gyermekének örökbefogadása esetén. A szabályozás következménye, hogy a nem házasságban élő párok (bejegyzett élettársak, élettársak) esetében a gyermeket csupán az egyik (vérszerinti vagy örökbefogadó) szülőjéhez fűzi törvényes kapcsolat, annak ellenére, hogy a gyermeket a pár egyébként közösen neveli. A hatályos családjogi törvényt e téren mindenben átvevő törvényjavaslat egy korábbi, ma már meghaladott koncepción alapul, amely a Gyermekek örökbefogadásáról szóló európai egyezmény 1967-ben elfogadott változatában tükröződik, és amely a közös gyermekké fogadást csak a házaspárok esetében teszi lehetővé. Az Európa Tanács Miniszterek Tanácsa azonban május 7-én elfogadta a Gyermekek örökbefogadásáról szóló európai egyezmény új változatát, amely kimondja, hogy az örökbefogadást mindenképpen lehetővé kell tenni a különnemű házaspároknak, a különnemű bejegyzett élettársaknak, valamint egyéneknek. Az egyezmény ezen kívül lehetővé teszi a részes államoknak, hogy a közös gyermekké fogadás lehetőségét biztosítsák az azonos nemű házastársaknak és bejegyzett élettársaknak, illetve nemtől függetlenül az élettársaknak. Az egyezmény szövegében végbement változás tükrözi az elmúlt évek nemzetközi jogalkotási tendenciáját: egyre több ország teszi a párkapcsolati formától függetlenül lehetővé a közös gyermekké fogadást. Ez az álláspont tükröződik a strasbourg-i Emberi Jogok Európai Bírósága december 13-án kelt, Emonet és mások kontra Svájc ügyben hozott ítéletében. A Bíróság megállapította, hogy Svájc azon gyakorlata, hogy egymással házassági kötelékben nem álló párok (élettársak) számára nem teszi lehetővé a partner gyermekének örökbefogadását, 4
5 sérti az Európai Emberi Jogok Egyezményének 8. cikkét, amely védi a magán- és a család élethez fűződő jogot. A Bíróság érvelése szerint 8. cikk védelme nem korlátozódik a házasságon alapuló családi kapcsolatokra, hanem magában foglalja az olyan de facto családi kapcsolatok is, ahol a felek házasságkötés nélkül élnek együtt. Svájc azon védekezésére, hogy a felek elkerülhették volna a felmerült problémát, ha megházasodnak, a Bíróság így reagált: nem a nemzeti hatóságok feladata, hogy az érintettek helyett eldöntsék, milyen formában kívánják közös életüket leélni. Mindezek alapján a Bíróság megállapította, hogy a panaszosok családi életének tiszteletben tartása azt kívánta volna, hogy mind a biológiai, mind a szociális körülményeket figyelembe vegyék. ( ) Ezen tényezők figyelmen kívül hagyása az összes érintett kívánságának ellent mondott, és végeredményben senkinek az érdekét sem szolgálta. Az élettársak (és bejegyzett élettársak) örökbefogadási lehetőségét kizáró szabályozás mögött minden bizonnyal az a megfontolás áll, hogy a jogalkotó meg kívánja akadályozni, hogy a gyermeknek két azonos nemű szülője legyen. Fel kell azonban hívnunk a figyelmet, hogy ez a (gyakran politikai viták tárgyává váló) kérdés egy alapvető félreértésen alapul: az azonos nemű párok számára legjelentősebb kérdés nem a szüleik által elhagyott ( állami gondozott ) gyermekek örökbefogadásának kérdése, hanem hogy az azonos nemű pár által egyébként is nevelt, a pár egyik tagjához vérségi kapcsolattal kötődő gyermeket mindkét őt nevelő szülőjéhez törvényes kapcsolat fűzze. A kérdés tehát nem az, hogy azonos nemű szülők nevelik-e a gyermeket (az örökbefogadás lehetőségétől függetlenül a gyermeket azonos nemű szülők nevelik), hanem hogy a gyermeket mindkét szülőjéhez törvényes kapcsolat köti-e. Álláspontunk szerint a gyermek érdekeit mindenképpen az szolgálja, ha a törvény elismeri az őt egyébként is nevelő nem vérszerinti szülővel fennálló kapcsolatot, ezért javasoljuk, hogy az egyezmény nyújtotta lehetőséggel élve a Ptk. mind az élettársak, mind a bejegyzett élettársak esetében tegye lehetővé az örökbefogadást, különösen a partner gyermekének örökbefogadását. Az elmúlt években egyértelmű tudományos konszenzus alakult ki arról, hogy a szülők szexuális irányultsága nem befolyásolja hátrányosan a gyermek fejlődését. Az Amerikai Pszichológiai Társaság 2005-ben kiadott egy több mint 100 empirikus tanulmány alapján készített áttekintést, 1 amelyben megállapította: egyetlen kutatás sem támasztja alá, hogy a homoszexuális szülők gyermekei bármilyen szempontból hátrányosabb helyzetben lennének, mint a heteroszexuális párok gyermekei. Hasonló eredményre jutott az a két amerikai szociológus is, aki 21, 1981 és 1998 között megjelent tanulmányt hasonlított össze: úgy vélik, valamennyi releváns kutatás arra a következtetésre jutott, hogy a szexuális orientációnak nincs jelentősége a szülői alkalmasság szempontjából, és nincs alapja annak, hogy a szülők szexuális orientációját a gyermek érdekeire tekintettel figyelembe vegyék. 2 Ezt a következtetést több európai (spanyol, belga, francia, svéd, holland, német) kutatás is megerősítette. Az elmúlt évek során a legjelentősebb szakmai szervezetek mind az azonos nemű párok örökbefogadását támogató állásfoglalásokat tettek közzé: a tagot számláló Amerikai Gyermekgyógyászok Szervezete 2002-ben, a tagot számláló Amerikai Pszichiátriai Társaság szintén 2002-ben, a tagot számláló Amerikai Pszichológiai Társaság 1976 óta többször, legutóbb 2004-ben tett állásfoglalást az azonos nemű párok örökbefogadása mellett. Hasonló állásfoglalásokat adott ki az Örökbefogadható 1 2 Judith Stacey, Timothy Biblarz: (How) Does the Sexual Orientation of Parents Matter? American Sociological Review, vol. 66, issue 159, 2001, 176 o. 5
6 Gyermekek Észak-Amerikai Tanácsa, a Brit Örökbefogadással és Nevelőszüléséggel Foglalkozó Szervezetek Egyesülete, a Kanadai Pszichológiai Társaság, a Madridi Pszichológusok Szakmai Kollégiuma. Mindezek alapján egyértelműen megállapítható a szakmai szervezetek egyöntetűen az azonos nemű párok gyermeknevelése, örökbefogadása mellett állnak. Ezt az álláspontot fogadta el a strasbourg-i székhelyű Emberi Jogok Európai Bírósága január 22-én kelt, E. B. kontra Franciaország ügyben hozott ítélete is. A kiemelt fontosságúnak ítélt ügyben a Bíróság Nagykamarája járt el, amely megállapította: sérti az Európai Emberi Jogok Egyezményének 8. cikkét, hogy egy leszbikus párkapcsolatban elő nő örökbefogadási kérelmet a kérelmező homoszexualitása miatt elutasították. A Bíróság kimondta, hogy a 8. cikk hatálya alá tartozó jogok tekintetében a szexuális irányultság szerinti megkülönböztetés csak különösen meggyőző és nyomós érvek alapján igazolható. A francia állam az ellenkező nemű példakép hiányával kívánta alátámasztani a megkülönböztetést, a Bíróság azonban úgy ítélte meg, hogy a Kormány érvelése sem nem elég meggyőző, sem nem elég nyomós ahhoz, hogy ez alapján meg lehessen tagadni az örökbefogadás engedélyezését. Álláspontunk szerint a Bíróság azáltal, hogy elismerte egy azonos nemű párkapcsolatban élő (minden egyéb tekintetben arra alkalmas) személy jogát arra, hogy örökbe fogadjon, kimondta, hogy a gyermek érdekeit nem sérti, és ezért nem korlátozható az, hogy a gyermeket azonos nemű szülők neveljék. Fontos kiemelni, hogy a bejegyzett élettársi kapcsolat és a házasság közötti megkülönböztetés esetleges alkotmányellenességének kérdését felvető Alkotmánybírósági határozat (32/2010. (III. 25.) határozat) pont ezt a strasbourg-i ügyet említi, amely előrevetíti, hogy az Alkotmánybíróság az örökbefogadás területén a házasság és a bejegyzett élettársi kapcsolat között fennálló különbségeket alkotmányellenesnek ítélheti. A partner gyermekének örökbefogadását tiltó magyar szabályozás egyértelműen szembe megy a nemzetközi trendekkel és a kialakuló európai konszenzussal: az elmúlt években számos európai és Európán kívüli ország tette lehetővé az örökbefogadást azonos nemű pároknak. Az azonos nemű pároknak lehetőségük van örökbe fogadni partnerük gyermekét Andorrában, Belgiumban, Dániában, az Egyesült Királyságban, Finnországban, Hollandiában, Izlandon, Izraelben, Lichtensteinben, Norvégiában, Németországban, Spanyolországban, Svájcban, Szlovéniában, Svédországban, Uruguayban, valamint Ausztrália, Kanada, és az Egyesült Államok egyes tartományaiban/államaiban. Szövetségünk szerint a legmegfelelőbb szabályozás az örökbefogadás teljes megnyitása lenne az azonos nemű párok előtt, különösen fontosnak ítéljük azonban, hogy a már most is gyermeket nevelő párok számára alapvető jelentőségű partner gyermekének örökbefogadása mihamarabb lehetővé váljon. Véleményünk szerint az ilyen örökbefogadások jelentős társadalmi ellenállással sem találkoznának, hiszen ebben az esetben olyan gyermek helyzete rendeződne jogilag, akit egyébként is az azonos nemű pár nevel. Az örökbefogadás mellett szintén fontos kérdés, hogy milyen módon vehet részt a gyermek nevelésében a gyermekkel szülői kapcsolatban nem álló (őt örökbe nem fogadó) partner. A Tervezet számos külföldi példához hasonló módon kimondja, hogy a gyermekkel tényleges családi kapcsolatban álló személy részt vehet a gyermek gondozásban és nevelésben (4:162. ). Példaértékűnek tartjuk az angol szabályozást, ahol a szülők a bíróságtól kérhetik a szülői felügyeleti jog ilyetén megosztásának elismerését. Véleményünk szerint, ha a 6
7 jogalkotó nem is kívánja bírósági hatáskörbe utalni a szülői felügyeleti jog ilyen típusú megosztását, mind az érintettek, mind harmadik személyek számára fontos lenne lehetőséget teremteni arra, hogy a felek e kérdést egyértelmű és jogilag kikényszeríthető formában rendezhessék. Egy ilyen lehetőség lenne, ha a felek közokiratba vagy ügyvéd által ellenjegyzett magánokiratba foglalhatnák arra vonatkozó megállapodásukat, hogy a gyermekkel tényleges családi kapcsolatban álló személy mely jogok és kötelezettségek gyakorlásában vehet részt. Amellett, hogy ez lehetőséget teremtene a pároknak, hogy átgondolják mennyiben kívánják megosztani a gyermeknevelési teendőket, egyben megkönnyítené a gyermeket ténylegesen nevelő szülő gyermekhez fűződő viszonyának bizonyítását harmadik fél (iskola, egészségügyi intézmény stb.) számára. Mindezek alapján javasoljuk: a jogszabály tegye lehetővé a partner gyermekének örökbefogadását az élettársak és a bejegyzett élettársak számára; a jogszabály tegye lehetővé, hogy a szülő és a gyermekkel tényleges családi kapcsolatban álló személy okiratba foglalhassák, mely jogok és kötelezettségek megosztásában egyeznek meg. HÁTRÁNYOS MEGKÜLÖNBÖZTETÉS A hatályos Polgári Törvénykönyvvel szemben a Tervezet a személyiségi jogok nevesítése során nem az egyenlő bánásmód követelményének megsértése, hanem a hátrányos megkülönböztetés kifejezést használja, szembe menve ezzel a 2003-ben bevezetett egységes terminológiának. Az egyenlő bánásmód követelménye fordulatot az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló évi CXXV. törvény vezette be a magyar jogrendszerbe. A törvény célja az volt, hogy a jogrendszerben elszórt antidiszkriminációs rendelkezések helyét egy koherens szabályozás vegye át. A törvény az egyenlő bánásmód követelményének megsértését a közvetlen és közvetett hátrányos megkülönböztetésre, a zaklatásra, a jogellenes elkülönítésre és a megtorlásra kiterjedően határozza meg, majd a különböző ágazati jogszabályokban már csak az egyenlő bánásmód követelményére utal. Mint a fentiekből megállapítható, az egyenlő bánásmód követelményének megsértése a hátrányos megkülönböztetésnél tágabb fogalom; a Tervezet tehát a hatályos szabályozáshoz képest jelentősen szűkíti a Ptk. által a személyiségi jogok megsértésének minősített magatartásformák körét. További problémát jelent, hogy míg az egyenlő bánásmódról szóló törvény a vonatkozó európai uniós kötelezettségeknek (2000/43/EK irányelv) megfelelően társadalmi és érdekképviseleti szervezeteknek is lehetővé teszi az egyenlő bánásmód követelményének megsértése esetén közérdekű igényérvényesítés keretében személyiségi jogi per indítását, erről a lehetőségről a Tervezet nem tesz említést. Mindezek alapján javasoljuk: az egyenlő bánásmód követelménye megsértésének szerepeltetését a nevesített személyiségi jogok között; a társadalmi és érdek-képviseleti szervezetek közérdekű igényérvényesítési jogának biztosítását. 7
Az alapvető jogok biztosának Jelentése az AJB-4819/2016. számú ügyben
Az alapvető jogok biztosának Jelentése az AJB-4819/2016. számú ügyben Előadó: dr. Szajbély Katalin Az eljárás megindítása Egy civil szervezet fordult hozzám beadvánnyal, amelyben a Nemzeti Adó-és Vámhivatalnak
A bejegyzett élettársi kapcsolat margójára Szerző: dr. Mensáros-Tordai Judit Tekla 2013. május, Magyarország Az állami jogi szabályozás a házasság mellett más együttélési formát hosszú időn keresztül sem

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (33629/06. sz. kérelem) - PDF
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (33629/06. sz. kérelem)
Download "EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (33629/06. sz. kérelem)"
1 EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÜGY (33629/06. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG július 8. Ezen határozat az Egyezmény 44. Cikkének 2. bekezdésében foglalt körülmények beálltával válik véglegessé. Szerkeszt i változtatás alá eshet.
2 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 2 A Vajnai kontra Magyarország ügyben, Az Emberi Jogok Európai Bírósága (Második Szekció) Kamaraként tartott ülésén, melynek tagjai voltak: Françoise Tulkens, Elnök Ireneu Cabral Barreto, Vladimiro Zagrebelsky, Danut Jo ien, András Sajó, Nona Tsotsoria, I l Karaka, bírák, és Sally Dollé, Hivatalvezet, június 17-i zárt ülésén lefolytatott tanácskozását követ en az azon id pontban elfogadott alábbi ítéletet hozza: AZ ELJÁRÁS 1. Az ügy alapja egy, a Magyar Köztársaság ellen benyújtott kérelem (33629/06. sz.), amelyet az emberi jogok és alapvet szabadságok védelmér l szóló egyezmény (az Egyezmény ) 34. Cikke alapján egy magyar állampolgár, Vajnai Attila (a kérelmez ) május 15-én terjesztett a Bíróság elé. 2. A kérelmez t Magyar Gy. Budapesten praktizáló ügyvéd képviselte. A Magyar Kormányt (a Kormány ) képvisel je, dr. Höltzl Lipót képviselte az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumból. 3. A kérelmez azt állította, hogy a nemzetközi munkásmozgalom jelvényének viselése miatti elítélése az Egyezmény 10. Cikkét megsértve jogtalan beavatkozást jelentett a véleménynynyilvánítás szabadságához f z d jogába szeptember 24-én a Bíróság úgy határozott, hogy közli a panaszt a Kormánnyal. Az Egyezmény 29. Cikkének 3. bekezdése alapján úgy döntött, hogy a kérelem érdemét és elfogadhatóságát együttesen vizsgálja. A TÉNYEK I. AZ ÜGY KÖRÜLMÉNYEI 5. A kérelmez 1963-ban született és Budapesten él. A felek el terjesztései alapján az ügy tényei az alábbiak szerint összegezhet k.
3 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET február 21-én a kérelmez, aki a szóban forgó id szakban a Munkáspárt egy bejegyzett baloldali politikai párt alelnöke volt, egy Budapest központjában jogszer en rendezett tüntetés szónoka volt. A rendezvényt Marx Károly egyik hatóságok által eltávolított szobrának korábbi helyén tartották. A kérelmez a nemzetközi munkásmozgalom jelképeként öt centiméter átmér j ötágú vöröscsillagot (a továbbiakban: vöröscsillag ) viselt kabátján. A büntet törvénykönyv 269/B. szakaszának (1) bekezdése alapján a helyszínt biztosító rend rjár r felhívta a kérelmez t a csillag eltávolítására, amit meg is tett. 7. Ezt követ en önkényuralmi jelkép nyilvános használata miatt büntet eljárás indult a kérelmez ellen március 10-én gyanúsítottként hallgatták ki március 11-én a Pesti Központi Kerületi Bíróság önkényuralmi jelkép használatának b ncselekménye miatt elítélte a kérelmez t. A bíróság nem szabott ki büntetést, a szankció kiszabását egy év próbaid re elhalasztotta. 9. A kérelmez fellebbezést nyújtott be a F városi Bírósághoz június 24-én a bíróság felfüggesztette az eljárást, s az ügyet az Európai Közösséget alapító Szerz dés 234. cikke alapján el zetes döntéshozatal céljából az Európai Közösségek Bírósága elé terjesztette. Az el zetes döntéshozatal iránti kérelem amelyet az Európai Közösségek Bírósága július 28-án kapott képhez a hátrányos megkülönböztetés tilalmának mint alapvet közösségi jogi elvnek az értelmezésére vonatkozott. 11. El zetes döntéshozatalra utaló végzésében a F városi Bíróság észrevételezte, hogy az Európai Unió (EU) több tagállamában, így például az Olasz Köztársaságban is, a baloldali pártok jelképe a vöröscsillag vagy a sarló-kalapács. Így felmerült a kérdés, hogy hátrányosan megkülönböztet -e az olyan rendelkezés, amely valamely tagállamban büntet jogi szankciók terhe mellett tiltja a nemzetközi munkásmozgalom jelképeinek használatát, míg valamely más tagállam területén ugyanezen jelképek használata semmilyen szankciót nem von maga után október 6-án az Európai Közösségek Bírósága kijelentette, hogy nincs hatásköre a F városi Bíróság által el terjesztett kérdés megválaszolására. Az indoklás releváns része így hangzik: Kérdésével a nemzeti bíróság lényegében arra vár választ, hogy a hátrányos megkülönböztetés elvének tilalmával, az EU 6. cikkel, a személyek közötti, faji- vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenl bánásmód elvének alkalmazásáról szóló, június 29-i 2000/43/EK tanácsi irányelvvel (HL L 180., 22. o.; magyar nyelv különkiadás 20. fejezet, 1. kötet, 23. o.), illetve a december 7-én Nizzában ünnepélyesen kihirdetett Európai Unió Alapjogi Chartájának (HL C 364., 1. o.) 10., 11., és 12. cikkével ellentétes-e az olyan nemzeti rendelkezés, mint a magyar Büntet Törvénykönyv 269/B. -a, amely az alapügyben szóban forgó jelkép nagy nyilvánosság el tti használatát büntetni rendeli
4 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET Ezzel szemben a Bíróság nem rendelkezik e hatáskörrel olyan szabályozás tekintetében, amely nem tartozik a közösségi jog keretei közé, és ahol a jogvita tárgya semmilyen módon nem kapcsolódik a szerz dések rendelkezéseinek hatálya alá tartozó egyik helyzethez sem (lásd a fent hivatkozott Kremzow-ítélet 15. és 16. pontját). 14. Meg kell állapítani, hogy Vajnai Attila ügye semmilyen módon nem kapcsolódik a szerz dések rendelkezéseinek hatálya alá tartozó egyik helyzethez sem, és hogy a magyar szabályozás az alapügyre alkalmazva nem tartozik a közösségi jog keretei közé. 15. E körülmények között - a Bíróság eljárási szabályzata 92. cikkének 1. -a alapján - meg kell állapítani, hogy a Bíróságnak nyilvánvalóan nincs hatásköre a F városi Bíróság által feltett kérdés megválaszolására november 16-án a F városi Bíróság helyben hagyta a kérelmez t elítél határozatot. II. RELEVÁNS HAZAI JOGSZABÁLYOK 1. Az Alkotmány releváns része kimondja: 2. Cikk (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam (3) Senkinek a tevékenysége sem irányulhat a hatalom er szakos megszerzésére vagy gyakorlására, illet leg kizárólagos birtoklására 61. Cikk (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdek adatokat megismerje, illet leg terjessze. 2. A büntet törvénykönyv szóban forgó id szakban hatályos szövegének releváns része kimondja:
5 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 5 Az intézkedések Próbára bocsátás 72. (1) A bíróság a vétség, valamint a három évi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetend b ntett miatt a büntetés kiszabását próbaid re elhalaszthatja, ha alaposan feltehet, hogy a büntetés célja így is elérhet. 73. (2) A próbára bocsátást meg kell szüntetni, és büntetést kell kiszabni, ha a próbára bocsátott a próbaid alatt elkövetett b ncselekmény miatt elítélik Az állam elleni b ncselekmények Az alkotmányos rend er szakos megváltoztatása (1) Aki olyan cselekményt követ el, amely közvetlenül arra irányul, hogy a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjét er szakkal vagy ezzel fenyegetve - különösen fegyveres er igénybevételével - megváltoztassa, b ntettet követ el A köznyugalom elleni b ncselekmények Közösség elleni izgatás Aki nagy nyilvánosság el tt a) a magyar nemzet, b) valamely nemzeti, etnikai, faji, vallási csoport vagy a lakosság egyes csoportjai ellen gy löletre uszít, b ntett miatt büntetend. 269/B. - Önkényuralmi jelképek használata (1) Aki horogkeresztet, SS-jelvényt, nyilaskeresztet, sarló-kalapácsot, ötágú vörös csillagot vagy ezeket ábrázoló jelképet a) terjeszt; b) nagy nyilvánosság el tt használ; c) közszemlére tesz; ha súlyosabb b ncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el, és pénzbüntetéssel büntetend. (2) Nem büntethet az (1) bekezdésben meghatározott cselekmény miatt, aki azt ismeretterjeszt, oktatási, tudományos, m vészeti célból vagy a történelem, illetve a jelenkor eseményeir l szóló tájékoztatás céljából követi el. (3) Az (1)-(2) bekezdés rendelkezései az államok hatályban lév hivatalos jelképeire nem vonatkoznak.
6 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 6 3. A büntet eljárásról szóló törvény kimondja: 406. (1) A terhelt javára felülvizsgálatnak van helye ha: b) ha nemzetközi szerz déssel létrehozott emberi jogi szerv megállapította, hogy az eljárás lefolytatása vagy a bíróság joger s határozata megsértette a törvényben kihirdetett nemzetközi szerz dés valamely rendelkezését, feltéve, hogy a nemzetközi emberi jogi szerv joghatóságának a Magyar Köztársaság alávetette magát és a felülvizsgálattal a jogsértés orvosolható 17. Az Alkotmánybíróság 14/2000 (V. 12.) AB sz., a büntet törvénykönyv 269/B. alkotmányosságát vizsgáló határozata az alábbi szövegrészeket tartalmazza: [ ] ezek az önkényuralmi jelképek nemcsak a közvélemény számára jelentik az ismert és megélt önkényuralmi rendszereket, hanem a Magyar Köztársaság törvényhozása kezdett l fogva mindmáig együtt kezelte az e rendszerek által elkövetett jogtalanságokat Az Alkotmánybíróság határozataiban az említett jogtalanságok vonatkozásában kifejezetten meger sítette, hogy nem hozható fel alkotmányossági kifogás ezen önkényuralmi rendszerek azonos megítélése és együttes kezelése ellen A demokratikus átalakulást megel z évtizedekben kizárólag a fasiszta, nyilas jelképek terjesztését, használatát üldözték a büntet jog eszközeivel Ugyanakkor a kommunista eszméket megtestesít jelképek használatát a politikai berendezkedés jellegéb l adódóan természetszer leg nem hogy nem büntették, hanem éppen ellenkez leg: büntet jogi úton védték. Ebb l a szempontból a törvény hatása tehát éppen az, hogy megszünteti az önkényuralmi jelképek korábbi kezelésében mutatkozó indokolatlan különbségtételt Az Egyezmény (és az Emberi Jogok Európai Bírósága gyakorlata) széles mérlegelési lehet séget biztosít az államoknak annak eldöntésénél, hogy mi tekinthet demokratikus társadalomban szükséges korlátozásnak (Barfod, 1989; Markt Intern, 1989; Chorherr, 1993; Casado Coca, 1994; Jacubowski, 1994.) Az Alkotmánybíróság már számos korai határozatában alkotmányossági vizsgálata körébe vonta, relevánsnak tekintette a történelmi körülményeket Az Alkotmánybíróság eddig határozataiban a történelmi körülményeket (leggyakrabban a rendszerváltás tényét) következetesen úgy értékelte, hogy az szükségessé tehet bizonyos alapjogbeli korlátozásokat, de például önmagában a rendszerváltás ténye miatt az alkotmányosság követelményeiben engedményt soha nem tartott lehetségesnek Az Alkotmánybíróság hangsúlyozza, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: Bíróság) gyakorlata szintén tekintettel van a véleménynyilvánítás korlátozása megengedett céljának és szükségességének vizsgálatánál az alperes állam sajátos történelmi múltjára és jelenére
7 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 7 A Rekvényi kontra Magyarország ügyben, amelynek tárgya a rend rök politikai tevékenységének, a politikai vitához f z d szabadságának korlátozása volt, május 20-án hozott ítéletében a Bíróság úgy találta, hogy az a célkit zés, hogy a rend rségnek a társadalomban betöltött kritikus szerepe ne kompromittálódjék tagjai politikai semlegességének gyengülése miatt, olyan célkit zés, amely összeegyeztethet a demokratikus elvekkel. Ez a célkit zés különleges történeti jelent ségre tesz szert Magyarországon, az országnak a korábbi totalitárius berendezkedése miatt, ahol az állam nagymértékben támaszkodott rend rségének az uralkodó párt iránti közvetlen elkötelezettségére Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint büntet jogi védelem alá vonható a közösségek méltóságát sért, köznyugalmat veszélyeztet magatartás, ha ez nem kifejezetten meghatározott, azonosítható személy ellen irányul; a kit zött cél elérése érdekében elvben nincs más és esetleg enyhébb eszköz, mint a büntet jogi szankció. A demokratikus jogállamisághoz szorosan kapcsolódik az alkotmányos rend fenntartása és m ködtetése Az Alkotmány nem értéksemleges, az Alkotmánynak van értékrendje. Az alkotmányos értékekkel összeegyeztethetetlen véleménynyilvánítást az Alkotmány 61. -a nem védi Az Alkotmány a demokratikus jogállam alkotmánya, ami azt jelenti, hogy az alkotmányozó hatalom védend alkotmányos értéknek tekinti a demokráciát, a pluralizmust, az emberi méltóságot, s egyben az Alkotmányon kívülre utasít minden olyan tevékenységet, amely a hatalom er szakos megszerzésére, gyakorlására, kizárólagos birtoklására irányul [Alkotmány 2. (3) bekezdés]. A Btk. 269/B. -a olyan szimbólumok terjesztését, nagy nyilvánosság el tti használatát és közszemlére tételét rendeli büntetni, amelyek politikai diktatúrák jelképei voltak; e diktatúrák tömegesen követtek el törvénytelenségeket, sértették meg az alapvet emberi jogokat. Ezek a jelképek, mint az állami önkény jelképei, a XX. századi magyar történelemben megvalósult olyan politikai törekvéseket szimbolizálnak, olyan negatív értékeket hordoznak, amelyeket a hatályos Alkotmány 2. (3) bekezdése kifejezetten tilt, és mindenki kötelezettségévé teszi az ilyen törekvésekkel szembeni fellépést A múltban sérelmet elszenvedett emberekben és ezek különféle közösségeiben a jelképeknek a Btk. 269/B. -ában tiltott használata méltán fenyegetettség-érzetet, konkrét tapasztalatokon alapuló félelmet ébreszthet, hiszen a jelképek a totalitárius eszmékhez kapcsolódó embertelenségek megismétl désének rémét keltik fel. Az Alkotmánybíróság szerint, ha a büntet jog által így megfogalmazott védett tárgy mellett más, alkotmányos értékek védelme más módon nem érhet el, a büntet jogi korlátozás önmagában nem aránytalan; feltéve, hogy szükséges e jelképek használata ellen védekezni. Az, hogy ez a védekezés demokratikus társadalomban szükséges-e, függ a korlátozás jellegét l, társadalmi, történelmi összefüggéseit l, az érintett személyekre gyakorolt hatásától. A kifejtettek alapján tehát a jelen esetben a büntet jog által megfogalmazott védett tárgy mellett a vizsgált jogszabály más alkotmányos értékek védelmét is szolgálja. Ilyen az Alkotmány 2. (1) bekezdésében említett jogállam demokratikus volta, továbbá a 2. (3) bekezdésében meghatározott tilalom és az Alkotmány 70/A. -ában megfogalmazott az a követelmény, amely szerint a jognak mindenkit egyenl méltóságú személyként kell kezelnie
8 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 8 A szóban lév jelképeknek minden korlátozás nélküli, nyilvános, szabad használata a jelen történelmi helyzetben az emberi személy méltóságát tisztel, ezért a gy lölet és agresszió eszméit elítél, a demokrácia értékei mellett elkötelezett minden személyt súlyosan sért, és különösen sérti a nácizmus és a kommunizmus üldözötteiét. Magyarországon elevenen él a köztudatban és az üldözéseket túlél k közösségeiben a tiltott jelképekben s r söd mindkét eszme emléke és a jelképek használata mellett elkövetett minden b n; ezek nem merültek feledésbe. Közöttünk élnek a súlyos sérelmet szenvedett személyek és hozzátartozóik. A jelképek használata felidézi a még közeli múltat az akkori fenyegetésekkel, az embertelen szenvedéseket, deportálásokat és halált hozó ideológiákat. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a demokratikus társadalom védelmét jelenti az, s ezért nem alkotmányellenes, ha az állam a jelen történelmi helyzetben a demokráciával ellentétes, vagyis önkényuralmi hatalmi rendszerek adott jelképeivel kapcsolatos egyes konkrét magatartásokat tilt meg: a terjesztést, a nagy nyilvánosság el tti használatot, közszemlére tételt. Jóllehet, hogy a törvény által védett értékek - mint a köznyugalom és a demokrácia értékei mellett elkötelezett közösségek méltósága - megsértésének büntet jogi szankcionálása külön-külön esetleg más alkotmányossági elbírálás, illetve értékelés alá eshetne; mivel azonban az önkényuralmi jelképek használata e két értéket együttesen, egyszerre sérti, egymást feler sít, kumulatív hatásuk jelentkezik, és ehhez kapcsolódik a közvetlen történelmi el zményeknek még ma is érvényesül hatása. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy Magyarország történelmi tapasztalatai, és az alkotmányos értékeket fenyeget az a veszély, amelyet ma még az elmúlt diktatúrák ideológiáin alapuló tevékenységeknek a nyilvánosságban való megjelenése jelenthet a magyar társadalomra, meggy z en, objektíve és ésszer en igazolják e tevékenységek tiltását és a büntet jogi eszközökkel való fellépést; a véleménynyilvánítási szabadságnak a Btk. 269/B. (1) bekezdésében megjelen korlátozása a történelmi háttér fényében nyomós társadalmi szükségletre adott válasznak tekintend. Az Alkotmánybíróság szerint a Btk. 269/B. (1) bekezdésében kiemelt jelképek, mint elkövetési tárgyak használatával, a velük kapcsolatosan kiemelt három elkövetési magatartással szemben - az alkotmányos értékekben megfogalmazódó célok védelme érdekében - a jelen történelmi helyzetben a büntet jogi eszközrendszeren és szankciókon kívül más jogi eszköz a hatékony védelemre nem biztosított (ultima ratio). Összehasonlítható történelm más ország szintén büntet törvényben, a demokratikus jogállam veszélyeztetésér l szóló b ncselekmények között tiltja alkotmányellenes szervezetek jelképeinek (zászlók, jelvények, egyenruhák, jelszavak, köszöntési formák) használatát [Strafgesetzbuch (StGB) vom 15. Mai 1871 (RGBl. S. 127) in der Fassung der Bekanntmachung vom 13. November 1998 (BGBl. I, 3322) 86a.] A törvény nem tiltja meg e jelképek el állítását, megszerzését, tartását, behozatalát, kivitelét, s t használatát sem, ha ez nem nagy nyilvánosság el tt valósul meg. A törvény csupán a három kiemelt elkövetési magatartást (terjesztés - nagy nyilvánosság el tti használat - közszemlére tétel), aktív cselekv séget ítéli olyannak, amely a demokratikus jogállam értékeivel szemben áll, mert alkalmas arra, hogy a hallgatóságra nem egyszer en sért, meghökkent vagy aggodalmat kelt, hanem kifejezetten félelmet ébreszt, fenyeget hatása legyen azáltal, hogy a megvetett
9 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 9 ideológiákkal való azonosulást, az eszmék nyilvános terjesztésének szándékát tartalmazza. Ez pedig alkalmas arra, hogy a demokratikus társadalom egészét, különösen pedig azok jelent s csoportjai, közösségei emberi méltóságát sértse, akik elszenved i voltak a tiltott jelképekben s r söd mindkét eszméhez és jelképeikhez tapadó, használatuk mellett elkövetett legsúlyosabb b ncselekményeknek. A fentiek alapján az Alkotmánybíróság szerint a Btk. 269/B. (1) bekezdésében megjelen korlátozás a védett célok súlyához képest nem min síthet aránytalannak, a korlátozás terjedelme és szankciója az alkalmazható legenyhébb eszköznek min sül, ezért a Btk. e szabályában megfogalmazott alapjog-korlátozás megfelel az arányosság alkotmányos követelményének... A JOG I. AZ EGYEZMÉNY 10. CIKKÉNEK ÁLLÍTÓLAGOS MEGSÉRTÉSE 18. A kérelmez panaszolta, hogy vöröscsillag viselése miatti büntet jogi üldözése sértette az Egyezmény 10. Cikke alapján számára biztosított véleménynyilvánítás szabadságához f z d jogot. A 10. Cikk kimondja: 1. Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához. Ez a jog magában foglalja a véleményalkotás szabadságát és az információk, eszmék megismerésének és közlésének szabadságát országhatárokra tekintet nélkül és anélkül, hogy ebbe hatósági szerv beavatkozhasson. 2. E kötelezettségekkel és felel sséggel együtt járó szabadságok gyakorlása a törvényben meghatározott, olyan alakszer ségeknek, feltételeknek, korlátozásoknak vagy szankcióknak vethet alá, amelyek szükséges intézkedéseknek min sülnek egy demokratikus társadalomban a zavargás vagy b nözés megel zése, vagy mások jogai védelme céljából. 19. A Kormány vitatta a panaszt. A. Elfogadhatóság 20. A Kormány azt állította, hogy a kérelem a 17. Cikk fényében ratione materiae összeegyeztethetetlen az Egyezmény rendelkezéseivel. A 17. Cikk kimondja: Az Egyezmény egyetlen rendelkezését sem lehet úgy értelmezni, hogy az bármely állam, csoport vagy személy számára jogot biztosítana olyan tevékenység folytatására vagy olyan cselekedet végrehajtására, amely az Egyezményben foglalt jogok és szabadságok megsértésére vagy pedig az Egyezményben meghatározottnál nagyobb mérték korlátozására irányul.
10 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET A Kormány az Egyezmény intézményeinek esetjogára, így többek között a Bíróság Garaudy v. France ügyben hozott határozatára (decision of 24 June 2003, no /01, ECHR 2003-IX (extracts)) hivatkozott, emlékeztetve arra, hogy minden olyan ügyben, amelyben a kérelmez a véleménynyilvánítás szabadságához f z d jogára hivatkozott az Egyezmény szellemét és a demokrácia alapértékeit sért szövegek közzétételének igazolására, a Bizottság közvetve vagy közvetlenül mindig az Egyezmény 17. Cikke alapján utasította el az ilyen érvelést és nyilvánította elfogadhatatlannak a kérelmet. (Ld. különösen Glimmerveen and another v. the Netherlands, Commission decision of 11 October 1979, Decisions and Reports (DR) 18, 198. o., és Pierre Marais v. France, Commission decision of 24 June 1996, DR 86, 184. o.). A Kormány szerint kés bb a Bíróság is következetesen fenntartotta ezt a megközelítést (Lehideux and Isorni v. France, judgment of 23 September 1998, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, 47. és 53. bek.). A Kormány továbbá rámutatott, hogy egy 11. Cikkel kapcsolatos ügyben (W.P. and Others v. Poland, decision of 2 September 2004, no /98, Reports 2004-VII) a Bíróság észrevételezte, hogy a 17. Cikk általános célja annak megakadályozása, hogy önkényuralmi eszméket hirdet egyének vagy csoportok saját érdekeiknek megfelel en hivatkozhassanak az Egyezményben rögzített elvekre. Hasonló következtetések levonására került sor a Norwood v. the United Kingdom (decision of 16 November 2004, no /03, Reports 2004-VII) ügyben és a Witzsch v. Germany (decision of 13 December 2005, no. 7485/03) ügyben is. 22. Mivel a Kormány szerint a vöröscsillag az Egyezmény alapjául szolgáló értékek ellen irányuló önkényuralmi eszméket és gyakorlatot jelképezi, a Kormány állítása szerint viselése amely megvetést fejez ki a kommunista rezsim áldozatai iránt az Egyezményben védett jogok és szabadságok lerombolását célzó politika igazolását jelenti. Bár a fent hivatkozott ügyek mindegyike náci típusú önkényuralmi hatalmi ideológiával összefügg rasszista és antiszemita megnyilvánulásokkal foglalkozott, a Kormány el terjesztette, hogy minden önkényuralmi ideológiát (beleértve a bolsevik önkényuralmi ideológiát is, amelyet a vöröscsillag jelképez) azonos módon kell megítélni, s mindegyiket ki kell vonni a 10. Cikk alapján biztosított védelem köréb l. 23. A kérelmez ezzel a ponttal kapcsolatban nem terjesztett el véleményt. 24. A Bíróság úgy véli, hogy a jelen kérelem különbözik a Kormány által hivatkozott esetekt l. A Bíróság észrevételezi, hogy különösen a Garaudy v. France (op.cit.) és a Lehideux and Isorni v. France (op.cit.) ügyben náci típusú politika igazolása volt a tét. Következésképpen a joggal való visszaélés megállapítására a 17. Cikk alapján azért került sor, mert a 10. Cikkre önkényuralmi indítékkal rendelkez csoportok hivatkoztak.
11 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET A jelen ügyben azonban a Kormány nem állította, hogy a kérelmez megvetést fejezett ki az önkényuralmi rendszerek áldozatai iránt (v.ö. a contrario, Witzsch v. Germany (op.cit.)), vagy hogy önkényuralmi törekvésekkel rendelkez csoporthoz tartozott. Ilyen következtetést az ügyiratban fellelhet tényállási elemek sem támasztanak alá. A kérelmez a szóban forgó id szakban egy bejegyzett baloldali párt tisztségvisel je volt, s a vitatott vöröscsillagot a párt egyik jogszer en tartott tüntetésén viselte. Ilyen körülmények között a Bíróság nem juthat olyan következtetésre, hogy a vöröscsillag viselése önkényuralmi csoportokat szolgáló totalitárius elnyomás igazolásának vagy népszer sítésének szándékával történt. A vöröscsillag pusztán törvényes baloldali politikai mozgalmak jelképeként jelent meg. A fent idézett esetekkel ellentétben a jelen ügyben szankcionált megnyilvánulás nem kapcsolódott össze rasszista propagandával. 26. Ebb l következ en a Bíróság számára a kérelem nem min sül kérelmezési joggal való visszaélésnek az Egyezmény 17. Cikkének céljaira. Ezért az Egyezmény 35. Cikkének 3. bekezdése szerinti értelemben ratione materiae nem összeegyeztethetetlen az Egyezmény rendelkezéseivel. A Bíróság továbbá megjegyzi, hogy a kérelem semmilyen más alapon sem elfogadhatatlan. Ezért elfogadhatóvá kell nyilvánítani. B. Érdem 1. Történt-e beavatkozás? 27. A kérelmez hangsúlyozta, hogy a hazai bíróságok önkényuralmi jelkép használatának b ncselekménye miatt ítélték el. Igaz, hogy a büntetés kiszabását a magyar bíróságok egy év próbaid re felfüggesztették, de a kérelmez szerint kétségtelenül megállapítható, hogy beavatkozás történt a számára biztosított véleménynyilvánítás szabadságába, mivel büntet jogi felel sségét a bíróságok megállapították. 28. A Kormány el terjesztette: még annak feltételezésével is, hogy a kérelmez elítélése beavatkozást jelentett a számára biztosított véleménynyilvánítás szabadságába, a beavatkozás a 10. Cikk 2. bekezdése alapján igazolható volt. 29. A Bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó büntet jogi szankció beavatkozást jelentett a kérelmez számára az Egyezmény 10. Cikkének 1. bekezdése alapján biztosított jogokba. Továbbá, a Bíróság megismétli, hogy az ilyen beavatkozás sérti az Egyezményt, hogyha nem felel meg a 10. Cikk 2. bekezdésében foglalt követelményeknek. Ezért azt kell eldönteni, hogy a panaszolt beavatkozás törvényben meghatározott volt-e, a 2. bekezdésben felsorolt törvényes cél vagy célok érdekében került-e alkalmazásra, s egy demokratikus társadalomban szükséges volt-e azon célok elérése érdekében.
12 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET Törvényben meghatározott 30. A Kormány megismételte az Alkotmánybíróság álláspontját, amely szerint az önkényuralmi jelképek használatának korlátozása törvényben meghatározott volt, amely kell en egyértelm volt, és megfelelt az el reláthatóság követelményének. 31. A Bíróság megjegyzi, hogy ezt a kérdést nem vitatták a felek. A Bíróság ilyen módon meggy z dött arról, hogy a beavatkozás valóban törvényben meghatározott volt. 3. Törvényes cél a. A kérelmez érvei 32. A kérelmez hangsúlyozta: csaknem két évtized telt el azóta, hogy Magyarország önkényuralmi rendszerb l demokratikus társadalommá alakult. Magyarország az Európa Tanács, az Észak-atlanti Szerz dés Szervezete, a Gazdasági Együttm ködés és Fejlesztés Szervezete, valamint az Európai Unió tagja lett. Az ország stabil demokráciává vált, amelyben 1990 óta öt többpárti általános választásra került sor. Azt a baloldali pártot, amelyhez a kérelmez tartozik, sohasem vádolták azzal, hogy a Kormány megdöntésére tesz kísérletet. A párt minden választáson elindult, de sohasem érte el a parlamenti mandátumhoz szükséges küszöböt. A Kormány nem állította, hogy a kérelmez, pártja, vagy annak ideológiája az ország demokratikus politikai berendezkedését fenyegetné. Ilyen körülmények között nem világos a kérelmez ellen politikai eseményen vöröscsillag viselése miatt indított büntet eljárás törvényes célja. b. A Kormány érvei 33. A Kormány el adta, hogy a büntet törvénykönyv vitatott rendelkezését azért iktatták be a büntet törvénykönyvbe, mert a XX. század diktatúrái felmérhetetlen szenvedéseket okoztak a magyar társadalomnak. A diktatúrákhoz kapcsolódó jelképek használata sokakban rossz emlékeket, félelmet kelt, megbotránkozásra ad alkalmat, sok esetben a kegyeleti jogok is sérülnek. Egypárti diktatúra szimbólumainak nyilvános helyen történ használata a Kormány szerint a jogállamiság tagadását jelenti, s a plurális társadalom elleni demonstrációként értékelend. Az Alkotmánybíróság e kérdéssel kapcsolatos állásfoglalásával összhangban a Kormány el adta, hogy a szóban forgó intézkedés törvényes célja a zavargások megel zése és mások jogainak védelme volt.
13 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 13 c. A Bíróság értékelése 34. A Bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó beavatkozás úgy tekinthet, hogy annak törvényes célja a zavargások megel zése és mások jogainak védelme volt. 4. Egy demokratikus társadalomban szükséges a. A kérelmez érvei 35. A kérelmez úgy érvelt, hogy alapvet különbség van a fasiszta és a kommunista ideológia között, s hogy a vöröscsillag egyébként sem köthet kizárólagosan a kommunista diktatúrához. A nemzetközi munkásmozgalomban a vöröscsillag amely egyesek szerint a munkáskéz öt ujját vagy az öt kontinenst ábrázolja a 19. század óta a társadalmi igazságosság, a munkásság felszabadulásának, az emberi szabadságnak, és általában a tág értelemben vett szocializmusnak a jelképe. 36. Továbbá, 1945-ben Magyarországot és a korábbi keleti blokk országait a vöröscsillagot visel szovjet katonák szabadították fel a náci uralom alól. Ezekben az országokban a vöröscsillag sok ember számára az antifasizmus és a jobboldali önkényuralomtól való megszabadulás eszméjével kapcsolódik össze. A Magyarország újjáépítését és modernizálását célul t z progresszív értelmiség a 20. század eleje óta ezt a jelképet használta. 37. A kérelmez elismerte, hogy a közép- és kelet-európai demokratikus átalakulást megel z en a vöröscsillagot is hivatalos jelképeik közé soroló önkényuralmi rendszerek biztonsági szolgálatai súlyos b nöket követtek el. Ezek az emberi jogi jogsértések azonban nem tudták hitelét l megfosztani magát a kommunista ideológiát, vagy kikezdeni a vöröscsillag által szimbolizált politikai értékeket. 38. A kérelmez felhívta a figyelmet arra a tényre, hogy a fasiszta propagandától eltér en (ld, többek között, a Magyarországgal 1947-ben párizsi békeszerz dés 4. Cikkét Volume 41 UNTS 135), a kommunizmus terjesztését semmilyen nemzetközi jogi dokumentum nem ítéli el. A vöröscsillagot különböz baloldali eszmék és mozgalmak jelképének tekintik, amely a legtöbb európai államban szabadon viselhet. Valójában Magyarország az egyetlen olyan Szerz d Állam, amelyben nyilvános használata b ncselekményt valósít meg. 39. Végül, a kérelmez hangsúlyozta: a Kormány nem bizonyította a jelkép nyilvános használatának általános tiltását megkövetel nyomós társadalmi szükséglet fennállását. Véleménye szerint valószer tlen volt, hogy Magyarország pluralista demokráciáját alááshatta volna azzal, hogy politikai jelvényt visel ideológiai hovatartozásának és politikai identitásának
14 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 14 kifejezésére. Ellenkez leg, a vöröscsillag mint politikai jelkép általános tiltása aláásta a pluralizmust azáltal, hogy megakadályozta t és más baloldali politikusokat abban, hogy szabadon kifejezhessék politikai nézeteiket. b. A Kormány érvei 40. A Kormány el adta, hogy a kérelmez állításával szemben Magyarországon a vöröscsillag nem csupán a nemzetközi munkásmozgalom jelképe. Magyarország második világháború utáni történelme megváltoztatta e jelkép jelentését, amely ennek következtében egy olyan önkényuralmi rendszer szimbólumává vált, amelyet az emberi jogok tömeges megsértését, és a hatalom er szakos megragadását és gyakorlását igazoló ideológia és gyakorlat jellemzett. Ezért e jelvény nyilvános viselése azonosulást jelent a kommunista diktatúrát jellemz önkényuralmi eszmékkel, illetve ezek propagálásával. 41. A Kormány felhívta a figyelmet az Alkotmánybíróság megállapítására, miszerint Magyarország történelmi tapasztalatai alapján a szóban forgó korlátozás nyomós társadalmi szükségletre adott válasznak tekinthet a zavargások megel zése és mások jogainak védelme érdekében. Az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy e törvényes célok védelme a büntet jogi szankciónál enyhébb eszközzel nem biztosított. Az Alkotmánybíróság továbbá megállapította, hogy a korlátozás arányban áll az elérni kívánt céllal, mivel korlátozott terjedelm, a szóban forgó jelkép nyilvános használatának csak néhány pontosan körülírt formáját érinti, s csak azokat a használatokat korlátozza, amelyek az általuk szimbolizált önkényuralmi ideológiákkal való azonosulást, illetve ezen ideológiák nyilvános terjesztésének szándékát tartalmazzák. Az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy a tiltás nem vonatkozik a jelkép tudományos és m vészeti, illetve oktatási vagy ismeretterjesztési célú használatára. 42. A Kormány továbbá el terjesztette, hogy a szóban forgó cselekmény nem b ntettet, hanem vétséget képez, amelynek szankciója a magyar büntet jog alapján elrendelhet legenyhébb szankció, a pénzbírság. Továbbá, a bíróság a kérelmez t próbára bocsátotta, amely nem büntetés, hanem intézkedés. c. A Bíróság értékelése i. Alapelvek 43. A demokratikus társadalomban szükségesség tesztje annak eldöntését kívánja meg a Bíróságtól, hogy a panaszolt beavatkozás nyomós társadalmi szükséglet -nek felelt-e meg. A Szerz d Államok bizonyos fokú mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak megítélésében, hogy fennálle ilyen szükséglet, e jogkör azonban európai ellen rzéssel jár együtt, amely a
15 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 15 jogszabályok és az azokat alkalmazó határozatok beleértve a független bíróságok határozatait is ellen rzésére is kiterjed. Ilyen módon a Bíróság jogosult arra, hogy joger sen döntsön abban a kérdésben, hogy valamely korlátozás összeegyeztethet -e a 10. Cikk szerinti védelemben részesített véleménynyilvánítás szabadságával (ld, többek között, Perna v. Italy [GC], no /99, 39., ECHR 2003-V; Association Ekin v. France, no /98, 56., ECHR 2001-VIII). 44. Ellen rz funkciójának gyakorlása során a Bíróságnak nem az a feladata, hogy az illetékes hazai bíróság helyébe lépjen, hanem az, hogy a 10. Cikk alapján felülvizsgálja a hazai bíróságok által mérlegelési jogkörükben meghozott határozatokat (ld. Fressoz and Roire v. France [GC], no /95, 45., ECHR 1999-I). 45. A Bíróságnak különösen azt kell eldöntenie, hogy a nemzeti hatóságok által a beavatkozás igazolására felhozott indokok relevánsak és elégségesek -e, s hogy a megtett intézkedés arányos volt-e az elérni kívánt törvényes célokkal (ld. Chauvy and Others v. France, no /01, 70., ECHR 2004-VI). Ennek során a Bíróságnak meg kell bizonyosodnia arról, hogy a nemzeti hatóságok a releváns tények elfogadható értékelése alapján olyan standardokat alkalmaztak, amelyek összhangban állnak a 10. Cikkben foglalt elvekkel (ld. többek között Zana v. Turkey, judgment of 25 November 1997, Reports 1997-VII, o., 51. ). 46. A Bíróság továbbá megismétli, hogy a 10. Cikk 1. bekezdése szerinti védelemben részesített véleménynyilvánítás szabadsága a demokratikus társadalom egyik alapköve, a társadalmi fejl dés és az egyén önmegvalósításának egyik alapvet feltétele. E szabadság a 2. bekezdésben foglalt feltételek mellett nemcsak azokat az információkat vagy eszméket illeti meg, amelyeket kedvez en fogadnak, vagy amelyeket nem sért vagy közömbös természet nek tartanak, hanem azokat is, amelyek sért k, megütközést kelt ek vagy zavaróak; ez a pluralizmus, a tolerancia és a nyitottság követelménye, amelyek nélkül nem létezik demokratikus társadalom (ld. többek között Oberschlick v. Austria (no. 1), judgment of 23 May 1991, Series A no. 204, 57., és Nilsen and Johnsen v. Norway [GC], no /93, 43., ECHR 1999-VIII). Bár a véleménynyilvánítás szabadsága alól állapíthatók meg kivételek, e kivételeket szorosan kell értelmezni, s bármilyen korlátozás szükségességét meggy z en kell bizonyítani (ld. például The Observer and The Guardian v. the United Kingdom, judgment of 26 November 1991, Series A no. 216, o., 59. ). 47. Továbbá, a Bíróság hangsúlyozza, hogy az Egyezmény 10. Cikkének 2. bekezdése kevés teret enged politikai szónoklatok és közérdek kérdésekkel kapcsolatos viták korlátozására (ld. Feldek v. Slovakia, no /95, 74., ECHR 2001-VIII; Sürek v. Turkey (no. 1) [GC], no /95, 61., ECHR 1999-IV). A jelen ügyben a kérelmez azon döntését, hogy nyilvánosság el tt vöröscsillagot visel, politikai nézetei
16 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 16 kifejezésének kell tekinteni. Ruhán hordható szimbólumok viselése a 10. Cikk hatálya alá esik. ii. Ezen elvek alkalmazása a jelen ügyben 48. A Bíróság el ször is emlékeztet a Rekvényi kontra Magyarország ügyre ([GC], no /94, , ECHR 1999-III), amely a véleménynyilvánítás szabadságának körében a magyar rend rség hivatásos állományú tagjai egyes politikai jogainak korlátozásával volt kapcsolatos. Abban az ügyben a bíróság összeegyeztethet nek találta a korlátozásokat az Egyezmény 10. Cikkével, lényegében azon az alapon, hogy a korlátozások a demokráciába való átmenet specifikus körülményei között a rend rség hivatásos állományú tagjait érintették, akik kulcsfontosságú szerepet játszanak a pluralizmus fenntartásában, de akik alá is áshatnák a pluralizmust, hogyha elveszítenék semlegességüket. A Bíróság úgy vélte, hogy a szóban forgó beavatkozás a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörébe tartozik, mivel k rendelkeznek a korlátozás mögött meghúzódó magyar történelmi tapasztalat megértéséhez szükséges ismeretekkel. 49. A Bíróság azonban úgy találja, hogy a jelen kérelem körülményei legalább két szempontból különböznek attól az esett l. El ször is, Vajnai úr politikus, aki nem gyakorol közjogi hatalmat, Rekvényi úr viszont rend rtiszt volt. Másodszor, csaknem két évtized telt el Magyarország pluralizmussá történt átalakulása óta, s az ország stabil demokráciának bizonyult (ld ezzel kapcsolatban Sidabras and Džiautas v. Lithuania, nos /00 and 59330/00, 49., ECHR 2004-VIII; Rainys and Gasparavi ius v. Lithuania, nos /01 és 74345/01, 36., 7 April 2005). Az Európa Tanács és az Egyezmény értékrendszerébe történt teljes mérték integrálódását követ en az ország az Európai Unió tagállamává vált. Továbbá, nincs arra utaló bizonyíték, hogy jelenleg a kommunista diktatúra valamely politikai mozgalom vagy párt általi visszaállításának valós veszélye áll fenn. A Kormány nem bizonyította ilyen fenyegetés meglétét a szóban forgó tiltás becikkelyezését megel z en. 50. A Bíróság továbbá utal az Alkotmánybíróságnak a Kormány által hivatkozott, az államok által e területen élvezett széles kör mérlegelési jogkörrel kapcsolatos érvelésére. Hangsúlyozni kell azonban, hogy az Alkotmánybíróság által hivatkozott esetek (Barfod v. Denmark, judgment of 22 February 1989, Series A no. 149; Markt intern Verlag GmbH and Klaus Beermann v. Germany, judgment of 20 November 1989, Series A no. 165; Chorherr v. Austria, judgment of 25 August 1993, Series A no. 266-B; Casado Coca v. Spain, judgment of 24 February 1994, Series A no. 285-A; Jacubowski v. Germany, judgment of 23 June 1994, Series A no. 291-A) egyike sem foglalkozott azzal a konkrét kérdéssel, hogy meddig terjed az állam mérlegelési jogköre a politikusok véleménynyilvánítási szabadságának korlátozása terén.
17 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET A Bíróság véleménye szerint, ha a véleménynyilvánítás szabadságát politikai szónoklat formájában gyakorolják mint a jelen ügyben, korlátozások csak akkor igazolhatók, hogyha egyértelm, nyomós és kifejezett társadalmi szükséglet áll fenn. Következésképpen, bármilyen korlátozás alkalmazásakor a legnagyobb fokú gondosságot kell tanúsítani, különösen olyan esetekben, amikor többértelm szimbólumokról van szó. A Bíróság úgy látja, hogy ilyen helyzetekben fennáll annak a kockázata, hogy az ilyen szimbólumok kategorikus tiltása a szimbólumok olyan kontextusban történ használatát is korlátozza, amelyben korlátozás nem lenne igazolható. 52. A Bíróság tudatában van annak a ténynek, hogy a kommunizmus alatt az emberi jogok jól ismert, tömeges megsértése aláásta a vöröscsillag szimbolikus értékét. A Bíróság szerint azonban a vöröscsillag nem tekinthet kizárólag a kommunizmust reprezentáló jelképnek, amint arra a Kormány implicite hivatkozott (ld. fenti 40. bek.). Egyértelm, hogy ez a csillag továbbra is a tisztességesebb társadalomért küzd nemzetközi munkásmozgalom, valamint egyes több tagállamban aktívan m köd törvényes politikai pártok szimbóluma is. 53. Továbbá, a Bíróság megjegyzi: a Kormány nem bizonyította, hogy a vöröscsillag viselése kizárólag az önkényuralmi eszmékkel való azonosulást jelenti, különösen azon tény fényében, hogy a kérelmez a vöröscsillagot egy jogszer en rendezett békés demonstráción, bejegyzett baloldali politikai párt alelnökeként viselte, akir l nem ismeretes, hogy a jogállamisággal szembehelyezkedve kívánna részt venni a magyar politikai életben. Ezzel kapcsolatban a Bíróság hangsúlyozza, hogy csak a sért szavak kontextusának gondos elemzésével lehet értelmes különbséget tenni a megbotránkoztató és sért amely a 10. Cikk alapján védelemben részesül, valamint azon nyelv között, amely elveszti a jogot, hogy egy demokratikus társadalomban elt rjék. 54. A Bíróság ezért úgy véli, hogy a vöröscsillag többértelm ségére figyelemmel a szóban forgó tiltás túlságosan széles kör. Olyan tevékenységekre és eszmékre is kiterjed, amelyek egyértelm en a 10. Cikk védelme alá esnek, s az inkriminált szimbólum különböz jelentéseinek a szétválasztására nincs kielégít mód. Valójában a releváns magyar jog kísérletet sem tesz a különbségtételre. Továbbá, ha ilyen különbségtételre sor is került volna, a véleménynyilvánítás szabadságára és az öncenzúrára dermeszt hatással járó bizonytalanságok merülhettek volna fel. 55. A zavargás megel zése célját illet en a Bíróság észrevételezi, hogy a Kormány egyetlen olyan esetre sem hivatkozott, amikor a vöröscsillag nyilvános viselése Magyarországon zavargás tényleges, vagy akárcsak távoli veszélyét idézte fel. A Bíróság véleménye szerint egy pusztán spekulatív veszélynek a demokráciát véd preventív intézkedésként történ visszaszorítása nem tekinthet nyomós társadalmi szükségletnek. Mindenesetre a magyar jog a szóban forgó tiltáson kívül számos olyan
18 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 18 szankcionált tényállást tartalmaz amelynek célja a nyilvános rendzavarás megfékezése, még ha azt vöröscsillag használata provokálja is ki (ld. fenti 15. bek.). 56. A vöröscsillag tiltása, valamint a vöröscsillag mögött meghúzódó támadó jelleg, önkényuralmi ideológia közötti kapcsolatot illet en a Bíróság hangsúlyozza, hogy ezen ideológia potenciális propagálása, bármilyen visszataszító is, önmagában nem indokolhatja büntet jogi szankcióval való korlátozását. Egy olyan jelkép, amelynek a jelen ügy kontextusában ahol egy önkényuralmi törekvésekkel köztudomás szerint nem rendelkez, bejegyzett politikai párt vezet je viselte többféle jelentése is lehet, nem azonosítható veszélyes propagandával. A magyar büntet törvénykönyv 269/B. -a azonban nem kívánja meg annak bizonyítását, hogy a tényleges használat önkényuralmi propagandának min sül. Ehelyett a puszta használatot is cáfolhatatlanul önkényuralmi propagandának tekinti, kivéve, ha a használatra tudományos, m vészeti, tájékoztatási vagy oktatási célból kerül sor (ld. fenti 41. bek. in fine). A Bíróság számára a tiltás ezen különbségtételt nem ismer vonása meger síti azt a megállapítást, hogy elfogadhatatlanul széles kör. 57. A Bíróság természetesen tisztában van azzal, hogy a kommunizmus konszolidálása céljából több országban, így Magyarországon is alkalmazott szisztematikus terror súlyos seb marad Európa lelkében és szívében. Elfogadja, hogy egy olyan szimbólum használata, amely e rezsimek uralma alatt mindenütt jelen volt, kellemetlen érzéseket kelt a volt áldozatokban és hozzátartozóikban, akik joggal találhatják megvetést kifejez nek az ilyen használatot. A Bíróság azonban úgy véli, hogy az ilyen érzelmek, bármennyire is érthet ek, önmagukban nem határozhatják meg a véleménynyilvánítás szabadságának határait. A Magyar Köztársaság által a kommunizmus áldozatai számára nyújtott, jól ismert jogi, morális és anyagi biztosítékok ismeretében az ilyen érzelmek nem tekinthet k ésszer félelmeknek. A Bíróság véleménye szerint egy olyan jogrendszer, amely a valós vagy képzeletbeli közérzet diktátumának kielégítése érdekében korlátozza az emberi jogokat, nem tekinthet olyannak, mint ami egy demokratikus társadalomban elismert, nyomós társadalmi szükségleteknek felel meg, mivel az ilyen társadalomnak ítéletében ésszer nek kell maradnia. Eltér vélekedés azt jelentené, hogy a szólás- és véleménynyilvánítás szabadsága a heckler s veto 1 alá esik. 58. A fenti megfontolások elégségesek a Bíróság számára azon következtetés levonásához, hogy a kérelmez elítélése pusztán amiatt, hogy vöröscsillagot viselt, nem tekinthet nyomós társadalmi szükséglet -re adott válasznak. Továbbá, a kérelmez magatartását szankcionáló intézkedés ugyan relatíve enyhe volt, de a legsúlyosabb következményekkel 1 A heckler s veto az állam szervei által más személyek vélt jogai védelmében alkalmazott, a szólásszabadságra irányuló korlátozás (fordítói megjegyzés).
19 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 19 járó büntet jog szférájába tartozik. A Bíróság nem gondolja, hogy a szankció arányos volt az elérni kívánt törvényes céllal. Ebb l következik, hogy a kérelmez véleménynyilvánítás szabadságába történt beavatkozás nem igazolható az Egyezmény 10. Cikkének 2. bekezdése alapján. Ezért az Egyezmény 10. Cikkét megsértették. II. AZ EGYEZMÉNY 41. CIKKÉNEK ALKALMAZÁSA 59. Az Egyezmény 41. Cikke kimondja: Ha a Bíróság az Egyezmény vagy az ahhoz kapcsolódó jegyz könyvek megsértését állapítja meg és az érdekelt Magas Szerz d Fél bels joga csak részleges jóvátételt tesz lehet vé, a Bíróság szükség esetén igazságos elégtételt ítél meg a sértett félnek. A. Károk 60. A kérelmez euró nem vagyoni kártérítést követelt amiatt, hogy az ellene hozott ítélet jóhirnevét csorbította. 61. A Kormánynak arra az álláspontra helyezkedett, hogy a jogsértés megállapítása önmagában megfelel igazságos elégtételt nyújt a kérelmez számára, mivel a hazai jog rendelkezései szerint az ilyen megállapítás megnyitja az utat a joger s büntet jogi ítélet felülvizsgálata el tt. 62. A Bíróság úgy véli, hogy a jogsértés megállapítása önmagában megfelel igazságos elégtételt nyújt mindazon nem-vagyoni kárért, amelyet a kérelmez elszenvedhetett. B. Költségek és kiadások 63. A kérelmez további 2000 eurót és 20% ÁFÁ-t követelt a Bíróság el tt felmerült jogi költségek megtérítésére. Ez az összeg 200 eurós óradíjjal 10 órányi jogi munkának felel meg, amelyb l 3 óra a klienssel való konzultációra, 2 óra az ügyirat tanulmányozására, 2 óra jogi elemzésre, és 3 óra beadványok készítésére fordítódott. 64. A Kormány vitatta az igényt. 65. A Bíróság esetjoga szerint a kérelmez csak akkor jogosult költségei és kiadásai megtéríttetésére, hogyha bizonyítja, hogy e költségek ténylegesen és szükségszer en felmerültek, s összegüket tekintve ésszer ek. A jelen ügyben a birtokában lév információkra és a fenti kritériumokra figyelemmel a Bíróság a teljes kért összeget megítéli.
20 VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÍTÉLET 20 C. Késedelmi kamat 66. A Bíróság úgy találja megfelel nek, hogy a késedelmi kamatnak az Európai Központi Bank marginális kölcsönkamatán kell alapulnia, amelyhez további három százalékpontot kell hozzáadni. EZEN INDOKOK ALAPJÁN A BÍRÓSÁG EGYHANGÚLAG 1. Elfogadhatóvá nyilvánítja a kérelmet; 2. Megállapítja, hogy az Egyezmény 10. Cikkét megsértették; 3. Megállapítja, hogy a jogsértés megállapítása önmagában megfelel igazságos elégtételt nyújt mindazon nem-vagyoni kárért, amelyet a kérelmez elszenvedhetett; 4. Megállapítja: (a) hogy az alperes Államnak attól az id ponttól számított három hónapon belül, amikor az ítélet az Egyezmény 44. Cikkének 2. bekezdése szerint véglegessé válik, a kérelmez számára költségek és kiadások tekintetében 2000 (kétezer) eurót, továbbá az ezen összeget terhel adók összegét kell kifizetnie az alperes Állam nemzeti valutájában, a teljesítéskori átváltási árfolyam alkalmazásával; (b) hogy a fent említett három hónap lejártát követ en a kifizetés id pontjáig a késedelmes id szakra az Európai Központi Bank marginális kamatlábát három százalékponttal meghaladó mérték kamatot kell fizetni a fenti összeg után; 4. A kérelmez igazságos elégtétellel kapcsolatos további igényeit elutasítja. Készült angol nyelven, írásbeli kihirdetésre került július 8-án, a Bíróság Eljárási Szabályzata és 3. bekezdésének megfelel en. Françoise Tulkens Elnök Sally Dollé Hivatalvezet
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ VAJNAI kontra MAGYARORSZÁG ÜGY (33629/06. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG 2008. július 8. Ezen határozat az Egyezmény 44. Cikkének 2. bekezdésében foglalt körülmények
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. UJ kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (23954/10. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG. 2011. július 19.
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ UJ kontra MAGYARORSZÁG ÜGY (23954/10. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG 2011. július 19. Ezen határozat az Egyezmény 44. cikkének 2. bekezdésében foglalt körülmények
TASZ webhelyen lett közzétéve (http://tasz.hu) Címlap > Magyar nyelven a strasbourgi döntés Magyar nyelven a strasbourgi döntés 2011. április 26. kedd, 10.27 Magyarul is elérhető az Emberi Jogok Európai
Lévay Miklós Dr. alkotmánybíró: Indítvány Indítvány befogadva. Előadó
Ügyszám: IV/02478/2012 Első irat érkezett: 2012.02.23 Az ügy tárgya: a Btk. 269/B. (1) bekezdésének "ötágú vöröscsillag" fordulata tárgyában benyújtott alkotmányjogi panasz Eljárás típusa: Alkotmányjogi
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. DARÓCZY kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (44378/05. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG július 1.
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ DARÓCZY kontra MAGYARORSZÁG ÜGY (44378/05. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG 2008. július 1. Ezen határozat az Egyezmény 44. Cikkének 2. bekezdésében foglalt
Ügyszám: Keltezés: Előadó bíró: Közlöny információ: AB közlöny: 607/B/1993 Budapest, 2000.05.09 12:00:00 de. Strausz János Dr. Tersztyánszkyné Dr. Vasadi Éva Dr. 14/2000. (V. 12.) AB határozat Közzétéve
Vörös csillag fenn az égen?!
2012 július 07. Flag 0 Értékelés kiválasztása Még nincs értékelve Give 1/5 Give 2/5 Mérték Give 3/5 Give 4/5 Give 5/5 Híres ügy lett. Hazai pártok, politikusok verték félre a harangokat pótló sajtót fél
Előterjesztés. a Budapesti Ügyvédi Kamara Elnöksége részére
Előterjesztés a Budapesti Ügyvédi Kamara Elnöksége részére a Fegyelmi Bizottság tiszteletdíjazásának elveivel és a szignálási gyakorlatával kapcsolatban I. Előzmény: A Budapesti Ügyvédi Kamara Elnöksége
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ. MAGYAR LÁSZLÓ kontra MAGYARORSZÁG ÜGY. (73593/10. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG. 2014. május 20.
EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGA MÁSODIK SZEKCIÓ MAGYAR LÁSZLÓ kontra MAGYARORSZÁG ÜGY (73593/10. sz. kérelem) ÍTÉLET STRASBOURG 2014. május 20. Ezen határozat az Egyezmény 44. cikkének 2. bekezdésében foglalt

matches:
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
in fine
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
BÍRÓSÁG
Bíróság


text:
F‑9/11. sz. ügy
„Közszolgálat – Tisztviselők – Értékelés – Előléptetés – 2010. évi előléptetési időszak – Értékelő jelentés hiánya”
Tárgy: Az EA‑Szerződésre annak 106a. cikke értelmében alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben V. Sabbag Afota, a Tanács tisztviselője, azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a 2008. január 1‑je és 2009. június 30. közötti időszakra vonatkozó értékelő jelentését, valamint az őt a 2010. évi előléptetési időszakban elő nem léptető tanácsi határozatot.
Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A felperes a saját költségein felül köteles viselni a Tanács részéről felmerült költségeket is.
1. Tisztviselők – Kereset – A panaszt elutasító határozat elleni kereset – Hatály – A vitatott aktus bíróság elé terjesztése – Kivétel – Nem megerősítő jellegű határozat
2. Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata – Módozatok – Az értékelő jelentések figyelembevétele – Hiányos személyi akta – Következmények
3. Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata – Az adminisztráció mérlegelési jogköre – Terjedelem – Figyelembe vehető körülmények
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk, (1) bekezdés)
4. Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata – Az adminisztráció mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
5. Tisztviselők – Előléptetés – Szempontok – Érdemek – Az ellátott feladatokkal járó felelősség mértékének és a nyelvi készségeknek a figyelembevétele – Terjedelem
6. Tisztviselők – Előléptetés – Elő nem léptetett jelölt panasza – Elutasító határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem – Az indokolás elégtelensége – Hiánypótlás a peres eljárás során – Feltétel
(Személyzeti szabályzat, 25. cikk (2) bekezdés, 45. és 90. cikk, (2) bekezdés)
1. A személyzeti szabályzat 90. és 91. cikke értelmében a szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy által a kinevezésre jogosult hatóság valamely határozatával szemben indított kereset, vagy az ilyen személy által amiatt indított kereset, hogy az említett hatóság elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt valamely intézkedés meghozatalát, csak akkor elfogadható, ha az érdekelt előzőleg panaszt nyújtott be a kinevezésre jogosult hatósághoz, amely azt kifejezetten vagy hallgatólagosan, legalább részben elutasította.
Így tehát a közigazgatási panasz és annak kifejezett vagy hallgatólagos elutasítása egy összetett eljárás szerves részét képezi, és egyszerűen előfeltételt jelent a bírósághoz fordulás tekintetében. Ilyen körülmények között a kereset, még ha formailag a panasz elutasítása ellen irányul is, a bíróság szempontjából olyannak tekintendő, mint amelyet a panasszal támadott, sérelmet okozó aktus ellen nyújtottak be, kivéve abban az esetben, ha a panasz elutasításának hatálya eltér azon aktus hatályától, amellyel szemben a panaszt benyújtották. Ugyanis előfordulhat, hogy a panaszt kifejezetten elutasító határozat a tartalma alapján nem minősül a felperes által vitatott aktust megerősítő jellegűnek. Ez a helyzet, amikor a panaszt elutasító határozat új jogi vagy ténybeli elemek alapján újraértékeli a felperes helyzetét, illetve amikor módosítja vagy kiegészíti az eredeti határozatot. Ezekben az esetekben a panasz elutasítása a bírósági felülvizsgálat tárgyát képező aktus, amelyet a bíróság figyelembe vesz a vitatott határozat jogszerűségének megítélésekor, sőt az utóbbi határozat helyébe lépő, sérelmet okozó aktusnak tekint.
a Bíróság 33/79. és 75/79. sz., Kuhner kontra Bizottság ügyben 1980. május 28‑án hozott ítéletének 9. pontja; 293/87. sz., Vainker kontra Parlament ügyben 1989. január 17‑én hozott ítéletének 7. és 8. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑338/00. és T‑376/00. sz., Morello kontra Bizottság ügyben 2002. december 12‑én hozott ítéletének 35. pontja; T‑258/01. sz., Eveillard kontra Bizottság ügyben 2004. június 10‑én hozott ítéletének 31. pontja; T‑389/02. sz., Sandini kontra Bíróság ügyben 2004. október 14‑én hozott ítéletének 49. pontja; T‑375/02. sz., Cavallaro kontra Bizottság ügyben 2005. június 7‑én hozott ítéletének 63–66. pontja; T‑281/04. sz., Staboli kontra Bizottság ügyben 2006. október 25‑én hozott ítéletének 26. pontja.
az Európai Unió Törvényszéke T‑377/08. P. sz., Bizottság kontra Birkhoff ügyben 2009. december 9‑én hozott ítéletének 50–59. és 64. pontja; T‑325/09. P. sz., Adjemian és társai kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 21‑én hozott ítéletének 32. pontja.
2. Az értékelő jelentés nélkülözhetetlen minden olyan esetben, amikor az előmenetelre vonatkozó határozat meghozatala céljából a tisztviselő szakmai előmenetelét értékelik.
Szabálytalan tehát az előléptetési eljárás, ha a kinevezésre jogosult hatóság nem tudta elvégezni a pályázók érdemeinek összehasonlító vizsgálatát, mert egyikük vagy többjük értékelő jelentése az adminisztráció hibájából jelentős késéssel készült el.
Az ilyen szabálytalanság azonban nem jár hátrányos jogkövetkezménnyel abban az esetben, ha az értékelő jelentés hiánya ellensúlyozható a tisztviselő érdemeire vonatkozó egyéb információkkal. Ezenkívül az előléptetések megsemmisítéséhez nem elegendő az, hogy a pályázó aktája szabálytalan vagy hiányos legyen, hanem az is szükséges, hogy bizonyítsák, e körülmény döntő hatással lehetett az előléptetési eljárásra.
(lásd a 42‑44. pontot)
a Bíróság 156/79. és 51/80. sz., Gratreau kontra Bizottság ügyben 1980. december 18‑án hozott ítéletének 22. és 24. pontja;
az Elsőfokú bíróság T‑386/94. sz., Allo kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 19‑én hozott ítéletének 38. pontja; fent hivatkozott Morello kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 84. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; T‑289/04. sz., Lantzoni kontra Bíróság ügyben 2006. március 8‑án hozott ítéletének 62. pontja.
3. A személyzeti szabályzat 45. cikkének (1) bekezdése értelmében az előléptetés tekintetében az előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálatakor a kinevezésre jogosult hatóság különösen figyelembe veszi a tisztviselőről készült értékeléseket, a nyelvek használatát feladatai végrehajtása során azon nyelveken kívül, amelyek alapos ismeretét bizonyította, és – adott esetben – az előléptethető tisztviselők által ellátott feladatokkal járó felelősség mértékét. A kinevezésre jogosult hatóságnak e három tényezőre figyelemmel kell elvégeznie az előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálatát. Amennyiben az előléptethető tisztviselők érdemei egyenértékűek, az említett hatóság másodlagosan, a személyzeti szabályzat 45. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten megemlített három tényező alapján más kritériumokat is figyelembe vehet, mint például a pályázók életkorát, vagy a hivatalban vagy besorolási fokozatban eltöltött szolgálati idejét.
A kinevezésre jogosult hatóság e széles mérlegelési jogkörét azonban annak szükségessége korlátozza, hogy a jelöltek gondos és pártatlan összehasonlító vizsgálatát a szolgálat érdekében és az egyenlő bánásmód elvének megfelelően végezzék el. E vizsgálatot a gyakorlatban az egyenlőség alapján és összehasonlítható információforrásokból és adatokból kiindulva kell elvégezni.
(lásd az 53., 55. és 60. pontot)
az Elsőfokú Bíróság T‑132/03. sz., Casini kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének 53. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat;
a Közszolgálati Törvényszék F‑57/06. sz., Hinderyckx kontra Tanács ügyben 2007. november 7‑én hozott ítéletének 45. pontja; F‑53/08. sz., Bouillez és társai kontra Tanács ügyben 2010. május 5‑én hozott ítéletének 50. pontja.
4. Az előléptetésre jelölt tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálata során a kinevezésre jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, és az uniós bírósági felülvizsgálatnak annak vizsgálatára kell korlátozódnia, hogy az adminisztráció megállapításaihoz vezető utakat és módokat tekintve az adminisztráció a nem kifogásolható kereteken belül maradt‑e, és nem élt‑e nyilvánvalóan hibásan hatáskörével. A bíróság tehát nem helyettesítheti saját értékelésével a kinevezésre jogosult hatóságnak a pályázók képességeire és érdemeire vonatkozó értékelését.
az Elsőfoú Bíróság fent hivatkozott Casini kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 52. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
5. Ami az ellátott feladatokkal járó felelősség mértékére vonatkozó szempontot illeti, az előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálata keretében e mérték nem határozható meg mindenekelőtt az ellátott vezetői feladatok jelentőségével, mivel a tisztviselő által ellátott feladatokkal járó felelősség mértéke anélkül is lehet magas, hogy számos beosztottja lenne, és fordítva a tisztviselőnek lehet számos beosztottja anélkül, hogy különösen nagy mértékű felelősséggel járó feladatokat látna el.
Ugyanígy ami a nyelvi készségekre vonatkozó szempontot illeti, bár a tisztviselő hangsúlyozza, hogy több munkanyelvet ismer, magának a személyzeti szabályzat 45. cikkének a szövegéből következik, hogy a nyelv használata, és nem az ismerete az, amit figyelembe kell venni az érdemek összehasonlító vizsgálata során.
6. A kinevezésre jogosult hatóság ugyan nem köteles az elő nem léptetett tisztviselők számára megindokolni az előléptetésről szóló határozatokat, viszont köteles megindokolni az elő nem léptetett tisztviselőnek a rá vonatkozó elő nem léptető határozattal szembeni panaszát elutasító határozatot, és e határozat indokolásának egybe kell esnie annak a határozatnak az indokolásával, amely ellen a panasz irányul. Egyébiránt az indokolás kielégítő voltát annak az érvelésnek a lényeges elemeire tekintettel kell értékelni, amelyre az intézmény válaszol.
E tekintetben amennyiben a kinevezésre jogosult hatóság közölt indokoláskezdeményt, az eljárás során is elő lehet terjeszteni kiegészítő adatokat.
(lásd a 62., 63. és 65. pontot)
a Bíróság C‑343/87. sz., Culin kontra Bizottság ügyben 1990. február 7‑én hozott ítéletének 13. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑171/05. sz., Nijs kontra Számvevőszék ügyben 2006. október 3‑án hozott ítéletének 42. pontja; T‑502/04. sz., Lopparelli kontra Bizottság ügyben 2007. július 4‑én hozott ítéletének 77. ponjta;
a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Hinderyckx kontra Tanács ügyben hozott ítéletének 32. pontja.

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság