text:
Alapszabály - SEM2018
A SPORTOS ÉS EGÉSZSÉGES MAGYARORSZÁGÉRT PÁRT
I. A PÁRT NEVE ÉS SZÉKHELYE ÉS VEZETŐI
1.1. A Párt neve: Sportos és Egészséges Magyarországért Párt
1.2. A Párt rövid neve: SEM
1.3. A Párt székhelye: 1067 Budapest, Teréz krt. 3. I/2.
1.4. A Párt alapításának éve: 2013.
1.5. A Párt emblémája:
1.6. A Sportos és Egészséges Magyarországért Párt Magyarország Alaptörvénye, illetve a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) alapján működő politikai párt.
1.7. A Párt jogi személyiséggel rendelkezik.
1.8. A Párt elnöke: Kovács András, alelnökök: Fekete Viktória, Takács Péter
II. A PÁRT CÉLJAI, ALAPELVEI ÉS POLTITKAI TÖREKVÉSEI
A PÁRT CÉLJAI, ALAPELVEI ÉS POLTITKAI TÖREKVÉSEI:
2.1. A Párt elsődleges célja az, hogy a közhatalom gyakorlásában való részvétel útján minél szélesebb körben képviselje, biztosítsa és lehetőségeihez mérten érvényre juttassa az Alapszabályban kifejtett és részletezett elveket, értékeket, célokat és célkitűzéseket.
2.2. A Párt célja, hogy életkortól függetlenül népszerűsítse a mozgást, a sportot, az egészséges életmódot, mindenkinek a saját lehetőségein belül segítsen megtalálni, mivel tudja az egyén saját boldogsága, boldogulása érdekében erősítenie magát.
2.3. A Párt elvi alapvetése szerint az egészség a teljes testi, lelki és szociális jóllét, illetve jólét állapota, amely a társadalom minden tagja számára alapvető és elérendő célkitűzésként jelenik meg, és amely előmozdítja nem csupán az egyén, hanem a társadalmi közösség egészének folyamatos és fenntartható fejlődését is.
2.4. A Párt célja, hogy mind az egyén, mind a családok, mind a pedig közösségek szintjén, mind pedig országos szintén olyan látványos változás következzen be, mely kimutathatóan csökkenti a gyógyításra, a rehabilitációra, a gyógyszerekre fordított összegeket.
2.5. A Párt elvi alapvetése szerint a lehető legoptimálisabb szintű testi és lelki egészség megteremtése egyike a legfontosabb alapvető emberi jogoknak, ezen túlmenően pedig alapjaiban határozza meg mind az egyes emberek életét, életminőségét, mind pedig a társadalom egészének jövedelemtermelő képességét, így alapvető szerepe van az igazságos és a szociális jólét talaján álló társadalmi berendezkedés megvalósításában.
2.6. A Párt alapvető célja és célkitűzése, hogy a társadalom minden tagjának lehetősége és esélye legyen testi és lelki életminőségének, egészségének javítására, a korszerű, versenyképes és hasznosítható ismeret, tudás, illetve képesítés megszerzésére, annak érdekében, hogy a társadalom minden tagja olyan, az igazságos és a szociális jólét talaján álló társadalomban élhessen, ahol életmódját tudása és saját teljesítménye határozza meg.
2.7. A Párt olyan társadalom megteremtését tűzi célul, amely a szabadság, az egyenlőség, az igazságosság és a társadalmi szolidaritás alapvető értékein alapul, és amely kiemelt figyelmet szentel az egészséges életmódra nevelés fontosságának, amely különösen a mindennapos mozgás feltételeinek megteremtésével olyan egyéni és közösségi magatartásra készteti a társadalom tagjait, amely az egészség megőrzésére és az egyéni lehetőségekhez képest az elveszített egészség visszaszerzésére irányul.
2.8. A Párt magáévá teszi azon tételt, amely szerint a hatékony egészségnevelés, egészségfejlesztés jelentősége nem csupán az egyén szintjén, hanem a fejlett társadalmakban a versenyképes munkaerő biztosításának egyik alapvető tényezőjeként is felértékelődik és egyre fontosabb szerephez jut.
2.9. A Párt jelen Alapszabály szerinti céljait és törekvéseit a társadalom többségének támogatásával, továbbá a természeti és az épített környezetért, valamint az egészség megőrzéséért viselt felelősséggel és a mindennapos mozgás feltételeinek megteremtésével, mint célkitűzéssel kívánja megvalósítani.
2.10. A Párt a sportos és egészséges életmódra nevelést elsősorban eszköznek tekinti kiemelt társadalmi céljainak, megvalósításában így különösen az egészségmegőrzésnek, a személyiségfejlesztésnek, a közösség építésének, az egyéni és társadalmi jólét megteremtésének, valamint a társadalmi integrációnak az elérése érdekében.
2.11. A Párt fontos célkitűzésként fogalmazza meg az élethosszig tartó rendszeres mozgás, illetve sportolás, továbbá a mindennapi testedzés igényének kialakítását a társadalom tagjaiban, továbbá az ehhez szükséges személyes, infrastrukturális és egyéb komplex feltételek megteremtését. Napjainkban ugyanis egyre jobban felértékelődik a rendszeres testmozgás szerepe nem csupán az egészséges életmód, de a jobb életminőség kialakításában is, amely alapvető hatással és befolyással van az egyén személyes és kollektív, közösségi szintű teljesítő képességére is, az élet minden területén.
A PÁRT TEVÉKENYSÉGEI:
2.12. A Sportos és Egészséges Magyarországért Párt vállalja a testi és lelki életminőségük, egészségük javítására törekvő, a korszerű, versenyképes és hasznosítható ismeretet, tudást, illetve képesítést megszerezni kívánó, illetve a sportos és egészséges életmódra nevelést fontosnak tekintő személyek, családok, valamint mindazok érdekeinek a politikai képviseletét, akik azonosulnak a Párt értékeivel és céljaival.
2.13. A Párt a működése során a pártalakítást indokoló alapvető politikai célok, valamint a Párt Alapszabályban rögzített céljai valóra váltására, továbbá ennek érdekében a sikeres választási szereplésre kiemelt figyelmet fordít. Egyebekben a Párt az Alapszabályban rögzített céljainak elérése érdekében az alábbi tevékenységeket végzi:
2.14. A Párt a jelen Alapszabályban foglalt célok megvalósítása érdekében, így különösen az egészséges és sportos életmódra nevelés, a testi és lelki életminőség javítása végett az egyének, családok és közösségi szervezetek, oktatási intézmények részvételével rendezvényeket és konferenciákat szervez, ahol meghívott előadók, illetve szakemberek által közvetítetten segítséget nyújt a Párt céljainak a mindennapi életviszonyok közötti megvalósításához. Ennek keretében és a meghívott előadok, illetve szakemberek által közvetítetten a rendezvényeken és konferenciákon részvevőknek segítséget nyújt, és tanácsod ad azzal összefüggésben, hogy a mindennapokban hogyan lehet egészségesen élni, illetve tanácsokkal szolgál a családok részére az egészséges és sportos életmódra nevelés megvalósításának lehetséges módozatairól és a rendelkezésre álló eszközökről, a családok anyagi teljesítőképességétől függetlenül, illetve erre irányuló kifejezett igény esetén személyre szabottan, az adott család teljesítőképességéhez igazodva.
2.15. A Párt a jelen Alapszabályban foglalt célok minél hatékonyabb megvalósítása, illetve elérése érdekében kapcsolatot épít ki a hasonló célú társadalmi szervezetekkel, így különösen egyesületekkel és alapítványokkal, ennek keretében pedig az egyes oktatási intézmények és egyesületek részére segítséget nyújt a hatékony egészségneveléshez és egészségfejlesztéshez.
2.16. A Párt a jelen Alapszabályban foglalt célok megvalósítása keretében a hozzá forduló magánszemélyeknek, családoknak tanácsot ad és tájékoztatást nyújt valamennyi, a Párt Alapszabályban rögzített célja gyakorlati megvalósíthatóságának tárgykörében, továbbá ennek érdekében segíti a kapcsolatfelvételt a Párttal kapcsolatban álló szervezetek és a hozzá forduló magánszemélyek és családok között.
2.17. A Párt a jelen Alapszabályban foglalt céljainak megvalósítása, így különösen a mindennapos mozgás feltételeinek megteremtése és a mindennapi testedzés igényének kialakítása érdekében olyan rendezvényeket szervez, amely az egyének és a családok számára lehetőséget nyújt különböző egyéni és csapat sportágak szervezett keretek közötti megismerésére. Ennek érdekében továbbá a Párt kapcsolatot létesít, illetve tart fenn sportegyesületekkel és nyílt napokat szervez.
2.18. A Párt a jelen Alapszabályban foglalt céljainak megvalósítása, így különösen a mindennapos sportolás, illetve mozgás infrastrukturális feltételeinek megteremtése érdekében különböző társadalmi- és gazdálkodó szervezetekkel együttműködve olyan programot indít melynek célja sport- és mozgás parkok létesítése, kialakítása, és a meglévő infrastruktúra fejlesztése, felújítása.
III. A PÁRT TEVÉKENYSÉGÉNEK ÉS MŰKÖDÉSÉNEK ELVEI
3.1. Alkotmányosság elve: A Párt tevékenységét a Magyarország Alaptörvénye és az alkotmányos jogrend keretei között végzi.
3.2. Nyitottság elve: A Párt vallási meggyőződéstől, származástól, világnézettől, nemzetiségi hovatartozástól, valamint foglalkozástól függetlenül nyitva áll minden olyan ember előtt, aki a Párt Alapszabályban meghatározott és rögzített céljait, célkitűzéseit és a Párt által képviselt értékeket elfogadja, magára nézve kötelezőnek elismeri, lehetőségeihez mérten támogatja és elősegíti azok megvalósítását és megfelel az Alapszabály, illetőleg a hatályos törvények által a Párt tagjaival szemben támasztott személyi követelményeknek.
3.3. Önkéntesség elve: A Párt minden tagja önkéntesen vállalja a tagsággal járó, Alapszabályban rögzített kötelezettségeit, és az Alapszabály által biztosított keretek között szabadon, szabad akarat elhatározásának kifejezésével választja meg a Pártban kifejtett tevékenységének módját és formáját.
3.4. Párton belüli magatartás elve: A Párt az egyenlőség, a bizalom, a jóhiszeműség, a méltányosság, a tisztelet, az együttműködés és az álláspontok racionális megindokolásának elve alapján működik.
3.5. Egyenjogúság elve: Párt tagjainak jogai és kötelességei az Alapszabály által is biztosítottan a Párt minden tagjára nézve azonos módon érvényesülnek.
3.6. Demokratikus kooperáció elve: A Párt Magyarország és a nemzet egésze érdekében, a demokratikus szerveződés és együttműködés keretei között kooperál minden olyan társadalmi tényezővel, civil szervezettel és mozgalommal, amelynek törekvései a demokratikus hatalomgyakorlást, a fenntartható fejlődést, az egészséges és élhető környezet feltételeinek megteremtését és a Párt Alapszabályban rögzített céljainak és célkitűzéseinek a megvalósítását szolgálják, illetve segítik elő.
3.7. Autonómia elve: A Párt egészének működése a Párt tagjai által tett kötelezettség vállalásokon, illetőleg a Párt tagjainak konkrét kezdeményezésein alapul, a Párt tagjai, mint autonóm közösség által közösen és egységesen kialakított szabályrendszer adta keretek között.
3.8. Hatékony együttműködés elve: A Párt tagjai kötelesek egymással szervezetten és kölcsönösen együttműködni a Párt Alapszabályban rögzített, a Párt megalakítását indokoló alapvető politikai célok és célkitűzések megvalósítása érdekében.
3.9. Transzparencia elve: A Pártban, az Alapszabályban és a Párt egyéb szabályaiban meghatározott valamennyi döntéshozatali mechanizmus és konkrét munkafázis, folyamat, valamint az egyes testületi tagsági helyek és tisztségek, pozíciók betöltésének lehetősége, ideértve a kiválasztás és a választás folyamatát is, továbbá a pártfinanszírozás a Párt tagjai – és a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) rendelkezéseinek betartása révén a társadalom egésze – számára átlátható, hozzáférhető megismerhető.
3.10. Összhang elve: Az Alapszabályban rögzített egyes alapelveket egymással szoros összhangban kell értelmezni.
3.11. Konszenzus elve: A Párton belüli a döntéshozatal során a Párt céljaival és célkitűzéseivel összhangban álló döntések konszenzusára kell törekedni.
IV. A PÁRT TAGJAI, A TAGSÁGI JOGVISZONY, TAGNYILVÁNTARTÁS
4.1. A Párt tagja lehet, aki
a) magyar állampolgár vagy Magyarországon letelepedett, illetőleg magyarországi tartózkodási engedéllyel rendelkező nem magyar állampolgár;
b) a 18. életévét betöltötte;
c) a Párt Alapszabályát, alapelveit és céljait ismeri, és a belépési nyilatkozat aláírásával azt magára nézve kötelezőnek elismeri;
d) tagságának nincs törvényi vagy alapszabályi akadálya;
e) más magyarországi pártnak nem tagja;
f) vállalja, hogy eleget tesz az Alapszabályban meghatározott tagdíjfizetési előírásoknak, illetőleg a tagdíj megfizetésére irányuló kötelezettségének;
g) nem áll cselekvőképességet kizáró vagy korlátozó gondnokság alatt.
4.2. A Párt alapító tagja és tisztségviselője csak olyan személy lehet, aki az országgyűlési képviselők választásán vagy a helyi önkormányzati képviselők és polgármesterek választásán választható. A Párt alapító tagja és tisztségviselője büntetlen előéletű magyar állampolgár lehet.
4.3. A tagfelvételi eljárás:
4.3.1. A tagsági viszony a felvételt kérő (a továbbiakban: tagjelölt) írásbeli tagfelvételi kérelmének elfogadásával és az Alapszabályban foglalt feltételek teljesítésével jön létre.
4.3.2. A tagjelölt belépési szándékát az Elnökségnek jelentheti be.
4.3.3. A tagjelölt tagfelvételi kérelmének tartalmaznia kell:
a) a tagjelölt családi és utónevét, születési nevét, anyja nevét, lakcímét, e-mail címét,
b) 2 (kettő) egyesületi tag ajánlását,
c) a tagjelölt írásbeli nyilatkozatát arról, hogy a párttaggá válás feltételeinek megfelel, a Párt programját, valamint alapszabályát ismeri, és magára nézve kötelezőnek fogadja el, továbbá a Párt által képviselt értékekkel, politikai célokkal és működési elvekkel egyetért, és azokat kész képviselni.
4.3.4. A tagfelvételről az Elnökség egyhangúlag dönt, a tagfelvételi kérelem benyújtásától számított 15 (tizenöt) naptári napon belül. A tagjelölt felvételéről, vagy a tagfelvételi kérelem elutasításáról a tagjelöltet az Elnökség a döntés meghozatalának napját követő 8 (nyolc) naptári napon belül, írásban, vagy egyéb bizonyítható módon értesíti.
4.3.5. A tagjelölt tagfelvétele ellen legkésőbb a tagfelvételi kérelem beérkezésétől számított 5. (ötödik) nap végéig bármely tag indoklással ellátott írásbeli kifogással élhet. A tag írásbeli kifogását az Elnökség a kifogás benyújtásától számított 5 (öt) naptári napon belül megvizsgálja, és egyszerű szótöbbséggel dönt arról, hogy a kifogásban foglaltak a tagjelölt tagfelvételének akadályát képezik, illetve képezhetik-e. A kifogás tárgyában hozott döntést az Elnökség a döntést követő 5 (öt) naptári napon belül írásban, vagy egyéb bizonyítható módon közli a kifogást benyújtó taggal.
4.3.6. Az Elnökség tagfelvétellel kapcsolatos elutasító határozatai ellen a tagjelölt, az elutasító döntés kézhezvételétől számított 15 (tizenöt) napon belül a Kongresszushoz benyújtott jogorvoslati kérelemmel kereshet jogorvoslatot. A Kongresszus határozata ellen további jogorvoslatra nincs lehetőség.
4.3.7. A tagfelvételi eljárás sikertelen, ha és amennyiben a keletkezését követő 15 (tizenöt) napon belül nem zárul le, ide nem értve a 4.4.6. pontban írt jogorvoslati eljárás lehetőségét. A tagfelvételi eljárás sikertelensége esetén a tagjelölt jogosult a tagfelvételi kérelmet újra előterjeszteni.
4.3.8. Ha és amennyiben az Elnökség a tagjelölt tagfelvételi kérelmét elutasítja a tagjelölt a döntéstől számított 2 (kettő) éven belül nem terjeszthet elő újabb tagfelvételi kérelmet.
4.3.9. Akinek tagsága kilépéssel, kizárással, illetve törléssel szűnt meg, csak új tagként, új tagfelvételi eljárás keretében vehetik fel a pártba. Az újbóli tagfelvételre csak akkor kerülhet sor, ha a kizárás, vagy a törlés oka már megszűnt.
4.4. A tagok tagsági jogviszonya az alábbiakban meghatározott módokon szűnhet meg:
a) a Pártból történő kilépéssel;
b) a tagsági jogviszony törlésével;
c) a Pártból történő kizárással.
4.5. A tag kilépési szándékát az Elnökségnek írásban vagy elektronikus posta útján kell bejelenteni. A kilépés napjának az erről szóló írásbeli nyilatkozat benyújtásának, vagy postára adásának napját kell tekinteni.
4.6. A tag tagsági jogviszonya törléssel szűnik meg, ha és amennyiben az alább felsorolt események, illetve esetkörök valamelyike bekövetkezik:
a) a tag meghal;
b) ha a tag 3 (három) hónapnyi tagdíjat meghaladó tagdíjhátralékot halmoz fel, és a tagdíj tartozásának megfizetésére vonatkozó írásbeli felhívás kézhezvételétől számított 15 (tizenöt) napon belül sem rendezi a tartozását. Az írásbeli felhívás szabályszerűnek tekintendő akkor is, ha a kézbesítés a tag érdekkörében felmerült okból hiúsul meg;
c) a tagot a bíróság szándékos és erőszakos bűncselekmény elkövetéséért jogerős szabadságvesztés büntetéssel sújtja;
d) a tagot jogerős bírói ítélettel eltiltják a közügyek gyakorlásától;
e) a tag a párttagsággal törvény szerint összeférhetetlen tevékenységbe kezd;
f) a tag a Párt tagjai nyilvántartása 4.10.3. pont szerinti vezetője által meghatározott és a párttagsági jogviszony megújítása tárgyában feltett kérdésekre a nyilvántartás vezetője által a válaszadásra megadott, Alapszabályban rögzített határidőn belül egyáltalán nem válaszol, vagy tartalmát tekintve elutasító választ fogalmaz meg;
g) a tagot a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezi;
h) a bíróság a Pártot feloszlatja.
4.7. A 4.6. pont b), d), e) és f) alpontjaiban foglalt események, illetve esetkörök megvalósulása esetén a törlésről az Elnökség határoz, és erről a tagot írásban, vagy más bizonyítható módon értesíti. A törölt tag a jelen pont szerinti események, illetve esetkörök megvalósulása alapján végrehajtott törlés esetében az értesítés kézhezvételétől számított 15 (tizenöt) napon belül a törlés ellen a Kongresszusnál írásban fellebbezést terjeszthet elő. A Kongresszus jogerős határozata ellen további jogorvoslatra nincs lehetőség.
4.8. A tag tagsági jogviszonya kizárással szűnik fegyelmi eljárás lefolytatása után. A kizárt tag 2 (kettő) évig nem vehető fel újra a Pártba. Egyebekben a fegyelmi eljárás szabályait az alábbi pontok részletesen tartalmazzák:
4.8.1. A Párt tagja ellen fegyelmi eljárás indítható, ha és amennyiben az Alapszabályban meghatározott kötelezettségeit megszegi. Fegyelmi eljárás a Párt bármely tagjának vagy testületének írásos, részletes indoklással ellátott kezdeményezése alapján indítható.
4.8.2. A fegyelmi eljárás megindításáról a fegyelmi eljárás alá vont tagot írásban, megfelelő időben értesíteni kell. A fegyelmi eljárás során a fegyelmi eljárás alá vont tag részére az eljárás teljes tartama alatt biztosítani kell a tisztességes eljárás, valamint a védekezés jogát. Ennek megfelelően a fegyelmi eljárás alá vont tag részére különösen biztosítani kell annak lehetőségét, hogy a kezdeményezésre vonatkozó észrevételeit és védekezését kellő terjedelemben előadhassa.
4.8.3. A fegyelmi eljárás során fegyelmi vizsgálatot kell lefolytatni, meg kell állapítani a tényállást és fegyelmi tárgyalást kell tartani. A kizárási eljárásban az Etikai és Fegyelmi Bizottság által megállapított tényállás nem módosítható.
4.8.4. A fegyelmi eljárás fegyelmi határozattal zárul, amely tartalmazza az eljárás alá vont tag felmentését vagy elmarasztalását, és annak részletes indoklását, melyet az Elnökség részére továbbítani kell. Az elmarasztaló fegyelmi határozatban rendelkezni kell a fegyelmi büntetést kiszabásáról. Fegyelmi büntetésként figyelmeztetést, megrovást, párttisztségből, illetve párttisztségekből történő elmozdítást vagy kizárást lehet kiszabni.
4.8.5. Az Elnökségnek a kizárás tárgyában hozott döntését a kizárt személynek - igazolható módon - írásban meg kell küldeni, aki azzal szemben a döntés kézbesítésétől számított 15 (tizenöt) napon belül írásbeli jogorvoslati kérelemmel (fellebbezés) a Kongresszushoz fordulhat, amelyet az Elnökséghez kell benyújtani.
4.8.6. A tag kizárható a Pártból, ha és amennyiben az alább felsorolt események, illetve esetkörök valamelyike bekövetkezik:
a) a Párt Alapszabályát, programját, a Párt érdekeit, illetve jó hírnevét súlyosan sértő magatartást tanúsít;
b) a tag az ellene indult büntetőeljárás megkezdéséről és eredményéről az Elnökséget, neki felróható okból nem tájékoztatja;
c) ha a tag a tagnyilvántartás számára tudatosan valótlan személyes és/vagy okmányadatokat ad meg.
4.8.7. A kizárt tag tagsági viszonya fellebbezés hiányában a nem jogerős döntést követő 15. (tizenötödik) napon, fellebbezés benyújtása esetén a Kongresszus kizárást megerősítő jogerős döntésének napján szűnik meg. A jogerős döntést a kizárt tag részére a döntés meghozatalától számított 8 (nyolc) napon belül írásban kell megküldeni. A kizárt tag befizetett tagdíjának visszatérítésére nem tarthat igényt.
4.8.8. A fegyelmi eljárás részletes szabályait a Kongresszus fogadja el az Etikai és Fegyelmi Bizottság előterjesztése alapján (Etikai és Fegyelmi Szabályzat). Kizárásnak csak és kizárólag az Alapszabályban és különösen az Etikai és Fegyelmi Szabályzatban részletesen meghatározott okok miatt, és az ott szabályozott eljárás lefolytatása után van helye.
4.9. A tagok jogai és kötelezettségei:
4.9.1. A Párt minden tagja – amennyiben az Alapszabály másként nem rendelkezik – azonos jogokkal és kötelezettségekkel rendelkezik. A Párt tagja megjelöli, hogy melyik választókerületi szervezetnek kíván a tagja lenni.
4.9.2. A tag az Alapszabály és más hatályos szabályzatok keretei között jogosult arra, hogy:
a) a Párt tevékenységében és rendezvényein részt vegyen, továbbá részt vegyen és közreműködjön a Párt testületei tagjainak és tisztségviselőinek a megválasztásában;
b) a Párt Kongresszusán tanácskozási, indítványozási és szavazati joggal részt vegyen;
c) véleményét a pártfórumokon szóban vagy írásban szabadon kifejtse és terjessze, továbbá ezen fórumokon értékelje a Párt bármely tagjának, tisztségviselőjének, szervezetének, testületének, közösségének tevékenységét;
d) igénybe vegye a Párt politikai, erkölcsi és jogi védelmét minden olyan esetben, amikor tagsága, vagy a Párt nevében végzett jóhiszemű és vállalhat politikai tevékenysége miatt hátrányok érik;
e) idejében tájékoztatást kapjon az őt érintő fontosabb rendezvényekről és fontosabb ügyekről;
f) az Alapszabályban meghatározott feltételek teljesülése esetén a területi szervezet küldöttjévé és a Párt tisztségviselőjévé megválasztható legyen;
g) igénybe vegye a Párt által biztosított képzési és tájékozódási lehetőségeket, más szolgáltatásokat;
h) jogainak Párton belüli megsértése esetén az Etikai és Fegyelmi Bizottsághoz forduljon;
i) a testületi szervek vezetőitől, valamint a tisztségviselőktől tájékoztatást kaphat.
4.9.3. A tag köteles az Alapszabályban és a Párt más hatályos szabályzataiban foglaltak betartására, továbbá különösen arra, hogy:
a) tartózkodjon minden olyan magatartástól, amely a Párt programját, érdekeit, jó hírnevét sérti, vagy veszélyezteti;
b) a Kongresszus által megállapított tagdíjat az előírt módon és esedékességgel megfizesse;
c) politikai tevékenysége során a Párt testületeinek határozatait megtartsa, továbbá azoknak megfelelően járjon el;
d) a Kongresszus által meghatározott összegű tagdíjat az előírt módon és időszakonként megfizesse.
e) tartózkodjon olyan politikai és egyéb társadalmi törekvések támogatásától, amelyek a Párt Alapszabályban rögzített kifejezett céljaival, és azok szellemiségével, továbbá a Párt programjával, és Párt szervezetei, képviselőcsoportjai, testületei által elfogadott kollektív állásfoglalásokkal összeegyeztethetetlenek;
f) részt vegyen a Párt választási kampányában, tőle elvárható mértékben és módon segítse a Párt képviselőjelöltjeit;
g) az ellene indult büntetőeljárás megkezdéséről és eredményéről az Elnökséget haladéktalanul tájékoztassa;
h) képviselje a Párt programját és politikai döntéseit, növelje a párt tekintélyét és társadalmi támogatottságát;
i) vállalt megbízatásait a lehetőségekhez mérten maradéktalanul, továbbá felelősségteljesen és megbízhatóan teljesítse;
4.9.4. A jelen Alapszabály, valamint a Párt más hatályos szabályzataiban foglalt rendelkezések betartása a Párt valamennyi tagjára nézve kötelezőek.
4.10. A Párt tagjainak nyilvántartása:
4.10.1. A Párt a tagjairól nyilvántartást vezet, melyben szerepel:
a) a tag belépési nyilatkozata,
b) a tag neve, születési neve,
c) a tag lakcíme,
d) a tag születési adatai (hely és idő)
e) a tag érvényes személyazonosító okmányának száma,
f) a tag az állampolgárságáról szóló nyilatkozata,
g) a taggal történő kapcsolattartás célját szolgáló telefonszáma és regisztrált e-mail címe, amit a tag a hatékony kapcsolattartás érdekében megad, különös tekintettel arra, hogy a Párton belüli kommunikáció – ha és amennyiben azt az Alapszabály lehetővé teszi, illetve kifejezetten nem gátolja – elektronikus levelezés útján történik.
4.10.2. A Párt a tagokról a 4.10.1. pontban szereplő adatoktól eltérő más adatokat csak és kizárólag a tagok kifejezett és önkéntes beleegyezésével kezelhet.
4.10.3. A Párt tagjainak nyilvántartását a Pártigazgató vezeti.
4.10.4. A tagsági viszony tagsági viszony kilépéssel vagy törléssel történő megszűnése esetén a tag adatait 30 (harminc) napon belül törlik a nyilvántartásból. Kizárás esetén a 4.10.1. pontban szereplő adatokat a Párt 2 (kettő) évig megőrzi, amely csak és kizárólag annak célját szolgálja, hogy Párt a 4.3.7. pont szerinti rendelkezés betartását ellenőrizni tudja.
V. A PÁRT SZERVEZETE ÉS TISZTSÉGVISELŐI
5.1. A Párt testületi szervei:
a) Kongresszus;
b) Elnökség;
c) Etikai és Fegyelmi Bizottság;
5.2. A Párt tisztségviselői:
a) Elnök;
b) Alelnökök;
c) az Etikai és Fegyelmi Bizottság elnöke;
d) Pártigazgató;
5.3. Alapvető szabályok és általános rendelkezések:
5.3.1. A Párt döntéshozó testületei – az Alapszabályban meghatározott feladat- és hatáskörükben eljárva jogosítványaikat testületileg gyakorolják. A döntéshozó testületek tagjainak – az Alapszabályban külön meghatározott eseteket kivéve – egyéni döntéshozatali joguk nincs.
5.3.2. A Párt döntéshozó testületeinek tagjait és a Párt tisztségviselőit az Alapszabály, illetőleg a Választási Szabályzat rendelkezései szerint választják. A testületek tagjai és a Párt tisztségviselői újraválaszthatók.
5.3.3. A Párt testületeinek és tisztségviselőinek megbízatása – az Alapszabály eltérő rendelkezése hiányában – 2 (kettő) évre szól. A megbízatás lejárta után – ha és amennyiben új testület vagy tisztségviselő megválasztására nem került sor – a régi testület, illetve tisztségviselő jogkörében mindaddig eljár, amíg az új testületet, illetve az új tisztségviselőt megválasztására nem kerül sor.
5.3.4. Ha és amennyiben valamely a Kongresszus által megválasztott testület tagjainak száma az Alapszabályban meghatározott létszám alá csökken, a soron következő Kongresszus – az Alapszabályban rögzített általános szabályok megfelelő alkalmazásával – új tag, illetve szükség esetén új tagok megválasztásával dönt a testületek létszámának megfelelő kiegészítéséről, azzal hogy az ilyen módon megválasztott tagok megbízatása megegyezik a testület megbízatás idejével.
5.3.5. Az elnöki tisztség megüresedése esetén az új Elnök megválasztására a Kongresszust 30 (harminc) napon belül kell összehívni.
5.3.6. A jelölés és a választások részletes szabályait a Párt Választási Szabályzata tartalmazza.
5.3.7. A Párt döntéshozó testületeinek tagsága az Alapszabályban, illetőleg az adott testület ügyrendjében meghatározott testületeket és tisztségviselőket választ. A döntéshozó testületek – munkájuk segítésére, illetőleg egyes külön, avagy speciális szakértelmet, vagy képesítést igénylő feladatok ellátására és megoldására – bizottságokat és/vagy munkacsoportokat hozhatnak létre, melyek elsődleges és legfontosabb feladata a döntéshozó testületek munkájának támogatása, a döntéshozó testületek Alapszabályban rögzített hatáskörét azonban nem vonhatják el.
5.3.8. A Párt döntéshozó testületeinek és tisztségviselőinek feladat- és hatáskörét, továbbá felelősségét az Alapszabály, valamint az egyes testületek saját ügyrendje szabályozza. A Párt egyik döntéshozó testületének döntése sem sértheti az Alapszabály, valamint más Szabályzatok rendelkezéseit, valamint az egyes testületek és tisztségviselők sem jogosultak más testületek és tisztségviselők feladat- és hatáskörének elvonására.
5.3.9. A Párt döntéshozó testületeinek és tisztségviselőinek bármely feladat- és hatásköri, továbbá illetékességi vitájában az Elnökség dönt, melynek tárgykörben meghozott döntés ellen jogorvoslatnak nincs helye.
5.3.10. A Párt tisztségviselőinek a megbízatása megszűnik:
a) az Alapszabályban meghatározott, vagy a Kongresszus által ettől eltérően, az adott tisztség betöltésére megállapított határidő lejártával;
b) az illető tisztségviselő halálával;
c) a Pártból való kilépéssel, a tagsági jogviszony törlésével vagy a Pártból való kizárással;
d) lemondással.
5.4. A Kongresszus:
5.4.1. A Kongresszus a Párt legfőbb legfelsőbb tanácskozó és döntéshozó szerve, amely tagok összességéből áll, és amelyet az Alapszabályban meghatározott testületek, tisztségviselők megválasztására és beszámoltatására, valamint az Alapszabályban meghatározott hatáskörének gyakorlására legalább évente egyszer össze kell hívni. A Kongresszus döntései és határozatai a Párt valamennyi testületére és tagjára nézve kötelező érvényűek.
5.4.2. A Kongresszus legalább évente egyszer ülést tart. A Kongresszust az Elnökség hívja össze. A Kongresszus ülésének helyéről, időpontjáról, napirendjéről a tagokat kongresszusi ülést megelőző legalább 15 (tizenöt) nappal írásban vagy elektronikus úton – igazolható módon - tájékoztatn kell.
5.4.3. A Kongresszust legkésőbb 2 (kettő) hónapon belüli időpontra kötelező összehívni, ha és amennyiben azt a tagok 1/10-e (egytizede) írásban,– az ok és cél megjelölésével – a tervezett napirend megjelölésével Elnökségnél kezdeményezi. A Kongresszust továbbá akkor is össze kell hívni, ha azt a bíróság elrendeli.
5.4.4. Az Elnök – a Párt működését veszélyeztető vagy a Párt politikai stratégiáját vagy kampányidőszakban a választási célkitűzéseit alapvetően érintő, előre nem látható – rendkívüli helyzet esetén 8 (nyolc) napos határidővel és a napirend egyidejű megküldésével az adott kérdés megtárgyalására és döntés, illetve határozat meghozatalára rendkívüli kongresszust hívhat össze.
5.4.5. A szabályszerűen összehívott Kongresszus az előre kiküldött napirend tekintetében –figyelemmel a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 63. § (6) bek.-ben foglaltakra – a tagok több mint felének a jelenléte esetén határozatképes.
5.4.6. A Kongresszus határozatait főszabály szerint nyílt szavazással, egyszerű szótöbbséggel hozza meg. Szavazategyenlőség esetén a kérdésről új szavazás kell tartani (megismételt szavazás). Ha és amennyiben a megismételt szavazáson újra szavazategyenlőség van, az adott kérdést elvetettnek kell tekinteni.
5.4.7. Az Elnök előterjesztésére, vagy a Kongresszuson jelenlévő tagok 1/3-ának (egyharmadának) kezdeményezésére a Kongresszus titkos szavazást rendelhet.
5.4.8. A Kongresszus kizárólagos hatáskörébe tartoznak az alábbi kérdések:
a) az Elnökség előterjesztése alapján a Párt Alapszabályának elfogadása, illetve módosítása;
b) az Elnökség előterjesztése alapján a Párt politikai programjának elfogadása, illetve módosítása;
c) döntés az éves tagdíj mértékének megállapításáról;
d) döntés a dönt a Párt nevéről és annak megváltoztatásáról;
e) döntés a Párt feloszlatásáról, szétválásáról, vagy más szervezettel való egyesüléséről, illetve mindezekkel kapcsolatban a párt vagyonáról;
f) döntés a napirendjéről és ügyrendjéről;
g) az Elnökség előterjesztése alapján a Szervezeti és Működési Szabályzat elfogadása, illetve módosítása;
h) az Elnökség előterjesztése alapján a Választási Szabályzat elfogadása, illetve módosítása;
i) az Elnökség előterjesztése alapján a Gazdálkodási Szabályzat elfogadása, illetve módosítása;
j) az Elnökség előterjesztése az Etikai és Fegyelmi Szabályzat elfogadása, illetve módosítása;
k) az Elnökség tagfelvétellel, illetve kizárással kapcsolatos határozatai ellen benyújtott jogorvoslati kérelmek elbírálása;
l) a Párt Elnökének megválasztása;
m) a Párt 2 (kettő) alelnökének megválasztása;
n) az Elnökség előterjesztése alapján a Pártigazgató megválasztása;
o) döntés mindazon ügyekben, amelyeket az Elnökség a Kongresszus elé terjeszt;
p) az Etikai és Fegyelmi Bizottság tagjainak 2 (kettő) éves időtartamra történő megválasztása;
q) döntés meghozatala minden olyan kérdésben, amelyet az Alapszabály a Kongresszus kizárólagos hatáskörébe utal,
r) az ügyintéző és képviseleti szerv (Elnökség) éves beszámolójának elfogadása.
5.5. Az Elnökség:
5.5.1. Az Elnökség a Párt folyamatosan működő operatív testülete, amely végrehajtja a Kongresszus döntéseit és határozatait, és az elfogadott pártprogramnak megfelelően, vezeti a Pártot. A Párt vezetésével kapcsolatos feladatokat az Elnökség látja el. Az Elnökség szervezeti és működési rendjét külön ügyrendben kell rögzíteni, melyet az Elnök készít elő, és az Elnökség hagy jóvá.
5.5.2. Az Elnökség tagjai (Elnökségi Tagok):
a) az Elnök,
b) 2 (kettő) Alelnök (Alelnökök),
5.5.3. Az Elnökség üléseit az Elnök hívja össze, az ülésre szóló meghívónak az Elnökség tagjai számára írásban, vagy elektronikus úton igazolható módon történő megküldésével. A meghívóban az ülés helyét, időpontját és napirendjét fel kell tüntetni.
5.5.4. Az Elnökség ülését 5 (öt) napon belüli időpontra össze kell hívni, ha és amennyiben az Elnökségi Tagok legalább 1/3-a (egyharmada) az Elnöknél írásban kezdeményezi.
5.5.5. Az Elnökségi ülése határozatképes, ha és amennyiben azon tagjainak többsége jelen van. Az Elnökség határozatait főszabály szerint nyílt szavazással, egyhangú döntéssel hozza meg.
5.5.6. Az Elnökség az ülés egész időtartamára, vagy az egyes napirendi pontok vitáiban való részvételre tanácskozási jogot adhat annak, akinek a vitában való részvétele az Elnökség konkrét esetkörben, illetve kérdésben való tájékoztatása szempontjából előre láthatóan szükségesnek mutatkozik.
5.5.7. Az Elnökség határozhat zárt ülés tartásáról, amelyen csak az Elnökség tagjai és az Elnökség által erre felhatalmazott személyek vehetnek részt.
5.5.8. Az Elnökség üléséről jegyzőkönyv készül, amelyet a jegyzőkönyvvezető és az elnökség két, az ülésen jelenlévő tagja hitelesít. Az Elnökség üléséről jegyzőkönyvnek tartalmaznia kell:
a) az Elnökség ülésének helyét és időpontját;
b) az Elnökség ülésén részt vett tagok aláírásával hitelesített jelenléti ívet;
c) az Elnökség ülésén az 5.5.6. pontban leírt tanácskozási joggal részt vettek nevét;
d) az Elnökség ülésén meghozott a határozatok szövegét és az adott határozat vonatkozásában a szavazás arányát;
e) az Elnökség üléséről készült jegyzőkönyvhöz melléklet formájában rögzíteni kell a napirendi pontok vitáihoz beérkezett írásbeli előterjesztéseket, az írásban benyújtott véleményeket, továbbá a hozzászólók által közölt és általuk kifejezetten rögzíteni kért véleményeket.
5.5.9. Az Elnökség hatáskörébe tartoznak az alábbi kérdések:
a) a Párt vezetésével kapcsolatos operatív és egyéb feladatok elvégzése;
b) a Párt éves költségvetésének elfogadása;
c) a tag kilépési szándéka írásbeli bejelentésének tudomásul vétele;
d) döntés első fokon a tagfelvételi kérelmek tárgyában, valamint úgyszintén első fokon a 4.7. pont b), d), e) és f) alpontjaiban foglalt események, illetve esetkörök megvalósulása esetén szükségessé váló, tag tagsági jogviszonyának törlése tárgyában;
e) beszámoló készítése és annak a Kongresszus részére történő előterjesztése a két rendes éves Kongresszus közötti időszakban végzett tevékenységéről;
f) a Pártigazgató kinevezése;
g) az Etikai és Fegyelmi Szabályzat összeállítása és előkészítése, majd beterjesztés jóváhagyásra a soron következő Kongresszusnak;
h) a Választási Szabályzat összeállítása és előkészítése, majd beterjesztés jóváhagyásra a soron következő Kongresszusnak;
i) a Gazdálkodási Szabályzat összeállítása és előkészítése, majd beterjesztés jóváhagyásra a soron következő Kongresszusnak;
j) a Szervezeti és Működési Szabályzat összeállítása és előkészítése, majd beterjesztés jóváhagyásra a soron következő Kongresszusnak;
k) döntés minden olyan kérdésben, amelyet az Alapszabály nem utal a Kongresszus kizárólagos hatáskörébe.
5.6. Az Etikai és Fegyelmi Bizottság:
5.6.1. Az Etikai és Fegyelmi Bizottság a Párt etikai és fegyelmi ügyekben eljáró, a Kongresszus által megválasztott, 3 (három) tagból álló testülete. Tagjainak jelölésére és megválasztására a Választási Szabályzat, összeférhetetlenségükre az Alapszabály rendelkezéseit kell alkalmazni.
5.6.2. Az Etikai és Fegyelmi Bizottság elnöke és tagja nem viselhet a Kongresszus által választott egyéb tisztséget, tagjai nem lehetnek egyidejűleg a Párt egyéb döntéshozó testületeinek tagjai és tisztségviselői.
5.6.3. A határozathozatalhoz legalább 2 (kettő) tag, egyetértő szavazata szükséges,. Az Etikai és Fegyelmi Bizottság ülései zártak, a bizottság tagjain kívül azon csak a meghívottak vehetnek részt.
5.6.4. Egyebekben az Etikai és Fegyelmi Bizottság működésének és eljárásának részletes szabályait az Etikai és Fegyelmi Szabályzat tartalmazza. Az Etikai és Fegyelmi Szabályzatot az Elnökség állítja össze és készíti elő, majd jóváhagyásra beterjeszti a soron következő Kongresszusnak.
5.7. Az Elnök:
5.7.1. Az Elnök a Párt első tisztségviselője, aki a hatóságok és harmadik személyek előtt, illetőleg politikai kapcsolataiban a Párt képviseletét ellátja.
5.7.2. A Párt Elnökét a Kongresszus választja, nyílt szavazással.
5.7.3. Az Elnök feladatai:
a) a Párt képviselete;
b) az Elnökség üléseinek összehívása és levezetése;
c) évente legalább egyszer összehívja a Kongresszust;
d) a Párt működését veszélyeztető vagy a Párt politikai stratégiáját vagy kampányidőszakban a választási célkitűzéseit alapvetően érintő, előre nem látható rendkívüli helyzet esetén rendkívüli kongresszus összehívása;
e) a Párt működésének irányítása;
f) a Pártigazgató felett a kinevezés kivételével a munkáltatói jogok gyakorlása;
5.7.4. Az Elnök az alelnökök egyikét – az Elnök általános helyettesítése céljából – ügyvezető alelnökké nevezi ki, azzal, hogy ügyvezetési feladatok ellátására irányuló jogköre az elnöki tisztség megüresedése esetén az új elnök megválasztásáig tart.
5.8. A Pártigazgató:
5.8.1. A Pártigazgató az Elnök irányításával összehangolja a Párt alkalmazottainak tevékenységét, munkáltatói jogot gyakorol a Párt alkalmazottai felett, továbbá vezeti Párt tagjainak nyilvántartását a 4.11. pontban foglaltak szerint.
VI. A PÁRTON BELÜLI VÁLASZTÁSOKRA VONATKOZÓ SZABÁLYOK
6.1. A Párt tisztségviselőinek, a testületi szervek tagjainak a megválasztása nyílt jelölés és nyílt szavazás útján történik. Jelölésre vagy jelölőbizottság, vagy a választásra jogosult testület jelenlévő tagjainak egyharmada jogosult. Egyebekben a Párton belüli választások részletes szabályait a Választási Szabályzat tartalmazza.
6.2. A választási eljárás részletes szabályait a Kongresszus fogadja el az Elnökség előterjesztése alapján (Választási Szabályzat), oly módon, hogy a Választási Szabályzatot az Elnökség állítja össze és készíti elő, majd jóváhagyásra beterjeszti a soron következő Kongresszusnak.
VII. A PÁRT GAZDÁLKODÁSA
7.1. A Párt vagyona a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) 4. § (1) bekezdése alapján az alábbi elemekből képződik:
a) a tagok által fizetett díjakból;
b) az állami költségvetésből juttatott támogatásból;
c) jogi személyek, jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaságok és magánszemélyek vagyoni hozzájárulásaiból;
d) végintézkedés alapján magánszemélyek hagyatékából;
e) a pártnak a Ptv. 6. §-ában meghatározott gazdálkodó tevékenységéből, illetőleg a párt által alapított vállalat és egyszemélyes korlátolt felelősségű társaság nyereségéből;
7.2. A Párt részére – a Ptv. 4. § (1) bekezdésében foglalt kivételektől eltekintve – költségvetési szerv, továbbá állami vállalat, állami részvétellel működő gazdasági társaság, közvetlen költségvetési támogatásban vagy költségvetési szervi támogatásban részesülő alapítvány vagyoni hozzájárulást nem adhat, a Párt költségvetési szervtől, továbbá állami vállalattól, állami részvétellel működő gazdasági társaságtól, közvetlen költségvetési támogatásban vagy költségvetési szervi támogatásban részesülő alapítványtól vagyoni hozzájárulást nem fogadhat el.
7.3. A Párt vagyoni hozzájárulást más államtól nem fogadhat el. A Párt névtelen adományt nem fogadhat el; az ilyen adományt be kell fizetni a Ptv. 8. § (1) bekezdésében említett alapítvány céljaira.
7.4. Amennyiben a Párt a Ptv. 4. § (2)–(3) bekezdésben foglalt szabályt megsértve vagyoni hozzájárulást fogad el, köteles annak értékét – az Állami Számvevőszék felhívására – 15 (tizenöt) napon belül az állami költségvetésnek befizetni. Késedelem esetén a tartozást adók módjára kell behajtani. A Párt költségvetési támogatását ezen kívül az elfogadott vagyoni hozzájárulás értékét kitevő összeggel csökkenteni kell.
7.5. A Párt a költségeinek fedezése és vagyonának gyarapítása érdekében a Ptv. 6. § (1) bekezdése alapján a következő gazdálkodó tevékenységeket folytathatja:
a) politikai céljainak és tevékenységének megismertetése érdekében kiadványokat jelentethet meg és terjeszthet, a Pártot szimbolizáló jelvényeket és más ilyen célú tárgyakat árusíthat, és pártrendezvényeket szervezhet;
b) a tulajdonában álló ingatlanokat és ingókat díj ellenében hasznosíthatja és elidegenítheti.
7.6. A Pártnak – a Ptv. 6. § (2) bekezdése alapján – a Ptv. 6. § (1) bekezdésben említett gazdálkodó tevékenysége után társasági adót nem kell fizetnie.
7.7. A Párt – a Ptv. 6. § (3) bekezdése alapján – vállalatot hozhat létre, továbbá egyszemélyes korlátolt felelősségű társaságot alapíthat, más gazdasági társaságban azonban részesedést nem szerezhet.
7.8. A Párt – a Ptv. 6. § (4) bekezdése alapján – a pénzeszközeit – részvényvásárlás kivételével – értékpapírba fektetheti.
7.9. Ha a Párt a Ptv. 6. § (1)-(4) bekezdésben foglalt szabályokat megsérti a Ptv. 4. § (4) bekezdésben és a 7.4. pontban meghatározott jogkövetkezményeket kell megfelelően alkalmazni.
7.10. A Párt anyagi eszközeit kizárólag a Párt céljainak megvalósítására lehet felhasználni.
7.11. Minden párttag havonta a Kongresszus által meghatározott tagdíjat fizeti.
7.12. A Párt pénzeszközeinek célszerű felhasználására éves költségvetést készít. A következő évre szóló költségvetést és az előző év gazdálkodásáról szóló beszámolót az Elnök terjeszti az Elnökség elé jóváhagyás végett. A Párt éves beszámolójának elfogadása olyan időben történik, hogy annak közzététele a tárgyévet követő év április 30. napjáig megtörténjen.
7.13. A Ptv. 9. § (1) bekezdése alapján a Párt köteles minden év április 30-áig az előző évi gazdálkodásukról szóló beszámolót (zárszámadást) a Magyar Közlönyben, valamint, ha és amennyiben saját honlappal rendelkezik, a Párt saját a honlapján is közzétenni, a Ptv. 1. számú mellékletében meghatározott minta szerint.
7.14. A Ptv. 9. § (2) bekezdése alapján a Párt a pénzügyi kimutatásban az egy naptári év alatt adott, 500.000,- Ft-ot, azaz ötszázezer forintot meghaladó hozzájárulásokat, illetve a százezer forintnak megfelelő értéket meghaladó külföldről származó hozzájárulásokat – a hozzájárulást adó megnevezésével és az összeg megjelölésével – külön köteles feltüntetni.
7.15. A Párt bankszámlája felett az Elnök önállóan, cégszerű aláírásával rendelkezhet.
7.16. Ha a Párt más párttal való egyesüléssel, avagy kettő vagy több pártra való szétválással szűnik meg, vagyona a jogutód párt tulajdonába kerül. Szétválás esetén a vagyon megosztásának arányát és módját a Párt határozza meg.
7.17. Ha a Párt feloszlással, a bíróság által való feloszlatással vagy megszűnésének megállapításával szűnik meg, a hitelezők kielégítése után fennmaradó vagyonát az Országgyűlés által létrehozott alapítvány tulajdonába kell adni. Az alapítvány részletes céljait és felhasználásának módját az Országgyűlés által kiküldött – az országos listán mandátumot szerzett pártok egy-egy képviselőjéből álló – bizottság dolgozza ki. Az alapítvány létrehozásához a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazata szükséges. Ha a Párt a feloszlásának kimondásával szűnik meg, a jelen pontban említett alapítványt maga is létrehozhatja, vagy a hitelezők kielégítése után fennmaradó vagyonát már működő alapítvány javára felajánlhatja.
7.18. A Párt kizárólag a Párt vagyonáért felelős.
7.19. A Párt gazdálkodásával és vagyonának kezelésével kapcsolatos részletes szabályokat egyebekben a Gazdálkodási Szabályzat tartalmazza. A Párt vagyonával való gazdálkodás részletes szabályait a Kongresszus fogadja el az Elnökség előterjesztése alapján (Gazdálkodási Szabályzat), oly módon, hogy a Gazdálkodási Szabályzatot az Elnökség állítja össze és készíti elő, majd jóváhagyásra beterjeszti a soron következő Kongresszusnak.
7.20. A Párt gazdálkodása törvényességének ellenőrzésére az Állami Számvevőszék jogosult.
VIII. A PÁRT MEGSZŰNÉSE
8.1. A Párt megszűnhet:
a) más párttal való egyesüléssel,
b) két vagy több pártra történő szétválással,
c) feloszlással,
d) a bíróság általi feloszlatással,
e) megszűnésének megállapításával.
8.2. A Párt megszűnését – a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) 3. § (2) bekezdése alapján – a bíróság az ügyészség indítványára megállapítja, ha az tevékenységével felhagy, és vagyonáról nem rendelkezik. A bíróság – a Ptv. 3. § (3) bekezdése alapján – az ügyészség indítványára – a Párt egyesületként való további működésének érintetlenül hagyásával – megállapítja a párt működésének megszűnését, ha a Párt egymást követő két általános országgyűlési képviselői választáson nem állít jelöltet. A (3) bekezdésben említett esetben az egyesület megszűnésének vagyoni következményeire továbbra is a Ptv. törvény rendelkezései az irányadóak.
8.3. A Párt feloszlása esetén – a Ptv. 3. § (5) bekezdése alapján – a Párt bejegyzett képviselője a következő tartalmú közleményt köteles megjelentetni a Magyar Közlönyben annak megjelölését, hogy a hitelezők a közlemény megjelenésétől számított 90 napon belül hol jelenthetik be követeléseiket, továbbá azt, hogy a Párt kíván-e alapítványt létrehozni. Az (5) bekezdés szerinti esetben a Párt a gazdálkodásra vonatkozó iratait a zárlati munkák elvégzését követően átadja a bíróságnak. A bíróság a Párt feloszlása esetén a nyilvántartásból a Pártot akkor törli, ha a Párt a gazdálkodásra vonatkozó iratait átadta, igazolja a hitelezők kielégítését és az alapítvány nyilvántartásba vételét, vagy azt a tényt, hogy a hitelezők kielégítése után vagyona nem maradt vagy, hogy fennmaradó vagyonát a Ptv. 8. § (1) bekezdése szerinti alapítvány tulajdonába adta.
IX. SZERVEZETI ÉS MŰKÖDÉSI SZABÁLYZAT
9.1. A Párt működését, továbbá a Párt testületeinek és a Párt tisztségviselőinek feladatait érintő – és az Alapszabályban részletesen rögzítetésre nem került – alapvető feladatokat a Szervezeti és Működési Szabályzatban (továbbiakban: SZMSZ) tartalmazza. Az SZMSZ nem állhat ellentétben a Párt Alapszabályával.
9.2. Az SZMSZ-t az Elnökség állítja össze és készíti elő, majd jóváhagyásra beterjeszti a soron következő Kongresszusnak. Az Elnökség szervezeti és működési rendjét azonban külön ügyrendben kell rögzíteni, melyet az Elnök készít elő, és az Elnökség hagy jóvá.
X. EGYÉB ÉS ÁTMENETI RENDELKEZÉSEK
10.1. A Párt a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv) rendelkezéseit magára nézve kötelezően alkalmazandónak ismeri el.
10.2. Ha és amennyiben az Alapszabály írásbeli közlésről rendelkezik, a Párt tagjának a nyilvántartásban regisztrált e-mail címére küldött, illetve regisztrált e-mail címéről érkező közlés is írásbeli közlésnek minősül.
10.3. A Párt szervei által hozott jogsértő, avagy Alapszabályt sértő határozat megsemmisítése iránt a Párt bármely tagja, a tudomásra jutástól számított 30 (harminc) napos jogvesztő határidőn belül pert indíthat, azonban a perindítás ténye a határozat végrehajtását nem gátolja. A per törvényszéki hatáskörbe tartozik, amely indokolt esetben – a Párt tagja erre irányuló kérelmére – a határozat végrehajtását felfüggesztheti. A Párt tagja a Párt szervei által hozott határozat ellen csak az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény (Civil tv.) és a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) egyesületekre vonatkozó rendelkezései, illetőleg a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) megsértése esetén indíthat pert.
10.4. Jelen Alapszabályban nem szabályozott kérdésekben a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény, illetőleg a Polgári Törvénykönyvről szóló törvény mindenkor hatályos rendelkezései, valamint az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvény (Civil tv.), továbbá a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény (Ptv.) rendelkezései az irányadóak.
10.5. A Párt Alapszabályát a Párt alapító tagjai a Budapesten, 2013. szeptember 04. napján tartott Alakuló Kongresszuson egyhangú határozattal jóváhagyták.
10.6. Jelen Alapszabály az elfogadása napján lép hatályba.
Kelt: Budapesten, 2013. október hó 30. napján.
Ellenjegyezve: Budapesten, 2013. október hó 30. napján.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Dr. Róna Péter levele dr. Wellmann György számára - Nemzeti Civil Kontroll
Dr Róna Péter levele dr Wellmann György számára:
Feljegyzés Dr. Wellmann György számára
Tisztelt Dr. Wellmann!
A Kúria jogegységi határozata két, nézetem szerint hibás feltételezésre épít:
(i) a szerződő feleknek egyaránt szabad szerződéskötési joguk van; és
(ii) a Ptk. felülírhatja a Hitelintézeti törvényt.
E két feltételezés alapján a Kúria a deviza alapú hitelszerződések jogszerűségét a Hitelintézeti törvény teljes mellőzésével állapítja meg. A
Hitelintézeti törvény figyelmen kívül hagyása, illetve annak felülírása a Ptk. alapján azzal a súlyos következménnyel jár, hogy a hitelintézetek ésszerű prudenciális szabályozása elveszíti az ahhoz szükséges alapot.
A felek nem rendelkeznek egyenrangú szerződéskötési szabadsággal, mert a az egyik fél a hitelintézet, mint speciális jogi személy, csak azokkal a jogokkal rendelkezhet, amelyekkel a Hitelintézeti törvény a hitelintézetet felruházza. Ha más szabályok, és törvények bevonásával a hitelintézet jogosítványait bővíteni vagy módosítani lehet az eredmény az, hogy a hitelintézetek szabályozásának lehetősége megbomlik. Márpedig a Kúria jogegységi határozata – azzal, hogy a szerződések jogszerűségét a Hitelintézeti törvény figyelembe vétele nélkül állapította meg – ezt a helyzetet idézte elő.
A hitelintézeti törvény a bankokat csak arra jogosítja fel, hogy szerződés alapján kölcsönt nyújtsanak ügyfeleiknek. A szerződés alapján nyújtott kölcsönt a Ptk. 523§ cikke határozza meg, amitől, nézetem szerint nem lehet eltérni nem azért, mert az kogens lenne, hanem azért, mert a Hitelintézeti törvény csak a Ptk. 523§ cikkében meghatározott kölcsön nyújtást engedélyezi a bankok számára. A tartozásokról szóló Ptk. 231§ és az ahhoz kapcsolódó kiróvó/leróvó elmélet nem releváns, mert a Hitelintézeti törvény nem tartozások, hanem kölcsönszerződések létrehozatalára jogosítja a bankokat. Másképp fogalmazva, a Ptk. 231§ cikke és a kiróvó/leróvó elmélet nem alkalmazható, ha a hitelező egy hiteintézet. Ez az eredmény egyébként teljes mértékben megfelel a pénzügyi stabilitás követelményének. Mint ahogy azt láttuk, a kiróvó/leróvó elmélet alkalmazása a kezelhetetlen instabilitáshoz, továbbá a Hitelintézeti törvény 78§ cikkének automatikus megszegéséhez vezetett.
Az Önök értelmezése alapján a bank jogszerűen létre hozhat egy olyan szerződést, amely nem csak egyedi esetekben, hanem minden esetben megszegi a Hitelintézeti törvény 78§ cikkét. Mivel az adós csak forint forrással rendelkezik, és mivel nem lehet megállapítani, hogy a szerződés teljesítésére hány forintra lesz szükség, a 78§ cikkben előírt prudenciális követelménynek a hitelintézet értelemszerűen nem tud eleget tenni. (ezért neveztem korábban a deviza alapú kölcsönöket „hibás terméknek”.)
Nézetem szerint a polgári jog általános szabályai csak akkor vonatkoztathatóak a hitelintézetekre, ha azok valamelyikére a Hitelintézeti törvény lehetőséget ad, Jelen esetben a Hitelintézeti törvény nem csak nem ad erre lehetőséget, hanem egyenesen tiltja az Önök által felépített értelmezést. A Hitelintézeti törvény, azzal, hogy engedélyezi a kölcsön nyújtást szerződés alapján a Ptk. 523§ cikkére, és kizárólag erre a cikkre utal, hiszen csak ebben a cikkben található a szerződés alapján történt kölcsön nyújtás fogalma. Ha ezt a cikket a Ptk. 231§ segítségével átértelmezzük, mint ahogy azt Önök tették, az 523§ kiürül, elveszti tartalmát, a hitelintézet pedig jogosulttá válik bármiféle szerződés megkötésére, annak ellenére, hogy a Hitelintézeti törvény kifejezett szándéka ennek az ellenkezője.
Összességében tehát a Kúria kivette a talajt a Hitelintézeti törvény alól, csorbítva ezzel a hitelintézetek felelős szabályozásának lehetőségét.
Felügyelő Bizottságának tagja
Ezt mondom immár közel hat éve. A deviza alapú hitelezés védelmezői erre azt válaszolják, hogy a kölcsön összege meghatározott, mert az svájci frankban meg van határozva. De ebben az esetben a bank nem teljesítette a hitelintézeti törvény 78§ cikkét, ami a bankot a visszafizetéshez szükséges fedezet megállapítására kötelezi, hiszen az adósnak csak forint forrása van, és ezért nem lehet tudni, hogy a svájci frank visszafizetéséhez forint forrásának mekkora hányadára lesz szükség. Márpedig, ha ezt nem lehet tudni, hogyan lehet megállapíani, hogy az elégséges lesz-e vagy sem.
A kérdéssel kapcsolatban feljegyzést küldtem Dr. Wellmann Györgynek, amit itt mellékelek. Dr. Wellmann erre azt válaszolta, hogy, mivel a Kúria a döntését egy 39 tagú bizottság véleményére alapozta, ő nincs abban a helyzetben, hogy álláspontomra érdemi választ adjon.
befektetési jogszabály Deviza Alapú Csalás Dr. Wellmann György hitelintézeti törvény Kúria Polgári Kollégiuma PROF. DR. RÓNA PÉTER Vegyes deviza határidős ügylet

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
2013. február 26. ( *1 )
„Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés — Európai elfogatóparancs — Tagállamok közötti átadási eljárások — Az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárást követően hozott határozatok — Az érintett távollétében hozott ítéletben megállapított büntetés végrehajtása — Az ítélet felülvizsgálatának lehetősége”
A C-399/11. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Constitucional (Spanyolország) a Bírósághoz 2011. július 28-án érkezett, 2011. június 9-i határozatával terjesztett elő az előtte
tagjai: V. Skouris elnök, K. Lenaerts alelnök, A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta, L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Rosas és E. Jarašiūnas tanácselnökök, E. Levits, A. Ó Caoimh, J.-C. Bonichot, M. Safjan (előadó) és C. G. Fernlund bírák,
hivatalvezető: M. Ferreira tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. július 3-i tárgyalásra,
S Melloni képviseletében L. Casaubón Carles abogado,
a Ministerio Fiscal képviseletében J. M. Caballero Sánchez-Izquierdo,
a belga kormány képviseletében C. Pochet és T. Materne, meghatalmazotti minőségben,
a német kormány képviseletében J. Kemper és T. Henze, meghatalmazotti minőségben,
az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője G. Palatiello avvocato dello Stato,
a holland kormány képviseletében J. Langer és C. Wissels, meghatalmazotti minőségben,
a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar, meghatalmazotti minőségben,
az Európai Unió Tanácsa képviseletében P. Plaza García és T. Blanchet, meghatalmazotti minőségben,
az Európai Bizottság képviseletében I. Martínez del Peral, H. Krämer és W. Bogensberger, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2012. október 2-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a személyek eljárási jogainak megerősítéséről, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdításáról szóló, 2009. február 26-i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13-i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat) 4a. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik. Ezenfelül arra kéri a Bíróságot, hogy adott esetben vizsgálja meg, hogy valamely tagállam az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 53. cikke alapján megtagadhatja-e egy európai elfogatóparancs végrehajtását az érintett személynek a nemzeti alkotmány által biztosított alapvető jogainak sérelmére alapított indokból.
Ezt a kérelmet az S. Melloni által a Ministerio Fiscal ellen az olasz hatóságok által a távollétében hozott határozatban kiszabott szabadságságvesztés-büntetés végrehajtása céljából kiállított európai elfogatóparancs végrehajtása tárgyában indított eljárás keretében terjesztették elő.
A Charta 47. cikkének második bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„Mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerű időn belül tárgyalja. Mindenkinek biztosítani kell a lehetőséget tanácsadás, védelem és képviselet igénybevételéhez.”
A Charta 48. cikkének (2) bekezdése értelmében:
A Charta 52. cikkének (3) bekezdése ekként határoz:
„Amennyiben e Charta olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben [a Rómában 1950. november 4-én kelt egyezmény; a továbbiakban: EJEE] biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek. Ez a rendelkezés nem akadályozza meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson.”
A Chartának „A védelem szintje” cím alatti 53. cikke a következőket mondja ki:
„A Charta egyetlen rendelkezését sem lehet úgy értelmezni, mint amely szűkíti vagy hátrányosan érinti azokat az emberi jogokat és alapvető szabadságokat, amelyeket – saját alkalmazási területükön – az Unió joga, a nemzetközi jog, a tagállamok alkotmányai, illetve az [Európai] Unió vagy a tagállamok mindegyikének részességével kötött nemzetközi megállapodások, így különösen az [EJEE] elismernek.”
A 2002/584 és a 2009/299 kerethatározat
A 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(2) A tagállamok minden európai elfogatóparancsot a kölcsönös elismerés elve alapján és e kerethatározat rendelkezéseinek megfelelően hajtanak végre.
(3) E kerethatározat nem érinti az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét.”
A kerethatározat 5. cikkének az eredeti megfogalmazása a következő volt:
ha az európai elfogatóparancsot az érintett személy távollétében hozott határozatban kiszabott büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, és ha az érintett személyt személyesen nem idézték vagy más módon nem értesítették annak a tárgyalásnak az időpontjáról és helyéről, amely a távollétében hozott határozathoz vezetett, az átadás ahhoz a feltételhez köthető, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóság megfelelőnek ítélt garanciát nyújt arra, hogy annak a személynek, aki ellen az európai elfogatóparancsot kibocsátották, lehetősége lesz a kibocsátó tagállamban az ügy újratárgyalását kérni és a bírósági tárgyaláson jelen lenni;
A 2009/299 kerethatározat pontosan meghatározza az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának indokait arra az esetre nézve, ha az érintett személy nem jelent meg a tárgyaláson. Ennek (1)–(4), valamint (10) preambulumbekezdése értelmében:
A vádlott azon joga, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson, az Emberi Jogok Európai Bírósága értelmezésében az [EJEE] 6. cikkében előírt, tisztességes eljáráshoz való jog része. A Bíróság kijelentette továbbá, hogy a vádlott azon joga, hogy személyesen jelen legyen a tárgyaláson, nem abszolút érvényű, valamint hogy bizonyos körülmények között a vádlott szabad akaratából – kifejezetten vagy hallgatólagosan, de egyértelműen – lemondhat az említett jogról.
[…] A 2002/584/IB kerethatározat [...] lehetővé teszi a végrehajtó hatóság számára, hogy megkövetelje a kibocsátó igazságügyi hatóságtól, hogy megfelelőnek ítélt garanciát nyújtson arra, hogy annak a személynek, aki ellen az európai elfogatóparancsot kibocsátották, lehetősége lesz a kibocsátó tagállamban perújítást kérni, és az ítélet kihirdetésekor jelen lenni. Annak megítélése, hogy a garancia megfelelő-e, a végrehajtó hatóság feladata, ennélfogva a végrehajtás megtagadásának esetei nehezen meghatározhatóak.
Valamely határozat elismerése és végrehajtása, amelyet olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen az érintett személy nem volt személyesen jelen, nem tagadható meg, amennyiben a kitűzött tárgyalás az érintett személy előtt ismert, és őt a tárgyalás során olyan jogi képviselő védte, akit ő erre meghatalmazott, biztosítva azt, hogy gyakorlati és tényleges jogi segítségnyújtásról van szó. Ezzel kapcsolatban nincs jelentősége annak, hogy a jogi képviselőt az érintett személy választotta, hatalmazta meg és fizette, vagy pedig az állam rendelte ki és fizette, feltéve hogy az érintett személy kifejezetten úgy határozott, hogy a tárgyaláson történő személyes megjelenés helyett jogi képviselővel képviselteti magát. […]”
A 2009/299 kerethatározat 1. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1) E kerethatározat célja, hogy erősítse a büntetőeljárás alá vont személyek eljárási jogait, megkönnyítse a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködést, továbbá különösen, hogy javítsa a bírósági határozatoknak a tagállamok közötti kölcsönös elismerését.
(2) E kerethatározat nem érinti [a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtti EU-Szerződés] 6. cikkében biztosított alapvető jogok és jogelvek – ideértve a büntetőeljárás alá vont személyeknek a védelemhez való jogát – tiszteletben tartásának kötelezettségét, és az igazságügyi hatóságok erre vonatkozó kötelezettségeit.”
A 2009/299 kerethatározat a 2. cikkében eltörölte a 2002/584 kerethatározat 5. cikkének 1. pontját, és ugyanitt az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárást követően hozott határozatokra vonatkozóan egy 4a. cikket vezetett be, amely a következőképpen hangzik:
„(1) A végrehajtó igazságügyi hatóság abban az esetben is megtagadhatja a szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az érintett személy személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson, kivéve ha az európai elfogatóparancs szerint a kibocsátó tagállam nemzeti jogában meghatározott további eljárási követelményekkel összhangban:
az érintett személy a határozat kézbesítését, és azt követően, hogy kifejezetten tájékoztatták őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról, amely eljárásban joga van részt venni, és amely lehetővé teszi az ügy újbóli érdemi vizsgálatát – beleértve az új bizonyítékokat –, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához vezethet:
A 2009/299 kerethatározat 8. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében:
„(1) A tagállamok meghozzák azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek a kerethatározatnak 2011. március 28-ig megfeleljenek.
(3) Amennyiben valamely tagállam e kerethatározat elfogadásakor úgy nyilatkozott, hogy alapos oka van feltételezni, hogy az (1) bekezdésben említett időpontig nem tudja teljesíteni a kerethatározat rendelkezéseit, abban az esetben az érintett személy távollétében megtartott tárgyalás során, az adott tagállam illetékes hatóságai által hozott határozatok elismerésére és végrehajtására e kerethatározatot legkésőbb 2014. január 1-jétől kell alkalmazni. […]”
1996. október 1-jei végzésével az Audiencia Nacional (központi bíróság, Spanyolország) első büntető tanácsa indokoltnak minősítette S. Melloni Olaszország részére történő átadását, annak érdekében, hogy ott a Tribunale di Ferrara (Olaszország) által 1993. május 13-án, illetve 1993. június 15-én kibocsátott 554/1993., illetve 444/1993. sz. elfogatóparancsban foglalt cselekmények miatt büntetőeljárás alá vonják. Miután 5000000 ESP óvadék ellenében, amelyet másnap átutalt, szabadlábra helyezték, S. Melloni megszökött, és így nem tudták őt az olasz hatóságoknak átadni.
1997. március 27-i határozatában a Tribunale di Ferrara megállapította S. Melloni távollétét, és elrendelte, hogy az értesítéseket a továbbiakban S. Melloni által korábban kijelölt és a bizalmát élvező védők részére küldjék meg. A Tribunale di Ferrara a 2000. június 21-i, a terhelt távollétében meghozott ítéletével – amelyet később a Corte d’appello di Bologna (Olaszország) 2003. március 14-i ítélete is megerősített – S. Mellonit csődbűntett miatt 10 év szabadságvesztésre ítélte. 2004. június 7-i határozatával a Corte suprema di cassazione (Olaszország) ötödik tanácsa elutasította S. Melloni védői által benyújtott kérelmet. 2004. június 8-án a Corte d’appello di Bologna mellett működő ügyészség kiadta a 271/2004. sz. európai elfogatóparancsot, a Tribunale di Ferrarának a terhelt távollétében meghozott ítéletének végrehajtása érdekében.
Miután a spanyol rendőrség letartóztatta S. Mellonit, a 6. sz. Juzgado Central de Instrucción (központi nyomozóbíróság, Spanyolország) 2008. augusztus 2-i végzésével úgy határozott, hogy a 271/2004. sz. európai elfogatóparanccsal az Audiencia Nacional első büntetőtanácsához fordul.
S. Melloni tiltakozott az olasz hatóságoknak történő átadása ellen, elsősorban arra való hivatkozással, hogy ő a fellebbezési szakban másik védőt bízott meg, és a korábbi két védőtől visszavonta a meghatalmazást, ennek ellenére az értesítéseket továbbra is ez utóbbiaknak címezték. Másodsorban azt állította, hogy az olasz eljárásjog nem ad lehetőséget jogorvoslatra a terhelt távollétében hozott bűnösséget megállapító ítéletekkel szemben, és hogy emiatt az európai elfogatóparancs végrehajtását adott esetben annak a feltételnek kell alárendelni, hogy az Olasz Köztársaság garantálja az ítélettel szembeni jogorvoslat lehetőségét.
2008. szeptember 12-i végzésével az Audiencia Nacional első büntetőtanácsa elrendelte S. Melloni olasz hatóságok részére történő átadását a Tribunale di Ferrara által vele szemben mint csődbűntett elkövetőjével szemben hozott bűnösséget megállapító ítélet végrehajtása céljából, megállapítva, hogy nem bizonyítható, hogy az indítványozó által meghatalmazott védők képviseleti joga 2001-től megszűnt volna, továbbá megállapítva, hogy az indítványozó védelemhez való jogát tiszteletben tartották, hiszen előzetes tudomása volt a tárgyalás megtartásáról, amely alól önkéntesen vonta ki magát, és bízott meg két védőt az azon való képviseletének és védelmének ellátásával, amely védők e minőségükben el is jártak mind első fokon, a fellebbezési szakban és a felülvizsgálati szakban, kimerítve ezzel a jogorvoslati lehetőségeket.
S. Melloni „recurso de amparót” (alkotmányossági panasz) terjesztett elő a Tribunal Constitucional előtt a szóban forgó végzéssel szemben. Kérelmének alátámasztásaként a spanyol alkotmány 24. cikkének (2) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való jogból eredő feltétlen követelmények közvetett megsértésére hivatkozott. Szerinte ugyanis oly mértékben megsértették a tisztességes eljáráshoz való jog alapvető tartalmát, ami sérti az emberi méltóságot, mégpedig abból eredően, hogy engedélyezték az olyan államoknak történő átadást, amelyek súlyos bűncselekmények esetén jogilag lehetővé teszik a bűnösséget megállapító ítéletnek a terhelt távollétében történő meghozatalát, azon feltételnek való alárendelés nélkül, hogy az elítélt jogorvoslati kérelmet terjeszthet elő e bűnösséget megállapító ítéletekkel szemben, védelemhez való jogának érvényesítése érdekében.
2008. szeptember 18-i végzésével a Tribunal Constitucional első tanácsa a „recurso de amparót” elfogadhatónak minősítette, és elrendelte a 2008. szeptember 12-i végzés végrehajtásának felfüggesztését, illetve a 2011. március 1-jei végzésével a Tribunal Constitucional teljes ülése úgy döntött, hogy maga vizsgálja meg e jogorvoslati kérelmet.
A kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a 2000. március 30-i 91/2000. sz. ítéletében már kimondta, hogy az alapvető jogok kötelező tartalma korlátozottabb olyan esetben, amikor azokat ad extra kell alkalmazni, mivel ilyenkor csak a legalapvetőbb és legelemibb követelményeket lehet a spanyol alkotmány 24. cikkéhez kapcsolni, és csak közvetett alkotmányellenesség állapítható meg. Mindazonáltal, e bíróság szerint a tisztességes eljáráshoz való joghoz fűződő követelmények „közvetlen” megsértését képezi – azáltal, hogy oly mértékben sérti a tisztességes tárgyaláshoz való jog alapvető tartalmát, ami sérti az emberi méltóságot – a spanyol bíróságok azon határozata, amellyel engedélyezték az olyan államoknak történő átadást, amelyek súlyos bűncselekmények esetén jogilag lehetővé teszik a terhelt távollétében a bűnösséget megállapító ítélet meghozatalát, azon feltételnek való alárendelés nélkül, hogy a terhelt jogorvoslati kérelmet terjeszthetne elő e bűnösséget megállapító ítéletekkel szemben, védelemhez való jogának érvényesítése érdekében.
A szóban forgó bíróság emlékeztet továbbá arra, hogy ezen nemzeti ítélkezési gyakorlat alkalmazandó a 2002/584 kerethatározat által bevezetett átadási eljárásokra is, mégpedig két okból. Az első abban áll, hogy az elítélt átadásának feltételhez kötése a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jog alapvető tartalmának velejárója. Ami a második okot illeti, ez arra alapít, hogy a 2002/584 kerethatározat 5. cikke 1. pontjának hatályos szövege rendelkezik arról a lehetőségről, hogy a terhelt távollétében meghozott bűnösséget megállapító ítélet végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása többek között ahhoz a feltételhez legyen kötve „a végrehajtás tagállamának joga szerint”, hogy „a kibocsátó igazságügyi hatóság megfelelőnek ítélt garanciákat nyújt arra, hogy az európai elfogatóparanccsal keresett személynek lehetősége lesz az ügy olyan újratárgyalását kérni, amelynek során a kibocsátó tagállamban biztosítják számára védelemhez való jogát, és azt, hogy a jelenlétében hozzanak ítéletet” (a Tribunal Constitucional 2006. június 5-i, 177/2006. sz. ítélete).
A kérdést előterjesztő bíróság végül emlékeztet arra, hogy 2009. szeptember 28-i, 199/2009. sz. ítéletében helyt adott az azon végzéssel szemben előterjesztett „recurso de amparónak” (alkotmányossági panasznak), amellyel az Audiencia Nacional engedélyezte az érintett személy Románia részére történő átadását, a terhelt távollétében hozott, 4 év szabadságvesztést kiszabó ítélet végrehajtása céljából kiadott európai elfogatóparancs teljesítése érdekében, anélkül hogy utalt volna azon követelményre, miszerint a szóban forgó bűnösséget megállapító ítéletet felül lehetne vizsgálni. E tekintetben a szóban forgó ítélet elvetette az Audiencia Nacional azon érveit, amelyek szerint a bűnösséget megállapító ítéletet valójában nem a terhelt távollétében hozták, mivel S. Melloni megbízást adott egy ügyvédnek, aki az ő védőjeként meg is jelent a tárgyaláson.
A Tribunal Constitucional szerint a nehézség abból adódik, hogy a 2009/299 kerethatározat hatályon kívül helyezte a 2002/584 kerethatározat 5. cikkének 1. pontját, és azt egy új 4a. cikkel egészítette ki. Márpedig az említett 4a. cikk nem teszi lehetővé azt, hogy „megtagadják a szabadságvesztés-büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, ha az érintett személy személyesen nem volt jelen a határozat meghozatalát eredményező tárgyaláson”, amennyiben az érintett „a kitűzött tárgyalás ismeretében meghatalmazta vagy az általa választott, vagy az állam által kirendelt jogi képviselőt arra, hogy a tárgyalás során a védelmét ellássa, és az említett jogi képviselő ténylegesen ellátta az érintett személy védelmét a tárgyaláson”. A kérdést előterjesztő bíróság előtti jelen alkotmányossági felülvizsgálat alapjául szolgáló ügyben jegyzi meg ez utóbbi, hogy kiderült, hogy S. Melloni két – bizalmát élvező – ügyvédnek adott meghatalmazást, akiket a Tribunale di Ferrara értesített a tárgyalás kitűzött időpontjáról, tehát arról tudomásuk volt. Az is bizonyításra került, hogy S. Melloni védelmét e két ügyvéd az elsőfokú tárgyaláson, majd ezt követően mind a fellebbezési, mind a felülvizsgálati szakban ellátta.
A Tribunal Constitucional szerint tehát az a kérdés merült fel, hogy a 2002/584 kerethatározat akadályát képezi-e annak, hogy a spanyol bíróságok S. Melloni átadását a szóban forgó bűnösséget megállapító ítélet felülvizsgálhatóságához kössék.
Ebben a vonatkozásban a kérdést előterjesztő bíróság elutasítja a Ministerio Fiscal azon érvét, miszerint nincs szükség előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére, mert a 2009/299 kerethatározat időbeli hatályánál fogva nem alkalmazható az alapügybeli jogvitára. Ugyanis, az alapeljárás tárgya szerinte nem annak meghatározása, hogy a 2008. szeptember 12-i végzés sértette-e ezt a kerethatározatot, hanem az, hogy közvetetten sértette-e a spanyol alkotmány 24. cikke (2) bekezdése szerinti tisztességes eljáráshoz való jogot. Márpedig, ugyanezen kerethatározatot figyelembe kell venni ezen – ad extra hatásokkal járó – jog tartalmának meghatározásához, hiszen az az alkotmányosság értékelésének időpontjában az alkalmazandó uniós jog részét képezi. Alkalmazását ezenfelül a nemzeti jognak a kerethatározatokkal összhangban történő értelmezésének elve is megköveteli (lásd a C-105/03. sz. Pupino-ügyben 2005. június 16-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-5285. o.] 43. pontját).
E megfontolásokra való tekintettel a Tribunal Constitucional úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
A 2002/584/IB kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a 2009/299/IB kerethatározattal meghatározott hatályos szövegét úgy kell-e értelmezni, hogy az megakadályozza a nemzeti igazságügyi hatóságokat abban, hogy az ugyanezen rendelkezésben foglalt esetekben az európai elfogatóparancs végrehajtását ahhoz a feltételhez kössék, hogy a kérdéses ítélet felülvizsgálható legyen az átadni kért személy védelemhez való jogának biztosítása érdekében?
Abban az esetben, ha az első kérdésre igenlő válasz adandó, a 2002/584/IB kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése összhangban áll-e a […] Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslathoz való jogból és a tisztességes eljáráshoz való jogból, valamint a 48. cikkének (2) bekezdése által biztosított védelemhez való jogból levezethető követelményekkel?
Abban az esetben, ha a második kérdésre igenlő válasz adandó, a Charta 53. cikkének a 47. és 48. cikkében elismert jogokkal együttes rendszertani értelmezése lehetővé teszi-e a tagállam számára, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kibocsátó államban lehetővé teszik az ítélet felülvizsgálatát, magasabb fokú védelmet biztosítva így ezen jogoknak, mint amilyen az uniós jogból fakadna, abból a célból, hogy elkerülje az olyan értelmezést, amely korlátozza vagy sérti valamely, a tagállam alkotmánya által elismert alapvető jogot?”
A Bírósághoz észrevételeket előterjesztő egyes érdekelt felek azt állítják, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatatlannak kell tekinteni, mivel a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke időbeli hatályánál fogva nem alkalmazható az alapeljárás tárgyát képező átadási eljárásra. Azzal érvelnek, hogy 2008. szeptember 12., vagyis az az időpont, amikor az Audiencia Nacional a végzésében úgy döntött, hogy átadja az indítványozót az olasz hatóságoknak, korábbi, mint a 2009/299 kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése által 2011. március 28-ban meghatározott átültetési határidő lejárta. Arra is hivatkoznak, hogy az Olasz Köztársaság ezenkívül és mindenesetre élt az ugyanezen 8. cikk (3) bekezdése által biztosított azon lehetőséggel, hogy annak az érintett személy távollétében megtartott tárgyaláson hozott határozatok olasz hatóságok általi elismerésére és végrehajtására történő alkalmazását 2014. január 1-jéig elhalasztja. S. Melloninak a spanyol hatóságok által az olasz hatóságok részére történő átadására tehát továbbra is a 2002/584 kerethatározat 5. cikkének 1. pontja irányadó.
E tekintetben mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja-e az előzetes döntéshozatalt, és hogy a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak-e. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd különösen a C-78/08-C-80/08. sz., Paint Graphos és társai egyesített ügyekben 2011. szeptember 8-án hozott ítélet [EBHT 2011., I-7611. o.] 30. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések relevanciájának vélelmét csak kivételesen lehet megdönteni, ha nyilvánvaló, hogy az e kérdésekkel érintett uniós jogi rendelkezések kért értelmezése semmilyen kapcsolatban sem áll az alapügy tényállásával vagy tárgyával, vagy ha a probléma hipotetikus természetű, illetve ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli és jogi körülmények, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a feltett kérdésekre hasznos módon válaszolhasson (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Paint Graphos és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 31. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben nem nyilvánvaló, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése semmilyen kapcsolatban sem áll az alapügy tényállásával vagy tárgyával, illetve azzal, hogy a probléma hipotetikus természetű.
Ami a szóban forgó kerethatározat 4a. cikkének időbeli hatályát illeti, emlékeztetni kell arra elsősorban, hogy maga a 2009/299 kerethatározat 8. cikke (2) bekezdésének szövege mondja ki azt, hogy 2011. március 28-tól„[…] kell alkalmazni az érintett személy távollétében megtartott tárgyalás során hozott határozatok elismerésére és végrehajtására”, anélkül hogy bármiféle különbséget tenne az ezen időpontot megelőzően vagy azt követően hozott határozatok között.
A szó szerinti értelmezést az is alátámasztja, hogy mivel a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének rendelkezéseit eljárási szabályoknak kell tekinteni (lásd értelemszerűen a C-361/02. és C-362/02. sz., Tsapalos és Diamantakis egyesített ügyekben 2004. július 1-jén hozott ítélet [EBHT 2004., I-6405. o.] 20. pontját, valamint a C-296/08. PPU. sz. Santesteban Goicoechea ügyben 2008. augusztus 12-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-6307. o.] 80. pontját), azokat alkalmazni kell az alapügy tárgyát képező, még mindig folyamatban lévő átadási eljárásra. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis az eljárási szabályokat általában a hatálybalépésükkor folyamatban lévő jogvitákra is alkalmazni kell, ellentétben az anyagi jogi szabályokkal, amelyeket általában úgy kell értelmezni, hogy a hatálybalépésük előtt keletkezett helyzetekre nem vonatkoznak (lásd különösen a 212/80-217/80. sz., Meridionale Industria Salumi és társai egyesített ügyekben 1981. november 21-én hozott ítélet [EBHT 1981., 2735. o.] 9. pontját, a C-467/05. sz. Dell’Orto-ügyben 2007. június 28-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-5557. o.] 48. pontját, és a fent hivatkozott Santesteban Goicoechea ügyben hozott ítélet 80. pontját).
Másodsorban az, hogy az Olasz Köztársaság élt a 2009/299 kerethatározat 8. cikkének (3) bekezdése által biztosított azon lehetőséggel, hogy annak az érintett személy távollétében megtartott tárgyaláson hozott határozatok olasz hatóságok általi elismerésére és végrehajtására történő alkalmazását 2014. január 1-jéig elhalasztja, nem vonja maga után a jelen előzetes döntéshozatalra utalás elfogadhatatlanságát. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból ugyanis kitűnik, hogy a Spanyolország által ratifikált nemzetközi egyezmények értelmében a spanyol alkotmányban elismert alapvető jogok értelmezése érdekében a kérdést előterjesztő bíróság figyelembe kívánja venni az uniós jog megfelelő rendelkezéseit az ezen alkotmány 24. cikke (2) bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való jog alapvető tartalmának meghatározásához.
A fenti megfontolások összességére tekintettel a Tribunal Constitucional előzetes döntéshozatal iránti kérelmét elfogadhatónak kell tekinteni.
A Tribunal Constitucional az első kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság az e rendelkezésben említett esetekben a szabadságvesztés-büntetés végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítését attól a feltételtől teszi függővé, hogy a terhelt távollétében hozott büntető ítélet a kibocsátó tagállamban felülvizsgálható legyen.
Emlékeztetni kell arra, hogy a szóban forgó kerethatározatnak az a célja, amint az többek között az 1. cikke (1) és (2) bekezdéséből, valamint az (5) és (7) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok közötti többoldalú kiadatási rendszert az igazságügyi hatóságok közötti, az elítéltek vagy gyanúsítottak büntető ítélet végrehajtása vagy büntetőeljárás lefolytatása céljából történő, a kölcsönös elismerés elvén nyugvó átadásának rendszerével váltsa fel (lásd a C-396/11. sz. Radu-ügyben 2013. január 29-én hozott ítélet 33. pontját).
A szóban forgó 2002/584 kerethatározat célja ily módon az elítéltek vagy a bűncselekmény elkövetésével gyanúsítottak átadásának új, egyszerűsített és hatékonyabb rendszerének bevezetése útján az igazságügyi együttműködés megkönnyítése és meggyorsítása annak érdekében, hogy elősegítse az Unió azon célkitűzésének elérését, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének azon nagyfokú bizalomra épülő térségévé váljon, amelynek a tagállamok között fenn kell állnia (a fent hivatkozott Radu-ügyben hozott ítélet 34. pontja).
A 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok főszabály szerint kötelesek végrehajtani az európai elfogatóparancsot. Ezen kerethatározat rendelkezései értelmében ugyanis a tagállamok az európai elfogatóparancs végrehajtását kizárólag a kerethatározat 3. cikkében felsorolt kötelező megtagadási okok, valamint a 4. és 4a. cikkében felsorolt mérlegelhető megtagadási okok esetében tagadhatják meg. Ezenkívül a végrehajtó igazságügyi hatóság az európai elfogatóparancs végrehajtását kizárólag a szóban forgó kerethatározat 5. cikkében meghatározott feltételektől teheti függővé (a fent hivatkozott Radu-ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontja).
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének a jelen kérdés tárgyát képező hatályának meghatározása érdekében azt nyelvtani, rendszertani és teleológiai szempontból kell megvizsgálni.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének szövegéből az következik, hogy az a szabadságvesztéssel járó büntetések és szabadságelvonással járó intézkedések végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancsok teljesítése megtagadásának egy fakultatív okáról rendelkezik, ha az érintett nem volt személyesen jelen a határozat meghozatalához vezető tárgyaláson. E lehetőséghez azonban négy olyan kivétel társul, amely esetén a végrehajtó igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg a szóban forgó európai elfogatóparancs teljesítését. Ebből eredően ezen 4a. cikk (1) bekezdése ebben a négy esetben megakadályozza a végrehajtó igazságügyi hatóságot abban, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy az ítélet felülvizsgálható legyen a jelenlétében.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésének egy ilyen szó szerinti értelmezését alátámasztja ezen rendelkezés szerkezetének vizsgálata. A 2009/299 kerethatározat célja egyrészről az, hogy hatályon kívül helyezze a 2002/584 kerethatározat 5. cikkének azt az 1. pontját, amely bizonyos körülmények között lehetővé tette, hogy a terhelt távollétében kiszabott büntetés végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítését attól a feltételtől tegyék függővé, hogy a kibocsátó tagállamban biztosított legyen az ügy újratárgyalása az érintett személy jelenlétében, másrészről pedig, hogy ezt a rendelkezést a 4a. cikkel váltsa fel. Ezentúl ez utóbbi szűkíti egy ilyen elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának lehetőségeit, amennyiben meghatározza – amint arra a 2009/299 kerethatározat (6) preambulumbekezdése utal – „azokat a feltételeket, amelyek esetén nem tagadható meg olyan határozat elismerése és végrehajtása, amelyet olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen az érintett személy nem volt személyesen jelen”.
A 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése különösen az a) és b) pontban lényegében azt mondja ki, hogy amennyiben a távollétében elítélt személy a kitűzött tárgyalásról kellő időben tudomást szerzett és tájékoztatták arról, hogy a határozat meghozatalára meg nem jelenése esetén is sor kerülhet, vagy a kitűzött tárgyalás ismeretében a védelem ellátásával jogi képviselőt hatalmazott meg, akkor a végrehajtó igazságügyi hatóság köteles ezt a személyt átadni, mégpedig oly módon, hogy ezen átadás nem függ attól a feltételtől, hogy a kibocsátó tagállamban biztosított legyen az ügy újratárgyalása az érintett személy jelenlétében.
A szóban forgó 4a. cikk ilyen értelmezését az uniós jogalkotó által kitűzött célok is alátámasztják. A 2009/299 kerethatározatnak mind a (2)–(4) preambulumbekezdéséből, mind az 1. cikkéből kitűnik, hogy az uniós jogalkotó ennek elfogadásával azt kívánta elérni, hogy megkönnyítse a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködést, elősegítve a bírósági határozatoknak a tagállamok közötti kölcsönös elismerését az olyan határozatok elismerésének megtagadása okainak összehangolása útján, amelyeket olyan tárgyalást követően hoztak, amelyen a személy nem volt személyesen jelen. Amint azt különösen a (4) preambulumbekezdés hangsúlyozza, az uniós jogalkotó ezen közös okok meghatározása útján azt kívánta a végrehajtó igazságügyi hatóság számára lehetővé tenni, hogy „a személynek a tárgyalástól való távolmaradása ellenére végrehajtsa a határozatot, teljes mértékben tiszteletben tartva ugyanakkor a személynek a védelemhez való jogát”.
Amint a főtanácsnok az indítványának 65. és 70. pontjában arra hivatkozott, az uniós jogalkotó által választott azon megoldás, amely abból áll, hogy kimerítő jelleggel felsorolja azokat az eseteket, amikor a terhelt távollétében meghozott határozat végrehajtása céljából kiadott európai elfogatóparancs teljesítését olyannak kell tekinteni, amely nem sérti a védelemhez való jogot, összeegyeztethetetlen azon lehetőség fenntartásával, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság e parancs teljesítését attól a feltételtől teheti függővé, hogy a szóban forgó, bűnösséget megállapító ítélet az érintett védelemhez való jogának biztosítása érdekében felülvizsgálható legyen.
Ami a kérdést előterjesztő bíróság azon érvelését illeti, miszerint az EUSZ 6. cikkben szereplő azon alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség megengedi a végrehajtó igazságügyi hatóságoknak az európai elfogatóparancs teljesítésének megtagadását, a 2002/584 kerethatározat 4a. cikke (1) bekezdésében említett azon esetekben is, amikor az érintett személy nem kérheti az ügy újratárgyalását, ki kell emelni, hogy ezen érvelés valójában a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének az Unió jogrendje által védett alapvető jogokkal való összeegyeztethetőségének megkérdőjelezéséhez vezet, ami pedig a második kérdés tárgyát képezi.
A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság az e rendelkezésben említett esetekben a szabadságvesztés-büntetés végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítését attól a feltételtől teszi függővé, hogy a terhelt távollétében hozott büntető ítélet a kibocsátó tagállamban felülvizsgálható legyen.
A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével lényegében arra kéri a Bíróságot, hogy állapítsa meg, hogy a kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése összeegyeztethető-e a Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslathoz való jogból és a tisztességes eljáráshoz való jogból, valamint a 48. cikkének (2) bekezdése által biztosított védelemhez való jogból levezethető követelményekkel.
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése értelmében az Unió elismeri a Chartában foglalt jogokat, szabadságokat és elveket, amely Charta „ugyanolyan jogi kötőerővel bír, mint a Szerződések”.
Ami a Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslathoz való jog és a tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a 48. cikkének (2) bekezdése által biztosított védelemhez való jog hatályát illeti, pontosítani kell, hogy bár a terheltnek az eljárásban való személyes részvételhez való joga a tisztességes eljáráshoz való jog alapvető részét képezi, ez nem abszolút jog (lásd különösen a C-619/10. sz. Trade Agency ügyben 2012. szeptember 6-án hozott ítélet 52. és 55. pontját. A terhelt önszántából – kifejezetten vagy hallgatólagosan – lemondhat erről azzal a feltétellel, hogy a lemondásnak minden kétséget kizáróan bizonyítottnak kell lennie, és azt legalább a súlyának megfelelő biztosítékok minimumának kell öveznie, illetve az nem sérthet semmilyen fontos közérdeket. Különösen nem állapítható meg a tisztességes eljáráshoz való jog sérelme, ha jóllehet a terhelt nem jelent meg személyesen, a kitűzött tárgyalás helye és ideje az érintett személy előtt ismert volt, és őt a tárgyalás során olyan jogi képviselő védte, akit ő erre meghatalmazott.
A Charta 47. cikkének és 48. cikke (2) bekezdésének ilyen értelmezése összhangban áll az EJEE 6. cikke (1) és (3) bekezdésében biztosított jogok tekintetében az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata által elismert hatályával (lásd különösen az EJEB, 2001. június 14-i Medenica kontra Svájc ítéletet [20491/92. sz. kereset], 56–59. §; a 2006. március 1-jei Sejdovic kontra Olaszország ítéletet [56581/00. sz. kereset], Ítéletek és Határozatok Tára 2006-II, 84., 86. és 98. §; valamint a 2012. április 24-i Haralampiev kontra Bulgária ítéletet [29648/03. sz. kereset] 32. és 33. §).
Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a személyesen jelen nem lévő személy ellen lefolytatott tárgyalást követően hozott határozatok végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancsok teljesítésére vonatkozó feltételeknek a 2009/299 kerethatározat által megvalósított összehangolása arra irányul, amint azt az 1. cikke meghatározza, hogy erősítse a büntetőeljárás alá vont személyek eljárási jogait, és elősegítse a bírósági határozatoknak a tagállamok közötti kölcsönös elismerését.
Így a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése az a) és b) pontjában meghatározza azokat a feltételeket, amelyek esetén úgy tekinthető, hogy az érintett önként és minden kétséget kizáróan lemondott a tárgyalásán való részvételről, és így a távollétében elítélt személy büntetésének végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítése nem tehető attól a feltételtől függővé, hogy a kibocsátó tagállamban biztosított legyen az ügy újratárgyalása az érintett személy jelenlétében. Erről van szó akkor, ha – amint azt az (1) bekezdés 1) pontja említi – az érintett személy személyesen nem volt jelen a tárgyaláson, jóllehet személyesen idézték vagy tájékoztatták a tárgyalás kitűzött időpontjáról és helyéről, vagy ha – amint ugyanezen bekezdés b) pontja említi – az érintett személy a kitűzött tárgyalás ismeretében döntött úgy, hogy ügyvéddel képviselteti magát, ahelyett hogy személyesen jelenne meg a tárgyaláson. Ami a szóban forgó (1) bekezdés c) és d) pontját illeti, ez azokra az esetekre terjed ki, amikor a végrehajtó igazságügyi hatóság köteles végrehajtani az európai elfogatóparancsot, jóllehet az érintett személynek joga van az ügy újratárgyalását kérni, mivel a szóban forgó elfogatóparancs megjelöli vagy azt, hogy az érintett személy nem élt a per újratárgyalásának lehetőségével, vagy pedig azt, hogy kifejezetten tájékoztatták őt a perújításhoz vagy fellebbezéshez való jogáról.
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése nem sérti sem a Charta 47. cikkében foglalt hatékony jogorvoslathoz való jogot és a tisztességes eljáráshoz való jogot, sem pedig a 48. cikkének (2) bekezdése által biztosított védelemhez való jogot.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése összhangban áll a Charta 47. cikkéből és 48. cikkének (2) bekezdéséből eredő követelményekkel.
A harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Charta 53. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy az lehetővé teszi a végrehajtó tagállam számára, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kibocsátó tagállamban lehetővé teszik az ítélet felülvizsgálatát, abból a célból, hogy elkerülje az alkotmánya által biztosított, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog megsértését.
Ebben a vonatkozásban a kérdést előterjesztő bíróság először azt az értelmezést vette figyelembe, amely szerint a Charta 53. cikke általános jelleggel lehetővé teszi a tagállam számára, hogy az alapvető jogoknak az alkotmánya által biztosított védelmi szintjét alkalmazza, ha ez a szint magasabb, mint ami a Chartából következik, és adott esetben akadályozza meg az uniós jogi rendelkezések alkalmazását. Egy ilyen értelmezés a tagállam számára lehetővé tenné többek között azt, hogy a terhelt távollétében meghozott ítélet végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítését olyan feltételektől tegye függővé, amelyek a tagállam alkotmánya által elismert alapvető jogokat korlátozó vagy ezeket sértő értelmezés elkerülésére irányulnak, jóllehet a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése az ilyen feltételek alkalmazását nem teszi lehetővé.
A Charta 53. cikkének ilyen értelmezése nem fogadható el.
A Charta 53. cikkének ilyen értelmezése ugyanis sértené az uniós jog elsőbbségének elvét, amennyiben lehetővé tenné valamely tagállam számára, hogy megakadályozza a Chartával teljes összhangban álló uniós jogi aktusok alkalmazását, ha azok nem tartják tiszteletben az ezen tagállam alkotmánya által biztosított alapvető jogokat.
Az állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy az uniós jog elsőbbségének elve értelmében, amely az uniós jogrend lényeges jellemzője (lásd az 1991. december 14-i, 1/91. sz. véleményt [EBHT 1991., I-6079. o.] és a 2011. március 8-i, 1/09. sz. vélemény [EBHT 2011., I-1137. o.] 65. pontját), az, hogy egy tagállam nemzeti jogi – akár alkotmányi szintű – rendelkezésekre hivatkozik, nem befolyásolhatja az uniós jog által ezen tagállam területére kifejtett hatást (lásd ebben az értelemben többek között a 11/70. sz. Internationale Handelsgesellschaft ügyben 1970. december 17-én hozott ítélet [EBHT 1970., 1125. o.] 3. pontját és a C-409/06. sz. Winner Wetten ügyben 2010. szeptember 8-án hozott ítélet [EBHT 2010., I-8015. o.] 61. pontját).
A Charta 53. cikke kétségtelenül megerősíti, hogy amennyiben egy uniós jogi aktus nemzeti végrehajtó intézkedéseket tesz szükségessé, akkor a nemzeti hatóságok és bíróságok továbbra is az alapvető jogok védelmének nemzeti szintjét alkalmazhatják, feltéve hogy ennek alkalmazása nem sodorja veszélybe a Charta által meghatározott és a Bíróság által értelmezett védelmi szintet, sem pedig az uniós jog elsőbbségét, egységességét és hatékonyságát.
Mindazonáltal, amint az a jelen ítélet 40. pontjából kitűnik, a 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése nem biztosítja a tagállamok számára annak lehetőségét, hogy egy európai elfogatóparancs végrehajtását megtagadják, amennyiben az érintett személyre az e rendelkezésben felsorolt négy eset valamelyike vonatkozik.
Emlékeztetni kell egyébiránt arra, hogy a 2002/584 kerethatározat fent hivatkozott rendelkezését beillesztő 2009/299 kerethatározat elfogadásának az a célja, hogy kiküszöbölje az érintett személy távollétében megtartott tárgyalás során hozott határozatok kölcsönös elismerésének azon nehézségeit, amelyek az alapvető jogoknak az egyes tagállamokban eltérő védelméből erednek. Ennek érdekében ez a kerethatározat összehangolja a személyesen jelen nem lévő személy ellen lefolytatott tárgyalást követően hozott ítélet végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítésére vonatkozó feltételeket, amely összehangolás a tagállamok összessége által elért konszenzust tükrözi az uniós jog szintjén a távollétükben elítélt és európai elfogatóparancs hatálya alatt álló személyeket megillető eljárási jogoknak tulajdonítandó hatály terén.
Következésképpen, ha egy tagállam a Charta 53. cikkére hivatkozhatna annak érdekében, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a 2009/299 kerethatározat által meg nem határozott feltételhez kösse, hogy a kibocsátó államban lehetővé teszik az ítélet felülvizsgálatát abból a célból, hogy elkerülje az alkotmánya által biztosított, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog megsértését, akkor ez az alapvető jogoknak az ezen kerethatározatban meghatározott védelmi szintje egységességének megkérdőjelezéséhez, az e kerethatározat által elősegítendő bizalomvédelem és kölcsönös elismerés elvének sérelméhez, következésképpen a szóban forgó kerethatározat hatékonyságának veszélyeztetéséhez vezetne.
A fenti megfontolásokra tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Charta 53. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem teszi lehetővé a végrehajtó tagállam számára, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kibocsátó államban lehetővé teszik az ítélet felülvizsgálatát, abból a célból, hogy elkerülje az alkotmánya által biztosított, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog megsértését.
A személyek eljárási jogainak megerősítéséről, valamint a kölcsönös elismerés elvének az érintett személy megjelenése nélkül lefolytatott eljárásokat követően hozott határozatokra való alkalmazásának előmozdításáról szóló, 2009. február 26-i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13-i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság az e rendelkezésben említett esetekben a szabadságvesztés-büntetés végrehajtása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs teljesítését attól a feltételtől teszi függővé, hogy a terhelt távollétében hozott büntető ítélet a kibocsátó tagállamban felülvizsgálható legyen.
A 2009/299 kerethatározattal módosított 2002/584 kerethatározat 4a. cikkének (1) bekezdése összhangban áll az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkéből és 48. cikkének (2) bekezdéséből eredő követelményekkel.
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 53. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem teszi lehetővé a végrehajtó tagállam számára, hogy a távollétében elítélt személy átadását ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kibocsátó államban lehetővé teszik az ítélet felülvizsgálatát, abból a célból, hogy elkerülje az alkotmánya által biztosított, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jog megsértését.

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság