text:
„Legalább 500-600 településen van szegregáló iskolai gyakorlat” – Setét Jenő a gyöngyöspatai ügyről | Átlátszó Oktatás
S.J.: Én azt gondolom, hogy az elmúlt harminc év Magyarországán ezek példa nélküli és rendkívül durva megnyilvánulások voltak Horváth László és Orbán Viktor részéről is. Egyrészről ezek masszívan politikai vélemények, másrészről a nyilatkozatok iránya és a célja az, ami igazán visszataszítóvá teszi mindkettőjük megnyilvánulásait.
Ugyanis van egy helyzet, miszerint Gyöngyöspatán elkülönítve oktatták a gyerekeket, amiért az érintett gyerekek és a szüleik pert indítottak a fenntartó ellen. A független, magyar bíróság pedig hozott egy döntést. Mivel a végső döntést természetesen a Kúria mondja majd ki, ezért én ezt egy folyamatban lévő ügynek tekintem. Folyamatban lévő bírósági ügyet pedig nem illik a regnáló kormány egyetlen tisztségviselőjének, politikusának sem kommentálnia. Ha már lezárult az ügy, akkor már lehet róla véleménye, értékelheti a kormány az igazságszolgáltatás működését vagy gyakorlatát, de folyamatban lévő perbe nem avatkozhat bele.
Én úgy értékelem, hogy mind Horváth László, mind pedig Orbán Viktor nyilatkozata beavatkozás a bíróság függetlenségébe, és nyomásgyakorlás a Kúria irányába. Magyar emberként és állampolgárként ezt nem vagyok hajlandó tolerálni. Én ezt egy olyan generális rendező elvnek tartom, ami alól nincs kivétel. Ha cigány, ha nem cigány, a bíróság ítéletét mindenkinek tiszteletben kell tartania. Akkor is, ha dolgozó munkás és akkor is, ha miniszterelnök.
Ezen túlmenően pedig azért szólaltunk meg, mert tűrhetetlen, hogy a családokat és elsősorban az érintett gyerekeket haszonlesőnek, a romákat pedig valamiféle bűnbaknak és céltáblának próbálják meg beállítani. Az pedig különösen felháborított, hogy a pert megnyerő CFCF alapítványt és Mohácsi Erzsébetet elkezdték „sorosistázni”. Nekem összeegyeztethetetlen az értékrendemmel az, hogy a kormány elkezd társadalmi csoportokat vagy civil szervezeteket megbélyegezni, üldözni és médiagyűlöletet kelteni ellenük. Ez elfogadhatatlan.
Amikor a Norvég Civil Alapot üldözték, akkor is ott voltam a mellettük kiálló tüntetésen, és minden lehetséges módon hangot adtam az együttérzésemnek és a szolidaritásomnak, mert álláspontom szerint ez a normális viselkedés.
Á.O.: Ha jól tudom, te már 1995 óta dolgozol roma polgárjogi aktivistaként. Mennyire gyakori Magyarországon az a típusú szegregáció, mint ami Gyöngyöspatán történt?
S.J.: A nem roma világ nem hallja, nem látja és nem is akarja látni ezeket az ügyeket. Magyarországon létezik egy párhuzamos társadalom, így természetesen nem egyedi eset a gyöngyöspatai helyzet. Ezeknek a politikai megszólalásoknak pontosan az a célja, hogy megakadályozza a további ötszáz elkülönítő iskolában tanuló gyerekeket abban, hogy tömegével indítsanak el ehhez hasonló kártérítési pereket.
Á.O: Tehát ez valamiféle elrettentés?
S.J.: Így van. Ma a 3200 magyarországi település közül 2000 településen élnek romák, melyből 1100 településen van képviseletük is. Ehhez képest legalább 500-600 településen van elkülönítő, azaz szegregáló iskolai gyakorlat. Akár osztályok közötti, akár iskolák közötti nagyságrendben. Az elkülönítő oktatás gyakorlata – annak ellenére, hogy sokszor nem látjuk – mindennapos. A legszörnyűbb pedig az, hogy a magyar állam ezt az elkülönítést finanszírozza.
Á.O.: Mióta léteznek ezek a szegregáló intézmények? Ez a rendszerváltás óta vált ilyen gyakorivá?
S.J.: A rendszerváltás előtt is volt, és azóta is van szegregált oktatás. Ezt sosem számolták fel. Persze ez nem úgy megy, hogy egyik pillanatról a másikra teljesen fel lehet számolni ezt a problémát. De a rendszerváltás óta eltelt harminc év alatt radikálisan le lehetett volna csökkenteni, vagy akár teljesen meg is lehetett volna szüntetni ezt a gyakorlatot. Különösen annak fényében, hogy az elkülönítő oktatás nemcsak hogy kárt okoz az érintett gyerekeknek azáltal, hogy versenyképtelen tudáshoz juttatja őket, hanem még nemzetgazdasági szinten is súlyos károkat okoz. Ezt mi, oktatáskutatók és roma közszereplők és aktivisták húsz éve mondjuk, de a döntéshozókat és az éppen aktuális kormányzatokat ez egyáltalán nem érdekli.
Á.O.: Te hogyan próbálnád orvosolni ezt a problémát, ha te lennél az ezzel megbízott állami tisztségviselő?
S.J.: Én felmenő rendszerben, tehát lépcsőzetesen, évek alatt vezetném be azt, hogy csak az az iskola tarthatja meg a 100%-os állami támogatását, amelyik az együttnevelés irányába tesz lépéseket és csökkeni az elkülönítést. Ha egy iskola a kijelölt időn belül nem csökkentené az elkülönítési gyakorlatot, akkor mondjuk 10%-os forrásmegvonással büntetnék. A következő évben még 10%-ot vonnának el tőle. Természetesen nem alkalmaznék olyan radikális eszközöket, hogy ma lefekszünk, holnap felkelünk és rögtön be is zárunk minden olyan iskolát, amelyik szegregál. Ez elképzelhetetlen. Hanem szépen, lépcsőzetesen, szakmai erőforrásokkal megtámogatva mondanám azt, hogy ahhoz kötjük a finanszírozást, hogy ki hogyan csökkenti az elkülönítést.
Egyszerűen nincs más hatékony eszköz erre. A szakmai érvrendszer, az ésszerű és szakmai tartalommal bíró érvek nem hatnak harminc éve. A társadalmi diskurzus és párbeszéd szintén nem hat harminc éve. Tehát a közös társadalmi érdek felismerése, hogy Magyarország sikerességéhez, boldogulásához, jólétéhez az járul hozzá, ha minél többen minél iskolázottabbak, kudarcot vallott. Rendkívül sok ember lesz aluliskolázott ma az állami oktatás hibás működése miatt.
Maga az oktatás nagyon cizellált rátekintést igényel. Például az egyiskolás települések esetében plusz erőforrásokkal, fejlesztésekkel, költségvetés növeléssel, szolgáltatások odatelepítésével lehetne segíteni a jó irányba való elmozdulást. A szolgáltatások odatelepítése például azt jelenti, hogy a diákok választhassák adott esetben a kistérségi iskolát is, és így legyen valamiféle földrajzi mobilitásra is lehetőség. Minden lehetséges eszközzel szankcionálnám a szegregációt, viszont minden elérhető erőforrást megadnék ahhoz, hogy aki ez ellen dolgozni akar, és az együttnevelés, integráció irányába akar elmozdulni, annak legyen eszközrendszere hozzá. Ezzel egyidejűleg egyébként azonnal felszámolnám, hogy az egyházi iskolák hatszoros normatívát kapjanak az állami iskolákhoz képest.
Persze az iskolák most sem lennének teljesen eszköztelenek. Leginkább helyi és fenntartói akarat kérdése, hogy el tudnak-e mozdulni a megfelelő irányba. Csakhogy a politika mindent szavazatokban mér. Jelenleg a politikai szereplők sokkal jobban félnek az elkülönítő iskolákban dolgozó alsó-középosztálybeli, nem roma munkavállalóktól, mint az általuk tanított, mélyszegénységben élő, többségében roma diákoktól és családjaiktól. Éppen ezért a kormány, pontosabban a kormányok, oda beszélnek és oda delegálnak intézkedéseket, ahonnan a több szavazatot várják, és ez jelen esetben a nem roma közösség.
Á.O.: Feltételezem, hogy a tankötelezettségi korhatár leszállításával sem értesz egyet.
S.J.: Olyannyira nem, hogy a 2019-es Roma Büszkeség Napján nyíltan állást is foglaltunk ellene, és országos aláírásgyűjtésbe kezdtünk a tankötelezettségi korhatár visszaállításáért. Ezzel az egy intézkedéssel – az oktatáskutatók adatai szerint – hét év alatt 70 000 gyerek esett ki a rendszerből. Elképesztő, hogy egy kormány nem az emberekbe, a gyerekekbe fektet be az oktatáson keresztül, hanem inkább Mongóliában és Mexikóban épít templomokat és stadionokat. Ez számomra felfoghatatlan.
Egyetlen kormánynak sem lenne szabad ilyen ellenségesen bánnia a jövő generációjával. Ha tudjuk, hogy társadalmi és közösségi érdekünk az, hogy minél több gyerek legyen sikeres az iskolarendszerben, akkor nem engedhetjük meg, hogy hetvenezer 16 éves gyerek szakma és érettségi nélkül vágjon neki a felnőtt életnek. Azt várjuk tőlük, hogy csupán 8 elvégzett osztállyal érvényesüljenek abban a világban, ami már a nanotechnológiánál jár?!
Á.O.: Magyarországon példátlanul hosszú ideje, tíz éve kormányoz ugyanaz a pártszövetség. Ebben az évtizedben változott a helyzet, vagy körülbelül ugyanolyan, mint amilyen előtte volt?
S.J.: Az oktatási rendszerrel azelőtt is voltak problémák, mielőtt a Fidesz kormányzott volna. De például a korábbi kormányok alatt emelték fel a tankötelezettségi korhatárt, vitték le a beóvodázási korhatárt, tehát voltak olyan elemek, amik jó irányba mutattak. A Fidesznek a kiemelt felelőssége abból fakad, hogy az első kormány, amelyik ilyen sok cikluson keresztül folytatólagosan regnál. Ezt megelőzően soha egyetlen kormánynak sem volt ekkora mozgástere, sem ekkora társadalmi felhatalmazása. Ennek fényében már nehéz azt mondani, hogy más a felelős az oktatási rendszerben ma is fellelhető anomáliákért.
Persze mondhatjuk azt, megengedőleg, hogy voltak jó lépéseik is. A Roma Szakkollégiumi Hálózat létrehozása például egy jó lépés volt. A tankötelezettségi korhatár leszállítása, a szegregáció problematikájának figyelmen kívül hagyása, a roma közösség értékeinek tananyagon belüli alulreprezentáltságának fenntartása viszont kifejezetten rossz döntések voltak.
És én akkor is ezen az állásponton lennék, ha bármilyen más kormány lenne hatalmon. A mi társadalompolitikai és szakmapolitikai alapvetéseink nincsenek kurzusokhoz rendelve. A társadalomkutatók eredményei alapján foglalunk álláspontot az egyes kérdésekben. Ha valami jó elképzelése lesz a Fidesznek azt természetesen támogatni fogjuk. Csakhogy ezek határozottan rossz lépések.
Á.O.: Egy korábbi cikkünkben írtuk meg, hogy a gyöngyöspatai önkormányzat állítólag szeretné természetben kártalanítani az érintetteket, de velük nem is kezdeményezett párbeszédet ezügyben…
S.J.: …Ha engem megbírságol a rendőr, akkor egyáltalán nem érdekli, hogy nekem marad-e pénzem ételre, mert fölülírja ezt a szempontot az a közös társadalmi érdek, hogy rendnek, jogrendnek kell lennie. Eddig még egyetlen kártérítés kifizetését sem lehetett negligálni amiatt, hogy akit a kártérítés megfizetésére köteleztek, annak pillanatnyi pénzügyi zavara volt. Ráadásul nem is egy magánszemélyről, hanem az állam által dotált önkormányzatról beszélünk.
Ha segíteni akarnak Gyöngyöspatának, hogy ne kerüljön anyagi csődbe, akkor a miniszterelnök odaküld százmillió forint vis maior támogatást, és a helyzet meg van oldva. De nem ezt teszik. Ehelyett hetek óta uszítanak a romák ellen és relativizálják a bírósági ítéletet. És ha elveszik a bírósági döntések ereje, akkor vajon mihez igazodjunk?
Én azt gondolom, hogy itt a cigányellenes előítéletek, a populizmus és a szavazatmaximalizálás oltárán kezdenek feláldozni olyan rendezőelveket és stabil bástyákat, mint az igazságszolgáltatás függetlensége. Tudomásul kell vennie egy olyan miniszterelnöknek is, akit háromszor választanak újra, hogy a törvény az törvény és a bírói függetlenség az bírói függetlenség. Nem teheti meg, hogy a hatalmi ágakat összevonva a törvényalkotó hatalmat, a végrehajtó hatalmat és az igazságszolgáltatást is egy személyben irányítja. Nem véletlenül vannak ezek a hatalmi ágak szétválasztva. Orbán Viktor miniszterelnök úr lesz szíves ezeket tiszteletben tartani ahelyett, hogy maga alá gyűrné őket.
Néhány nappal ezelőtt a Kúria döntést hozott, melyben helyben hagyta a másodfokú bíróság jogerős ítéletét, és a kártérítések pénzbeli kifizetésére kötelezte az alpereseket, azaz a helyi önkormányzatot, a Nekcsei Demeter Általános Iskolát és a tankerületi központot. Orbán Viktor a döntés kapcsán többek között azt mondta, hogy a „bírói ítélet úgy ahogy van igazságtalan”, ráadásul szerinte „Ez az ügy ez nem leesett az égből. Ezt Soros György által finanszírozott szervezetek indították meg. Jól képzett jogászok, sok pénzért.” Szerinte ugyanis az a kérdés, hogy „Olyan világ van-e Magyarországon, ahol egy kisebbség képes olyan rendszert, hálózatot felépíteni, amivel rendszeresen rákényszeríti az akaratát a többségre.”
Kérdezett: Őri Ádám
elkülönítő iskola / Gyöngyöspatai per / iskolai szegregáció / Setét Jenő

matches: bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság


text:
1 Fővárosi Ítélőtábla 2.Kf /2004/5. A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! A Fővárosi Ítélőtábla a Procter & Gamble Magyarország Nagykereskedelmi Kkt. (Budapest) felperesnek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen versenyügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indult perében a Fővárosi Bíróság évi január hó 22. napján kelt 7.K /2003/10. számú ítélete ellen a felperes által 11. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán az alulírott napon évi szeptember hó 15. napján megtartott nyilvános tárgyalás alapján meghozta a következő ítéletet: A Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja. Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg alperesnek (azaz húszezer) forint másodfokú perköltséget, valamint az államnak - az illetékhivatal külön felhívására (azaz huszonnégyezer) forint fellebbezési illetéket. Ez ellen az ítélet ellen további fellebbezésnek nincs helye. Indokolás Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Az irányadó tényállás szerint a felperes Magyarországon több sampont hoz forgalomba, amelyek közül egy a Head &
2 Shoulders korpásodás elleni sampon. A korpásodás elleni samponok piacán a felperesen kívül több vállalkozás különböző termékekkel van jelen. A felperes november hónapban és évben két országos kereskedelmi televíziós csatornán számos alkalommal sugárzott reklámjában (egy mesterfodrász által ismertetett történetként) az alábbiakat közölte: A Head & Shoulders nem csak eltávolítja a látható korpa 100%-át, de rendszeres használat esetén védőréteget képez, így segít megakadályozni a korpa újbóli megjelenését. Ezért nincs hatásosabb korpásodás elleni sampon, mint a Head & Shoulders. Eltünteti a korpát, és a haj ellenállhatatlanul gyönyörű lesz. Az alperes versenyfelügyeleti eljárást indított a felperes ellen, mivel e reklámozás során tett állítások valóságtartalmával kapcsolatosan felmerült a Tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) fogyasztók megtévesztésének tilalmáról rendelkező 8. -a megsértésének gyanúja. A lefolytatott bizonyítási eljárás eredményeként a május 22-én kelt Vj-4/2003/45. számú határozatában az alperes megállapította, hogy a felperes Head & Shoulders korpásodás elleni samponjának és évben folytatott reklámozása alkalmas volt a fogyasztók megtévesztésére, ezért e magatartás további folytatását az alperes megtiltotta, egyben kötelezte a felperest Ft bírság megfizetésére. A határozat indokolása szerint a gazdasági versenyben sikerre törekvő vállalkozás számára alapvető feladatként jelentkezik a fogyasztói döntések befolyásolása, annak elérése, hogy a vállalkozás és terméke piacon való megjelenéséről, létéről tudomást szerző fogyasztók őt, és az ő termékét válasszák, ezzel lehetővé téve a vállalkozás piaci részesedésének növelését, vagy megtartását, esetleg a pozíció meggyengülése folyamatának megállítását. A befolyásolásnak számos eszköze lehet, közöttük az egyik leghatékonyabb a reklám, amely alkalmazásának - tisztességesen, a fogyasztókat meg nem tévesztő módon kell megtörténnie. Az alperes megállapította, hogy a vitatott reklámban nem található egy másik, a fogyasztók által egyértelműen beazonosítható termék, vállalkozás, így a reklám nem minősül a gazdasági reklámtevékenységről szóló évi LVIII. törvény szerinti összehasonlító reklámnak, ugyanakkor olyan összehasonlítást tartalmazó
3 reklámnak tekintendő, amely valamennyi Magyarországon kapható korpásodás elleni samponnal szemben fogalmazza meg állításait. A reklám fogyasztó által észlelt üzenetének megállapítása során figyelembe kell venni, hogy a fogyasztó nem végzi el a televíziós reklám alapos, részletes elemzését, így a reklám üzenete nem azonosítható egyszerűen a reklám forgatókönyvében egymás után megfogalmazott állításokkal. A reklám összhatása adja a tájékoztatás tartalmát, a fogyasztó a reklám üzenetének befogadása során annak tudatos mérlegelését nem végzi el. A fogyasztó megfelelő ismeretek hiányában azt sem tudja eldönteni, mely samponok tartoznak a korpásodás elleni kozmetikai samponok körébe, s léteznek-e olyan korpásodás elleni samponok, amelyek nem ebbe a kategóriába sorolandók. Az alperes álláspontja szerint a vitatott reklám azt az üzenetet közvetítette a fogyasztó felé, hogy a Head & Shoulders a legjobb, leghatékonyabb korpásodás elleni sampon a piacon, mert megszünteti a korpát, és megelőzi annak újbóli megjelenését, míg más korpásodás elleni samponok használata nem vezet erre az eredményre, más samponnal nem érhetők el a Head & Shoulders alkalmazásának eredményei. A felperesnek valamennyi Magyarországon kapható korpásodás elleni sampon vonatkozásában bizonyítania kellett volna azt, hogy ez az állítása megfelel a valóságnak. Ilyen bizonyítékot a felperes nem terjesztett elő. Az sem nyert továbbá bizonyítást, hogy a reklámnak az a felperesi értelmezés alapján levonható állítása, amely szerint a Head & Shoulders hatékonysága eléri minden piacon kapható korpásodás elleni sampon hatékonyságát, megfelelne a valóságnak. Az alperes szükségesnek tartotta a jogsértő magatartás további tanúsításának megtiltását különös tekintettel arra, hogy a felperes nyilatkozata szerint a reklámot sugárzó televíziós csatornákkal hosszabb időt felölelő megállapodást kötött. A bírság összegének megállapítása során az alperes figyelemmel volt a felperes piaci helyzetére, a Head & Shoulders korpásodás elleni sampon magas piaci részesedésére, a jogsértő reklám alkalmazásának több hónapot felölelő időtartamára, valamint a reklámmal elért fogyasztók nagy számára, és a vizsgálat tárgyává tett reklám költségeire. A felperes keresetében a határozat hatályon kívül helyezését, és az alperes új eljárásra, valamint az általa megfizetett bírságnak a kamataival együtt történő visszatérítésére
4 kötelezését kérte. A felperes álláspontja szerint az alperes megsértette az Államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) 26. -ának /1/ bekezdését tekintettel arra, hogy a tényállás tisztázása során nem értékelt és nem vett figyelembe alapvető jelentőségű bizonyítékokat, az eljárás során beszerzett szakértői állításokból téves következtetéseket vont le, továbbá a bizonyítékokat nem összességében értékelte, és ennek következtében a tényállást tévesen állapította meg, így a megállapított tényállás iratellenes és nyilvánvalóan téves. Az alperes eljárásának következményeként a felperes tévedésben volt a bizonyítandó tények vonatkozásában, az alperes azt érzékeltette ugyanis, hogy a bizonyítás megfelelő volt, ezért a vizsgálat során a felperes adatait elsősorban a korpásodás elleni samponok piacán jelenlévő fő versenytárs termékével történő összehasonlítására irányította. Az alperes megsértette továbbá az Áe ának /1/ bekezdését is, mert egyáltalán nem vette figyelembe, és nem értékelte a felperes álláspontját alátámasztó, ezidáig senki által nem vitatott bizonyítékokat. Az alperes számos szakmai állásfoglalást és véleményt kért (a Magyar Dermatológiai Társulattól, a Semmelweis Egyetem Bőr- és Nemikórtani Klinikájától, az Országos Bőr- Nemikórtani Intézettől, a Bőr és Nemibetegségek Szakmai Kollégiumától), ugyanakkor kizárólag az Országos Bőr- Nemikórtani Intézet véleményét vette figyelembe. Az alperes súlyosan félreértelmezte a reklámállítás üzenetét, elsőbbségi állításként értékelve a felülmúlhatatlansági állítást. Az alperes értelmezésével ellentétben a reklám tényleges üzenete az, hogy a Head & Shoulders egy vezető korpásodás elleni sampon, amelynek nagyon magas színtű, felülmúlhatatlan a teljesítménye, amely eléri a többi vezető korpásodás elleni sampon teljesítményét. Noha számos hatékony korpásodás elleni sampon van a piacon, azok egyike sem hatékonyabb, mint a Head & Shoulders. Lehetnek olyan korpásodás elleni samponok, amelyek ugyanolyan hatékonyak, mint a felperesi termék, de nincsenek hatékonyabbak. Ez a szövegezés semmiképpen sem jelenti, hogy a Head & Shoulders a legjobb, és hogy más korpásodás elleni samponok nem érhetik el ugyanazt a hatást. A reklám nyelvi jelentésének értelmezéséből, a fogyasztók értékeléséből, és az alperes korábbi döntéshozó gyakorlatából együttesen nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy a Head & Shoulders korpásodás elleni sampon a legjobb, vagy leghatásosabb
5 korpásodás elleni sampon a piacon, és a fogyasztók képesek is arra, hogy ezt a tényt felismerjék. A felperes kiemelte, hogy a szakvélemények, az általa benyújtott tudományos vizsgálatok megerősítették, hogy a reklámban állított hatás elérhető, ezzel szemben érdemi ellenvetést, kifogást, értékelhető kritikát sem az alperes, sem más piaci versenytárs felvonultatni nem tudott. Az alperes a határozatában foglaltak fenntartásával a kereset elutasítását kérte. Az elsőfokú bíróság a Polgári perrendtartásról szóló évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) ának /1/ bekezdése alapján a felperes keresetét elutasította. Indokolása szerint a Tpvt. 9. -ának alkalmazásával elsősorban azt kellett eldöntenie, hogy a per tárgyát képező reklámban felülmúlhatatlansági vagy elsőbbségi állítás hangzott-e el. Ez ugyanis előkérdése annak, hogy a felperes, illetve az alperes részéről mit kellett bizonyítani, és ez a bizonyítás sikeres volt-e, avagy sem. Az elsőfokú bíróság a rendelkezésére álló közigazgatási iratanyag, továbbá a periratok és a felek előadása alapján azt állapította meg, hogy a felperesi reklámállítások nem felülmúlhatatlansági, hanem elsőbbségi állítások. Az elsőfokú bíróság alperessel egyetértett abban, hogy a reklámozott termék speciális kozmetikai szer, amelynek speciális piacáról, az azon jelen lévő termékekről, a hatóanyagok közötti különbségekről a fogyasztóknak nem áll rendelkezésére különösebb információ. Egy teljes információs modellben a nyelvtani értelmezés elsődlegessé válhat, azonban jelen esetben az információ hiány azt eredményezi, hogy a nyelvtani értelmezés szerinti felülmulhatatlansági állítás elsőbbségivé válik, hiszen a fogyasztó biztosan a legjobb termékek választékából egyedül a felperesi terméket ismeri, tehát mint egyetlen legjobbat azt választja. Mindezek tükrében felperesnek a verseny-felügyeleti eljárás során azt kellett volna bizonyítania, hegy a reklámozott terméke a legjobb. Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy az alperes több szakvéleményt beszerzett és ezek egyenként és összességükben is aggálytalanul azt rögzítették, hogy a korpásodásnak többféle oka lehet, és alapvetően egyéni reakcióktól függ, hogy kire mely hatóanyag hat kedvezőbben. Ebből pedig levonható az a következtetés, hogy a korpásodás elleni samponok esetében elsőbbségi állítás igazolása nem lehetséges, a
6 konkrét egyéntől függ az, hogy mely sampon bizonyul hatásosabbnak. Ehhez képest a felperes által az eljárás során prezentált technikai adatok részletes elemzésének a határozat indokolásában való feltüntetésére nem volt szükség, mert azok eleve felperes által is elismerten nem elsőbbségi állítás bizonyítására irányultak, másrészt a szakvélemények alapján egyértelműen megállapítható volt az elsőbbségi állítás bizonyításának objektív lehetetlensége. Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy a határozat indokolása az összes beszerzett szakvélemény lényegét tartalmazza. Az a körülmény, hogy magában a jogi érvelésben csak az egyik került említésre, nem alkalmas annak megállapítására, hogy az alperes indokolási kötelezettségének ne tett volna eleget, a bizonyítékokat ne jelölte volna meg, azokat egyenként és összességükben mérlegelve ne a felsorolt bizonyítékok alapján hozta volna meg döntését. Az elsőfokú bíróság nem értett egyet azzal a felperesi érveléssel, miszerint a felperes nem volt tisztában azzal, hogy mit kell bizonyítania. A felperes ismeretében volt annak, hogy mit vizsgált az alperes, a megfogalmazott perbeli reklámállítás valós, avagy nem valós voltát. A tényállás tisztázása az alperes feladata, és felhívására a felperes köteles jóhiszeműen együttműködni: Az alperes részére felperesnek nem kell bizonyítania saját igazát, csak a hatóság tényállás tisztázása körében lefolytatott bizonyítási eljáráshoz köteles különböző adatokat szolgáltatni. A kiszabott bírsággal kapcsolatban az elsőfokú bíróság mindenben osztotta a hatóság álláspontját. A felperes fellebbezésében az ítélet megváltoztatásával kereseti kérelme teljesítését kérte. A felperes fellebbezésében lényegében megismételte és fenntartotta a kereseti kérelmében foglaltakat. Ismételten felhívta a figyelmet az alperes reklámokkal szemben követett gyakorlatának ellentmondásos, nem következetes voltára, arra, hogy reklámban elhangzott felülmúlhatatlansági állításra az alperes 2003-ban teljesen más álláspontot foglalt el, mint 2002-ben. Hangsúlyozta, hogy az Európai Unióban az eljárás tárgyát képező állítást tartalmazó reklámot (a szigorú uniós szabályozás mellett, amelynek a magyar versenyjog is megfelel) mind a mai napig sugározzák, azzal szemben az Európai Unió reklámjogi testületei nem léptek fel.
7 Az alperes a fellebbezésben foglaltakra írásbeli észrevételt nem nyújtott be, a tárgyaláson az elsőfokú ítélet helybenhagyását kérte. A felperes fellebbezése nem alapos. Az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg a tényállást, a rendelkezésre álló peradatokból a bizonyítékoknak a Pp ának /1/ bekezdése szerinti helyes mérlegelésével - a jogsértés felperes általi elkövetése, valamint a jogsértés és a kiszabott bírság aránya tekintetében is - okszerű következtetésre jutott, jogi okfejtésével a másodfokú bíróság mindenben egyetértett. A fellebbezésben foglaltak alapján azt állapította meg a másodfokú bíróság, hogy a felperes fellebbezésében olyan új tényt, vagy körülményt nem jelölt meg, amely fellebbezése kedvező elbírálását eredményezhetné. Mindezek folytán a Fővárosi Ítélőtábla az elsőfokú bíróság érdemben helytálló ítéletét a Pp ának /3/ bekezdése alapján helyes indokainál fogva helybenhagyta. A fellebbezésben foglaltakra utalással a Fővárosi Ítélőtábla rámutat arra, hogy a reklám célja a fogyasztók fogyasztásra, vásárlásra ösztönzése. A reklám nézése, hallgatása során a fogyasztók nem értékelnek olyan szempontból, hogy a reklámban tartalma szerint elsőbbségi avagy felülmúlhatatlansági állítások hangzottak-e el. A másodfokú bíróság álláspontja szerint nem ösztönző tartalmú reklámmal fogyasztásra ösztönző hatást nem lehet elérni. Ebből következően az a felperesi állítás, amely szerint reklámjának az az üzenete, hogy lehetnek más korpásodás elleni samponok is ugyanolyan hatékonyak, mint a Head & Shoulders, nem elfogadható. A perben felülvizsgálni kért határozat jogszerűségét érdemben nem érinti az, hogy az alperes a határozat meghozatalát megelőző évben egy más termék és reklám, illetve az abban elhangzott, a perbelivel nem azonos tartalmú állítás vonatkozásában miként
8 döntött, továbbá az sem, hogy egyéb országok versenyhatóságai miként értékelték az alperesi eljárás alapját képező reklámállítást. Kiemeli a másodfokú bíróság, hogy külföldön készült reklámok magyar fordítása, magyarországi adaptálása során különös gondossággal kell eljárni, a szó szerinti fordítás magyar nyelv szerinti értelmezését, szokásos alkalmazását nem lehet figyelmen kívül hagyni. A nincs hatásosabb szófordulat kapcsolódó utalás nélkül a leghatásosabb tartalmat hordozza az általánosan elterjedt szokásos alkalmazási körében. A Fővárosi Ítélőtábla a Pp ának /1/ bekezdése és 79. -ának /1/ bekezdése alapján kötelezte a sikertelenül fellebbező felperest az alperes másodfokú költsége megfizetésére, továbbá a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. -ának /2/ bekezdésében foglaltak alapján a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt fellebbezési illeték viselésére. Budapest, évi szeptember hó 15. napján

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Tájékoztató a Kúria Pfv.IV.21.953/2017. számú, ún. rendőr-képmás ügyben hozott döntéséről | K Ú R I A
Tájékoztató a Kúria Pfv.IV.21.953/2017. számú, ún. rendőr-képmás ügyben hozott döntéséről
A jogerős ítélet megállapította, hogy az alperes azzal, hogy az általa üzemeltetett internetes hírportálon a tüntetést biztosító rendőrök képmását hozzájárulásuk hiányában, felismerhető módon nyilvánosságra hozta, megsértette a felperesek képmás védelméhez fűződő személyiségi jogát.
Az alkotmányjogi panasz folytán eljárt Alkotmánybíróság a 28/2014. (IX. 29.) AB határozatával (a továbbiakban: Abh1.) megállapította, hogy a Fővárosi Ítélőtábla 2.Pf.20.656/2012/7. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette.
A megismételt eljárásban a Fővárosi Ítélőtábla az Abh1.-ben előírt szempontok vizsgálatát követően meghozott ítéletével a korábbival azonos tartalmú ítéletet hozott, amellyel a jogsértést megállapító elsőfokú ítéletet helybenhagyta.
Az alperes felülvizsgálati kérelme alapján eljárt Kúria a Pfv.IV.20.121/2016/3. számú ítéletével a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
Az ismételten benyújtott alkotmányjogi panasz alapján eljárt Alkotmánybíróság a 3/2017. (II. 21.) AB határozatával (a továbbiakban: Abh2.) megállapította, hogy a Kúria Pfv.IV.20.121/2016/3. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisítette.
A Kúria a megismételt eljárásban meghozott ítéletével a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte, az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta, és a felperesek keresetét elutasította. A Kúria fenntartott álláspontja szerint az irányadó jogszabályi rendelkezésekből nem következik, hogy a bírósági határozat megsemmisítését követő megismételt eljárásban az Alkotmánybíróság határozatában megfogalmazott alkotmányossági mérlegelési szempontok figyelembe vételével a rendes bíróság nem juthat a korábbi álláspontjával azonos következtetésre. A Kúria kifejtette, hogy a jelen perben eljárt bíróságok és az Alkotmánybíróság perbeli jogvitában elfoglalt álláspontja az emberi méltóságból fakadó személyiségi jog védelmén keresztül korlátozott sajtószabadság megítélésének alkotmányossági szempontú, ugyanakkor tételes jogi szabályozással körülhatárolt kérdésében ütközött. A Kúria alapvetően egyetért a sajtószabadság és a jelenkor eseményeiről, illetve a közügyekről szóló tájékoztatáshoz fűződő jog primátusával a magánszféra védelmével szemben. A hatályos magyar jogi szabályozás azonban éppen ezen elvvel ellentétesen, a méltóságvédelemből fakadó személyiségi jog elsőbbségét részesíti előnyben azzal, hogy mindenki számára kötelezővé teszi - a közszereplők kivételével - az érintett személy hozzájárulását a képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához [régi Ptk. 80. §, új Ptk. 2:48.§]. Az idézett jogszabályi rendelkezés a közszereplők mellett nem teszi lehetővé további kivételszabályok alkalmazását. Az Alkotmánybíróság éppen a sajtószabadság gyakorlásának tételes jogi szabályozással korlátozott érvényesülése miatt kényszerült az alapvető jogok ütköztetésére és mérlegelésére. Az Alkotmánybíróság az Abh2.-ben az Abh1.-ben előírt szempontok szerinti mérlegelést a - változatlan - peradatok alapján elvégezte, és az Abtv. 39. § (1) bekezdésére hivatkozással állapította meg az adott ügyben a felperesek személyiségvédelmi igényével szemben, a képmáshoz való jog és a sajtószabadság közötti érdekütközés eredményeként, a sajtó tájékoztatáshoz fűződő szabadságának elsőbbségét; ezzel a felek között a jogvitát érdemben eldöntötte. Mindebből az következik, hogy a felperesek a perbeli esetben a Ptk. 80. §-a alapján a képmás védelméhez fűződő személyiségi joguk érvényesítése érdekében nem léphetnek fel eredményesen.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria


text:
IV/01523/2014
. IV/01523/2014
Jelen ügyhöz egyesítve lett(ek) a következő ügy(ek): IV/01780/2014,
Az ügy tárgya: a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú és 44.B.2111/2013/6. számú végzése, valamint a Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (pótmagánvádló jogi képviselete)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú és 44.B.2111/2013/6. számú végzése, valamint a Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését indítványozta.
Az indítványozó mint pótmagánvádló vádindítványt terjesztett elő, melyet a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú végzésével elutasított. A fellebbezést a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzésével elutasította, mert - az indokolás szerint - a pótmagánvádló jogi képviselője saját nevében terjesztette elő a fellebbezést, amire nincs lehetősége. A Kúria a felülvizsgálati kérelmet azért utasította el, mert a 4.B.2111/2013/6. számú végzés nem ügydöntő végzés, így ellene a felülvizsgálat törvényben kizárt.
Az indítványozó álláspontja szerint a bírói döntések sértik az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot, mert azt a szűkítő értelmezést fogadják el, hogy csak a pótmagánvádló távollétében biztosítottak a jogi képviselő jogai..
Spedimert Hungary Kft.
Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú végzése
Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzése
Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése
IV_1523_2_2014_ind_kieg_anonim.pdf IV_1523_0_2014_inditvany_anonim.pdf
A határozat száma: 14/2015. (V. 26.) AB határozat
Az ABH 2015 tárgymutatója: alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §); alkotmányjogi panasz; bírósághoz fordulás joga; érintettség (alkotmányjogi panasz eljárásban); jogorvoslathoz való jog; perbeli képviselet; pótmagánvád
2015.05.18 10:30:00 Teljes ülés
0014_2015_határozat.pdf
1. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzése és a Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzése sérti az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jogot, ezért azokat megsemmisíti.
2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Be. 56. § (4) bekezdése és a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontja együttes alkalmazása során az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdéséből, a jogorvoslathoz való jogból eredő alkotmányos követelmény, hogy a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló szabályszerű meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének a képviseleti jogosultsága az eljárás egészére kiterjed, illetve a képviselet jogkörének a bíróságok irányában történő korlátozása annyiban hatályos, amennyiben a korlátozás a meghatalmazásból kitűnik, ezért a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló szabályszerű meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének a vádlói szerepkörében eljáró pótmagánvádló nevében tett és a meghatalmazás kereteit túl nem lépő nyilatkozatát – további feltétel megkövetelése nélkül – a pótmagánvádló képviseletében benyújtott jognyilatkozatnak kell értékelni.
3. Az Alkotmánybíróság a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú végzése és a Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
4. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt egyebekben visszautasítja.
[1]	1. Két – az alapügyekben pótmagánvádlóként fellépő – indítványozó fordult alkotmányjogi panasszal az Alkotmánybírósághoz. Az ügyek tárgyi összefüggésére tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszokat az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 58. § (2) bekezdése alapján egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
[2]	2. Az elsőként érkezett alkotmányjogi panaszban az indítványozó gazdasági társaság képviseletében eljáró ügyvéd az Abtv. 27. §-a alapján kezdeményezte Alkotmánybíróság eljárását.
[3]	2.1. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az indítványozó képviselőjének egy másik gazdasági társaság képviselője ellen tett feljelentése alapján a Debreceni Rendőrkapitányságon jelentős kárt okozó csalás bűntette és más bűncselekmény miatt volt folyamatban nyomozás, amelyet később a nyomozó hatóság – bűncselekmény hiányában – megszüntetett. Az indítványozó a nyomozást megszüntető határozattal szemben panaszt nyújtott be, amelyet a Debreceni Járási Ügyészség elutasított, ezért az indítványozó – mint pótmagánvádló – jogi képviselője által vádindítványt nyújtott be a Debreceni Járási Ügyészség útján a Debreceni Járásbíróságra. A Debreceni Járásbíróság a vádindítványt a 44.B.2111/2013/4. számú végzésével a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (továbbiakban: Be.) 231. § (2) bekezdésének d) pontja alapján elutasította, mivel a vádindítvány nem tartalmazta azokat az indokokat, amelyek alapján a pótmagánvádló a nyomozás megszüntetése ellenére a bírósági eljárás lefolytatását indítványozta. A kizárólag az indítványozónak kézbesített végzéssel szemben az indítványozó jogi képviselője fellebbezést nyújtott be, amelyet a Debreceni Járásbíróság a 44.B.2111/2013/6. számú végzésével elutasított. A végzés indokolása szerint a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontja a pótmagánvádlónak biztosít fellebbezési jogot, a pótmagánvádló jogi képviselőjét a Be. a fellebbezésre jogosultak között nem sorolja fel. A végzés a Be. említett rendelkezése és a Legfelsőbb Bíróság Büntető Kollégiumának a pótmagánvádas eljárás gyakorlati tapasztalatai alapján felmerült egyes jogértelmezést igénylő kérdésekről szóló 90/2011. BK véleményének (a továbbiakban: BKv.) III/7. pontja alapján megállapította, hogy a pótmagánvádló jogi képviselője arra jogosult, hogy a pótmagánvádlót megillető jogorvoslati nyilatkozatokat és indítványokat akkor terjessze elő, ha a pótmagánvádló nincs jelen. Leszögezte továbbá, hogy a pótmagánvádló jogi képviselője az elsőfokú bíróság végzésével szemben csak a pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a pótmagánvádló jogi képviselőjét önálló, a pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg. A Debreceni Járásbíróság az ügyben az indítványozó jogi képviselője által benyújtott fellebbezést a jogi képviselő önálló, „saját nevében előterjesztett”, a pótmagánvádlótól független jogorvoslati kérelmének értékelte, ezért azt – mint nem jogosulttól származót – a Be. 341. § (1) bekezdése alapján elutasította.
[4]	Az indítványozó – jogi képviselője útján – felülvizsgálati indítványt nyújtott be a Kúriához, amelyben a felülvizsgálattal érintett végzés hatályon kívül helyezését és fellebbezése érdemi elbírálását kérte. A Kúria a Bfv.II.706/2014/2. számú végzésével az indítványt – mint törvényben kizártat – elutasította. Indokolása szerint a pótmagánvádló vádindítványát elutasító végzése nem minősül ügydöntő határozatnak, így az ellen felülvizsgálatnak sincs helye. A Kúria végzésében azt is megjegyezte, hogy a 2014. január 1. napjától hatályos rendelkezések alapján (a korábbi szabályozástól eltérően) a pótmagánvádló, és ezáltal a pótmagánvádló jogán a jogi képviselője sem jogosult a terhelt terhére felülvizsgálati indítványt előterjeszteni.
[5]	2.2. Az indítványozó ezt követően fordult alkotmányjogi panasszal az Alkotmánybírósághoz. Panaszában és annak kiegészítésében kifejtette, hogy a Debreceni Járásbíróság és a Kúria végzései megsértették az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát. Érvelése szerint a pótmagánvádas eljárásban a Be. rendelkezései értelmében a pótmagánvádló jogi képviselete kötelező, (kivéve, ha a pótmagánvádló jogi szakvizsgával rendelkezik), ebből pedig következik, hogy a pótmagánvádló fellebbezést is kizárólag a jogi képviselője útján terjeszthet elő, önállóan nem. Az ügyében eljárt bíróságok ugyanakkor figyelmen kívül hagyták e követelményt, valamint azt a tényt is, hogy meghatalmazása alapján teljesen egyértelműen megállapítható volt, hogy a pótmagánvádló nevében nyújtotta be a vádindítványt és tette meg jognyilatkozatait. Hivatkozott e körben arra is, hogy a vádindítvány elutasításáról rendelkező végzést neki nem is, kizárólag a pótmagánvádlónak kézbesítették. Álláspontja szerint az eljárt bíróságok a fellebbezésének formai okokra alapozott elutasításakor alaptörvény-ellenesen szűkítették le a pótmagánvádlót megillető fellebbezési jog terjedelmét azzal a BKv. III/7. pontján alapuló megállapítással, mely szerint a pótmagánvádló jogi képviselője csak a pótmagánvádló jelenléte hiányában terjeszthet elő jogorvoslati nyilatkozatot. A kifogásolt végzések tehát az ismertetett szűkítő értelmezéssel megakadályozták a pótmagánvádló – hatályos jogszabályoknak egyébként megfelelő – jogorvoslati kérelmének érdemi elbírálását, megsértve az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslathoz való jogból levezethető követelményeket.
[6]	Mindezekre figyelemmel az indítványozó kérte Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú és 44.B.2111/2013/6. számú végzései, valamint a Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és a végzések megsemmisítését.
[7]	3. A másodikként érkezett alkotmányjogi panaszban az indítványozó gazdasági társaság képviseletében eljáró ügyvéd is az Abtv. 27. §-a alapján kezdeményezte az Alkotmánybíróság eljárását.
[8]	3.1. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az indítványozó képviselőjének egy magánszemély ellen tett feljelentése alapján a Budapesti II. Kerületi Rendőrkapitányságon jelentős kárt okozó csalás bűntette miatt volt folyamatban nyomozás, amelyet később a nyomozó hatóság – bizonyítottság hiányában – megszüntetett. Az indítványozó a nyomozást megszüntető határozattal szemben panaszt nyújtott be, amelyet a Budapesti II. és III. Kerületi Ügyészség elutasított, ezért az indítványozó – mint pótmagánvádló – jogi képviselője által vádindítványt nyújtott be a Budapesti II. és III. Kerületi Ügyészség útján a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróságra. A Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság a vádindítványt a 2.B.II.945/2014/2. számú végzésével a Be. 231. § (2) bekezdésének c) és d) pontja alapján elutasította, mivel a vádindítványt nem az arra jogosult nyújtotta be. A kizárólag az indítványozónak kézbesített végzéssel szemben az indítványozó jogi képviselője fellebbezést nyújtott be, amelyet a Fővárosi Törvényszék a 28.Bpkf.II.10537/2014/2. számú végzésével elutasított. A végzés indokolása szerint a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontja a pótmagánvádlónak biztosít fellebbezési jogot, a pótmagánvádló jogi képviselőjét a Be. a fellebbezésre jogosultak között nem sorolja fel. A végzés a Be. vonatkozó rendelkezése és a BKv. III/7. pontja alapján megállapította, hogy a pótmagánvádló jogi képviselője az elsőfokú bíróság végzésével szemben csak a pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a pótmagánvádló jogi képviselőjét önálló, a pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg. A Fővárosi Törvényszék végzésében megállapította, hogy „[a] fellebbezés megfogalmazása ugyan úgy szól, hogy azt a pótmagánvádló jogi képviselője útján jelenti be”, de a fellebbezést kizárólag a jogi képviselő írta alá, azon a pótmagánvádló aláírása nem szerepel. Mindezekre figyelemmel a jognyilatkozatból nem vonható le következtetés arra vonatkozóan, hogy annak tartalmával a pótmagánvádló egyetért, illetve hogy tud-e egyáltalán arról, hogy a jogi képviselő az ő nevében eljárva terjesztette elő jognyilatkozatát, ezért az indítványozó jogi képviselője által benyújtott fellebbezést – mint nem jogosulttól származót – a Be. 341. § (1) bekezdése alapján elutasította.
[9]	3.2. Az indítványozó ezt követően fordult alkotmányjogi panasszal az Alkotmánybírósághoz. Panaszában és annak kiegészítésében kifejtette, hogy a Fővárosi Törvényszék a 28.Bpkf.II.10537/2014/2. számú végzésével megsértette az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésében garantált tisztességes hatósági eljáráshoz való jogát és a XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jogát. A Fővárosi Törvényszék olyan indokolással utasította el a Be. szabályainak és a jogi képviseletre vonatkozó rendelkezéseknek megfelelően benyújtott fellebbezése érdemi elbírálását, amelyet semmiféle törvényi előírás, büntetőkollégiumi vélemény, eljárásjogi kommentár, sőt a magyar nyelv általános értelmezési szabályai sem támasztanak alá. Hivatkozott arra is, hogy a bírói gyakorlat a meghatalmazás alapján tett jognyilatkozatokkal kapcsolatban nem követeli meg, hogy azt a meghatalmazó is ellássa kézjegyével. Álláspontja szerint a törvényszék ismertetett jogértelmezése tisztességtelennek minősül és jogorvoslati joguk súlyos korlátozását is eredményezte, ezért kérte a Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzésének megsemmisítését.
[10]	Az Alkotmánybíróság által figyelembe vett jogszabályi rendelkezések:
[11]	1. Az Alaptörvény rendelkezései:
[12]	2. A Be. alkalmazott rendelkezései:
(2) […] a pótmagánvádló kizárólag a vádlott terhére fellebbezhet.”
„347. § (1) Az elsőfokú bíróság nem ügydöntő végzése ellen fellebbezésnek van helye, ha azt e törvény nem zárja ki. A végzés elleni fellebbezés elintézésére az ítélet elleni fellebbezés szabályai irányadók.”
[13]	1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdésében meghatározottak szerint az Alkotmánybíróságnak elsődlegesen az alkotmányjogi panasz befogadhatóságáról szükséges döntenie.
[14]	1.1. Az Abtv. 30. § (1) bekezdése szerint az alkotmányjogi panaszt a sérelmezett döntés kézbesítésétől számított hatvan napon belül lehet írásban benyújtani. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványozók alkotmányjogi panaszaikat határidőn belül terjesztették elő.
[15]	Az alkotmányjogi panaszok a határozott kérelem Abtv. 52. § (1b) bekezdésében előírt feltételeinek az alábbiak szerint felelnek meg. Az indítványok az Alkotmánybíróság hatáskörére és az indítványozók jogosultságára vonatkozó hivatkozást tartalmaznak, megjelölik az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmének lényegét, az Alaptörvény megsértett rendelkezéseit és megfelelő indokolást is tartalmaznak. Ezenkívül megjelölik a sérelmezett bírói döntéseket és kifejezetten kérik azok megsemmisítését.
[16]	1.2. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 56. § (2) bekezdése alapján a továbbiakban azt vizsgálta meg, hogy az Abtv. 27. §-ában, valamint az Abtv. 29–31. §-aiban foglalt tartalmi feltételeket az alkotmányjogi panaszok kimerítik-e.
[17]	1.2.1. Az Alkotmánybíróságnak mindezek alapján vizsgálnia kellett, hogy az indítványozók egyedi ügyben való érintettsége megállapítható-e. Az Abtv. javaslatának 26–31. §-hoz fűzött indokolása szerint „[a]z érintettség fogalmának használata szélesebb alapjogvédelmi keret, mint ha pusztán az adott ügyben részes fél számára lenne a lehetőség nyitva”. Az Alaptörvény és az Abtv. rendelkezései értelmében az egyedi ügyben érintett személy vagy szervezet a bírói döntés ellen – egyéb feltételek teljesülése esetén – akkor terjeszthet elő alkotmányjogi panaszt, ha a döntés „az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát sérti” [Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pont, Abtv. 27. § a) pont]. Az Alkotmánybíróságnak ezért a büntető ügyekben benyújtott alkotmányjogi panaszok befogadása során is esetről-esetre kell vizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panaszt előterjesztők egyedi érintettsége megállapítható-e.
[18]	Az Alkotmánybíróság e körben szükségesnek tartja leszögezni, hogy a büntetőeljárásban részt vevő személyek egyikének sincs jogosultsága alkotmányjogi panasz előterjesztésére önmagában arra alapítottan, hogy az állam érvényesítette-e büntetőjogi igényét, vagy sem. Az Abtv. 27. §-a szerinti eljárásban a büntetőeljárásban részt vevő személyek érintettsége (így az alapügyekben a pótmagánvádlóként fellépő indítványozóké is) azon az alapon azonban egyértelműen megállapítható, ha az általuk állított sérelem olyan Alaptörvényben garantált joggal kapcsolatban merült fel, amelyet a jogalkotó a Be. meghatározott rendelkezései közvetítésével is biztosítani kívánt számukra. Az érintettség megítélése során ezért fontos szempont annak mérlegelése, hogy – az alkotmányjogi panaszos eljárásjogi pozíciója alapján – lehet-e alkotmányos összefüggés az alkotmányjogi panaszt előterjesztő és az állított alapjogsérelem között.
[19]	A fentiekben kifejtettek alapján az ügyben az indítványozók egyedi ügyben való érintettsége fennáll, valamint az is megállapítható, hogy az indítványozóknak a támadott határozatokkal szemben további jogorvoslati lehetőség nem volt biztosítva.
[20]	1.2.2. Az Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította, hogy a másodikként érkezett alkotmányjogi panaszban megjelölt Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése nem a bírósági eljárásokra, hanem a közigazgatási hatósági eljárásokra vonatkozik, így hiányzik a felhívott alaptörvényi rendelkezés és a támadott bírósági végzés közötti összefüggés. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint az említett összefüggés hiánya tartalmi akadályát képezi az indítvány érdemi elbírálásának {3130/2013. (VI. 24.) AB végzés, Indokolás [17]}. Mindezekre figyelemmel az Alkotmánybíróság a panaszt ebben a vonatkozásban az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[21]	1.2.3. Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság további tartalmi feltételeiként nevesíti, hogy a panasznak a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést kell tartalmaznia.
[22]	Az indítványozók álláspontja szerint a büntetőügyben eljárt bíróságok azon jogértelmezése sérti az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslathoz való jogát, amely csak abban az esetben biztosítja a pótmagánvádló jogi képviselőjének fellebbezési jogát a vádindítványt elutasító bírósági döntéssel szemben, ha a pótmagánvádló nincs jelen, illetve, ha a pótmagánvádló aláírása is szerepel a jogi képviselő által benyújtott fellebbezésen. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az alkotmányjogi panaszokban állított kifogás a bírói döntést érdemben befolyásolhatta, ami felveti a bírói döntés alaptörvény-ellenességének kételyét {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [20]}.
[23]	Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy az indítványozók által felvázolt alkotmányossági probléma vizsgálata az egyedi ügyön túlmutató jelentőségű, mert az Alkotmánybíróság eddig nem vizsgálta a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló részére biztosított fellebbezési jog gyakorlati érvényesülését, így arra sem volt módja, hogy meghatározza azokat a szempontokat, amelyek értékelése a jogalkalmazóknak lehetőséget teremt a fellebbezési jog tartalmának az Alaptörvénnyel összhangban álló meghatározásához.
[24]	Az Alkotmánybíróság az érdemi eljárás során megválaszolandó alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésnek elsősorban azt tekinti, hogy összhangban áll-e az Alaptörvénnyel a Be. 56. § (4) bekezdésének és a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontjának a bíróságok általi olyan tartalmú, együttes értelmezése, amely a pótmagánvádló szabályszerű meghatalmazással rendelkező jogi képviselője által a vádindítványt elutasító bírósági döntéssel szemben benyújtott fellebbezését csak abban az esetben tekinti a pótmagánvádló nevében benyújtottnak, ha az – a szabályszerű meghatalmazás megléte mellett – további feltételeknek is megfelel, így a pótmagánvádló aláírása is szerepel rajta.
[25]	2. A fentiek alapján az Alkotmánybíróság a panaszokat – az Ügyrend 31. § (6) bekezdését alkalmazva, külön befogadási eljárás mellőzésével – érdemben bírálta el.
[26]	Az alkotmányjogi panaszok részben megalapozottak.
[27]	1. Az indítványozók alkotmányjogi panaszukban a jogorvoslathoz való jog sérelmére hivatkoztak, amelynek okát abban látták, hogy az eljárt bíróságok a képviselet szabályait Alaptörvénybe ütköző módon értelmezték, illetve hagyták figyelmen kívül. Mindezekre figyelemmel az Alkotmánybíróságnak a panaszok elbírálása során – az Alaptörvény R) cikk (3) bekezdésében foglalt alaptörvény-értelmezési kötelezettségének megfelelően – abban kell állást foglalnia, hogy milyen alkotmányos kötelezettség terheli a bíróságokat a jogorvoslathoz való jog pótmagánvádas eljárásban történő érvényesítésével összefüggésben.
[28]	2. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.
[29]	2.1. Az Alkotmánybíróság számos alkalommal, többféle szempontból foglalkozott a jogorvoslati jog alkotmányos tartalmával. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint a jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége {lásd: 5/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 27, 31.; megerősítve: 35/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [16]}.
[30]	A jogorvoslathoz való alapjog biztosítását jelenti, ha az eljárásban a törvény garantálja az érintett számára, hogy ügyét az alapügyben eljáró szervtől különböző szerv bírálja el (513/B/1994. AB határozat, ABH 1994, 731, 734.). Minden jogorvoslat lényegi eleme a „jogorvoslás” lehetősége, vagyis a jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát {23/1998. (VI. 9.) AB határozat ABH 1998, 182, 186., megerősítve: 3064/2014. (III. 26.) AB határozat, Indokolás [15]}. A különböző eljárásokban a jogalkotó eltérő jogorvoslati formákat, jogorvoslatot elbíráló fórumokat állapíthat meg, valamint azt is eltérően határozhatja meg, hogy hány fokú jogorvoslati rendszer érvényesülhet {1437/B/1990. AB határozat, ABH 1992, 453, 454.; hasonlóan: 22/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [95]}.
[31]	Az Alkotmánybíróság értelmezésében az Alaptörvényben biztosított jogorvoslathoz való jog tényleges és hatékony jogorvoslat lehetőségének a biztosítását követeli meg, így nem csak abban az esetben állapítható meg az alapjog sérelme, ha a jogorvoslat lehetőségét teljesen kizárták {lásd például 36/2013. (XII. 5.) AB határozat, Indokolás [61]}, hanem akkor is, ha a jogszabályban egyébként biztosított jogorvoslat más okból nem tud ténylegesen és hatékonyan érvényesülni, így például ha azt a részletszabályok rendelkezései akadályozzák meg, ezáltal üresítve ki, illetve téve formálissá a jogorvoslathoz való jogot [lásd 41/1991. (VII. 3.) AB határozat, ABH 1991, 193, 194.; 22/1991. (IV. 26.) AB határozat, ABH 1991, 408, 411.; 21/1997. (III. 26.) AB határozat, ABH 1997, 103, 105–106.].
[32]	2.2. A jogorvoslathoz való jog tényleges és hatékony érvényesülése azonban nem csupán a jogalkotóval szemben (a jogszabályok tartalmát illetően) fennálló követelmény, hanem az Alaptörvény 28. cikkéből következően (a jogszabályok értelmezése során) a jogalkalmazó szerveket is kötelezi. Mindez összhangban van az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) 13. cikkében garantált hatékony jogorvoslathoz való jognak az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlatában kibontott tartalmával is. Az EJEB maga is hangsúlyozta ugyanis, hogy az Egyezmény 13. cikkében biztosított jogorvoslati jog hatékonyságának mind a jogszabályok, mind azok gyakorlati érvényesülését illetően is fenn kell állnia, amit az Egyezményben részes államok hatóságai nem akadályozhatnak működésük során jogszerűtlenül {Ilhan kontra Törökország [GC] (22277/93.), 2000. június 27., 97. bekezdés; Karácsony és mások kontra Magyarország (42461/13.), 2014. szeptember 16., 96. bekezdés; Szél és mások kontra Magyarország (44357/13.), 2014. szeptember 16., 93. bekezdés}.
[33]	3. A pótmagánvád az Alkotmánybíróság állandó gyakorlatában olyan, a vádkorrektívumok rendszerébe tartozó jogintézményként jelenik meg, amely az ügyész közvádlói monopóliumának gyakorlása eredményeként bizonyos, a sértetteket hátrányosan érintő következmények kiküszöbölésére szolgálhat. [14/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 101, 113.; 42/2005. (XI. 14.) AB határozat, ABH 2005, 504, 522.; megerősítve: 3014/2013. (I. 28.) AB végzés, ABH 2013, 1201, 1202.] Az Alkotmánybíróság leszögezte ugyanakkor azt is, hogy a tisztességes eljáráshoz való jogból nem vezethető le olyan, a sértettet megillető alapjog, amely alapján a büntető igény bíróság általi elbírálása kikövetelhető, vagy kikényszeríthető lenne. [40/1993. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1993, 288, 290.; 42/1993. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1993, 300, 303.; megerősítve: 3014/2013. (I. 28.) AB végzés, ABH 2013, 1201, 1202.] Mindezek alapján az Alkotmánybíróság azt is megállapította, hogy a törvényhozónak nem volt alkotmányos – akár a tisztességes eljáráshoz való jogból, akár más alapjogból levezethető – kötelezettsége a pótmagánvád intézményének bevezetésére, így „[a] törvényhozó viszonylag tág mérlegelési jogkörébe tartozik annak eldöntése, hogy a pótmagánvádra milyen esetekben ad lehetőséget, és milyen esetekben zárja ki.” {42/2005. (XI. 14.) AB határozat, ABH 2005, 504, 522., legutóbb megerősítve: 3224/2014. (IX. 22.) AB végzés, Indokolás [15]}
[34]	4. A törvényhozó a Be. hatálybalépésével ismét meghonosította a pótmagánvád intézményét a hazai büntetőeljárás rendszerében. A jogalkotó a pótmagánvád újbóli megteremtésével a sértett igényérvényesítési lehetőségeit és eljárási jogosítványait kívánta szélesíteni a büntetőeljárás során, és az intézményre mint a hatósági tétlenség, illetve tárgyszerűtlen eljárás legfontosabb korrekciós eszközére tekintett (lásd: a Be. javaslathoz fűzött általános indokolás II/6. és VI. pontját). A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény módosításáról szóló 2006. évi LI. törvény (a továbbiakban: Módtv.) jelentős módosítást hajtott végre a pótmagánvád szabályain is, amelyek azóta lényegében változatlan tartalommal hatályosak.
[35]	A büntetőügy sértettje – meghatározott feltételek fennállása esetén – akkor jogosult pótmagánvádlóként fellépni, ha az ügyész döntése eredményeként elesett attól, hogy a büntetőügyet bíróság bírálja el [lásd: Be. 53. § (1) bekezdés a)–e) pontjai, 199. § (2) és (3) bekezdés, 229. § (1) bekezdés, 267. § (3) bekezdés, 501. § (4) bekezdés].
[36]	A pótmagánvádas eljárás a sértett által (amennyiben a pótmagánvád benyújtásának oka a bírósági eljárás megindulását megelőzően merült fel) az ügyészséghez, illetve (a bírósági eljárás megindulását követően) a bírósághoz benyújtott vádindítvánnyal veszi kezdetét [lásd: Be. 230. § (1) bekezdés, 267. § (3) bekezdés]. A pótmagánvádló ügyvédi képviselete az eljárás során mindvégig kötelező, kivéve, ha a természetes személy pótmagánvádló vagy a nem természetes személy pótmagánvádló képviseletére jogosult személy jogi szakvizsgával rendelkezik, mert előbbi esetben a pótmagánvádló személyesen járhat el, utóbbi esetben pedig a képviseletre feljogosított személy a pótmagánvádas eljárásban is képviselheti a sértettet [lásd: Be. 56. § (4) bekezdés, 267. § (3) bekezdés, 312. § (3) bekezdés].
[37]	A bíróságnak először az ügyész útján vagy a pótmagánvádló által közvetlenül megküldött vádindítvány elfogadhatóságáról szükséges döntenie. Ha a vádindítvány nem felel meg bizonyos formai és tartalmi követelményeknek, a bíróság végzésben elutasítja [lásd: Be. 231. § (1) és (2) bekezdés]. A bíróság elutasító végzésével szemben a pótmagánvádló fellebbezéssel élhet [lásd: Be. 324. § (1) bekezdés c) pont, 347. § (1) bekezdés]; a másodfokú bíróság döntése nyomán helybenhagyott elutasító végzés nyomán a pótmagánvádas eljárás a bírósági szakaszban anélkül fejeződik be, hogy a bíróság az ügyben tárgyalást tartana.
[38]	Ha a bíróság a vádindítványt elfogadhatónak minősíti, a büntetőeljárás bírósági szakasza lényegében az általános szabályok alapján folytatódik az abból adódó törvényszerű eltérésekkel, hogy a vádat nem az ügyész, hanem a pótmagánvádló képviseli [lásd: Be. XIII. fejezet, V. cím]. A tárgyaláson a pótmagánvádló részvétele csak abban az esetben kötelező, ha őt tanúként megidézik, míg a jogi képviselőjének részvétele mindig kötelező [lásd: Be. 343. § (1) bekezdés]. Pótmagánvádas eljárásban a vád kiterjesztésének nincs helye és a perbeszédet a pótmagánvádló képviselője tartja [lásd: Be. 343. § (6) és (7) bekezdés]. Az elsőfokú és másodfokú bíróság döntésével szemben a pótmagánvádló kizárólag a vádlott terhére fellebbezhet [lásd: Be. 324. § (2) bekezdés, 367/A. § (2) bekezdés], és a pótmagánvádló az ügyésznél szűkebb körben nyújthat be perújítási indítványt [lásd: Be. 409. § (1) bekezdés b) pont], felülvizsgálati indítvány benyújtására pedig nem jogosult.
[39]	5. Az Alkotmánybíróság korábban megállapította, hogy a perbeli képviselet lényege a képviselet polgári jogi intézményére vezethető vissza. Ennek megfelelően a képviselő a képviselt helyett és nevében jár el, de a képviselő cselekménye által a képviselt válik jogosítottá, illetve kötelezetté (141/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 584, 585.).
[40]	5.1. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint nincs ez másként a büntetőeljárás során lehetővé tett (jogi) képviselet esetén sem. A Be. a képviselet körében – a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) képviseletre vonatkozó általános szabályaival összhangban – akként rendelkezik, hogy a sértett jogait képviselője útján is gyakorolhatja, kivéve, ha a Be. a személyes közreműködési kötelezettséget ír elő [lásd: Be. 56. § (1) bekezdés]. A képviseletet – ide nem értve a törvényes képviselet esetét – írásba foglalt meghatalmazás (képviseleti jogot biztosító egyoldalú jognyilatkozat) alapján lehet ellátni, a meghatalmazást ahhoz a hatósághoz, vagy bírósághoz kell – a képviselő első eljárási cselekménye előtt – benyújtani, amely előtt a képviselő a képviselt nevében eljár [lásd: Be. 57. § (2) bekezdés; Ptk. 6:15. § (1) bekezdés]. Az ügyvédnek adott meghatalmazás az ügyvédet minden olyan cselekményre feljogosítja, amely a rábízott ügy szabályszerű ellátásával jár és az ügyvéd képviseleti jogkörének korlátozása a hatóság irányában annyiban hatályos, amennyiben a korlátozás a meghatalmazásból kitűnik [lásd: az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.) 26. § (4) és (5) bekezdés].
[41]	5.2. A Be. által a pótmagánvádló tekintetében szabályozott képviselet abban tér el a büntetőeljárásban részt vevő más személyek képviseletére vonatkozó rendelkezésektől, hogy a pótmagánvádló képviseletét (a jogi szakvizsgával rendelkező természetes személy pótmagánvádló esetét kivéve) az eljárási törvény választást nem tűrő, kötelező jelleggel írja elő, valamint kizárólag a jogi (tehát ügyvéd, illetve nem természetes személy pótmagánvádló jogi szakvizsgával rendelkező, egyébként képviseletére jogosult személy általi) képviseletet engedi meg. E rendelkezés jogalkotói indoka egyfelől annak megakadályozása, hogy alaptalan pótmagánvádlói fellépésre és értelmetlen bírósági eljárásokra kerüljön sor (lásd: a Be. javaslathoz fűzött általános indokolás VI. pontját), másfelől a vád képviseletéhez megkövetelt komoly jogi szaktudás biztosítása (lásd: a Módtv. javaslat 25. §-oz fűzött részletes indokolást).
[42]	5.3. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az ismertetett rendelkezések értelmében – az említett kivételtől eltekintve – a pótmagánvádló a vádlói szerepkörében soha nem léphet fel kizárólag személyesen, a pótmagánvádas eljárásban a képviseletére ügyvédet kell meghatalmaznia. A pótmagánvádas ügyben történő képviseletre szóló – tehát büntetőeljárásbeli képviseletre vonatkozó – meghatalmazás a vádindítvány elkészítésére, benyújtására, valamint a vád képviseletére és az ezzel összefüggő jognyilatkozatok megtételére terjed ki. {Nem tartozik ebbe a körbe az az eset, ha a természetes személy pótmagánvádlót a pótmagánvádas eljárás során sértett tanúként hallgatják ki, ebben az esetben ugyanis személyes közreműködési (vallomástételi) – és nem a vádképviselettel együtt járó – kötelezettségét teljesíti, amely esetén egyébként is kizárt a képviselet [lásd: Be. 56. § (1) bekezdés]. A vádlói szerepkört pótmagánvádló tanúkihallgatása során is értelemszerűen a jogi képviselője látja el.} A jogi képviselet választást nem tűrő előírásának jogalkotó által meghatározott célja – ahogy az a fentiekben ismertetésre került – a szakszerű vádlói fellépés biztosítása. Az Alkotmánybíróság korábbi, a kötelező jogi képviseletet előíró rendelkezéseket alkotmányosnak elismerő döntéseiben elfogadva a jogalkotó szakszerű és megalapozott eljárás megteremtésére irányuló szándékát, leszögezte, hogy a szakszerű eljárás nyilvánvalóan a képviselt személy érdekében is áll, hiszen ezáltal nagyobb eséllyel érvényesítheti jogait {legutóbb: 42/2012. (XII. 20.) AB határozat, Indokolás [17]}. E körben azt is leszögezte, hogy „[a] kötelező jogi képviselet intézménye a perbeli képviseletnek azt a lényegi vonását erősíti, hogy a képviselőnek – különösen pedig a jogi képviselőnek – a szerepe nem csupán a képviselt személy helyettesítése, hanem a képviselt érdekeinek védelme, jogai érvényre juttatásának elősegítése.” [141/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 584, 585.; 501/B/1997. AB határozat, ABH 1999, 581, 582.; 942/B1997. AB határozat, ABH 2001, 943, 945.]
[43]	6. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy bár a pótmagánvád intézményének bevezetése az Alaptörvényből kényszerítően nem következik (lásd: Indokolás [33]), ugyanakkor a törvényhozó a büntetőeljárás során az Indokolás [34]–[38] bekezdéseiben ismertetett esetkörben, az ott meghatározott feltételekkel mégis lehetővé tette a Be.-ben a sértett számára a büntetőigény bíróság általi elbírálásának kezdeményezését, amelynek keretében jogorvoslati jogot is biztosított – egyebek mellett – az elsőfokú bíróság vádindítványt elutasító döntésével szemben a pótmagánvádló részére. A jogorvoslat lehetőségének jogalkotó általi megteremtése a fellebbezést elbíráló bíróságok számára egyúttal olyan, az Alaptörvény 28. cikkéből fakadó alkotmányos kötelezettséget is létrehozott, amely szerint jogalkalmazásuk során a jogalkotó által megnyitott jogorvoslat lehetősége a – szakszerű fellebbezések megkövetelésében testet öltő – céljával összhangban, az Alaptörvényből levezethető követelményeknek megfelelően, így hatékonyan és ténylegesen is érvényesüljön [hasonlóan lásd: 23/1998. (VI. 6.) AB határozat, ABH 1998, 182, 188.].
[44]	7. Az Alkotmánybíróság az előzőekben ismertetett, Alaptörvényből fakadó követelményekből kiindulva vizsgálta azt, hogy az alkotmányjogi panaszok alapjául szolgáló ügyekben eljárt bíróságok jogértelmezése összhangban áll-e az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslathoz való joggal.
[45]	7.1. Az indítványozók által a támadott bírósági döntésekben foglalt jogértelmezéssel kapcsolatos alkotmányossági probléma arra vezethető vissza, hogy a Be. 56. § (4) bekezdése alapján a pótmagánvádas ügyben a pótmagánvádló ügyvédi képviselete kötelező, ugyanakkor a vádindítvány elutasítása elleni fellebbezésre a Be. – 347. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó – 324. § (1) bekezdése a pótmagánvádló számára ad lehetőséget, a pótmagánvádló jogi képviselőjének nem. A BKv. III/7. pontjának – alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is irányadó, tehát nem csupán a pótmagánvádas eljárás tárgyalási szakaszában értelmezhető – rendelkezése értelmében a Be. idézett jogszabályhelyeiből következően a pótmagánvádló képviselője az elsőfokú bíróság végzésével szemben csak a pótmagánvádló nevében eljárva terjeszthet elő fellebbezést, a pótmagánvádló jogi képviselőjét önálló, a pótmagánvádlótól független fellebbezési jog nem illeti meg.
[46]	Az alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben eljárt bíróságok az indítványozók – meghatalmazással rendelkező – jogi képviselői által, a vádindítvány elutasításáról rendelkező végzések ellen benyújtott fellebbezéseit jogosultság hiánya okán azért utasították el, mert azt a pótmagánvádló jogi képviselője „saját nevében” nyújtotta be [Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzés, 1. o.], illetve, mert azt „kizárólag a jogi képviselő írta alá, azon a pótmagánvádló aláírása nem szerepel” [Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II. 10.537/2014/2. számú végzés, 1. o.].
[47]	7.2. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az Alaptörvény 28. cikkéből fakadó, bíróságokra vonatkozó követelmény értelmében az „önálló”, illetve „nem önálló” fellebbezési jog meghatározása nem függetleníthető a képviseleti joggal és a jogorvoslathoz való joggal kapcsolatban az Indokolás [28]–[32] bekezdéseiben és az Indokolás [39]–[42] bekezdéseiben kifejtett alkotmányos összefüggésektől. Tekintettel arra, hogy az indítványozók álláspontja szerint jogorvoslati joguk sérelmét a pótmagánvádló jogi képviseletére vonatkozó jogszabályok bíróságok általi értelmezése okozta, az Alkotmánybíróság különös jelentőséget tulajdonít az alábbi szempontoknak.
[48]	A Be. 324. § (1) bekezdésének c) pontja szerinti, a pótmagánvádlót önállóan megillető fellebbezési joggal – az ismertetett kivételtől eltekintve – a pótmagánvádló a Be. 56. § (1) bekezdésének értelmében személyesen nem jogosult élni, kizárólag a jogi képviselője útján. A pótmagánvádló önálló fellépési (és fellebbezési) joga tehát azt jelenti, hogy a pótmagánvádlókénti fellépésről és az eljárásban teendő jognyilatkozatokról (beleértve a fellebbezést is) a döntést ő maga hozza meg. A szakszerűség biztosítása céljából ugyanakkor a vádképviselet ellátásához szükséges cselekményeket és nyilatkozatokat (így a fellebbezést is) – a pótmagánvádló által adott meghatalmazásban kijelölt körben – helyette és nevében (ezáltal tehát nem a pótmagánvádlótól függetlenül) a jogi képviselő teheti meg. Mindezekből az is következik, hogy addig, amíg a jogi képviselő által kifejtett tevékenység a meghatalmazás biztosította keretek között marad, soha nem önállóan jár el. Amellett, hogy ez az értelmezés van összhangban a kötelező jogi képviselet jogalkotói céljával, ez következik önmagából a képviselet szabályainak nyelvtani értelmezéséből is. A képviselet tartalma eszerint nem más, minthogy a képviselt személy „más személy útján” teszi meg jognyilatkozatát [Ptk. 6:11. § (1) bekezdés], illetve gyakorolja jogait [Be. 56. § (1) bekezdés]. De ezt az értelmezést erősítette meg korábban az Alkotmánybíróság is, a kötelező jogi képviselet alkotmányosságát vizsgáló, már említett döntésében is: a képviselő „a képviselt helyett és nevében jár el” [141/B/1993. AB határozat, ABH 1994, 584, 585.].
[49]	Emellett az Alkotmánybíróság szükségesnek tartja az alábbiak hangsúlyozását is. A jogi képviseletre vonatkozó rendelkezések egyértelműen szabályozzák a meghatalmazáson alapuló jogi képviselet terjedelmét, tárgyi és időbeli hatályát, illetve a korlátozásának a hatókörét a hatóságok, bíróságok irányában. A meghatalmazást ugyanis az első eljárási cselekményt megelőzően kell a bíróságnak benyújtani és (amennyiben maga a meghatalmazás eltérően nem rendelkezik) az azon alapuló jogi képviseleti jogosultság az eljárás egészére kiterjed, illetve a képviselet jogkörének a bíróságok irányában történő korlátozása annyiban hatályos, amennyiben a korlátozás a meghatalmazásból kitűnik (lásd még: Indokolás [39]–[42]). Ezenkívül a pótmagánvádas eljárásokban a bíróságok az elsőfokú döntést – a Be. 324. § (1) bekezdésének c) pontjára figyelemmel – kizárólag a pótmagánvádló részére kötelesek kézbesíteni (ahogy ez az alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is történt), így a fellebbezés benyújtására csak abban az esetben kerülhet sor, ha a pótmagánvádló ezirányú döntését meghozva, eljuttatja a végzést a jogi képviselőjének. Amennyiben a bíróságokban mégis kétely merülne fel a képviseleti jogosultság fennállása tekintetében, a Be. lehetőséget biztosít hiánypótlási felhívás kibocsátására is [lásd: Be. 57. § (2) bekezdés és 343. § (2) bekezdés].
[50]	Az Alkotmánybíróság a fentiekben kifejtettek alapján megállapítja, hogy a fellebbezésről döntő bíróságok végzéseikben megszorítóan értelmezték a jogi képviselet terjedelmére vonatkozó szabályokat, valamint a pótmagánvádló jogi képviselője által benyújtott fellebbezés érdemi elbírálásához a Be., Ptk. és Ütv. pótmagánvádas eljárásban irányadó rendelkezéseiben foglaltakon (lásd: Indokolás [39]–[42]) felül olyan további feltételeket követeltek meg, amelyek ellentétben állnak a kötelező jogi képviselet jogalkotói céljával, illetve nincsenek összhangban a törvényhozó által megnyitott, a vádindítvány elutasítása esetén a pótmagánvádlót megillető fellebbezési jog céljával sem. A bíróságok az alkotmányjogi panaszban kifogásolt jogértelmezésükkel tehát a pótmagánvádló számára biztosított jogorvoslat jogalkotó által szándékolt terjedelmét oly mértékben leszűkítették, hogy ennek következtében megsértették az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslati jog hatékony érvényesülésének alkotmányos követelményét.
[51]	7.3. Az Alkotmánybíróság emlékeztet állandó gyakorlatára, amely szerint a bírói döntések alkotmányossági felülvizsgálatát lehetővé tevő alkotmányjogi panasz (Abtv. 27. §) az Alaptörvény 28. cikkének érvényesülését szolgáló olyan jogintézmény {3/2015. (II. 2.) AB határozat, Indokolás [18]}, amelynek elbírálása során az Alkotmánybíróság feladata, hogy az Alaptörvényben elismert alapjogoknak ténylegesen érvényt szerezzen. Ebből következően az Alkotmánybíróság feladatához tartozik annak megválaszolása is, hogy egy adott jogszabály mely jogalkalmazói értelmezése találkozik az Alaptörvényben elismert jogokban rejlő egyes követelményekkel. Az Alkotmánybíróság a konkrét büntetőbírói döntés és a döntést támadó alkotmányjogi panaszban előadott kifogások értékelése során figyelembe veszi az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontjában biztosított vizsgálati jogkörének határait is {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]}. Ennek értelmében az Alkotmánybíróság mindaddig tartózkodik attól, hogy törvényértelmezési és szakjogi kérdésekben állást foglaljon {7/2013. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [33], [38]}, amíg a jogalkalmazói jogértelmezés közvetlenül nem befolyásolja valamely alapjog gyakorolhatóságát és tényleges érvényesülését {13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]; megerősítve: 3208/2014. (VII. 21.) AB végzés, Indokolás [16]}.
[52]	Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a pótmagánvádas eljárásban előírt kötelező jogi képviselethez kapcsolódó, a jelen ügyben kifogásolt bírósági döntésekben kifejtett jogalkalmazói jogértelmezés közvetlenül befolyásolja (akadályozza) a jogorvoslathoz való jog hatékony és tényleges érvényesülését. A jogi képviselet rendelkezéseinek bírósági értelmezésekor a szakjogi szabályokkal egyidejűleg és azoktól elválaszthatatlanul, közvetlenül és intenzíven van jelen az alkotmányjog is, mivel a jogi képviselet terjedelmének bírósági értelmezése egyúttal az Alaptörvényben garantált alapvető jog közvetlen gyakorolhatóságáról is dönt. Az Alkotmánybíróság ennek megfelelően jelen ügy vizsgálatakor alkotmányossági szempontú értékelést lát el, amelyben az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontjában biztosított hatáskörével élve végső soron maga nyújt garanciát arra, hogy a jogorvoslathoz való jog absztrakt alkotmányos mércéjétől nem szakad el a konkrét ügyeket elbíráló jogalkalmazói gyakorlat {hasonlóan lásd: 13/2014. (IV. 18.) AB határozat, Indokolás [51]}.
[53]	Az Abtv. 46. § (3) bekezdése felhatalmazza az Alkotmánybíróságot, hogy hatásköreinek gyakorlása során megállapítsa azokat az Alaptörvény rendelkezéseit érvényre juttató alkotmányos követelményeket, amelyeket a jogalkalmazóknak a jogszabályi rendelkezések alkalmazása során figyelembe kell venniük.
[54]	Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a kötelező jogi képviselet – Alkotmánybíróság által is elismert – céljával és a hatékony jogorvoslathoz való jog alkotmányos követelményével a Be. 56. § (4) bekezdése és a Be. 324. § (1) bekezdés c) pontja együttes alkalmazása során az a bírói jogértelmezés áll összhangban, amely a pótmagánvádas eljárásban a pótmagánvádló szabályszerű, az első eljárási cselekményt megelőzően – ennek elmulasztása esetén a hiánypótlásra történt felhívást követően benyújtott – meghatalmazással rendelkező jogi képviselőjének a vádlói szerepkörében eljáró pótmagánvádló nevében tett nyilatkozatát – további feltétel megkövetelése nélkül – a pótmagánvádló képviseletében benyújtott jognyilatkozatnak értékeli. Ezzel ellentétes következtetésre csak abban az esetben juthat a bíróság, ha magából a meghatalmazásból [Ütv. 26. § (5) bek.], vagy más jognyilatkozatból, illetve körülményből egyértelműen megállapítható, hogy a kérdéses nyilatkozat megtételére a jogi képviseletre irányuló meghatalmazás (már) nem terjed ki. E körülmények megítélése, mérlegelése – az alkotmányjogi panaszok tárgyát képező ügyekben is – a fellebbezés elbírálására jogosult bíróságok és nem az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik. Az Alkotmánybíróság a fentiekben meghatározott tartalmú alkotmányos követelmény megállapításával tehát e körben végzett bírói jogértelmezés alkotmányos kereteit – jelölte ki {3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[55]	8. A jogkövetkezmények körében az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az alkotmányjogi panaszokban megsemmisíteni kért bírósági végzések közül a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzésében és a Fővárosi Törvényszék 28.Bpkf.II.10.537/2014/2. számú végzésében fejtettek ki az eljárt bíróságok az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében garantált jogorvoslathoz való jog sérelmét eredményező jogértelmezést, ezért az említett végzéseket az Alkotmánybíróság megsemmisíti. Megállapítja ugyanakkor, hogy az elsőként érkezett alkotmányjogi panaszban kifogásolt további két végzésnek, így a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/4. számú végzésének és a Kúria Bfv.II.706/2014/2. számú végzésének a rendelkezései, valamint a panaszban állított, a jogorvoslathoz való jogot érintő alapjogsérelem között nincs semmilyen alkotmányos összefüggés. Az előbbi döntés ugyanis a vádindítvány elfogadhatóságának vizsgálata körében annak elutasításáról rendelkezik, míg utóbbi döntésében a Kúria – törvényben kizártnak minősítve a pótmagánvádló felülvizsgálati indítványát – érdemben nem vizsgálta felül a Debreceni Járásbíróság 44.B.2111/2013/6. számú végzésében kifejtett – jelen határozatban alaptörvény-ellenesnek talált – jogértelmezést, ezért az említett végzések megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt az Alkotmánybíróság elutasítja.
[56]	Az Alkotmánybíróság döntése folytán a megsemmisített végzésekben érdemben el nem bírált fellebbezéseket – a jelen határozatban meghatározott alkotmányos követelmények figyelembevételével – a Be. alapján hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróságoknak kell elbírálnia.
[57]	9. Az Alkotmánybíróság a határozat Magyar Közlönyben való közzétételét az Abtv. 44. § (1) bekezdésének második mondata alapján rendelte el.
. 14/2015. (V. 26.)

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria


text:
Az izraeli Legfelsőbb Bíróság május 22-én meghozott precedens értékű döntése feljogosítja az izraeli nőket, hogy a Siratófalnál imalepelben, imaszíjakkal imádkozzanak, és a Tórából olvassanak. A határozat szerint az érintetteknek hat hónapig tartózkodniuk kell az imaszíjak viselésétől és a Tóra nyilvános felolvasásától annak érdekében, hogy a kormánynak legyen ideje felkészülni az új szituációra, és megoldani a különböző nézeteket valló zsidók együtt imádkozását a Falnál.
Ultraortodox férfiak tiltakoznak egy imádkozó női csoport ellen a jeruzsálemi Siratófalnál. Börtönnel fenyegetőznek Fotó: Reuters
A két hete megszületett határozat minden eddigi, erre vonatkozó vallási tilalmat az állampolgári egyenlőség és a nemi egyenjogúság súlyos megsértésének tekint. A döntés következtében múlt vasárnap mintegy 150 nő - a szokásosnál jóval nagyobb létszám - ünnepelte a zsidó Szivan hónap kezdetét imával a jeruzsálemi Siratófalnál. Imájukat hangos szidalmak kísérték a döntést ellenző ortodox hívők, nők és férfiak részéről. A Legfelsőbb Bíróság határozatának eleget téve a nők nem viseltek imaszíjakat, és nem vitték magukkal a Tórát a Falhoz. A Falnál osztogatott röplapjaikon ugyanerre kértek minden újonnan csatlakozót is. Ennek ellenére civil ruhás rendőröknek kellett megvédeniük őket a kialakult incidensben. Mind a határozattal egyet nem értő ortodox zsidó nők, mind a férfiak hangosan szidalmazták, többek között leszbikusoknak nevezték az imádkozókat. Miután elhagyták a Fal előtti imádkozóhelyet, a rendőrök őrizetbe vettek néhány férfit, akik feltehetően tojásokkal akarták megdobálni őket.
„Az ítélet hadüzenettel ér fel, amely alapjaiban szándékozik megrendíteni az ortodox zsidó vallást” - értékelte a Legfelsőbb Bíróság határozatát Meir Porush, az egyik ultraortodox párt parlamenti képviselője. Az ortodox vallás szerint e vallási kellékeket nők nem ölthetik magukra, és nem olvashatnak fel a Tórából. Az ortodoxok szemében ez a Siratófal, a zsidóság legszentebb helyének megszentségtelenítése lenne.
A bíróság a konzervatív és reformirányzatok kérelmére foglalt állást. Gil Nativ, a haifai Morija konzervatív közösségének rabbija szerint a zsidó vallás konzervatív és reform ágaiban a nők a férfiakkal egyenlő jogokkal bírnak. Nincsenek elkülönítve a zsinagógában, nők is magukra ölthetik a vallási kellékeket, és felkérhetők a Tóra felolvasásához. „A vallást a modern korhoz kell igazítani. Ha egyszer a nők a polgári életben kivívták egyenjogúságukat, akkor ezt nekünk a vallási szertartásokban is el kell fogadnunk. A Tóra parancsolatait megváltoztatni nem lehet, ám a bölcsek talmudi útmutatásait igenis hozzá lehet, és kell is igazítani a modern kor követelményeihez. Az ortodoxia ellenkezésének nem vallási, hanem elsősorban politikai és pénzbeli okai vannak” - jelentette ki a haifai konzervatív rabbi. Az ortodox irányzat már évek óta küzdelmet folytat a Legfelsőbb Bírósággal, amelyet Izraelben általában a demokrácia és az emberi jogok védőbástyájának tekintenek.
Az elmúlt években a testület több határozata is vitát váltott ki ortodox vallási körökben. Így a Legfelsőbb Bíróság a polgári egyenlőség súlyos megsértésének tekintette, hogy a vallási iskolák, a jesivák növendékei nem teljesítenek katonai szolgálatot. A határozatok java része a vallási status quo ellen irányul, amely nem törvényen, hanem konvención alapul. Forrása az ország első miniszterelnökének, Ben Gurionnak a levele, amely különleges státust és vezető szerepet biztosít az ortodoxiának vallási ügyekben.
Az ortodox irányzat vezetői most ellenreakcióként olyan törvényeket kezdeményeznek, amelyekkel igyekeznek megnyírbálni a legfelsőbb bírói fórum hatáskörét. „A bíróság vallási kérdésekben nem illetékes” - jelentette ki Meir Porush abban a parlamenti beszédében, amelyben kezdeményezte, hogy a bíróság határozatának értelmében imalepelben, valamint imaszíjakkal imádkozó nőket hét évig terjedő szabadságvesztéssel büntessenek a szent hely megszentségtelenítéséért. A törvényjavaslatot 30:22 arányban elfogadták a kneszszetben. A polgári jogvédők ellentámadásba lendültek: „Khomeinizmus Izraelben?” - teszi fel a kérdést David Neumann a Jerusalem Post című angol nyelvű izraeli lapban.
De nem eszik olyan forrón a kását. A legfőbb ügyész nemrégiben - formai okokra hivatkozva - indítványozta, hogy a bíróság tárgyalja újra a kérdést. Valószínűtlen, hogy a törvény, amelyet a liberális baloldal khomeinizmusként bélyegzett meg, második és harmadik olvasatban is átmenjen a parlamenten, és így jogerőre emelkedjen. A vita valószínűleg a kormány politikai nyomására a jelenleg érvényes tradíciók szerint rendeződik.
Az alapvető probléma azonban megoldatlan marad: Izraelt jogi és politikai dokumentumai demokratikus és zsidó államként határozzák meg. Hogy e két jelleg külön-külön mit jelent, és milyen viszonyban áll egymással, eltérő módokon értelmezik az izraeli társadalomban. A palesztinai arab kisebbség az állam zsidó jellegében diszkriminatív megkülönböztetést lát, és annak megszüntetéséért küzd. A zsidó társadalom baloldali része a demokratikus jelleg elsőbbségéért harcol, és a vallási világot is demokratizálni akarja. Az ortodox vallási irányzatok viszont egyértelműen Izrael zsidó jellege mellett törnek lándzsát.
Izrael a Közel-Kelet egyetlen demokratikus állama. Ám a zsidó nép és Izrael sajátos helyzete miatt az állam és a vallás összefonódik. Minden zsidónak, ha Izraelben kíván élni, a letelepedési törvény ezt automatikus jogként garantálja. Azt azonban, hogy ki a zsidó Izraelben, az ortodox rabbinátus határozza meg. A családi állapotra vonatkozó ügyekben a zsidó jog alapján a rabbinikus bíróságok határoznak. Izraelben nincs polgári házasság sem, és a nemzeti-vallási hovatartozást bejegyzik a személyi okmányokba.
Ezen a területen az ortodoxiának egyeduralma van, ami nem törvényeken, hanem konvención alapszik. Bár a judaizmusnak - még az ortodoxián belül is - különféle irányzatai vannak, Izraelben csak az ortodoxiának vannak jogai. A neológ konzervativizmus és a reformista irányzatok nem hivatalosak Izraelben. Csak az ortodoxia eskethet és temethet, ő határozza meg, ki a zsidó, és a zsidóságba való betérés is kizárólag ortodox rítus szerint lehetséges. Ez azt jelenti, hogy bár a zsidó állam nyugati értelemben véve is demokratikus ország, vallási és a családi állapotra vonatkozó kérdésekben egyértelműen autokratikus. Ez néha furcsa helyzeteket teremthet. A törvény szerint, ha valaki Izraelben konzervatív vagy reform rítus szerint válik zsidóvá, azt az ortodoxia, és ezzel az állam nem fogadja el. Ám ha valaki, tegyük fel, Magyarországon teszi ugyanazt, száz százalékos zsidóvá válik. Nem kétséges: előbb vagy utóbb a zsidó államnak ezt a problémát is rendeznie kell.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


2011. évi CLXXXI. törvény - Aktuális hírek, cikkek - Könyvvitel, könyvelés Budapesten és környékén
7-14. §3
15-16. §4
(2)-(7)13
40. §14
41. §16
45. § (1)18
(2)-(5)19
37-39.20
72-84. §21
85. §22
89. §28
91-96. §30
d)-f)32
(4) A 3. §, a 7-16. §, a 18. §, a 19. §, a 20. § (1) bekezdésének j) pontja, a 28. § (2) bekezdése, a 29. § (1) bekezdésének c) pontja, a 34. §, a 39. § (2)-(7) bekezdése, a 40. §, a 41. §, a 44. § (7) bekezdése, a 45. § (1) bekezdése, a 46. § (2)-(5) bekezdése, a 72-85. §, a 86. § (5) bekezdése, a 87. § (2) bekezdésének a) pontja és (3) bekezdése, a 88. § (5) bekezdése, a 89. §, a 91-96. §, a 97. § b), d)-f) pontja, a 101. §, a 102. §, a 107. §, a 108. §, a 111. §, a 117. §, a 124. § és a 125. § (2) bekezdése 2012. június 30-án lép hatályba.
99. § (1) A civil és egyéb cégnek nem minősülő szervezetek nyilvántartása - 2012. június 30-áig - az alábbi adatokat tartalmazza:
(2) A nyilvántartás alapítvány esetén - az (1) bekezdésben foglaltakon túlmenően - tartalmazza az alábbi adatokat is:
(4) A nyilvántartás alapítvány esetén - a (3) bekezdésben foglalt adatokon túlmenően - szükség szerint tartalmazza állami alapító által alapított alapítvány (közalapítvány), illetve állami alapító által államháztartáson kívüli alapítóval közösen alapított alapítvány (közalapítvány) esetén a kezelő szervezetbe az állami alapító részéről jelölt tag vagy tagok nevét is.
a) a 99. § (1) bekezdés a), d)-g), i) és k) pontjában meghatározott adatokat,
101-102. §33
105. § (1) Ha a szervezetnek a beszámoló és közhasznúsági jelentés benyújtási kötelezettségének 2012. június 30-a előtt kell eleget tennie, a beszámolót és a közhasznúsági jelentést papír alapon kell az OBH részére benyújtania. Ha a 2012. június 30. napját követően elektronikus eljárásra kötelezett szervezet a rá irányadó határidőt elmulasztva, a beszámolót és a közhasznúsági jelentést 2012. június 30-a után nyújtja be azokat elektronikus úton kell az OBH részére megküldenie, amely azt az országos névjegyzékben közzéteszi.
106. § Az OBH legkésőbb 2012. május 30. napjától köteles biztosítani az informatikai rendszer tesztelését a bíróságok részére.
107-108. §34
109-110. §35
111. §36
112-116. §37
117. §38
118-120. §39
122-123. §40
124. §41
125. § (1)42
1 Kihirdetve: 2011. XII. 22.
2 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
5 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
6 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
7 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
8 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
9 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
10 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
11 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
12 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
13 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
14 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
15 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
16 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
17 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
18 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
19 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
20 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
21 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
22 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
23 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
24 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
25 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
26 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
27 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
28 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
29 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
30 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
31 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
32 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
33 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
34 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
35 Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.
36 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
37 Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.
38 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
39 Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.
40 Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.
41 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.
42 Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2012. I. 2-től.
43 Hatályba lép: 2012. VI. 30-án.