text:
Ellopták az arcomat! | Cégvezetés
Ellopták az arcomat!
A személyhez fűződő jogok megsértését jelenti a más képmásával vagy hangfelvételével kapcsolatos bármiféle visszaélés. Cikkünkben gyakorlati példákon keresztül mutatjuk be a személyiségvédelem e sajátos területét.
A Polgári Törvénykönyv (Ptk.) szerint a személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani. E jogok a törvény védelme alatt állnak. A személyhez fűződő jogok védelmére vonatkozó szabályokat a jogi személyekre is alkalmazni kell, kivéve ha a védelem - jellegénél fogva - csak a magánszemélyeket illetheti meg.
Ugyancsak általános érvénnyel fogalmazódik meg a törvényben, hogy a személyhez fűződő jogokat nem sérti az a magatartás, amelyhez a jogosult hozzájárult, feltéve, hogy a hozzájárulás megadása társadalmi érdeket nem sért vagy veszélyeztet. A személyhez fűződő jogokat egyébként korlátozó szerződés vagy egyoldalú nyilatkozat semmis. A képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához - a nyilvános közszereplés kivételével - az érintett személy hozzájárulása szükséges. Meg kell azonban említenünk, hogy az eltűnt, valamint a súlyos bűncselekmény miatt büntetőeljárás alatt álló személyről készült képmást (hangfelvételt) nyomós közérdekből vagy méltánylást érdemlő magánérdekből a hatóság engedélyével szabad felhasználni.
Felvétel nyilvános eseményről
A bírói gyakorlat egységes abban, hogy a képmás nyilvánosságra hozatalának tilalma nem vonatkozik a nyilvános eseményekről, rendezvényekről, táj- és utcarészletekről készült felvételekre, amikor tehát az ábrázolás módja nem egyéni, amikor a felvétel összhatásában örökít meg a nyilvánosság előtt lezajlott eseményeket. A nyilvánosságra hozatalhoz a felvételen ábrázolt személy hozzájárulására van viszont szükség, ha - az összes körülményre tekintettel - megállapítható a felvétel egyedisége, egyéni "képmás" ellege. (BH1985.17.)
A hozzájárulásnak kifejezettnek kell lennie
A személyhez fűződő jogok megsértését kizáró hozzájárulásnak kifejezettnek kell lennie; azt a jogosult terhére kiterjesztően nem lehet értelmezni. E tételt a kötelező jogesettel illusztráljuk:
Az alperes kiadásában megjelenő újság címoldalán "Túlfűtötték a kazánt, idelent meg folyik rólunk a víz" címmel a nyári kánikuláról, illetve annak következményeiről szóló újságcikket közölt. Az újságcikk a hőség illusztrálásaként két fényképfelvételt jelentetett meg. A címoldalon található fényképfelvétel a felperest ábrázolta. A kép egy popstrandon készült, azon a felperes "monokini"-ben látható.
A felperes keresetében annak megállapítását kérte: az alperes azzal a magatartásával, hogy hozzájárulása nélkül róla fényképfelvételt készített, és azt sajtó útján nyilvánosságra hozta, személyhez fűződő jogát megsértette. Kérte, hogy a bíróság kötelezze az alperest, az újságjában tett nyilatkozattal adjon elégtételt, és kötelezze 5 000 000 forint kártérítés megfizetésére. Állította, hogy az alperes magatartásával okozati összefüggésben kellett vállalkozását megszüntetnie, ezzel 3 000 000 forint összegű vagyoni kára keletkezett. 2 000 000 forintban kérte nem vagyoni kára megállapítását, amely állítása szerint abból keletkezett, hogy a fénykép közzététele miatt életvitelét meg kellett változtatnia, barátjával kapcsolata megszűnt.
Az alperes a kereset elutasítását kérte. Arra hivatkozott, hogy a fényképet a felperes hozzájárulásával készítette, és a fénykép nyilvánosságra hozatalához is beszerezte a felperes hozzájárulását, ezért a felperes keresetének nincs jogalapja. Álláspontja szerint a vállalkozás megszüntetése és a fényképfelvétel közreadása között az okozati összefüggés egyébként sem állapítható meg.
Az elsőfokú bíróság ítéletében arra kötelezte az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 1 000 000 forintot és késedelmi kamatát. A felperes ezt meghaladó keresetét elutasította. A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján az elsőfokú bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a fényképfelvétel elkészítéséhez, illetve nyilvánosságra hozatalához az alperes a felperes hozzájárulását nem szerezte be, ezzel jogsértést valósított meg. Emiatt az alperes kártérítési felelőssége fennáll. Álláspontja az volt, hogy a felperes a jogsértésre keresete jogalapjaként hivatkozott, a jogsértés megállapítását nem kérte.
A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján az elsőfokú bíróság azt állapította meg, hogy a fénykép megjelenését követően a felperes élete megnehezült, üzleti partnerei és vevői rendszeresen zaklatták és sértegették. Baráti, családi kapcsolata is megromlott. Ezért kötelezte az alperest nem vagyoni kártérítés megfizetésére. Álláspontja az volt, hogy a felperes az állított vagyoni károk és a fényképfelvétel közzététele között az okozati összefüggést nem tudta bizonyítani, ezért utasította el a felperes vagyoni kártérítés iránti igényét.
Az elsőfokú bíróság ítélete ellen mindkét peres fél fellebbezést terjesztett elő. A felperes fellebbezésében az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatásával a keresetének teljes helyt adását, míg az alperes fellebbezésében az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatásával a kereset teljes elutasítását kérte.
A peres felek fellebbezése alapján eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatta, és a felperes keresetét elutasította. A másodfokú bíróság a rendelkezésre álló tanúvallomások (az újságíró, a fotós, valamint kísérőjük tanúvallomása) alapján arra a következtetésre jutott, hogy a felperes a fényképfelvétel elkészítéséhez és nyilvánosságra hozatalához is hozzájárult. Ezért álláspontja szerint az alperes a felperes személyhez fűződő jogát nem sértette meg, azaz a felperes keresetének nem volt jogalapja.
A jogerős ítélet hatályon kívül helyezése, az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatása és a kereset teljes helytadása érdekében a felperes élt felülvizsgálati kérelemmel. Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban való fenntartását kérte.
A jogerős ítélet a Legfelsőbb Bíróság döntése szerint a felülvizsgálati kérelemben írt indokok alapján az alábbiak szerint jogszabálysértő:
A Ptk. kimondja: a személyhez fűződő jogok megsértését jelenti a más képmásával kapcsolatos bármiféle visszaélés. A képmás nyilvánosságra hozatalához - a nyilvános közszereplés kivételével - az érintett személy hozzájárulása szükséges. A hozzájárulás meglétét annak kell bizonyítania, aki a más képmását nyilvánosságra hozta. E rendelkezések figyelembevételével kellett a perben eljárt bíróságoknak vizsgálniuk, hogy a felperest meztelen felsőtesttel ábrázoló fényképfelvétel elkészítése és nyilvánosságra hozatala jogsértő módon történt-e.
Az újság munkatársai a közzététel érdekében írásbeli hozzájárulást annak ellenére nem kértek, hogy a fényképfelvételt nagy nyilvánosság előtt kívánták közzétenni, és a felperessel saját előadásuk szerint sem ismertették az elkészült fotót, tehát a felperesnek nem is volt módja dönteni a fényképfelvétel ismerete hiányában a nyilvános közzétételhez való hozzájárulásról. A személyiségvédelmet kizáró beleegyezésnek kifejezettnek kell lennie, melyet nem lehet a jogosult terhére kiterjesztően értelmezni. Ezért a fényképezés esetleges észlelhetősége sem elégíti ki a Ptk.-ban megkívánt hozzájárulás törvényi követelményét.
Az újság megbízottjainak ellentmondásos tanúvallomása miatt helyesen foglalt állást az elsőfokú bíróság abban a kérdésben, hogy az adott esetben az alperes nem bizonyította: a felperes az őt meztelen felsőtesttel ábrázoló fényképfelvétel elkészítéséhez, illetve annak nyilvánosságra hozatalához hozzájárult. Ennek hiányában pedig megállapítható, hogy az alperes jogsértő módon járt el. (Legf. Bír. Pfv. IV. 22.415/1999. sz., BH2002.7.)
Videofelvétel mint bizonyíték
Egy konkrét esetben a peres felek társbérlői voltak egy háromszobás önkormányzati bérlakásnak. Az alperes és családja a közös használatban lévő előszobában helyezte el kabátjait, esernyőit, játékait és egyéb használati tárgyait. A felperes ezeket az ingóságokat a közös használatban lévő előszobából eltávolította, a leszedett ruhadarabokat a közös használatú fürdőszobában helyezte el. A felperes e magatartásáról az alperes videofelvételt készített, amely felvétel tartalmazza az áthelyezés előtti állapotot és a pakolás teljes folyamatát.
A felperes e magatartása miatt az alperes birtokvédelmet kért a város jegyzőjétől. A közigazgatási hatóság az alperes birtokvédelmi kérelmének helyt adott, és kötelezte a felperest arra, hogy szüntesse meg, illetve a jövőben is tartózkodjon a közös használatú helyiségekben elhelyezett és az alperes és családja tulajdonát képező ruhaneműk, egyéb használati tárgyak kidobálásától, illetve a közös használatú helyiségek rendeltetésszerű használatának a zavarásától. A birtokvédelmi eljárás során az alperes a felperes tevékenységéről készített videofelvételt felhasználta, azaz azt az igazgatási szerv ügyintézőinek bemutatta. A felperes a közigazgatási határozatot keresettel támadta meg a bíróság előtt. Keresetét a megyei bíróság ítéletével jogerősen elutasította.
A felperes keresetében annak megállapítását kérte, hogy az alperes képmásával élt vissza akkor, amikor engedélye nélkül róla videofelvételt készített, és azt a közigazgatási eljárás során felhasználta. Kérte, hogy a bíróság tiltsa el az alperest a további jogsértéstől, kötelezze őt a videofelvétel megsemmisítésére, valamint nyilvános elégtételadásra is. Kérte továbbá, hogy kötelezze a bíróság az alperest 400 000 forint nem vagyoni kár megfizetésére.
Az alperes a kereset elutasítását kérte. Álláspontja szerint csak és kizárólag azért készített videofelvételt, hogy a felperes magatartását a birtokvédelmi eljárásban igazolni tudja. Az igazság érvényesüléséhez közérdek fűződik, amely a jogsértést kizárja. Az elsőfokú bíróság ítéletében a felperes keresetét elutasította. A perben rendelkezésre álló adatok alapján azt állapította meg, hogy a felperes a videofelvétel elkészítése ellen nem tiltakozott, ezért a felvétel elkészítése jogszerű volt. Annak felhasználása - nyilvánosságra hozatala - sem volt jogellenes, miután azt az alperes kizárólag a birtokvédelmi eljárás során, az igazság érvényesülésének biztosítása érdekében mutatta be a közigazgatási hatóság ügyintézőinek. Azt pedig az eljárás során a felperes nem tudta bizonyítani, hogy a közigazgatási eljáráson kívül az alperes más alkalommal is felhasználta volna a felperesről készült kép- és hangfelvételt, azaz nem bizonyított olyan esetet, amely a jogellenes felhasználás körébe tartozott volna. Erre figyelemmel utasította el a felperes keresetét.
Az elsőfokú bíróság ítélete ellen a felperes nyújtott be fellebbezést. Arra hivatkozott, hogy a közigazgatási eljárás során tartott tárgyaláson az alperes állításait elismerte, a jegyzőkönyvet aláírta, emiatt felesleges volt a videofelvétel bemutatása. Tehát jogosulatlan felhasználásnak minősült a róla készült videofelvételnek a közigazgatási hatóság ügyintézői részére történt bemutatása.
A másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatta, és megállapította, hogy az alperes azáltal, hogy az önkormányzati ügyintézők előtt bemutatta a felperesről készített videofelvételt, megsértette a felperes személyhez fűződő jogait. Az alperest a hasonló jogsértéstől eltiltotta, és elrendelte a videofelvétel felperesről készült részének törlés útján való megsemmisítését. Egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
A jogerős ítélet álláspontja szerint a videofelvételből megállapítható, hogy a felperes annak elkészítéséhez hozzájárult, az ellen ugyanis nem tiltakozott, sőt, mintegy ötleteket adott az alperesnek arra, hogy milyen mozzanatokat rögzítsen a felvételen. Ezért azt helyesen állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy az alperes részéről visszaélés a felvétel elkészítése kapcsán nem valósult meg. A képmás vagy a hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához azonban az érintett személy hozzájárulása szükséges. Ennek hiányában a nyilvánosságra hozatal jogellenes. Az adott esetben olyan, a jogellenességet kizáró körülmény, amely mentesítené az alperest tevékenységének következményei alól, nem volt. Ilyen mentesítő körülmény az lehetett volna, hogy az alperes a felvételt a közigazgatási eljárásban bizonyítékként használja fel, amennyiben más módon a felperes birtoksértő magatartását nem tudja bizonyítani. Figyelemmel arra, hogy a felperes a birtoksértő magatartását elismerte, szükségtelen volt a felvétel lejátszása, azaz a nyilvánosságra hozatal. Ezért és e miatt részesítette a felperest jogvédelemben. A jogsértés súlyát figyelembe véve azonban a felperes nem vagyoni kártérítés iránti követelését alaptalannak találta, és azt elutasította.
A jogerős ítélet a Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint törvénysértő. A Ptk. értelmében a személyhez fűződő jogok megsértését jelenti a más képmásával vagy hangfelvételével kapcsolatos bármiféle visszaélés. A perben rendelkezésre álló adatokból egyértelműen megállapítható, hogy az alperes a felperes tudtával készítette a videofelvételt. Helyesen állapította meg ezért a jogerős ítélet azt, hogy a felvétel elkészítése nem volt jogellenes. Helyesen állapította meg a jogerős ítélet azt is, hogy a videofelvételnek a közigazgatási hatóság előtt történő lejátszása felhasználásnak minősül. Tévedett azonban akkor, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az adott esetben a videofelvétel lejátszása, a felperesről készített videofelvétel felhasználása szükségtelen, és ezért jogsértő volt.
Az iratokhoz csatolt, a peres felek között folyamatban volt ügy iratai alapján megállapítható, hagy a felperes a birtokvitában meghozott közigazgatási határozat elleni keresetében is vitatta, hogy az alperes sérelmére birtokháborítást követett el. Állította ugyanis, hogy az alperesnek és családjának az előszobában elhelyezett ingóságai nagyrészt olyan ingóságok voltak, amelyek előszobába nem valók, azok az ő előszobában való tartózkodását, közlekedését gátolták. A peres felek jogvitájának eldöntése szempontjából ezért ügydöntő bizonyítéknak minősült az alperes által készített videofelvétel, amely tartalmazta azt, hogy a felperes birtoksértő magatartása előtt az alperesek milyen ingóságokat tartottak a közös használatú előszobában, és azokat hol helyezték el. Ennek megfelelően a birtokvédelmi ügyben megalapozottan lehetett állást foglalni abban a kérdésben, hogy a felperes magatartása birtoksértő volt-e, vagy sem. A videofelvétel tehát a birtokvédelmi eljárás során ügydöntő bizonyítékként szolgált.
A Legfelsőbb Bíróság több eseti döntésében rámutatott arra, hogy az igazság érvényesülésének biztosítása közérdek. Amennyiben a videofelvétel kizárólag bizonyítási célból került felhasználásra, a felhasználást nem lehet visszaélésnek tekinteni. Figyelemmel arra, hogy a közigazgatási eljárásban a videofelvétel felhasználására az igazság kiderítése végett, tehát közérdekből került sor, amely a visszaélésszerű joggyakorlást kizárja, tévedett a jogerős ítélet akkor, amikor az alperes terhére a felperes képmásával való visszaélést megállapította. (Legf. Bír. Pfv. IV. 22.807/1997. sz., BH200.485.)
A rejtett kamerával készített videofelvétel a büntetőeljárásban bizonyítási eszközként, illetve bizonyítékként felhasználható; polgári perben dönthető el, hogy a felvétel sérti-e valakinek a személyhez fűződő jogait. (Legf. Bír. Bf. V. 633/2000. sz., EBH200.296.)
Elmarasztaló tényállítást tartalmazó sajtóközleményhez jogosulatlanul - "Illusztráció" megjelöléssel - felhasznált fénykép a fényképen szereplő személyről kedvezőtlen értékítélet kialakítására alkalmas. E bírói megállapítás annak a pernek az eredménye, amelyben a felperes azt állította, hogy az alperes az általa kiadott napilapban egy sajtóközlemény illusztrációjaként jogosulatlanul jelentette meg a felperes fényképét, és ezzel egyben azt a látszatot is keltette, hogy a rendőrségről tudósító újságcikkben közölt tények és a felperes személye között összefüggés van. Miután az újságcikk arról tudósított, hogy a rendőrség valakit bántalmazott, ezért a közvéleményben olyan benyomás keletkezhetett, hogy az újságcikkben közöltek a felperes személyére vonatkoznak. Emiatt a felperes azt is állította, hogy őt nem vagyoni hátrány érte, és ezért 300 000 forint nem vagyoni kártérítést igényelt.
Az alperes a kereset elutasítását kérte. Az elsőfokú bíróság ítéletével megállapította, hogy az alperes a felperesről korábban készített fényképnek a perbeli újságcikk illusztrációjaként való felhasználásával a felperes személyhez fűződő jogát megsértette. Az alperest 50 000 forint nem vagyoni kár megfizetésére kötelezte, az ezt meghaladó keresetet pedig elutasította. Megállapította, hogy az alperes a felperes hozzájárulása nélkül használta fel a felperes fényképét a kérdéses újságcikk illusztrálására, ezért a jogsértés megvalósult. Rámutatott az elsőfokú bíróság arra is, hogy nem mentesítette az alperest a jogsértés megállapítása alól az a körülmény, hogy az alperes két évvel korábban a fényképet a felperes hozzájárulásával készítette, mert a fényképnek a felhasználásához a felperes hozzájárulását nem szerezte be. Korábban adott hozzájárulás alapján felhasznált fénykép újbóli - hozzájárulás nélküli - felhasználása önmagában is jogsértést valósít meg.
Miután a felperest ábrázoló fénykép az újságcikkben közöltekkel semmilyen összefüggésbe nem hozható, az újságcikk ugyanakkor a kerületi rendőrkapitányságról elmarasztaló tényeket közöl, ezért a felperes jogszerűen igényelhetett nem vagyoni kártérítést.
Az elsőfokú ítélet ellen az alperes a kereset elutasítása érdekében, a felperes pedig a nem vagyoni kártérítés összegének felemelése érdekében fellebbezett. A másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú ítéletet részben megváltoztatta, és a felperesnek járó kártérítés összegét 200 000 forintra felemelte, ezt meghaladóan az elsőfokú ítéletet helybenhagyta.
A jogerős ítélet hatályon kívül helyezése és a kereset elutasítása érdekében - jogszabálysértésre hivatkozással - az alperes felülvizsgálati kérelemmel élt. Álláspontja szerint a felperes személye a közölt fényképről egyértelműen nem ismerhető fel. Téves az a következtetés, hogy az újságcikk és a fénykép között tartalmi összefüggés áll fenn. Az alperes azzal is érvelt, hogy az eljárt bíróságok nem vették kellő súllyal figyelembe azt a tényt, hogy a felperes korábban hozzájárult a fénykép elkészítéséhez, és a felperes nem jelölte meg, hogy miben rejlik az a nem vagyoni hátrány, amelyre alapítottan az alperessel szemben nem vagyoni kártérítést érvényesített.
A Legfelsőbb Bíróság nem látott alapot annak megállapítására, hogy a jogerős ítélet a bizonyítékok okszerűtlen mérlegelésével jutott volna arra a következtetésre, hogy az újságcikk és az illusztrációként közölt fénykép között tartalmi összefüggés áll fenn, mert ha egy elmarasztaló újságcikkel kapcsolatban fényképet közölnek, úgy logikusan lehet következtetni a tartalmi összefüggésekre. A következtetés alól pedig nem mentesít az sem, ha a közölt fénykép alatt az alperes feltüntette, hogy "K. illusztráció". A közvélemény számára ugyanis ez nem azt jelenti, hogy semmi összefüggés nincs a fényképen ábrázolt személy és az újságcikk között. A felperes fényképének a felperes hozzájárulása nélkül történt felhasználása pedig a tartalmi összefüggésektől függetlenül is megvalósította a jogsértést.
A jogosulatlanul felhasznált fénykép és az újságcikk tartalma között fennálló összefüggés következtében pedig a jogerős ítélet helyesen állapította meg, hogy a felperes fényképének ilyen szövegkörnyezetben való közlése alkalmas volt a felperes személyéről kedvezőtlen értékítélet kialakítására. Az újságcikk ugyanis a felpereshez hasonló testalkatú rendőrrel kapcsolatban adott olyan tájékoztatást, hogy a rendőrségre bevitt gyermeket tettlegesen bántalmazta. Miután a felperesnek az újságcikkben közölt eseményekben való részvétele nem nyert bizonyítást, ezért a Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelem alapján sem a jogsértés elkövetése, sem a nem vagyoni kártérítés összege tekintetében nem állapította meg a jogerős ítélet jogszabálysértő voltát. (Legf. Bír. Pfv. IV. 22. 544/1994. sz., BH1995.632.)

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Nyitólap - Swedsteel
Miért válasszak minőségi svédacél trapézlemezt?
Ismerkedjen meg a Swedsteel Svédacél lakossági termékeivel!
Tovább a lakossági oldalra >>
Tovább az ipari csarnokokhoz >>
Tovább az agrár csarnokokhoz >>
Ismerkedjen meg a Swedsteel Szakmai Tudástárral!
Irány a Swedsteel Szakmai Tudástár >>
A Swedsteel-Metecno Kft. (2051 Biatorbágy, Vendel Park, Tormásrét út 11.) alperes ellen a Lindab Építőipari Kft. (2051 Biatorbágy, Állomás u. 1/a.) felperes szerzői jogsértés megállapítása és jogkövetkezményének alkalmazása iránt peres eljárást kezdeményezett 2016. április 5. napján. A kereseti kérelemben foglaltak szerint a felperes állította, hogy az alperes több tucat szellemi alkotás tekintetében jogsértést követett el. A bíróság hosszas bizonyítási eljárást folytatott le, amelynek keretében szakértő kirendelésére is sor került. A polgári peres eljárás során – részben a bíróság felhívására – a felperes többször módosította, pontosította kereseti kérelmét, s az eljárást megindító kereseti kérelmében megjelölt 21 darab szellemi alkotás tekintetében elállt a kereseti kérelmétől, továbbá 4 darab szellemi alkotás tekintetében fennálló kereseti kérelmét az eljárt bíróság elutasította (ekként megközelítőleg mintegy 90 %-ban lett pervesztes a Lindab Építőipari Kft. felperes), míg négy szerzői mű vonatkozásában a Fővárosi Törvényszék 1.P.21.599/2016/33. számú 2017. szeptember 14. napján kelt és utóbb – fellebbezés hiányában – jogerőssé vált részítéletében a jogsértést megállapíthatónak tartotta, s kötelezte az alperest a részítélet következő rendelkezésének közzétételére: A bíróság megállapította, hogy az alperes azzal, hogy 2015. márciusától a http:// swedsteel-metecno.com domain alatt működő honlapján valamint a https://youtube.com/watch URL cím alatti oldalon a felperesnek gyártócsarnokot, sportcsarnokot, mezőgazdasági csarnokot ábrázoló látványterveinek felhasználásával készített látványterveket a felperes engedélye nélkül felhasználta, megsértette a felperesnek a többszörözéshez, valamint a nyilvánossághoz való közvetítéséhez főződő szerzői vagyoni jogait. A bíróság ítéletét mindkét fél tudomásul vette, s mivel a Swedsteel-Metecno Kft. nem szorul más személyek szellemi termékét képező alkotások felhasználására, ezért mindazon művek tekintetében, ahol a bíróság megállapíthatónak tartotta a jogsértést, a kifogásolt tartalmakat eltávolította.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Szállodakuponok.com | Zalacsány - Batthyány Kúria & Golf Resort**** | 51% kedvezménnyel | 2 éjszaka szállás, félpanziós ellátással, 2 fö részére 81 900 Ft helyett 39 900 Ft-ért.
Nyitólap > Belföldi akciók > Batthyány Kúria & Golf Resort ****
Zalacsány | Batthyány Kúria & Golf Resort ****
Szuper napok egy Kastélyban! Akciós relax korlátlan wellness használattal, bőséges félpanzióval **** színvonalon! Extra hosszú érvényességgel! Gyermek 6 éves korig INGYENES!
81 900 Ft helyett
2 éjszaka szállás, elhelyezés a teljesen felújított Batthyány Kúria és Golf Resortban
Félpanziós ellátás svédasztalos reggeli és vacsora
30% kedvezmény bármely wellness szolgáltatásunk árából
10% kedvezmény az ala carte fogyasztás árából
Ingyenes Wi-Fi használat szobákban és közösségi terekben
Szakképzett animátoraink színes programokkal várják a kicsiket, és nagyokat, a részvétel ingyenes!
Egyéb szórakozási lehetőségek: asztalitenisz, biliárd, darts, kerékpárbérlés, mini golf, footgolf, csocsó
Idegenforgalmi adó a helyszínen fizetendő: 200 Ft/éj/fő (18 éves kor felett)
Ajándékba is adható
Kisállat bevihető 3.500 Ft/éj felár ellenében
2019 június 15 - ig
Az ajánlat ünnepi kiemelt időszakban és szezonban felár ellenében vehető igénybe! (2018.08.17.-19.; 2018.10.19.-22.; 2018.11.01.-03.; 2019.03.15.-17.; 2019.04.19.-22.; 2019.06.07-09.); Főszezon: 2018. 06.15-09.15. Kizárt időszak: 2018.12.21. - 2019.01.01
Szállodakuponok ár: 39 900 Ft-tól
Hévíz (6.4km)
Kehidakustány (3.2km)
Zalakaros (27.6km)
Beváltható: 2019 jún. 15 - ig
Batthyány Kúria & Golf Resort ****
2014-ben nyitotta meg kapuit a teljesen felújított Batthyány Kúria és Golf Resort****. A Batthyány Kastéllyal ligetes parksétánnyal összekötött épület exkluzív szobái, étterme és lobbija új, modern, ugyanakkor hangulatos külsővel várja a pihenni vágyó vendégeket.
2014 januárjától jelentős felújítások zajlottak a négycsillagos Batthyány Kúriában. Az idelátogató vendégek kényelme érdekében megnöveltük és modernizáltuk a szálloda szobáit és közösségi tereit. A Kúria 20 db szobával várja az idelátogató vendégeket, amelyek között 8 db lakosztály, 8 db standard- és 4 db superior szoba található. A felújított szobák klíma berendezéssel, kényelmes fürdőszobával, színes LCD televízióval, szobai széffel és telefonnal felszereltek, valamint a szálloda egész területén ingyenes WIFI hálózat biztosítja vendégeink teljes körű kényelmét. A szobák korszerűsítése mellett a hotel lobbija, közösségi terei és parkja is átalakult. A szálloda 6 hektáros parkjában kicsiknek és nagyoknak egyaránt jó szórakozást ígérő minigolf pálya került megépítésre. Látogassanak el a megújult Batthyány Kúriába és élvezzék a teljes testi-lelki feltöltődést! Próbálja ki a kastély közvetlen szomszédságában épülő 18 lyukú, nemzetközi versenyek lebonyolítására is alkalmas Zala Springs golfpályát, ahol a szálloda vendégei kedvezményes áron golfozhatnak.
őrzött parkoló • WIFI • kisállat vihető (3500 Ft / éj) • kutya vihető
légkondícionáló • WIFI • erkély • minibár • LCD/plazma televízió • fürdőkád • zuhanyzó • nem dohányzó • telefon • hajszárító • széf • fürdőköpeny • törölköző • ágynemű • gyermekágy
termál medence • élmény medence • jakuzzi • finnszauna • masszázs • fittness terem • szolárium (500 Ft / 5 perc) • csendes szoba, pihenő
vegetáriánus konyha • a'la carte étterem • magyaros konyha • nemzetközi konyha • kávézó • drinkbár • zöldség- és gyümölcslevek • sütemény • fagylalt
céges rendezvények, konferenciák • csapatépítő tréningek • esküvöszervezés • családi összejövetelek
tenisz pálya (2 db) • asztalitenisz • biliárd • asztali foci • minigolf • golfpálya • kerékpár kölcsönzés
rácsos kiságy • rácsos kiságy • hálós kiságy (utazóágy) • hálós kiságy (utazóágy) • WC-ülőke • WC-ülőke • bili • bili • bili • etetőszék • etetőszék • etetőszék • játszótér • játszótér • játszótér • lázmérő
kisállat vihető (3500 Ft/ éj) • macska vihető • kutya vihető • póráz nélküli séta a környéken

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Vj-59/2001/57
2. Kf. 27. 379/2003/3.
A Fővárosi Ítélőtábla a Holiday Club Hungary Kft. (Budapest) I.r. és a Proinvest 2001. Kft. (Keszthely) II.r. felpereseknek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen versenyügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indult perében a Fővárosi Bíróság 2003. évi október hó 8. napján kelt 2.K.30.589/2003/4. számú ítélete ellen az I.r. felperes által 6. sorszám alatt, a II.r. felperes által 5. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő
Kötelezi a felpereseket egyetemlegesen arra, hogy fizessenek meg az államnak - az illetékhivatal külön felhívására - további 9.000 (azaz kilencezer) forint fellebbezési illetéket.
Az elsőfokú bíróság a felperesek keresetét elutasította. Az irányadó tényállás szerint a Budapest II. kerületben lévő Petneházy Club Hotel (Üdülőfalu) időbeosztásos használati jogának értékesítését a Petneházy Üdülőfalu Rt. tulajdonossal kötött bérleti szerződés alapján a II.r. felperes végezte, a megbízási szerződéssel felhatalmazott I.r. felperes, valamint a perben nem álló Pláninvest Bróker Rt. bevonásával. Az I.r. felperes az értékesítést kizárólag a megbízókkal egyeztetett irányelvek, ügymeneti előírások és nyomtatványok alkalmazásával végezte.
Az alperes vizsgálatot indított annak megállapítására, hogy a felperesek az apartmanok értékesítése során tanúsított magatartásukkal megsértették-e a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvénynek (a továbbiakban: Tpvt.) a fogyasztói döntések tisztességtelen befolyásolását tiltó rendelkezéseit. A vizsgálat eredményeként az alperes a 2001. augusztus 30. napján kelt Vj-59/2001/57. számú határozatában megállapította, hogy I.r. felperesnek a Petneházy Club Hotelre vonatkozó üdülési jog értékesítése során alkalmazott árkedvezményei, valamint a fogyasztók szerződéstől való elállási joggyakorlásának befolyásolása, II.r. felperesnek a részvényvásárlással összefüggő kedvezményekről adott írásbeli tájékoztatása, valamint a szerződésmintákban a "foglaló" szó használata alkalmas a fogyasztók megtévesztésére, emiatt a magatartások folytatását megtiltotta, és a felperesekkel szemben egyenként 1.000.000 Ft pénzbírságot szabott ki. Az alperes a Petneházy Üdülőfalu Rt. és a Pláninvest Bróker Rt. eljárás alá vontakkal szemben az eljárást megszüntette.
A határozat indokolása szerint az alperes azt állapította meg, hogy az 1999. július 1-től ténylegesen 2000. november 18-ig tartó szerződés fennállása alatt az I.r. felperes kizárólag prezentáción és kizárólag részvényvásárlással egybekötötten értékesítette az üdülő használati jogot. A prezentáción a fogyasztóknak átadott információs füzet tartalmazott ugyan árlistát és tájékoztatott kedvezmény lehetőségéről is, nem közölte azonban azt az árlistát, amely az I.r. felperes javadalmazásának alapjául szolgált. Az I.r. felperes többféle árkedvezményt is felajánlott, ügyelt azonban arra, hogy a jutalékát kedvezőtlenül befolyásoló alsó összeghatárt ne lépje át. Annak ellenére, hogy a prezentáción kívül értékesítés nem történt, és az ingatlanok időben megosztott használati jogának megszerzésére irányuló szerződésekről szóló 20/1999.(II.5.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm.r.) 11.§-ának /1/ bekezdése értelmében az értékesítő 15 napig pénzbeli teljesítést nem követelhetett, és nem fogadhatott el, árkedvezményként került megjelölésre az aznapi döntés, valamint a gyors, és 3 napon belüli 100%-os teljesítés. Kedvezményként szerepelt a részvényvásárlás ténye is annak ellenére, hogy más módon a vételár nem volt kiegyenlíthető. Az információs füzet valótlanul tájékoztatta a fogyasztókat arról, hogy a Petneházy Üdülőfalu Rt. közgyűlésének tagjaként módjuk nyílik a használati díj mértékének meghatározására, ugyanis szavazati joggal a vevők nem rendelkezhettek. Az ajánlatok között olyan információ is szerepelt, amely a valósággal ellentétben azzal tartotta szerződésben az elállni szándékozó fogyasztót, hogy az üdülőhasználati jogot az I.r. felperes maga fogja értékesíteni. Vételi szándék esetén a fogyasztók több blanketta szerződést fogadtak el, amelyek között szerepelt a 15 napos pénzbeli teljesítést biztosító, foglalót említő ügyvédi letéti szerződés, amelynek aláírása után I.r. felperes már a prezentáción vételárat vehetett át. Az alperes álláspontja szerint a felperesek versenyjogi felelőssége I.r. felperes esetében a fogyasztókkal folytatott kapcsolatfelvételekben és kapcsolattartásokban, míg a II.r. felperesnél a fogyasztók vásárlási kedvét jogellenesen felkeltő, illetve kötelékbe tartó, egyrészt általa forgalmazott, másrészt tudomásul vett írásbeli anyagok alapján állt fenn. Az I.r. felperes részéről felajánlott árkedvezmények azért voltak látszólagosak, mert az eredetileg közölt árak soha nem érvényesültek és a fogyasztók a kedvezmények mértékéről teljeskörűen soha nem kaptak információt. A látszólagos kedvezmény legnyilvánvalóbb esete az aznapi vétel és a mielőbbi fizetés, hiszen máskor mint a prezentáción nem is lehetett vásárolni, s ha a pénzteljesítés nem fogadható el a szerződéskötéstől számított 15 napon belül, akkor semmilyen kedvezménnyel jogszerűen nem lehet a fogyasztót rávenni 15 napon belüli pénzteljesítésre. A II.r. felperestől származó információs füzetben és üdülőhasználati szerződésekben lévő kedvezmények ugyancsak látszólagosak, mert a kedvezményes fizetési ütemezés mihez képesti előnye megállapíthatatlan, mint ahogy az is, hogy miért kedvezményes a használati díj fizetése részvényvásárlás esetén, ha más módon nem is szerezhető üdülési jog. Ugyanakkor arra sincsen mód, hogy a részvényesek beleszólhassanak a használati díj kialakításába. Az alperes a jogsértés megállapítása okán rendelkezett a jogsértő magatartás folytatásának megtiltásáról, valamint a bírság kiszabásáról.
Az I.r. felperes keresetében a határozat hatályon kívül helyezését és vonatkozásában az eljárás megszüntetését kérte. Álláspontja szerint az alperes eljárási jogszabálysértést valósított meg azzal, hogy a nem mindenre kiterjedő bizonyítási eljárás és vizsgálat után helytelen tényállást állapított meg, amelyből téves következtetésekre jutott. Hivatkozott arra, hogy megbízottként értékesítési feladatokat látott el, az értékesítéshez szükséges szerződések , és okiratok kidolgozása a megbízók feladata volt, amelyek tartalmától nem térhetett el. Álláspontja szerint az általa kínált árkedvezmények és a jutaléka közötti összefüggésre vonatkozó alperesi megállapítás feltételezéseken alapult. Kiemelte, hogy nem fogadott el teljesítést 15 napos határidőn belül, kizárólag a fogyasztó dönthetett akként, miszerint ügyvédi letétbe helyezi az ellenértéket. A letett pénzeszközhöz a szerződés megkötését követő 15 napig nem juthatott hozzá, és nem korlátozta a fogyasztót abban, hogy elállási jogával éljen. Tagadta, hogy a szerződéstől elállni szándékozó fogyasztókat azzal hitegette volna, hogy az üdülési jogát majd értékesíti.
A II.r. felperes a határozat megváltoztatását és annak megállapítását kérte, hogy jogsértést nem valósított meg. Kifejtette, hogy marasztalása azért jogszerűtlen, mert a megtévesztésre alkalmas értékesítési tevékenységet az I.r. felperes végezte, amely cég maga alakította ki a minél nagyobb jutalék elérése érdekében azt a marketing módszert, amivel a határozat szerinti jogsértés megvalósult. Nem vitatta, hogy a polgári jogi jogviszonyban a megbízó a megbízott magatartásáért felel, azonban ez álláspontja szerint nem jelenti azt, hogy a gazdasági versenyben önálló alanyként résztvevő megbízott versenyjogi szabályokat esetleg sértő magatartásáért is a megbízó felelne. Hivatkozott arra, hogy ha a vásárló az üdülőhasználat ellenértékét részvényvásárlással egyenlíti ki, a kedvezmény nem látszólagos, ugyanis az ellenérték nem ÁFA-val növelt, a közreműködésével kialakított szerződésminta pedig foglalót nem tartalmazott. Véleménye szerint nincs olyan jogszabály, amely az üdülőhasználati szerződések esetében a szerződések foglalóval történő biztosítását kizárná, ezért a foglaló kikötése nem tisztességtelenül alkalmazott módszer. Az alperes ellenkérelmében a határozatában foglaltakat fenntartva a felperesek keresetének elutasítását kérte. Az elsőfokú bíróság a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 339.§-ának /1/ bekezdése alapján a felperesek keresetét elutasította. Az elsőfokú bíróság a Tpvt. 8.§-ának /1/ és /2/ bekezdése, a Korm.r. 8.§-ának /1/ bekezdése, 11.§-ának /1/ bekezdése, 16.§-ának /1/ és /2/ bekezdése, valamint a megállapított tényállás összevetésével megállapította, hogy az üdülési jog értékesítése során alkalmazott árkedvezmények, a szerződéstől való elállási jog gyakorlásának befolyásolása, a részvényvásárlással összefüggő kedvezményekről adott tájékoztatás, valamint a szerződésmintákban a foglaló szó használata kérdéskörökben az alperes határozata a felperesek által előterjesztett kereset keretein belül jogszerű. Az I.r. felperes maga adta elő, hogy értékesítés kizárólag prezentáción történt, a használati joggal rendelkező részvényesnek nincs használati díj mértéket befolyásoló szavazati joga, a letéti szerződés révén menedzsere a prezentáción készpénzteljesítést fogadott el, és elállási jog gyakorlása esetén a teljes vételár kifizetésére tettek javaslatot. A szerződéses kötelezettség vállalás elérésére, majd a szerződésben tartásra irányuló törekvés ismeretében az elsőfokú bíróság jogi álláspontja szerint akkor vetődhetne fel a fogyasztók döntését nem befolyásoló kedvezmények alkalmazása, ha az engedmények rendszere ismert volna, és nem vitatott módon kettős lista - külön fogyasztói, külön üzletkötői - létére nem lenne adat. Ezekkel a tényekkel szemben felpereseket terhelte annak bizonyítási kötelezettsége, hogy a kedvezmények miként voltak valósak, és I.r. felperesnek a jutalékát miért nem kellett féltenie. Ilyen bizonyítást azonban a felperesek nem terjesztettek elő. Tekintettel arra, hogy a Korm.r. 11.§-ának /1/ bekezdése értelmében 15 napon belül a fogyasztótól pénzteljesítés semmilyen jogcímen nem fogadható el, a letéti szerződés alá rejtett és ezen felül még azonnali, illetve gyors fizetési kedvezménnyel is kecsegtető, valamint foglalót megemlítő teljesítési módszer alkalmazása sem tekinthető jogszerűen megvalósuló eljárásnak. A fogyasztók megnyerését, szerződéskötési kötelezettség vállalások elérését és ott tartásukat célzó üzleti módszer a perbeli adatok szerint felperesek együttes eljárásának eredményeként valósult meg. Az alkalmazott tájékoztatást, a szerződésmintákat ugyanis II.r. felperes készítette, és nyilvánvalóan szerepe volt a jutalékrendszer kidolgozásában is. Ugyanakkor a fogyasztókkal folytatott konkrét tárgyalások (ügyletkötés, kedvezmények alkalmazása, elállás) esetén az I.r. felperes járt el. Így az elsőfokú bíróság sem az I.r., sem a II.r. felperesnek a másik társ kizárólagos felelősségre vonására irányuló érvelést nem fogadta el.
Az ítélettel szemben mindkét felperes fellebbezett, az ítélet megváltoztatását és kereseti kérelmüknek megfelelő döntés meghozatalát kérték. Fellebbezésükben fenntartották és megismételték a kereseti kérelmükben foglaltakat, a közigazgatási eljárás és a per során általuk írásban és szóban előadottakat.
Az alperes érdemi ellenkérelmet nem terjesztett elő.
Az I.r. és II.r. felperes fellebbezése nem alapos.
Mindezek folytán a Fővárosi Ítélőtábla a Pp. 254.§-ának /3/ bekezdése értelmében lényegében helyes indokai alapján hagyta helyben az elsőfokú bíróság fellebbezéssel érintett ítéletét.
A fellebbezésben előadottakra figyelemmel a másodfokú bíróság csupán arra kíván rámutatni, hogy a Pp. 164.§-ának /1/ bekezdése alapján a per eldöntéséhez szükséges tényeket általában annak a félnek kell bizonyítania, akinek érdekében áll, hogy azokat a bíróság valónak fogadja el. Ahhoz, hogy a felperesek pernyertesek legyenek, azt kellett volna bizonyítaniuk mind a négy kérdésben, az alperes által a közigazgatási eljárásban bizonyított tényekkel szemben, hogy a Tpvt. 8.§-ában tiltott, a fogyasztókat megtévesztő magatartást nem követtek el. A felperesek azonban bizonyítási kötelezettségüknek eleget nem tettek, így a keresetükben foglaltak bizonyítatlan állítások maradtak.
Mivel a fogyasztó vételi szándékától 15 napon belül indokolás nélkül elállhatott, és tőle ezen idő alatt pénzbeli teljesítés követelhető, elfogadható nem volt (a jogszabály szerint), a letéteményes ügyvédi iroda meghatalmazása alapján az üzletkötő tőle teljesítést (kifizetést) kedvezmények kilátásba helyezésével nem kérhetett és fogadhatott volna el. Mivel a felperesek mint megbízó és megbízott közösen jártak el, az üzletkötés a megbízó szerződésmintáival történt, közös felelősségük fennállt.
A pernyertes alperesnek a másodfokú eljárásban költsége nem merült fel, így annak megfizetéséről a Fővárosi Ítélőtáblának nem kellett rendelkeznie, míg a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13.§-ának /2/ bekezdésében foglaltak alapján a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt fellebbezési illeték viselésére a pervesztes felperesek egyetemlegesen kötelesek figyelemmel a Pp. 82. § (1) bekezdésre is. A fellebbezési illeték részbeni lerovására figyelemmel a fennmaradó illeték megfizetéséről rendelkezett a Fővárosi Ítélőtábla.
Budapest, 2004. évi december hó 1. napján
2001. 08. 30

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Emlékezés – Hatvan éve történt… -
Emlékezés – Hatvan éve történt… (cikk)
M. Szabó András*
Emlékezés – Hatvan éve történt…
Nekem úgy tűnik, mintha csak tegnap történt volna. Az emlékezés ’56-ra véleményem szerint különösen időszerű, hiszen ez sokunk életében elementáris változást hozott. Amikor bárkivel ’56-ról beszélgetünk, nem kerülhetem meg azt, ami velünk akkor városomban, Gyulán történt.
Először a Budapestről, Szegedről és Debrecenből hazatérő diákok számoltak be nekünk az eseményekről. A hírek hatására, a fiatalokkal összefogva, október 26-án este a gyulai szovjet emlékműhöz vonultunk, amelyet egy traktor segítségével döntöttek le városunkban. Simonyi Imre – a Gyulai Hírlap szerkesztőjeként ismertük akkoriban, és költőként – irányításával 27-én reggel elszabadultak az indulatok, az egész város méhkasként felbolydult. Én a Kertészeti Vállalat dolgozóival vonultam a Petőfi térre, amikor a nagy kőhídon három fiatallal találkoztam össze, akik kérdezték a nevemet, és afelől érdeklődtek, hogy hol van Nádházi János. Arra kértek, hogy mindenképpen kerítsem elő a barátomat. Ez így is történt. Nádházi akkor a németvárosi csoporttal vonult a főtér felé.
A Városháza előtt akkor már több ezres tömeg várakozott. Amikor megjelentünk, tapsviharral fogadtak bennünket, és már hallottuk a tömeget Nádházi nevét kiabálni. A nagyterembe felmenve, amely tömve volt emberekkel, alig tudtunk az erkélyre kimenni, hogy Nádházi szóljon a téren egybegyűlt tömeghez, mely a nevét skandálta. Életem – és talán másoké is – egyik legboldogabb napja volt, amikor Nádházi János barátom és sorstársam a Városháza erkélyéről beszédet mondott a sok ezres gyulai és a környékről összegyűlt emberekből álló lelkesült tömegnek. Már első szavaival megbékélésre és a törvények betartására szólított fel mindenkit. Megható volt, amikor azt mondta, hogy fogjuk meg egymás kezét. Most is magam előtt látom a könnyes szemű, mosolygós embereket, szinte érzem a mellettem állók meleg, bajtársias kézszorítását. Jó volt akkor magyarnak lenni!
Kezeinket összekulcsolva hallgattuk a beszédet a szabadságról és a sebtében összeállított követelésekről, melyeket Törzsök Márton és Hraskó Károly segítségével pontokba foglaltunk. Hogy miért írom le mindezeket? Mert akkor mind egyet akartunk, de azt nagyon, és hasonló egyetértésre ma is szükség volna. Bíztunk az igazságban, a rendszerváltásban, hogy felszabadulunk az elnyomás alól, de ez akkor sajnos nem vált valóra. Épp ellenkezőleg: A véres terror évei következtek.
A beszéd után a teremben lévő mintegy 200 vállalati dolgozó 33 tagú Forradalmi Nagyválasztmányt jelölt ki, amely kinevezett egy 7 tagból álló Forradalmi Bizottságot, elnökeként Nádházi János kapott bizalmat. Engem polgármesternek választottak, mivel az akkori polgármester betegállományban volt. További tagoknak választották: Radóczy Andrást, Lőrincz Jánost, Hraskó Károlyt, Sánta Györgyöt, Sárdi Mártonnét, valamint Dr. Bányász Vincze és Dr. Búzás Elemér titkárokat.
A Forradalmi Bizottság feladata volt a városban a rend fenntartása és vigyázni, hogy semmiféle bosszúállásra, megtorlásra ne kerüljön sor. A munka felvételét kértük a dolgozóktól. Radóczy Andrást és Lőrincz Jánost bíztuk meg kapcsolattartóknak a fegyveres testületekkel, hogy szélsőséges elemek ne juthassanak fegyverekhez. Felkértük Halász Kálmán és Nyíri Béla ügyészeket, hogy a rendőrségen lévő fegyvereket zárható helyen őrizzék, amit ők meg is beszéltek a rendőrség vezetőivel. Igyekeztünk jó kapcsolatot tartani a különböző pártokkal, az MSZMP-vel többször tárgyaltunk, s mindig hangsúlyoztuk, hogy megbékélést akarunk.
Színleg ők is ezt mutatták egy ideig. Amikor azonban Enyedi G. Sándor tanácselnök visszajött, változott a helyzet. Nádházinak felajánlották az alelnökséget, melyet el is fogadott, nekem pedig V.B. titkári állást ajánlottak, de én nem fogadtam el – egyszerűen nem hittem nekik. Nádházi is csak azért fogadta el – mint mondotta –, hogy hátha segíteni tud azoknak, akik rászorulnak. Míg a Forradalmi Bizottság vigyázott a rendre és hirdette a megbékélést, addig egy pofon sem csattant el, noha lett volna kiknek törleszteni. Mégis mikor visszakerültek a hatalomba, eljött a bosszú ideje is, a megtorlás, a letartóztatások és a hazugságra épített bírói ítéletek korszaka. Alább az első bírósági ítéletet ismertetem.
A Gyulai Megyei Bíróság – mint büntetőbíróság – Gyulán 1957. november 11. napjától 1957. november 16. napjáig terjedő időszakban megtartott nyilvános tárgyalásán az alábbi ítéletet hozta meg:
I. r. Nádházi János vádlottat 6 év börtönbüntetésre;
II. r. M. Szabó András vádlottat 5 év börtönbüntetésre;
IV. r. Radóczy András vádlottat 5 év és 6 hónap börtönbüntetésre;
V. r. Lőrincz János vádlottat 2 év és 8 hónap börtönbüntetésre;
VI. r. Hraskó Károly vádlottat 1 év és 6 hónap börtönbüntetésre;
VI. r. Sárdi Mártonné vádlottat 1 év és 6 hónap börtönbüntetésre ítélték a gyulai ügyészek javaslatai alapján.
A védőügyvédek által beadott fellebbezéseket szerencsére a legfelsőbb bíróság elfogadta, majd a hazugságokra épített ítéleteket teljes egészében megsemmisítette, ezután új tárgyalást rendelt el, melyet a Szegedi Megyei Bíróság tartott meg. Ez a bíróság már az általunk kért tanúkat is meghallgatta. Itt már nem lehetetett hazudozni, habár a pártvezetők megkísérelték, de a bíróság szembesítette őket egymással. Ehelyütt kell megemlítenem két akkori párttagot név szerint, akiknek az őszinteségükért örök köszönettel tartozunk: Kohári István pártvezetőségi tag és Gál András, a Kertészeti Vállalat volt igazgatója. E két személy tanúkihallgatási jegyzőkönyvét a bíróság perdöntőnek fogadta el. Rajtuk kívül öt másik személy is volt, akik segítő szándékkal nyilatkoztak, és az igazat vallották. Mi sem bizonyítja jobban igazunkat, mint a Békés Megyei Ügyészség által összeállított vádirat és a Gyulai Megyei Bíróság hazugságokra épített ítéletének összehasonlítása a Szegedi Megyei Bíróság ítéletével és az ott elhangzott tanúvallomásokkal. Figyelembe kell vennünk azt is, hogy a Gyulai Bíróság ítélete semmisnek lett nyilvánítva.
A Szegedi Megyei Bíróság Gyulán 1958. évi július 1-23. napjáig megtartott, részben nyilvános tárgyalás alapján meghatározta és 1958. év augusztus hó 4. napján kihirdette a következő ítéletet:
I. r. Nádházi János 3 év és 6 hónap börtönbüntetés;
II. r. M. Szabó András 2 év és 6 hónap börtönbüntetés;
III. r. Radóczy András 1 év és 8 hónap börtönbüntetés;
IV. r. Lőrincz János eljárását megszüntették;
V. r. Hraskó Károly eljárását megszüntették;
VI. r. Sárdi Mártonné 3 év börtönbüntetés kapott.
A Szegedi Megyei Bíróság ítéletét is megfellebbeztük, ugyanezt tette a Békés Megyei Ügyészség is. Mátyás Miklós hadbíró őrnagy és kompániája már az első naptól hangsúlyozták, hogy súlyos büntetés vár reánk. Hála Istennek, nem így történt. Azt viszont elérték, hogy a négy tárgyalás elhúzódása miatt egyre több időt töltöttünk börtönben.
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága 1958. év november hó 4-én meghozott ítélete tartalmazza azt is, hogy a legfőbb ügyész képviselője a tárgyaláson a Békés Megyei Ügyészség fellebbezését visszavonta. Nádházi János büntetését 2 évre, M. Szabó András büntetését 1 év és 10 hónapra, Sárdi Mártonné büntetését 1 évre mérsékelték. Ezt megelőzően a Magyar Köztársaság legfelsőbb Bírósága 1958. szeptember 9-én meghozott ítéletével Nádházi János és M. Szabó András azonnali szabadlábra helyezését rendelte el. A gyűjtőből mindketten 1958. szeptember 15-én szabadulhattunk.
Kötelességemnek tartom, hogy néhány jótevőnkről is megemlékezzek. Bármily furcsán is hangozhat, de ők a gyulai börtön akkori parancsnoka, Papp László és néhány börtönőr voltak, sajnos a nevükre már nem emlékszem. Emberi magatartásukkal és intézkedéseikkel elviselhetőbbé tették számunkra a raboskodást. A látogatók által hozott csomagokat nem mérlegelték, jóformán ki sem bontották. A látogatási időt nem szabályozták, hosszát nem mérték. Az volt az érzésünk, hogy szolidárisak velünk. Máig sem felejtem el az 1957-es év szilveszter éjjelét, amikor éjfélkor megszólaltak a harangok, és mi, odabenn, 16-an, együtt és egyszerre, halkan elénekeltük a magyar Himnuszt. Hallottuk a cirkli súrlódását, s majd mikor csend lett, megszólalt egy hang. „Emberek, boldogabb újévet kívánok mindenki számára.”
Kistarcsa, a második fogva tartásunk helye már igazi börtönnek volt nevezhető.
A tököli, a harmadik internálótábor azért különbözött Kistarcsától, mert itt sokan dolgoztunk kint a szabadban, és így tudtunk egymással érintkezni. Itt különböző munkáscsoportok alakultak, és bizony sokunknak gyulai vagy gyulavári volt a csoportvezetője. Itt érezhetően nagyon összetartottunk. Petrás János volt a kertészet vezetője, én pedig egy csatornaépítő csoportot irányítottam. A főszakács-helyettes is egy gyulai hentes volt. Itt tudtunk segíteni azokon, akik már nem bírták tovább a zárkában tartózkodást. Jeleztük az őrök felé, hogy szükségünk volna azokra az emberekre a munkavégzés során. Az őrök így hozzájárultak, hogy kijöjjenek dolgozni. Az őrök a munkavégzésekkel meg voltak elégedve, így helyt adtak a kéréseinknek.
Tökölről visszahoztak bennünket Gyulára bírósági tárgyalásra, majd innen annak végeztével gyűjtőfogházba kerültünk. Néhányan onnan szabadultunk, én 1958. szeptember 15-én hazajöttem Gyulára, ahol ezek után kertészkedéssel foglalkoztam. Rövid időn belül azonban kétszer hat hónapra ismét rendőrségi felügyelet alá helyeztek. 1960 januárjában behívattak a rendőrségre, és ott a pártvezetők jelenlétében közölték velem, hogy „nem vagyok kívánatos személy Gyulán”, és keressek magamnak máshol munkahelyet, mihamarabb költözzünk el Gyuláról. Eddig nem hangoztattam, de az eddig leírtakból talán kiolvasható volt, hogy a sorsom – a körülményekhez és másokéhoz képest – aránylag jól alakult. Családomról a börtönidőszak alatt a feleségem szülei gondoskodtak. A rabok megaláztatásán kívül az otthon maradottaknak kellett a nagyobb terhet elviselni. Nagy feladat előtt álltunk, mert ezután következett az új munkahely keresése és az elköltözés. Ki tudta, hogy mi vár ránk? Tovább is bíztam a sorsban, így most visszatekintve az elmúlt 60 évemre, a szilárd hitem beigazolódott. Előadásaimban is mindig azt mondom a fiataloknak, hogy a reményt soha nem szabad feladni! A munkahelykeresés során fiatalkori ismerősöknél próbáltam kapcsolatokat keresni, ami sikerült is. Budapesten a XIII. kerületi I.K.V-nál műszaki vezetőként dolgozott Moldoványi György. Felutaztam Budapestre, ahol mindjárt a főmérnökhöz vezettek, akinek Moldoványi jó barátja volt.
Lehet, felmerül egyesekben, hogy annak, amit mostantól írok, mi köze ’56-hoz? Először is: többünket elűzték Gyuláról, sokan az országot is elhagyták, mert nem akartak Mány Erzsébet és Farkas Mihály sorsára jutni (akiket 1957-ben Békéscsabán brutálisan megkínoztak, majd kivégeztek). Az én országon belüli „száműzetésem” is ’56 miatt történt.
A főmérnökkel való tárgyalás sikerrel végződött. Megkérdezte, hogy mi a végzettségem. Elmondtam neki, hogy 1944-ben végeztem Szegeden a felsőfokú Vas- és Fémipari Iskolában. Ő erre a kezét nyújtotta, majd azt mondotta: „Én is ott végeztem, fel vagy véve!” Egy kis gondolkodás után megkérdezte tőlem, hogy baj volna-e számomra, ha egyelőre csak fizikai állományba venne fel. Nem nehezményeztem, így legalább 1000 Ft-tal többet tudtak fizetni havonta számomra. Ebben egyeztünk meg.
Először egy 26 fős műhely vezetésével bízott meg. A fizikai állománynak azért örültem, mert így nem kellett erkölcsi bizonyítványt beadni. Jól mentek a dolgok, a műhely munkájával minden vonalon meg voltak elégedve. 1961 decemberében a munkaverseny kiértékelésekor közölték a vállalat dolgozóival és velünk, hogy első lett a műhelyem, én pedig „Kiváló Dolgozó” kitüntetést kaptam. Közben a lakásproblémánk is megoldódott, sikerült társbérletbe költöznünk. Budapestről Nádházi Jánoshoz titokban jártam haza, mert tudtam, hogy megfigyelnek. Tervezgettünk, hogy ha lehetne, akkor mit csinálnánk. Más ’56-osokat is beavattunk a terveinkbe.
Az 1989-es rendszerváltás után már kissé bátrabban foglalkoztunk az elképzeléseinkkel, közösen elhatároztuk, hogy ha módunk van rá, akkor Gyulán valamelyik utcát ’56-ról neveztetjük el. A barátaim engem bíztak meg, hogy vegyem fel a kapcsolatot a városvezetéssel. Sajnos kezdetben, gyanítom, a múlt szellemétől övezve, még valamennyien igen félve álltak a kérdéshez. Hihetetlen gyorsan elteltek az évek, 2005-ben pedig nagy megrendüléssel eltemettük szegény Nádházit. Számomra ez óriási veszteség volt, egyszerűen nem tudtam, hogy mit tegyek, hogyan és merre tovább, legjobb barátom igazhitű elveivel szállt sírba.
Ugyan Búzás Elemér barátom biztatott, hogy ne adjam fel. Szó szerint a következőket mondta: „Veled a jó Istennek még tervei vannak”. A temetésen nagy meglepetés ért, amikor egy számomra eddig ismeretlen hölgy nemzeti színű szalaggal átkötött koszorút helyezett el a barátom sírján. Kérdésemre közölték, hogy ő Dr. Perjési Klára, aki jelenleg a város polgármestere. Ez a pillanat új erőt adott és tiszta képet, mit kell még tennem. Visszautaztam Budapestre, majd telefonon felhívtam a Gyulai Polgármesteri Hivatalt, a polgármester asszonytól lehetőséget kértem és kaptam egy találkozásra. Hazajöttem, és a polgármester asszony egy őszinte beszélgetés után – amikor is elmondtam az elképzeléseimet –, közölte, hogy egyetért velem, sőt támogat, csak az a kérése, hogy minden előre rögzített, törvényesített keretek között történjen.
Később Dr. Görgényi Ernő – akkor még az ’56-os ügyekben szociálisan érzékeny, gyakorló ügyvéd, ma pedig méltó utód a polgármesteri székben – felajánlotta támogatását, vállalta, hogy segít az általam létesítendő Október 23. Alapítvány jogi hátterének biztosításában, a kuratórium megalakításában, és ha kell, ezentúl minden ’56 szellemiségét pártoló ügyben jogi támogatást nyújt. Egy alapítványi döntőszervet hoztam létre, amelynek vezetésére az ’56-os gyulai események avatott szakértőjét, a kiváló levéltáros-történészt, Dr. Erdmann Gyulát kértem fel. A létrejött alapítvány legfőbb célkitűzése a gyulai 1956-os emlékmű gondozása, a történelmi események fel- és megidézése, az emlékezés ébren tartása és a gyulai ’56-os „legendák” nyugdíjas életének segítése, mindennapjaik jobbá tétele. Az emlékmű – amely alapvetően a legfőbb célkitűzésünk volt – megtervezésére Kiss György szobrászművészt kértem fel, aki a kivitelezőkről is gondoskodott. Ragaszkodtam hozzá, hogy egy lyukas zászlót szimbolizáló emléket kapjon Gyula városa. A Polgármesteri Hivatal és a lakosság segítségével sikerült támogatókat szereznem, így az emlékmű 2006-ban végre elkészülhetett. Az elképzeléseknek megfelelően 2 év múlva egy márványtábla is felavatásra került, amely őrzi a kivégzettek, bebörtönzöttek és internáltak névsorát. Pár évvel később, szintúgy kérésemre, a Harruckern tér Élővíz-csatorna felé eső részének nevét Gyula Város Képviselőtestülete Október 23. térre változtatta. A Nádházival kigondolt álmok egy része megvalósult. Ám ezt az álmot illik folytatni, ’56 szellemét nem lehet feledni és feladni!
Az idei jubileum alkalmából újabb emléktábla-avatást tervezünk, és nagyszabású rendezvényekkel emlékezünk az egykori hősökre, koszorút helyezünk el tiszteletükre, és megszervezzük a még élő, ’56-os gyulai érintettek baráti találkozóját. Amíg erőm engedi, folyamatosan figyelem és segítem az alapítvány munkáját (http://oktober23alapitvany.hu/), és boldog vagyok, hogy megérhettem azokat a demokratikus, jelentős változásokat, amelyekre a rendszerváltásig még csak nem is gondolhattam.
A fent leírtakat azért tartottam szükségesnek közreadni, mert ez döntő része volt az életünknek. Gondolataim továbbra is 1956-tal foglalkoznak, az emlékmű, a márványtáblába vésett nevek, az Október 23. tér, az Október 23. Alapítvány jelent nekem mindent, és mint ahogy sok százezer vagy millió embernek is, nekem is ez volt az álmom, amely álom, úgy tűnik, valóra vált, és ezzel tartoztunk az élőknek és holtaknak egyaránt!
Gyula, 2016. április 25.
*Gyula város 1956-os polgármestere, az Október 23. Alapítvány – Gyula alapítója.

matches: Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság