text:
Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Bíróságának joggyakorlatában* - PDF
Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Bíróságának joggyakorlatában*
Download "Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Bíróságának joggyakorlatában*"
1 Kovács Péter Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Bíróságának joggyakorlatában* 1. Az elsõ négy évtized visszafogottsága A jogállamisághoz ragaszkodó államok kohéziójának erõsítésére Winston Churchill ötlete alapján életre hívott Európa Tanács, s annak legfontosabb szerzõdése, az Emberi Jogok Európai Egyezménye, az Emberi Jogok Európai Bírósága által meghozott immár jócskán ötezer fölé csúszó számú ítéletbõl kialakított, evolutív judikatúrával az emberi jogok nemzetközi védelmének méltán híres, s méltán a leghatékonyabbnak tartott nemzetközi intézménye. Közismert azonban, hogy az impresszionáló méretû joggyakorlatban elenyészõ számú olyan ítélet született, amely a nemzeti, nyelvi, etnikai kisebbségek ügyeivel foglalkozott volna. Mi volt ennek az oka? Hiszen az Emberi Jogok Európai Egyezményének van olyan cikke, amelyik nevében is utal az ilyen kisebbségekre, 14. cikke többek között a kisebbségekkel szembeni hátrányos megkülönböztetést is tiltja. 1 E cikk jogvédelme azonban nem autonóm jellegû, hanem csak az egyezményben vagy kiegészítõ jegyzõkönyveiben tételesen rögzített joghoz kapcsolódhat. Az Emberi Jogok Európai Egyezményének alapfilozófiája azonban az egyéni jogvédelemhez, az emberi jogok individuális felfogásához kapcsolódik, s az ún. kollektív jogok védelmét csak igen-igen korlátozottan vállalja fel. 2 Igaz ugyan, hogy mindenekelõtt a kiegészítõ jegyzõkönyvekben találunk olyan jogokat 3, amelyeket általában az ún. csoportjogok gyûjtõnév alatt szoktak említeni, a döntõ azonban az, hogy ezekben az esetekben elméletileg is individualizálódik a sértett, aki ily módon panasszal fordulhat az Emberi Jogok Európai Bizottságához. Számos esetben a csoport, illetve nem-kormányzati szervezet felperesi legitimációját megalapozó egyéni sértettségi kategória, azaz az egyéni áldozati mivolt nehezen állapítható meg. E tanulmány kereteit meghaladná annak kifejtése, hogy az ún. közvetett sértett és a potenciális sértett kategóriájának a bizottsági és bírósági judikatúrában történt elismerése mennyiben szélesítette e kört. 4 * A nemzetközi szervezetek szerepe a kisebbségvédelemben c., az Európai Összehasonlító Kisebbségi Kutatások Közalapítvány által szervezett konferencián (2004. december 10-én, Budapest, Kossuth Klub) tartott elõadás szerkesztett anyaga.
2 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 221 Tagadhatatlan, hogy a talán szûkkeblûnek minõsíthetõ individuális megközelítés az államok által eleve könnyebben fogadható el, de az sem feledhetõ, hogy egyértelmûen bebizonyosodott, az emberi jogvédelmi intézményi mechanizmusok közül a valóban hatékonyak eddig az individuális megközelítésre alapozódtak. Mindenesetre tényként állapíthatjuk meg, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezményének 14. cikke, jóllehet gyakran került az Emberi Jogok Európai bírósága elé, csekély volt azon ügyek száma, ahol nemzeti, etnikai, nyelvi kisebbségek vagy ezekhez tartozó személyek panaszai kapcsán született volna ítélet, vagy egyáltalán ebbe a problematikába illeszkedett volna. (Ettõl független kérdés az, hogy egyéb, ún. modern kisebbségek bevándorló, homoszexuális, szektahívõ stb. esetei igen gyakran kerültek a strasbourgi bírák elé.) Tagadhatatlan, hogy áttételesen, az ügy mögöttes lényegében azért felfelsejlett alkalmanként, hogy a büntetõeljárási garanciák hiánya vagy kegyetlen volta miatt panaszolt rendészeti fellépés nem ex nihilo jelent meg, hanem igenis: etnikailag színezett volt. 5 Az egyértelmû kisebbségi ügyek amelyeket lejjebb tárgyalunk csekély száma ellenére születtek olyan ítéletek, amelyek alapvetõen hozzájárultak az Emberi Jogok Európai Bíróságára oly jellemzõ jogfejlesztõ ítélkezési gyakorlat tartópilléreinek megalapozásához. Így történt ez mindenekelõtt a hátrányos megkülönböztetés tilalmát elõíró 14. cikk esetében. Az egyértelmû állásfoglalás itt annál is inkább elengedhetetlen volt, mivel jelentõsen különbözött a 14. cikk francia 6 és angol 7 nyelvû szövege. Elõbbi mindennemû különbségtételt tiltani látszott, utóbbi csak a diszkriminatív jellegûeket. A 14. cikk végsõ soron az olyan elbánásbeli különbségtételt tiltja, mely nélkülözi az objektív és ésszerû igazolhatóságot 8, vagy ha hiányzik az ésszerû arányosság az alkalmazott eszközök és az elérni szándékozott cél között. 9 A contrario jogszerû az elbánásbeli különbségtétel, amennyiben lényegileg különbözõ tények objektív értékelésén alapul, s ha a közérdektõl hajtva, a közösség érdekeinek védelme és az Egyezmény által biztosított jogok és szabadságok közötti igazságos egyensúlyt is biztosítja. 10 Melyek is voltak tehát az Emberi Jogok Európai Bírósága elé került ilyen természetû 11 ügyek? A belga nyelvi ügyben 12 hozott ítélet szövegébõl már közöltünk bizonyos részleteket: ez az ítélet ugyanis nemcsak a kisebbségvédelemben minõsül mérföldkõnek, hanem általában alapvetõ viszonyítási pont a non-diszkriminációs ítélkezési gyakorlatban. Az egyik legtöbbet idézett kvázi-precedenssé vált ez az ítélet. A belga nyelvi ügynek a lényege a következõ volt: a belgiumi etnikai status quo megõrzése érdekében az országot nyelvi szempontból közigazgatá-
3 222 MÛHELY silag már régen kettéválasztották (s utóbb ezt a folyamatot tetõzte be az 1993-as föderalista alkotmányreform), egy északi, flamand nyelvû körzetre, egy déli, francia nyelvû (vallon) körzetre, valamint a kétnyelvû brüsszeli régióra osztották, s ezeket az állam keleti övezeteiben egy német nyelvi körzet egészítette ki. Az 1930-as és 1960-as években több törvényben, illetve rendeletben azt is részletesen szabályozták, hogy az oktatásügy milyen intézményrendszerrel idomuljon ehhez a területi beosztáshoz. A 19. század második felében ugyanis egyértelmûvé vált, hogy a szabályozatlanság egyfajta spontán vallonizálódást eredményez. Az oktatásügyi reformok által bevezetett megoldás alapelemei az alábbiak voltak: a kötelezõ, állami oktatás nyelve mindenütt a régió nyelve volt, a másik állami nyelvet kötelezõ jelleggel, viszonylag magas óraszámban tanították, de csak a középiskolákban. Ha a régióban a másik nyelvet anyanyelvének valló szülõ gyermekét ezen a nyelven kívánta taníttatni, két lehetõsége volt: i. egy brüsszeli iskolába vagy pedig a másik régió oktatási intézményeibe járatta gyermekét, vagy ii. a régióban létesített, nem a régió nyelvén oktató és állami támogatást ex lege nem élvezõ magániskolába íratja be. A benyújtott keresetek az alábbiakat panaszolták: a. Azzal, hogy a belga állam nem támogatja olyan iskolák létesítését, amelyek nem a régió nyelvén tanítanak, megsérti az egyénnek a tanuláshoz való jogát 13, a magán- és családi élet integritásához való jogot 14, illetve ezekkel kombinálva a 14. cikket. b. Ugyanezen jogok szenvednek sérelmet akkor is, amikor a belga állam azoktól az iskoláktól is megvonja a szubvenciót, amelyek a régió nyelvén oktató osztályok mellett a másik nyelven tanító osztályokat is fenntartanak. c. A kétnyelvû Brüsszellel szomszédos, de flamand zónába tartozó hat, bizonyos mértékben már elfranciásodott helység 15 különleges, átmeneti státust kapott. Itt a francia nyelven történõ oktatást az óvodában és az általános iskolában 16 helyben lakó, francia anyanyelvû szülõ kérésére meg kell szervezni. Ezek a könnyítések a középfokú oktatásra nem terjedtek ki, s ez a felperesek szerint szintén a fenti három cikkbe ütközött. d. A Brüsszelen kívül lakó, de a fõvárosi iskolába beiratkozott gyermek számára az oktatás nyelve az állandó lakóhely régiójának nyelve, kivéve azt az esetet, ha a családfõ ezzel ellentétes anyanyelvi nyilatkozatot tesz, de ez utóbbi megalapozottságát egy nyelvészeti bizottságnak kell megerõsítenie. A felperesek ismét a fenti három cikkre hivatkoztak keresetükben. e. Abban az agglomerációban, amelybe a c. kérdéscsoportban jelzett hat helység is tartozik, mûködnek francia nyelven oktató és államilag szubvencionált középiskolák, de ezekbe csak a diplomáciai, konzuli képviseletek dolgozóinak a gyermekei, valamint azok a francia anyanyelvû gyermekek nyerhetnek felvételt, akiknek szülei ezekben a helységekben laknak. Az
4 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 223 e helységeken kívül lakó családfõ, ha anyanyelve a francia, nem kérheti gyermeke felvételét ezekbe a középiskolákba, a flamand anyanyelvû szülõ azonban lakóhelyétõl függetlenül járathatja gyermekét a terület flamandul oktató gimnáziumaiba. (A fenti három cikk sérelmére hivatkoztak ebben az esetben is.) f. A nem az adott régió nyelvén oktató, következésképpen nem szubvencionált magániskolák, magángimnáziumok szabadon dönthetnek a régió nyelvének oktatási tematikájáról. Ha azonban ez nem ér el egy bizonyos minimális óraszámot, úgy az állam fenntartja a jogot, hogy a gimnáziumi végbizonyítványt ne ismerje el egyenértékûnek. Ez csak úgy orvosolható ( homologable ), ha a diák egy független bizottság elõtt a teljes tananyagból, de az általa választott nyelven vizsgát tesz. Ez de facto érettségi vizsgát jelent, amelyet az állami gimnáziumok és az ajánlott nyelvi oktatási követelményeket betartó magániskolák diákjainak nem kell letenniük. Egyébként ilyen vizsga letétele nélkül is végezhet fõiskolai, egyetemi tanulmányokat a jelölt, de ebben az esetben nem szerezhet állami, illetve akadémiai fokozatot, hanem csak tudományos fokozatot kap. Az elnevezés félreérthetõsége, illetve a magyar nyelvû szakkifejezések bevett tartalma miatt jegyezzük meg, hogy a grade légal ou académique, illetve a grade scientifique közötti különbségnek az a lényege, hogy az utóbbi típusú egyetemi diploma bizonyos közjogi, államigazgatási vonatkozású funkciók (ügyvéd, közjegyzõ, orvos) betöltésére nem jogosít. Ez a megkülönböztetés a felperesek értelmezésében ugyanazt a három cikket sértette. Az Emberi Jogok Európai Bírósága csak az e. pont alá csoportosított keresetek kapcsán állapította meg az Emberi Jogok Európai Egyezményének (ti. a 14. cikknek) a megsértését, a többi panaszt elutasította. Érvelése azon alapult, hogy az I. Jegyzõkönyv 2. cikke nem egy tevési, hanem csak tartózkodási kötelezettséget ró az államra, azaz az állam nem követ el jogsértést, amikor nem nyit, illetve nem szubvencionál iskolákat. A többnyelvû Belgiumban az elkülönülõ régiókban használatos nyelveken történõ oktatás megszervezése a közérdeknek megfelelõen történt, s nem fedezhetõ fel kirívó aránytalanság a célok és az eszközök között. Nem ró ez a rendszer aránytalan terhet a flandriai szülõkre még akkor sem, ha gyermekeiket a déli frankofón állami iskolákba járatják. Ez járhat bizonyos kényelmetlenséggel, de semmiféleképpen sem jelent beavatkozást a családi életbe, egyebek között sem, mivel a szülõk szabadon választják meg az iskoláztatási formát. A hat fõváros környéki község ügyében a Bíróság jogszerûnek ítélte az anyanyelvi nyilatkozat ellenõrzését, s így tulajdonképpen ugyanazt az álláspontot tette magáévá, mint amelyet az Állandó Nemzetközi Bíróság a felsõ-sziléziai német iskolák ügyében vallott 16, azaz, hogy az állam felülbírálhatja, hogy a valóságos helyzetet tükrözi-e egy ilyen deklaráció.
5 224 MÛHELY A gimnáziumi végbizonyítványok homologációjával kapcsolatos kérdésben is a kormány érvelését fogadta el a Bíróság: célszerû az egyes régiók nyelvi egységét megõrizni, s hozzásegíteni a diákokat ahhoz, hogy elsajátítsák annak a régiónak a nyelvét, ahol laknak, és ahol feltehetõen dolgozni is fognak. A vizsgarendszer az összes körülményt (vizsgadíjat, korlátlan utóvizsga-lehetõséget, bukási arányszámot) figyelembe véve nem jelent aránytalan többletterhet, s közérdekû célt szolgál. A hat speciális státusú község középiskoláiba történõ beiskolázás módszere azonban diszkriminatív, mivel a megkülönböztetés alapja valójában nem is a lakóhely, hanem a nyelvi hovatartozás, állapította meg a Bíróság, és kötelezte Belgiumot a sérelmes helyzet orvoslására. A Mathieu-Mohin és Clerfayt képviselõk ügyének 17 lényege a belgiumi népképviseleti szervek felépítésének az Emberi Jogok Európai Egyezményével való összeegyeztethetõsége volt a föderalizáció elõtti idõszakban. Belgium három nagy nyelvi egysége, a francia, a flamand és a német ugyanis egy-egy jogi személyiséggel is rendelkezõ közösséget (communauté) alkot, amely a kulturális, oktatási, együttmûködési (ideértve a határokon túlra átnyúló kulturális együttmûködést is), nyelvhasználati kérdések szabályozásában bizonyos hatáskörrel rendelkezik. E kollektív személyi autonómiát a flamand közösség tanácsa (Vlaamse Raad), a francia közösség tanácsa (Conseil de la Communauté française), illetve a német etnikum képviselete testesítik meg. Ettõl elviekben kell megkülönböztetni a területi autonómia rendszerét. A frankofón területeken az önkormányzati igazgatást a vallon regionális tanács (Conseil régional wallon) végzi, a flamand területekre azonban az elõbb említett flamand közösség tanácsának hatásköre terjed ki. Bármelyik etnikumhoz tartozó képviselõjelölt megválasztható a választókerületekben, akár helyi, akár országos választásról van szó. Azt azonban, hogy a flamand vagy a vallon frakcióhoz fog-e tartozni, nem anyanyelve vagy pártállása dönti el, hanem az, hogy képviselõi esküjét melyik nyelven teszi le. A vallon Mathieu-Mohin és Clerfayt képviselõket a Brüsszel melletti, részben elfranciásodott, de jogilag flamand körzetekben 18 választották meg. Képviselõi esküjük nyelvének megválasztása okozta számukra a gondot, ugyanis ha franciául esküsznek fel (mint ahogy az egyébként végül történt), akkor nem vehetnek részt a flamand közösség tanácsának munkájában, azaz a területileg illetékes testület tevékenységében. Ha flamandul teszik le az esküt, akkor a helyi ügyek intézésébe nagyobb beleszólási lehetõséget kapnak, azonban nem dolgozhatnak a francia közösség tanácsában, amely pedig választókerületük vallonjai feletti személyi hatáskörrel bír. Ráadásul bizonyos parlamenti szavazásoknál az sem közömbös, hogy hány képviselõ is alkotja a nyelvi frakciót.
6 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 225 A két képviselõ a strasbourgi szervek elé vitte a választásokat és a tanácsok jogkörét szabályozó 1980-as törvényt, mivel az úgymond sérti az I. Jegyzõkönyv 3. cikkét 19, illetve ezzel kombinálva az Emberi Jogok Európai Egyezményének 14. cikkét. A Bíróság azonban úgy ítélte meg, hogy az adott esetben egyik cikk sem szenvedett sérelmet. Az államok ugyanis széleskörû manõverezési szabadsággal 20 rendelkeznek a 3. cikk érvényesítésében, és az ennek a a szabadságnak a keretei között alkotott belga törvény célja az, hogy csillapítsa az országon belüli nyelvi feszültségeket a stabilabb és decentralizált struktúrák létesítésével 21. A Bíróság szerint a törvény legitim volta a parlamentben folytatott vitából, és túlnyomó többséggel megvalósult elfogadásából is kitûnik. 22 A Bíróságnak az volt a végkövetkeztetése, hogy így a nyelvi kisebbségek arra vannak ösztönözve, hogy olyanokra szavazzanak, akik képesek és készek régiójuknak a nyelvét használni. [...] Egy ilyen helyzet a tapasztalatok szerint még nem fenyegeti ezeknek a kisebbségeknek az érdekeit amennyiben a politikai és jogrendszer kellõ garanciákat ad, például különbözõ minõsített többségû szavazások intézményesítésével az elhamarkodott vagy önkényes módosítások ellen 23. Érdemes kitérni arra a két ügyre is, ahol nem effektív kisebbségvédelemrõl volt szó, hanem éppen ellenkezõleg, a területi autonómia miatt nem volt egyértelmû, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezménye mennyire kondicionálja a partikuláris jogalkotást egy adott országon nevezetesen az Egyesült Királyságon belül. A Tyrer c. Egyesült Királyság ügy 24 alapproblémája onnan eredt, hogy a szó szoros értelmében véve alkotmányjogilag nem az Egyesült Királysághoz tartozó, hanem a brit koronához csatolt külön test (dependency) státusát élvezõ fõs Man-szigeten a botbüntetés a helyi kódex által elõírt törvényes büntetési nem volt. A kisebb garázdaságért három botütésre ítélt gimnáziumi tanuló perében 25 témánk szempontjából az volt az érdekes, hogy a Bíróság részletesen foglalkozott ítéletében az autonómia és az emberi jogok kapcsolatával. A brit parlament ugyanis egy constitutional convention értelmében a Man-sziget vonatkozásában tartózkodik attól, hogy törvényhozása helyi érdekû ügyeket érintsen, s a tradicionális értelmezés a helyi büntetõ politikát is idesorolta. A helyi törvényhozás, a Tynwald azonban határozottan botbüntetéspárti, akárcsak egy felmérés szerint a nagykorú Man-polgárok többsége is. Így amikor Anglia, Wales és Skócia 1948-ban, majd Észak-Írország 1968-ban eltörölte ezt a büntetési nemet, a kis sziget nem követte példájukat. A Bíróság elõtt a Man-sziget igazságügyminisztere többek között az Egyezmény 63. cikkét is kimentési okként említette. 26 Az igazságü-
7 226 MÛHELY gyminiszter szerint a helyi önkormányzati önállóság, a lakosság körében uralkodó botbüntetéspárti meggyõzõdés a 63. cikk 3. bekezdése értelmében mentesíti a brit koronát a felelõsség alól. Ítéletében azonban a Bíróság leszögezte, hogy e területi klauzulát elsõdlegesen a szerzõdéskori gyarmati viszonyokra kell vonatkoztatni. 27 Ennek ellenére kitért arra is, milyen keretek között érvényesíthetõ az autonómia az egyezményi kötelezettségekkel szemben. Az eltérés jogszerûségét a szükségesség nyilvánvaló és döntõ bizonyítékával 28 lehet megalapozni, a meggyõzõdés és a helyi közvélemény még nem minõsíthetõ ilyennek. 29 Ráadásul a Man-sziget nemcsak régi és igen fejlett politikai, társadalmi és kulturális hagyományokkal rendelkezik, hanem egyszersmind modern társadalom is. [...] Nem tekinthet így el az ideálok, politikai hagyományok, a szabadság és a jog uralma tiszteletben tartásának közös örökségétõl 30. Ez azt is jelenti, hogy semmiféle, a közrend fenntartásának szükségességére hivatkozó állítólagos helyi követelmény (nécessité locale) sem jogosít fel egy államot sem arra, hogy az Egyezménnyel összeegyeztethetetlen, embertelen, megalázó büntetést alkalmazzon. 31 A Gillow c. Egyesült Királyság ügyben 32 hozott ítéletében a Bíróságnak a szintén dependency státusú Csatorna-szigetek egyikének, Guernsey-sziget jogalkotásáról kellett döntenie. A lakossal rendelkezõ sziget autonóm igazgatása nagy súlyt fektetett arra, hogy a betelepülõk miatt a helyi lakosság ne kerüljön hátrányos helyzetbe, ne kényszerüljön elvándorolni, ne híguljon fel a sziget saját guernsey identitású lakossága. Ennek a törekvésnek az eszköze az ingatlanok használati, bérleti viszonyainak az ellenõrzése lett. A mérsékelt árú (illetõleg lakbérû) lakásokat, házakat egy Guernsey-re betelepülõ idegen csak a helyi közigazgatás engedélyével szerezheti meg, illetve veheti használatba. A számtalanszor módosított, az ítélethirdetéskor január 1. óta hatályos szabályozás szerint az évi 50 font ingatlanadót el nem érõ lakásokhoz, házakhoz idegen csak két feltétel teljesülése esetén juthat. Ezek a következõk: ha a helyi közigazgatás megítélése szerint a közösség számára lényeges állás tölt be, és ha a lakhatási engedéllyel bírók (azaz õslakosok ) igényeit meghaladó mértékben van lakás. Joseph Gillow 1956-ban költözött a szigetre, mint a terület kertészeti tanácsadó szolgálatának kinevezett igazgatója ra felépítette a Whiteknights villát a szigeteken vásárolt telken tól 1978-ig egy élelmezési-mezõgazdasági segélyszolgálat képviselõjeként a tengerentúlon dolgo-
8 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 227 zott, de nyugdíjazása után vissza akart térni a villába, amelyet addig bérbe adott. A közben szigorúbbá változott szabályozás miatt azonban, mint nyugdíjas, nem kapott engedélyt saját házának használatba vételére, jóllehet abból a bérlõ idõközben kiköltözött. A felesége által betöltött tanítónõi állást pedig nem minõsítették a közösség számára lényegesnek. A Gillow-házaspárnak a guernsey jogalkotásnak és közigazgatásnak az Egyezményt és annak jegyzõkönyveit sértõ szabályait 33 kifogásoló keresetében a Bíróság olyan elemeket talált, amelyek egy igen kiegyensúlyozott ítélet meghozatalára adtak módot. Jogszerûnek minõsítette ugyanis a kifogásolt guernsey jogalkotást, mivel elfogadható, ha a hatóságok arra törekednek, hogy a lakosságot Guernsey kiegyensúlyozott gazdasági fejlõdésével összeegyeztethetõ keretek között tartsák. Szintén legitim [...], hogy a mérsékelt bérû lakásokra szóló engedélyek odaítélésénél bizonyos elõnyben részesítik azokat, akik szoros kapcsolatban állnak a szigettel, vagy a közösség számára lényeges állást töltenek be. A vitatott jogalkotás tehát a sziget gazdasági jólétét szolgálja 34, s a guernsey jogalkotó jobb helyzetben van, mint a nemzetközi bíró, hogy megítélje, milyen következményekkel járna az ellenõrzés lazítása. 35 A guernsey közigazgatás azonban az in abstracto konform jogrendszert in concreto az Egyezményt sértõ módon, aránytalan szigorúsággal alkalmazta a Gillowházaspárra. Az ügyben egyébként az 1. és a 4. Jegyzõkönyv megsértését is panaszolta Gillow, azonban a Bíróság azt állapította meg, hogy az ezekbe a dokumentumokba is beépített területi klauzulák 36 nyújtotta lehetõségekkel Nagy-Britannia eddig nem élt: egyik jegyzõkönyv hatályát sem terjesztette ki Guernsey-re. 2. A strasbourgi joggyakorlat megújulása az ezredfordulón? A nemzeti, etnikai, vallási kisebbségek 1999-ben szép karácsonyi ajándékot kaptak az Emberi Jogok Európai Bíróságától: a Bíróság a Serif c. Görögország ügyben 37 a panaszos javára döntött. A Balkán-félsziget kisebbségi problémái ügyében született ítélet már egy újabb joggyakorlati utat sejtet. Az Európa Tanácsnak a Berlini Fal leomlását követõen bekövetkezett, a közép- és kelet-európai államokkal történt kibõvülésével sokan arra számítottak, hogyha kerül is esetleg egy kisebbségi panasz az Emberi Jogok Európai Bírósága elé, az valamelyik közép- és kelet-európai újonnan felvett tagállamból fog érkezni. A szervezet vezetõi és magas rangú tisztviselõi gyakran szinte szuggerálták ezen államoknak, illetve kisebbségi politikusaiknak, hogy vitáikat a strasbourgi bírák elé vigyék, ahelyett, hogy belpoltikai alkotmányjogi vagy éppen államközi vitákat, feszültségeket generálnak.
9 228 MÛHELY Mindezen jóslatok ellenére, az ezredfordulóval remélhetõleg nemcsak dátumszerûen, hanem szimbolikusan is egybeesõ, sikerrel végigvitt kisebbségi panasz nem innen, hanem az évtizedek óta tag Görögországból érkezett, s az ottani muzulmán közösség autonómiáján esett sérelemre mutatott vissza. Az ügy végsõ soron a modern Görögországnak a két balkáni háborúhoz és az elsõ világháborúhoz kötõdõ megszilárdulására mutat vissza. A függetlenségét 1829-ben visszanyert Görögország a meggyengült Török Birodalommal vívott háborúkból a 20. század elején jelentõs területi nyereségekkel került ki. A nemzetközi közösség mindazonáltal különbözõ kisebbségvédelmi vonatkozású szerzõdések megkötését írta elõ, amelyek a görög területen maradó muzulmánok számára bizonyos autonómiát 38 biztosítottak. Ez a tulajdonképpen inkább személyi, mintsem területi bázisú autonómia alapvetõen a vallási élethez, s az ahhoz kapcsolódó családi jogviszonyokhoz kötõdött. A Szövetséges és Társult Fõhatalmakkal augusztus 10-én kötött két sèvres-i szerzõdés közül az egyik az november 27-i neuilly görög török békeszerzõdést egészítette ki, meglehetõsen általános formában megerõsítve a muzulmán közösségek autonómiáját: Görögország elfogadja, hogy megteszi a szükséges lépéseket ahhoz, hogy a muzulmánok a családjogi és a személyi státushoz kapcsolódó ügyeiket a muzulmán szokásjoggal összhangban intézhessék. Az január 30-i görög török lakosságcsere-egyezmény és az július 23-i lausanne-i béke Görögország muzulmán kisebbsége számára a sèvres-i szerzõdésben rögzítettel azonos védelmet írt elõ. 39 Ezeket a nemzetközi jogi kötelezettségeket a görög belsõ jogba megfelelõ módon beépítették. Alkalmazásuk mindaddig nem vetett fel nehézségeket, amíg a görög jog maga nem változott meg. Az irányadó évi törvény rögzítette, hogy a mufti a közösség által választott méltóság, és jóllehet az ilyen választások részletszabályainak pontosítására hivatott végrehajtási rendelet meghozatala elmaradt, különösebb probléma nem vetõdött fel a gyakorlatban ben azonban módosították a törvényt, megváltoztatva a mufti kiválasztására vonatkozó szabályokat. Ettõl fogva a köztársasági elnök nevezte ki, az oktatási miniszter elõterjesztésére, akinek ehhez a helyi prefektussal és az állam által a muzulmán érdekek megjelenítésére hivatott, állami felkérés alapján összeállított tanáccsal kellett konzultálnia. Miután a korábbi rodopi mufti jobblétre szenderült, egy ideiglenes muftit nevezett ki a köztársasági elnök, majd az illetõt 1990-ben meg is erõsítette funkcióiban. A muzulmánok jelentõs része azonban követelte a muftiválasztás megtartását, amelyet a görög hatóságok elutasítottak arra hivatkozva, hogy a reform óta a muftiválasztás, mint intézmény megszûnt.
10 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 229 A hívek azonban nem hagyták annyiban, megszervezték a választást, és ennek eredményeként Serif úr kapott bizalmat. A görög állami hatóságok azonban nemcsak, hogy nem ismerték el az õ mufti minõségét, hanem büntetõ eljárást indítottak ellene a vallási szimbólumok bitorlása címén. Tény, hogy Serif valóban felöltötte a muftik hagyományos, díszes ruháját, és a különbözõ vallási vonatkozású rendezvényeken beszédet is tartott. A görög büntetõ törvénykönyv pedig az ortodox egyház és az elismert vallások papjait megilletõ ruhák, stólák és egyéb szimbólumok jogtalan használatát büntetendõ cselekménynek minõsíti. A magát ártatlannak valló Serifet a büntetõperben bûnösnek nyilvánították és pénzbírság megfizetésére ítélték. A kissé szövevényes eset tényállását összefoglalva tehát azt lehet mondani, hogy a görög állam beavatkozott a muzulmán közösség vallási (ugyanakkor családjogi és perrendtartási elemeket is hordozó) autonómiájába, és amiatt büntette meg a panaszost, hogy az a vitatott állami törvényhozási reform elõtti szabályoknak megfelelõen járt el. A Serif által benyújtott panasz tulajdonképpen nem a muzulmán közösség autonómiáját korlátozó görög törvényhozási lépést vonta kétségbe. Ha nyilvánvaló is, hogy voltaképpen az autonómia léte és terjedelme képezte a probléma velejét, s nem véletlenül mind a panaszos Serif, mind az alperes görög kormány hosszasan elemezte az autonómiát biztosító régebbi szabályok és nemzetközi szerzõdések hatályosságát vagy éppen hatályvesztettségét, a panaszos tisztában volt azzal, hogy az Emberi Jogok Európai Egyezményében nincs olyan cikk, ami megfelelõen tudná lefedni a kisebbségi autonómia problematikáját. Marad tehát a vallásszabadságra vonatkozó 9. cikk 40, még ha a mufti egyszerre gyakorolt a vonatkozó írott és íratlan jogszabályok szerint nemcsak vallási, hanem világi, s mindenekelõtt bírói típusú funkciókat. A panaszos azt sem hagyta figyelmen kívül, hogy az utóbbi években Görögország több alkalommal is alperesként kényszerült megjelenni Strasbourgban a vallásgyakorlási szabadságba való beavatkozás miatt 41. Ezen perek közül Görögország többet is elvesztett. A görög kormány védekezésében elõször is kétségbe vonta a 9. cikk alkalmazhatóságát, mondván, hogy a mufti igazságszolgáltatási funkciói miatt itt voltaképpen a bíróvá válás szabályairól van szó, aminek nincs semmi köze a vallásszabadsághoz. 42 Szubszidiáriusan pedig azt terjesztette elõ, hogy amennyiben a bírák mégis alkalmazhatónak találnák a 9. cikket az esetre, úgy annak 2. paragrafusa kellõképpen indokolja a görög kormány eljárását. Az Emberi Jogok Európai Bírósága azonban miután utalt a vallásszabadság kollektív jellegére 43 úgy találta, az éppen, hogy a vallásszabadságba történt állami beavatkozás, hiszen a panaszost azért büntették meg, mert vallási méltóság köntösét viselte, s mert vallási ünnepen beszédet mondott a hívek elõtt. 44
11 230 MÛHELY Mint fentebb utaltunk rá, a görög kormány érvelésében azt is hangsúlyozta, hogy amennyiben mégis alkalmazható a 9. cikk, úgy viszont a beavatkozás a törvény által elõírt -nak tekinthetõ, hiszen a görög büntetõ törvénykönyvnek a vallási szimbólumok bitorlására vonatkozó szabályai ismertek. 45 A kormány hosszasan fejtegette, hogy a mufti választására, hatásköreire és tevékenységére vonatkozó nemzetközi jogi szabályok már régen hatályukat vesztették. A panaszos a maga részérõl vitatta, hogy az irányadó nemzetközi egyezményekbõl folyó kötelezettségek alól Görögország szabadulhatott volna. Tagadhatatlanul igen érdekes lett volna, ha az Emberi Jogok Európai Bírósága állást foglalt volna a régi, mindenekelõtt a Nemzetek Szövetsége égisze alatt kötött kisebbségvédelmi nemzetközi szerzõdések hatályosságának kérdésében. Emlékezetes ugyanis, hogy az ENSZ fõtitkárának a népszövetségi kisebbségvédelmi rendelkezéseknek (az Åland-szigetekre vonatkozó svéd finn megállapodás kivételével) hatálytalanságát kimondó jelentésével 46 ellentétes következtetésre jutott néhány állam alkotmányjogi gyakorlata, 47 a tudományos közvélemény pedig felületessége és prekoncepciós volta miatt bírálta. 48 Azt is lehetne mondani, hogy a Serif c. Görögország ügyben az alapproblematika végsõ soron e régi kisebbségvédelmi egyezmények hatályossága vagy hatálytalansága közötti vita eldöntése volt. Mindennek ellenére az Emberi Jogok Európai Bírósága nem élt a lehetõséggel, hogy véleményt nyilvánítson ebben a kérdésben mint ahogyan nemrégiben a hágai Nemzetközi Bíróság is megkerülte a válaszadást. 49 Az Emberi Jogok Európai Bírósága ugyanis arra a következtetésre jutott, hogy tulajdonképpen nem kell válaszolnia arra, hogy a törvény által elõírt -nak tekinthetõ-e a beavatkozás, mivel a 9. cikk 2. paragrafusának egyéb elemeivel amúgy is összeegyeztethetetlen a görög lépés. 50 A Bíróság elfogadta a görög kormány érvelését, hogy a beavatkozás jogszerû célra irányult, nevezetesen a közrend védelmére 51. Azt azonban már nem fogadta el, hogy a fellépés egy demokratikus társadalomban szükséges mértékû lett volna. A Bíróság hangsúlyozta, hogy még egy demokratikus társadalomban is szükség lehet arra, hogy bizonyos korlátokat vezessenek be annak érdekében, hogy a különbözõ vallási csoportok az érdekeiket összeegyeztethessék. 52 A Bíróság állandó joggyakorlata szerint azonban az ilyen korlátozásoknak egy parancsoló társadalmi szükségességnek kell megfelelniük, és arányosnak kell lenniük a követett, jogszerû céllal. 53 Mivel a panaszost kizárólag amiatt ítélték el, mert az õt önként követõ hívek elõtt vallási beszédet tartott, a Bíróság szerint egy ilyen szankció összeegyeztethetetlen egy demokratikus társadalom vallási pluralizmusának követelményeivel. 54
12 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 231 A Bíróság nem hagyta figyelmen kívül az abból fakadó tényleges és potenciális problémákat, hogy egyszerre két mufti is tevékenykedik ugyanott, s ráadásul mindez az igazságszolgáltatási illetékességet is érinti, mindazonáltal úgy vélte, hogy a tényállásban semmi sem utal arra, hogy Serif valódi igazságszolgáltatási funkciókat ténylegesen is gyakorolt volna. Ami a muzulmán vallási közösségen belüli esetleges meghasonlás, szakadás lehetõségét illeti, a Bíróság szerint nem tartozik az állam kötelezettségei közé a vallási közösségek egységes irányításának biztosítása. 55 A görög kormány arra is hivatkozott, hogy a muzulmán közösség megosztottsága feszültségeket gerjeszthet a keresztény és a muzulmán közösségek, sõt Görögország és Törökország között is. A Bíróság szerint azonban az állam feladata nem abban áll, hogy kigyomlálja egy esetleges feszültség okait, hanem annak biztosításában, hogy a különbözõ közösségek egymással szemben kellõ toleranciával viseltessenek. 56 A panaszos hivatkozott az Emberi Jogok Európai Egyezményének a véleménynyilvánítási szabadságot rögzítõ 10. cikkére 57 is. A Bíróság azonban nem tartotta szükségesnek, hogy döntsön a 10. cikk alkalmazhatóságának kérdésében, mivel a muftira a köntös viselése és a beszédek tartása miatt kirótt szankciónak az Emberi Jogok Európai Egyezményével való összeegyeztethetetlenségét a 9. cikk tekintetében, mint láttuk, már megállapította. 58 Az ítélet filozófiája különösen érdekes, ha a kisebbségi autonómia szemszögébõl nézzük. Mint ahogyan arra fentebb utaltunk, nézetünk szerint a Serif c. Görögország ügy igazi problémája a muzulmán közösség különleges autonómiájának jogi folyamatossága. 59 A muftit megilletõ funkciókra tekintettel a muzulmánok autonómiájáról vallott perbeli görög kormányálláspont kétértelmû és ellentmondásos volt: amikor az Emberi Jogok Európai Egyezménye 9. cikkének alkalmazhatóságát kellett tagadni, akkor a mufti világi jellegét hangsúlyozta, azaz a hellén területen élõ muzulmánok közötti vitában játszott bírói szerepet. A kormány szerint nincs jogi ok arra, hogy a bírák közül egyeseket kinevezzenek, másokat pedig válasszanak, hanem egységes bíróvá válási rendszernek kell érvényesülnie az ország teljes területén. (Ez az érvelés ráadásul figyelmen kívül hagyta azt, hogy a görög földön tevékenykedõ egyházak keretei közötti választási rendszerekbe a kormány nem avatkozott be.) Amikor azonban a két mufti létével összefüggõ vallási meghasonlás veszélyével érvelt a beavatkozás jogszerûsége mellett, akkor éppen a mufti tisztének vallási vonatkozásait domborította ki. 60 A beavatkozás szükségessége melletti érvelésében a kormány nagy hangsúlyt fektetett az egymással konkuráló két mufti létébõl fakadó veszélyek demonstrálására. Ugyanakkor nyilvánvaló az, hogy ez a konfliktusszituáció elsõdlegesen éppen a görög jogszabály-módosításra volt visszavezethetõ,
13 232 MÛHELY amikor egyoldalúan változtatták meg azt az autonómiarendszert, amely még a görög kormány perbeli álláspontja szerint is a közösség jogéletének egyik kulcsfontosságú eleme. Ráadásul a görög földön mûködõ elismert vallások esetében a kormány elismerte az egyházi személyiségek világi jogi pozícióját. 61 Azt lehetne tehát mondani, hogy a görög kormány ott követte el a hibát, amikor túllõve a célon, magát Serifet is szankcionálta: hiszen az autonómiába való beavatkozást nehezen lehetett volna Strasbourgban bepanaszolni. Ez a megállapítás azonban felületes lenne, és csak elsõ ránézésre lenne igaz. A görög kormány ugyanis következetesen járt el: ha nem szankcionálta volna a megválasztott muftit, a kinevezett muftinak vajmi kevés esélye lett volna az elõbbi fölé kerekedni. Ha már a kormány úgy döntött, hogy csökkenti az autonómia terjedelmét és ha nem is módosított egyelõre a hatáskörökön, nyilvánvaló, hogy egy kinevezés jelentõs megszorítás a választáshoz képest, hiszen logikusan biztosítja az adott méltóság kormányhû voltát, a kormány nem maradhatott semleges, feláldozva futtatott pártfogoltját, ha látta, hogy a közösség kitart elõjogai mellett, s ragaszkodik a saját kebelébõl való választáshoz. A muzulmán közösség vallási és jogi autonómiájának és a mufti egyéni vallásszabadságának bonyolult egybefonódása plasztikusan alátámasztja a kisebbségvédelemben az egyéni jogok és a kollektív jogok szétválasztásának nehézségeit, és bizonyos szempontból mesterkéltségét. 62 Az Emberi Jogok Európai Bírósága mindent megtett annak érdekében, hogy ítélete támadhatatlan legyen. Így kissé erõltetetten azt hangsúlyozta, hogy Serifet kizárólag vallási vonatkozású beszédei miatt büntették meg, s ennek megítéléséhez viszont már sok fogódzót tudott találni korábbi ítéleteiben. A választási rendszer eltörlése nem képezte a per tárgyát a szakirodalomban azonban van olyan szerzõ, aki az ilyen lépést a hatalmi pozícióval való visszaélés alapján eleve jogellenesnek tartja 63, de elég nehezen lehet elképzelni, hogy a kormány fenn tudná tartani hosszú távon a mufti kinevezésének politikáját, ha egyszersmind nem nyúlhat olyan eszközökhöz, amelyekkel eldöntheti a de jure mufti és a de facto mufti közötti konfliktust. A vallási és világi funkciók egybebonyolódása miatt nem kell sokat várni arra, hogy újabb panasz érkezzen. Azt is láttuk azonban, hogy a Bíróság nem ragadta meg az összes érdekes, kínálkozó lehetõséget, és nem nyilatkozott meg a kapcsolódó problémakörökben. Az persze nyilvánvaló, hogy a Bíróságnak nem az objektív igazságot kell megtalálnia, hanem az elébe terjesztett konkrét jogvitát eldöntenie, ráadásul úgy, hogy csak azokat az elemeket vizsgálja, amelyek az Emberi Jogok Európai Egyezménye fogalmi- és intézményrendszerével megragadhatók. Így tehát az ítélet szó szerinti értelemben nem foglalkozik a korábban élvezett autonómia keretei szûkítésének jogszerûségével, és
14 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 233 nem foglal állást a század eleji kisebbségvédelmi egyezmények mai hatályosságával kapcsolatban sem. Az üzenet azonban világos: nem lehet megtorlást alkalmazni azokkal szemben, akik közösségük támogatását maguk mögött tudva nem fogadják el a létezõ autonómia csorbítását. Végsõ soron és meglehetõsen áttételes módon, de az ítélet a szerzett jogok védelmének doktrínáját 64 erõsíti, azaz annak hallgatólagos elismerését jelenti, hogy a kisebbségi intézmények terjedelmét nem lehet az érintett kisebbségek akarata ellenében csökkenteni. A rodopi mufti esete tehát azoknak ad igazat, akik mind a politikában, mind a tudományban nem veszítették el reményüket abban, hogy majd még lesz kisebbségvédelmi szempontból megértõbb európai joggyakorlat is S valóban alig pár hónappal késõbb újabb kisebbségbarát ítéletek születtek. A Hasan és Chaush c. Bulgária ügyben 66 szintén tanulságos ítélet született, s az elõzõhöz hasonlatosan a muftik autonómiájába történt állami beavatkozást ítélte el. A rendszerváltozás utáni Bulgáriában ugyanis a kommunista idõkben megválasztott muftit a hívek egy része kollaboránsnak tekintette, és új választást követelt. Ez be is következett, mivel az akkori kormány egyetértett a rendszerváltozás ezen követelményével. Amikor azonban, ahogy a politikai köznyelv szívesen említette a vilniusi gyorssal a baloldal Szófiában is visszatért a hatalomba, akkor az új kormány a leváltott, de leváltását el nem fogadó mufti (Gendzev) és a megválasztott mufti (Hasan) közötti kiegyezést sürgette. Az egykori magyar Állami Egyházügyi Hivatal mai bulgáriai megfelelõje hol ennek, hol annak kedvezõ igazolást adott ki, esetenként bizonyos bejegyzéseket azonban megtagadott: végsõ soron Hasan, a megválasztott mufti nem tudta teljes körûen gyakorolni mindazokat a jogosítványokat, ideértve mindenekelõtt az egyházi javakkal való rendelkezést is, amelyek pedig megillették a muzulmán közösség vezetõjeként. A panasz több cikket 67 érintett, mindenekelõtt a vallásszabadságot biztosító 9. cikket. A Bíróság természetesen alapvetõen épített a Serif c. Görögország ügyben hozott ítéletében kimondott tételekre, nem tagadva meg magától a jogfejlesztõ elõrelépést sem, egybekapcsolva a vallási autonómiát és a pluralizmust. Eszerint a vallási közösségek autonóm léte elengedhetetlen eleme egy demokratikus társadalom pluralizmusának... közvetlenül érinti nemcsak a közösség szervezetét, de összes aktív tagjának vallási életét is. Ha a közösség szervezeti életét nem védené az Egyezmény 9. cikke, úgy az egyén vallási szabadságának összes egyéb aspektusa igen sérülékennyé válna. 68. Nyilvánvaló, hogy a mufti ügyek vallási vetületei mögött valójában a törökajkú kisebbségek problémái sejlenek fel. Hasonlóképpen a Besszarábiai
15 234 MÛHELY metropolita egyház c. Moldova ügyben 69 az egyházjogi kérdésben jelesül, hogy a helyi egyház a bukaresti vagy a moszkvai pátriárka alá rendelõdjék az egyházi hierarchiában a posztszovjet Moldova politikai orientációjának kihívásai is tükrözõdtek. A Bíróság azonban nem fogadta el az alperes kormány álláspontját, miszerint õ tartózkodott attól, hogy hivatalosan döntsön abban, melyik egyház is képviselheti a híveket, s ezért nem jegyezte be az egyházi kérelmet, de ez úgymond nem hatott ki a vallásszabadság gyakorlására, hiszen az istentiszteletek szabadon folyhattak. A kormány védekezésében azonban utalt arra is, hogy az egyházjogi viták csak a felszínt jelentik, s a mögöttes szándékokat is figyelembe kellett venni. A Bíróság ugyanakkor úgy vélte, hogy a rosszhiszemûséget nem lehet vélelmezni, s a gondolatok mögött felködlenek a Lac Lanoux választottbírósági ítélet 70 híres mondatai: A Bíróság emlékeztet arra, hogyha nem is lehet kizárni, hogy egy szervezet programja olyan célokat és szándékokat rejt maga mögött, amelyek különböznek a nyilvánosan hirdetettektõl, de amikor errõl akar [a Bíróság] megbizonyosodni, össze kell hasonlítania az említett program tartalmát meghirdetõjének egyéb tetteivel és állásfoglalásaival [...] Márpedig a dossziéban nem talál egyetlen olyan elemet sem, amelybõl arra lehetne következtetni, hogy az egyház más tevékenységet folytat, mint amit statútuma rögzít [...] Annak eshetõlegességérõl, hogy a kérelmezõ egyház, ha már elismerésre került, utána majd egyszer a nemzetbiztonságra és a területi integritásra veszélyt is jelenthet, a Bíróság csak azt mondhatja, hogy ez egy puszta hipotézis, ami konkrét elemek hiányában nem igazolhatja az elismerés visszautasítását. 71 A Bíróság részleteiben is megvizsgálta az egyházak bejegyzéséhez kapcsolódó közvetlen és közvetett joghatások jelentõségét, különös tekintettel a jogi személyiséghez kapcsolódó jogok élvezetére. Itt nem szabad elfeledkeznünk arról, hogy a kommunista hatalom idején elkobzott egyházi javak visszajuttatásának éveiben vagyunk, s a panaszos egyház attól tartott, hogy alapvetõen a moszkvai orientációjú ortodoxia jut hozzá az értékes ingatlanokhoz. A Bíróság megállapítja, hogy ilyen körülmények között a panaszos egyház nem tud sem szervezõdni, sem mûködni. Jogi személyiség híján nem léphet fel peres félként, hogy vagyoni érdekeit megvédje ott, ahol az elengedhetetlen a vallásgyakorláshoz, s hívei pedig nem gyûlhetnek össze úgy, hogy ezzel ne sértenék meg a vallásokra vonatkozó jogi szabályozást. Ami azt a toleranciát illeti, amit a kormány tanúsított a panaszos egyházzal és annak híveivel szemben, a Bíróság nem tudja ezt a toleranciát az elismerés helyettesítõjeként értékelni, hiszen csak maga az elismerés az, ami az érdekeltek számára jogokat biztosít. 72 A Stankov és Ilinden Egyesült Macedón Szervezet c. Bulgária 73 szintén a kisebbségi szervezeteknek a kormányok által oly gyakran felpanaszolt állí-
16 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 235 tólagos radikalizmusát érintette, a 11. cikkben biztosított egyesülési szabadság tükrében. 74 Az ügy problematikájának jobb megértéséhez emlékeztetnünk kell arra a régóta tartó vitára, ami a macedón nyelv önállóságáról folyik. Vannak, akik a macedón nyelvet a bolgár nyelv egy dialektusának tekintik, mások viszont önálló nyelvnek, beszélõit pedig önálló népnek tartják. A mai Bulgária ugyanakkor mereven tagadja azt, hogy területén macedónok élnének: nem volt ez mindig így, de a 19. század második felében és a 20. század elsõ évtizedeiben Nyugat-Bulgáriában gyakorlatilag állam volt az államban a macedón települések hálózata, amelynek tagjai ráadásul korábban a török birodalom helyi megszemélyesítõi ellen küzdöttek, majd utóbb a helyi belpolitikai ellenzék megsemmisítését, és késõbb a nemzetközi terrorizmus szolgálatát vállalták fel. (A Sándor jugoszláv király elleni évi marseille-i merényletet is a hírhedt macedón terrorszervezet, a VMRO egyik tagja követte el az usztasa mozgalom megbízásából.) Mindennek következtében a bolgár politikai elit az otthoni macedón aktivitást hajlamos az ország biztonságát fenyegetõnek értékelni. A Bíróság azonban túlzottnak tartotta az Ilinden Egyesült Macedón Szervezetet betiltó bolgár kormány aggodalmát. A kormány a betiltást a szervezet egyes gyûlésein elhangzott, a macedón területeknek autonómiát igénylõ felszólalásokra alapozta, amelyeket a maga részérõl szeparatistának minõsített. A Bíróság korábbi ítéleteire utalva jelentette ki, hogy az a tény, hogy személyek egy csoportja autonómiára vagy akár az ország területébõl való kiválásra hív fel ami alapvetõ alkotmányos vagy területi változásokat eredményezne még nem szükségképpen indokolja gyülekezésük betiltását. Területi változások igénylése beszédekben és gyûléseken még nem minõsíthetõ automatikusan az ország területi integritását és nemzetbiztonságát veszélyeztetõnek. ( ) A jog elsõdlegességére alapuló demokratikus társadalomban a kialakított rendet vitató, de békés eszközökkel megvalósítani szándékozott politikai nézeteknek meg kell adni a megfelelõ lehetõséget, hogy a gyülekezési szabadság és egyéb törvényes eszközök révén kifejezhessék magukat 75. Ezért a Bíróság úgy véli, hogy az az eshetõség, hogy az Ilinden által szervezett gyûléseken szeparatista nyilatkozatok hangozhatnak el, még nem tudja igazolni az említett gyûlések betiltását. 76 A Bíróság a kisebbségi identitással összefüggõ ügyeket is tárgyalt. A Gorzelik c. Lengyelország ügyben 77, a panaszos az egyesülési szabadság 78 csorbítását vélve azt sérelmezte, hogy a»sziléziai kisebbséget«képviselni szándékozó szervezetét nem jegyezték be. Tény, hogy a két világháború között az Állandó Nemzetközi Bíróság több alkalommal is tárgyalt ún. felsõsziléziai ügyeket, ezek azonban akkor a lengyelországi német kisebbséget
17 236 MÛHELY érintették. A kommunista idõkben Lengyelország tagadta, hogy területén élnének német ajkúak, ám a rendszerváltozás után hivatalosan is elismerte, hogy egy millióra tehetõ a létszámuk, s számos kedvezményt biztosított számukra, ideértve a parlamenti képviseletet garantáló különleges küszöböt is. Amikor Gorzelik el akarta ismertetni szervezetét, a lengyel kormány figyelembe vette azt is, hogy a német kisebbség helyzete immár rendezõdött, ráadásul az önálló kisebbségi parlamenti megjelenés automatizmusa a parlamenti számarányokat is módosította volna. A Bíróság magáévá tette a kormányzati érvrendszert, és elismerte, hogy a választási rendszer védelmére egy demokratikus társadalomban jogszerûen lehet hivatkozni 79, annál is inkább, mivel az egyesület láthatóan visszautasított a névre vonatkozóan minden olyan kompromisszumos javaslatot, amelynek elfogadása esetében az egyesületi lét nem implikálta volna a parlamenti jelenlétre vonatkozó alanyi jogot. A lengyelországi német kisebbség képviselete ráadásul egyáltalán nem támogatta a»sziléziai kisebbség«önálló, tõle elkülönült megjelenítésére vonatkozó igényt. A Raif Oglu c. Görögország ügyben 80 nem érdemi ítéletet hoztak Strasbourgban, hanem tulajdonképpen az eljárást megszüntetõ végzést igaz, ezt az ítéleti nyilvántartó ugyanúgy ítéletként tartja nyilván. Az ügy mindenesetre a klasszikus kisebbségvédelmi problematikát tükrözi, gyakorlatilag ugyanúgy, ahogyan azzal a határokon túli magyarok is szembesülni szoktak. Raif Oglu a nyugat-trákiai Xanthi kisebbségi iskolájában tanított, és a nyugat-trákiai muzulmán tanárok szövetségében is tevékenykedett. Utóbbi minõségében készített egyik dolgozatában magukra a török tanárok elnevezést használta, s a településeket is régi török nevükön említette úgymond szembeszegülve így a nemzetközi szerzõdésekkel, a görög állam törvényeivel és a trákiai fellebbviteli bíróság egyik friss ítéletével 81. Erre hivatkozva 1987-ben felfüggesztették, majd ugyanerre került sor ben, de ekkor már indoklás nélkül, majd pedig a státust leépítették, s õt az oktatásügyi szakigazgatási szerv utasítására nem lehetett eredeti munkahelyén foglalkoztatni. Az elhúzódó ügyben ahol olvasatunkban egyébként bizonytalan az, hogy végül is megtörtént-e a jogorvoslati fórumok kimerítése, vagy annak eleve esélytelen voltára hivatkozott esetleg a panaszos 82 végül is a görög állam felülbírálta hatáskör-túllépés címén a döntést, és elõször egy másik kisebbségi iskolát ajánlott fel, majd eredeti kisebbségi iskolájába helyezte vissza a végsõ soron munkanélküli tanárt, és számára anyagi kártérítést is nyújtott. Ha az idõpontokra figyelünk, akkor láthatjuk azonban, hogy ezekre a lépésekre akkor került sor, amikor a panasz már a strasbourgi fórumokat járta. 83
18 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 237 Mivel azonban a kérelem érdemi részei közben maguktól teljesültek, az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy döntött, hogy az eljárást megszünteti, jóllehet nem volt szó a felek közötti ún. békés megegyezésérõl, mivel a panaszos a kártérítés összegével nem volt megelégedve. 84 A Tsingour c. Görögország ügy 85 szintén a kisebbségi kérdés nemcsak földrajzi értelemben vett balkáni hivatalos kezelésére mutatott vissza. A török kisebbséghez tartozó Tsingour szintén Xanthi városában élt, akárcsak a fent említett Raif Oglu, õ azonban ha úgy tetszik, semmi rosszat nem csinált, mindössze gyógyszertárat kívánt nyitni 1994-ben. Ennek érdekében a Xanthi-i gyógyszerészkamarához nyújtott be felvételi kérelmet, a prefektúrához pedig a gyógyszertár megnyitása iránti engedélyért folyamodott. A prefektúra engedélyt adott, azzal a feltétellel, hogy a kamarai bejegyzés is megtörténik, a kamara azonban az egyetemi diploma, a gyógyszerészi szakvizsga, prefektusi engedély, személyi igazolvány mellett még egy olyan, egyetem által kiállított nyelvvizsga-bizonyítványt is követelt tõle, ami a görög nyelv tökéletes ismeretét tanúsította volna. Tsingour az általános iskolától az egyetem végéig összes tanulmányát Görögországban és görögül végezte máson nem is igen lehet errefelé, egy görög magániskolában tett érettségi bizonyítványát viszont a kamara nem fogadta el, s így a bejegyzést elutasította a hiánypótlás megtörténtéig. 86 Tsingour az Államtanács (a közigazgatási bíróság) elõtt megtámadta a gyógyszerészkamara döntését azon az alapon, hogy olyan feltétel teljesítését követelik tõle, amelyet másoktól nem. Beadványának elbírálása érdemi válasz nélkül maradt évekig, s csak 1999-ben adott neki helyet a testület. Tsingour 1998-ban panaszt nyújtott be az Emberi Jogok Európai Bizottságához, az eljárás indokolatlan elhúzódását panaszolva, ami a 6. cikket sérti. Az Emberi Jogok Európai Bírósága nem fogadta el a görög államnak az ügyhátralékra, ügyvédi sztrájkra hivatkozó érvelését, s megállapította, hogy az egyszerû ügyben az ilyen mérvû elhúzódás nem egyeztethetõ össze az igazságszolgáltatás hatékonysága és hitelessége elé állított követelményekkel. 87 Az ügyben az ítélet szövege szerint a kisebbségvédelmi optikát sem nem panaszolták, sem nem vizsgálták, arra csak a tényállási rész utal. Látható azonban, hogy ennek exponálása nélkül is sikerre tudta vinni ügyét a nyugat-trákiai törökajkú gyógyszerész, aki olyan helyzetbe került, ami egy görög anyanyelvû gyógyszerésszel aligha eshetett volna meg. Igaz, éppen Xanthi eddig egyedül praktizáló másik gyógyszerészének érdekeit sértette volna az új gyógyszertár megnyitása... A Kizilyaprak c. Törökország ügy 88 a kurd problematikához vezet el bennünket. Igaz, az ítélet tényállási elemei 1991-re nyúlnak vissza (a jogorvos-
19 238 MÛHELY lati fórumok bejárása pedig 1998-ig tartott), amikor Törökország hivatalosan és fõleg alkotmányjogilag tagadta török földön a kurd nép létét és a kurd nyelv önállóságát. A évi alkotmányreform azonban immár elismerte a kurd nyelv létét, s ha idegen nyelvként ugyan, de lehetõvé tette annak iskolai tanítását is. Ez az ügy a véleménynyilvánítási szabadságon 89 esett sérelmet panaszolva került az Emberi Jogok Európai Bírósága elé. Az ügy egy könyvkiadó vezetõjét érintette, aki egy fiktív önéletrajz formájú regényt jelentetett meg, amelyben mintegy a török hadsereg különleges alakulatának tagja mesél azokról a kegyetlenkedésekrõl, amelyeket a kurd felkelõk ellen követnek el. A török hatóságok azonban felforgató és szeparatista jellegûnek minõsítették a könyvet, különösen arra való tekintettel, hogy többször is szerepel benne a terület»kurdisztán«elnevezése. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a hat hónapos börtönbüntetés (még ha fel is függesztették) és a kiszabott bírság nyilvánvalóan aránytalan. A Bíróság azon az állásponton volt, hogy még azt feltételezve is, hogy egy ilyen megfontolás alapos, nem lehet azt elégségesnek tekinteni ahhoz, hogy igazolja a panaszos véleménynyilvánítási szabadságába való beavatkozást 90. A Podkolzina c. Lettország ügyben 91 olyan probléma került a Bíróság elé, amelynek különbözõ változatai némileg a görög ügyekre emlékeztetõen a szovjet hatalom alól felszabadult, önállóságukat visszanyert, s nemzetállamiságukat erõltetett ütemben kiépítgetõ balti államokban visszatérõen jelennek meg. Így például az állampolgári honosításhoz kapcsolódó nyelvvizsga intézménye komoly vitákat váltott ki a különbözõ nemzetközi fórumokon, különösen ami az ütemezést, a tárgyi tartalmat és a felkészítést illeti. A Podkolzina ügyben a Bíróság in abstracto legitimnek ismerte el, hogy megfelelõ szintû nyelvismeretet várnak a parlamenti képviselõktõl (és a képviselõjelöltektõl), de kategorikusan elutasította a vizsgák önkényes megszervezését, ahol a szabályok és a követelmények nincsenek egyértelmûen lefektetve, nem világos, hogy kinek kell vizsgát tennie és kinek nem, és ahol ráadásul bebizonyosodott, hogy a feltett kérdések valójában nem a tényleges nyelvismeretet, hanem a politikai orientációt akarták bemérni, illetve gyakorlatilag az oroszosító politika elítélését járták körbe a panaszos nyelvismeretének értékelése egyetlen köztisztviselõ abszolút diszkrecionális joga volt. Egyébként a Bíróság kénytelen megütközését kifejezni azon a panaszos által állított, s a kormány által nem vitatott tény felett, hogy a vizsga alapvetõen a személyes politikai opció magyarázatára irányult, aminek nyilvánvalóan nincs különösebb köze a nyelvismerethez [ ], az objektivitás elemi garanciáit nélkülözõ [ ] eljárás a panaszossal szemben nyilvánvalóan összeegyeztethetetlen a képviselõjelöltek kiválasztásakor megkövetelhetõ méltányossági és jogbiztonsági természetû feltételekkel 92.
20 Kovács Péter: Kisebbségvédelem az Emberi Jogok Európai Unió 239 Ugyanakkor a szintén az orosz kisebbség problémáját érintõ Slivenko c. Lettország 93 ügyben a Bíróság elkerülte, hogy a kisebbségi vetületekrõl konkrétan megnyilatkozzon, jóllehet az egykori szovjet hadsereg tisztjeinek családtagjai számára a tartózkodási engedély megszerzése gyakorlatilag lehetetlenné vált a panaszos szerint, aki többek között az etnikai alapon megvalósuló hátrányos megkülönböztetést panaszolta. 94 A születése utáni második hónaptól megszakítás nélkül Lettországban élõ Slivenko édesapja és férje egyaránt szovjet tiszt volt. Apja megkapta a tartózkodási engedélyt, mivel még Lettország függetlenné válása elõtt nyugdíjba vonult, a férj azonban aktív tisztként érte meg az önálló lett állam kikiáltását. A férj az orosz hadseregben maradva elhagyta az országot, Slivenko asszonyt pedig ezek után kiutasították, mivel nem rendelkezett tartózkodási engedéllyel hiszen erre irányuló kérelmét elutasították, jóllehet igen jól beszélt lettül, társadalmi kapcsolatai is mind odakötötték. A panaszok közül a magánéletbe való aránytalan beavatkozást állapította meg a Bíróság, figyelemmel arra a kényszerhelyzetre, hogy a panaszosnak választania kellett aközött, hogy saját idõs apjával marad, vagy mint tette követi férjét Oroszországba. Ugyanazt vonatkoztatta Slivenko gyermekére is a Bíróság, azaz a nagyszülõk és az igazi szülõk között választási kötelezettség fájdalmas voltát vizsgálta. Az Emberi Jogok Európai Bírósága így alapvetõen a 8. cikk 95 alkalmazhatóságát tudta megállapítani. A bírák az ügyet mint egy külföldi kiutasítását fogták fel, s nem érintették az etnikai hovatartozás alapján megnyilvánuló hátrányos elbánást. Figyelembe vették a szovjet haderõ visszavonásáról kötött orosz lett megállapodást, aminek anyagi hátterét (ideértve a hazatérõ állomány számára tiszti lakókolóniák felépítését, több más állam, köztük mindenekelõtt az Amerikai Egyesült Államok kormánya biztosította. 3. Roma problémák az Emberi Jogok Európai Bírósága elõtt: az elutasítástól a megértésig vezetõ út Érdekes módon a roma ügyeket illetõen a Bíróság még egyszer, és valamelyes késéssel újra bejárta az elutasítástól a megértésig vezetõ utat. Volt, amikor azért sem kellett a roma kérdéssel foglalkoznia a Bíróságnak, mivel azt a panaszos maga sem exponálta. Az ítéletben egy szó sem utal rá, de nagy valószínûséggel állítható, hogy a panaszosos cigány származású volt a Kolompár Gyula c. Belgium ügyben 96, azonban itt alapvetõen a jugoszláv állampolgárságú, Olaszországban súlyosabb, Belgiumban kisebb súlyú bûncselekményét elkövetett panaszos Belgiumban lefolytatott kiadatási eljárásának elhúzódása képezte a vizsgálat tárgyát, kisebbségvédelmi felhangok nélkül. A Bíróság egyébként alaptalannak találta Kolompár Gyula beadványát, mivel az eljárás elhúzódása alapvetõen éppen a panaszos magatartására volt visszavezethetõ.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Az emberi jogok védelmének nemzeti szervezetei
Az oldal tartalmának a gépi fordítása megtekinthető itt. Figyelem: a gépi fordítás csakis általános tájékoztatási célt szolgál. A weboldal tulajdonosa nem vállal semminemű felelősséget a gépi fordítás minőségéért. Language ----- magyar ----- bolgár spanyol cseh dán német észt görög angol francia horvát olasz lett litván máltai holland lengyel portugál román szlovák szlovén svéd
A körzeti bíróságok foglalkoznak a büntető és polgári ügyekkel, valamint a beadványokkal. Az elsőfokú bíróság határozata felülvizsgálat céljából rendszerint magasabb fokú bíróság elé terjeszthető. A körzeti bíróság határozata ellen a fellebbviteli bírósághoz lehet fellebbezni. A fellebbviteli bíróság határozata ellen pedig a Legfelsőbb Bírósághoz lehet fellebbezni, amennyiben a Legfelsőbb Bíróság engedélyt ad a fellebbezésre.
A közigazgatási bíróságok foglalkoznak a hatóságok határozatai ellen benyújtott fellebbezésekkel. A közigazgatási bíróság határozata ellen a Legfelsőbb Közigazgatási Bírósághoz lehet fellebbezni.
A szakosított bíróságok közé tartozik a Piaci Ügyekkel Foglalkozó Bíróság, a Munkaügyi Bíróság, a Biztosítási Ügyekkel Foglalkozó Bíróság, valamint a magas rangú köztisztviselők felelősségre vonása esetén eljáró bíróság.
Az elérhetőséggel kapcsolatos információk a következő weblapokon találhatók meg:
2012 elején önállóan működő és független emberi jogi központot hoztak létre a parlamenti ombudsman hivatalának égisze alatt. Az Emberi Jogi Központ szerepe a tájékoztatás, valamint az oktatás, képzés, kutatás és együttműködés előmozdítása az alapvető és emberi jogok területén. A Központ jelentéseket fog készíteni az alapvető és emberi jogok végrehajtásáról, valamint e jogok előmozdítása érdekében kezdeményezéseket és nyilatkozatokat ad ki. Az Emberi Jogi Központ emellett részt vesz majd az alapvető és emberi jogok előmozdítását célzó nemzetközi erőfeszítésekben. Az Emberi Jogi Központ nem jár el olyan panaszokkal vagy más egyéni ügyekkel kapcsolatban, amelyek a legfelsőbb jogi felülvizsgálati szerv hatáskörébe tartoznak.
A parlamenti ombudsman
A parlamenti ombudsmanhoz akkor lehet fordulni, ha felmerül annak gyanúja, hogy a hatóságok vagy tisztségviselők nem feleltek meg a jogszabályoknak, vagy nem teljesítették kötelezettségeiket. Például jogellenes az alapvető jogok megsértése. Bárki tehet panaszt az ombudsmannál. A panasz vonatkozhat a panaszost érintő ügyre, de arra is van lehetőség, hogy más személy nevében, vagy más személyekkel együttesen tegyenek panaszt. Az ombudsman megvizsgálja a panaszt, ha okkal feltehető, hogy egy hatóság jogellenesen járt el. A panaszok kivizsgálása ingyenes. A vizsgálat keretében az ombudsman meghallgatja a bepanaszolt személyt vagy hatóságot. Ezenfelül jelentéseket és nyilatkozatokat kér különböző hatóságoktól, továbbá szükség esetén hivatalából vizsgálókat küldhet ki vizsgálatok elvégzése céljából. A panaszok kivizsgálása ingyenes.
Az ombudsman rendelkezésére álló különböző intézkedések közül a legsúlyosabb a büntetőeljárás megindítása hivatali bűncselekmény miatt. Ennek alternatívájaként az ombudsman hivatalos megrovást adhat az érintett tisztségviselőnek. A legtöbb esetben kifejti álláspontját arról, hogy a követett eljárás miért volt jogellenes, vagy miért járt gondatlansággal, és emlékeztetőt ad ki a helyes eljárásról. Az ombudsman továbbá javaslatot tehet a hiba kijavítására, és felhívhatja az Államtanács figyelmét a jogszabályi rendelkezésekben általa tapasztalt hiányosságokra.
A parlamenti ombudsman hivatala
Cím: Arkadiankatu 3, Helsinki
Levelezési cím: 00102 Parliament
Honlap: https://www.oikeusasiamies.fi/fi />
Igazságügyi biztos:
Az igazságügyi biztoshoz olyan ügyben lehet fordulni, amely közvetlenül érinti a panaszost, vagy bármely más ügyben, amennyiben a panaszos úgy véli, hogy a hatóságok, tisztségviselők, vagy más közfeladatot ellátó személyek vagy szervek nem helyesen jártak el, vagy figyelmen kívül hagyták kötelezettségeiket, illetve, ha úgy véli, hogy az ügyvédi kamara egy tagja figyelmen kívül hagyta a kötelezettségeit. Emellett az is az igazságügyi biztoshoz fordulhat, aki úgy véli, hogy az Alkotmányban biztosított alapvető jogot vagy emberi jogot nem tartottak tiszteletben. A panaszokat jogi képzettséggel rendelkező munkatársak dolgozzák fel, továbbá beszerzik az összes szükséges kiegészítő dokumentumot. A panaszosnak rendszerint lehetőséget biztosítanak arra, hogy választ adjon a bepanaszoltnak. A panaszosnak ezt követően levélben megküldik az írásbeli döntést. Az igazságügyi biztos hivatalának szolgáltatásai ingyenesek a panaszos számára.
Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy eljárás jogellenes vagy helytelen volt, az igazságügyi biztos meginti a tisztségviselőt, vagy utasítást ad a jövőbeli helyes eljárásra. Súlyosabb esetekben elrendelheti a vádemelést a tisztségviselő ellen. Amennyiben szükségesnek tartja, az igazságügyi biztos jogosult javaslatot tenni rendelkezések vagy utasítások módosítására, bírósági ítélet hatályon kívül helyezésére, vagy rendkívüli jogorvoslat megtételére. Az igazságügyi biztos által végzett vizsgálat eredménye az is lehet, hogy a hatóság vagy a tisztségviselő maga kijavítja a hibáját.
Az igazságügyi biztos hivatala
Cím: Snellmaninkatu 1, HELSINKI
Levelezési cím: P O Box 20, 00023 GOVERNMENT
Honlap: https://www.okv.fi/fi/
Nyilvántartás: (09) 160 23950
Tájékoztatás: (09) 160 23955
Gyermekügyi ombudsman
A törvény a következő feladatokat írja elő a gyermekügyi ombudsman számára:
A gyermekek és fiatalok jólétének figyelemmel kísérése, jogaik érvényesítése
A döntéshozók befolyásolása a gyermekek szempontjaira figyelemmel
Kapcsolatok fenntartása a gyermekekkel és a fiatalokkal, és a tőlük kapott információk továbbítása a döntéshozók számára
A gyermekekkel kapcsolatos információk továbbítása a gyermekekkel foglalkozó szakértők, hatóságok, valamint a nyilvánosság számára
A gyermekekkel kapcsolatos politika felelősei közötti együttműködés fejlesztése
Az ENSZ Gyermekek Jogairól szóló Egyezményének népszerűsítése.
A gyermekügyi ombudsman hivatala
Honlap: http://www.lapsiasia.fi/
Az egyenlőség előmozdításával foglalkozó szervek
Esélyegyenlőségi ombudsman
Az esélyegyenlőségi ombudsman a következőkért felelős: a nők és férfiak közötti esélyegyenlőségről szóló törvénynek való megfelelés, valamint a hátrányos megkülönböztetés, és különösen a hátrányos megkülönböztetéssel járó álláshirdetések tilalmának ellenőrzése; a törvény céljának előmozdítása kezdeményezések, tanácsadás és iránymutatások révén; tájékoztatás nyújtása az esélyegyenlőségről szóló törvénnyel, és annak végrehajtásával kapcsolatban; a nők és férfiak közötti esélyegyenlőség végrehajtásának ellenőrzése a társadalom különböző területein. Ezenfelül az esélyegyenlőségi ombudsman felügyeli a nemi kisebbségek hátrányos megkülönböztetéssel szembeni védelmét.
Az esélyegyenlőségi ombudsman hivatala
Levelezési cím: PO Box 33, FIN-00023 Government
Cím: Meritullinkatu 1, 00170 Helsinki
Tanácsadó vonal: (09) 1607 3248 (hétfőtől csütörtökig 9-től 11-ig és 13-tól 15-ig, pénteken 9-től 12-ig).
Nyilvántartás: Tel.: (09)1607 4427
Honlap: https://www.tasa-arvo.fi
Kisebbségi ombudsman
A kisebbségi ombudsman alapvető feladata az etnikai kisebbségek és külföldiek helyzetének, esélyegyenlőségének és jogi védelmének javítása, valamint a különböző etnikumok közötti jó viszonyok előmozdítása Finnországban. Az ombudsman emellett az emberkereskedelem nemzeti felelőse is. A kisebbségi ombudsmanhoz például akkor fordulhat, ha etnikai alapú hátrányos megkülönböztetést szenved el, vagy ilyet észlel.
Hátrányos megkülönböztetés esetén a kisebbségi ombudsman
iránymutatást és tanácsot nyújthat, ajánlásokat tehet, vagy kezdeményezésekkel élhet annak biztosítása érdekében, hogy a hátrányos megkülönböztetés ne folytatódjon, illetve ne ismétlődjön meg,
intézkedéseket hozhat az érintett felek közötti békítés érdekében,
a hátrányos megkülönböztetéssel gyanúsított hatóságot vagy vállalkozót felszólíthatja, hogy nyújtson tájékoztatást,
bírságot szabhat ki, ha a gyanúsított hatóság vagy személy nem nyújtja a kért tájékoztatást,
az ügyet a Finnországi Nemzeti Hátrányos Megkülönböztetési Bíróság elé terjesztheti, vagy segíthet az ügyfélnek az ügy előterjesztésében.
A kisebbségi ombudsman hivatala
Cím: Mikonkatu 25, Helsinki
Levelezési cím: PO Box 26, 00023 GOVERNMENT
Ügyfélszolgálati telefonszám: 071 878 8666, hétköznaponként 10-től 12-ig
Központi szám: 071 878 0171
Honlap: https://www.syrjinta.fi/
Az adatvédelmi ombudsman
Az adatvédelmi ombudsman felelős a személyes adatok védelméről szóló törvény és a hitelinformációkról szóló törvény rendelkezései szerint a személyes adatok és hitelinformációk felhasználásával járó ügyek kivizsgálásáért és eldöntéséért, valamint a fenti törvényekben meghatározott egyéb feladatok ellátásáért. Az adatvédelmi ombudsman emellett figyelemmel kíséri a személyes adatok és a hitelinformációk felhasználásának területén bekövetkező általános fejleményeket, és szükség esetén beavatkozik. Az adatvédelmi ombudsman emellett tájékoztatja a nyilvánosságot a személyes adatokkal és a hitelinformációkkal kapcsolatos kérdésekről, illetve részt vesz a személyes adatok felhasználásával kapcsolatos nemzetközi együttműködésben. (Az adatvédelmi testületről és az adatvédelmi ombudsmanról szóló, 1994. május 27-i 389. törvény).
Az adatvédelmi ombudsmannak a személyes adatok kezeléséről szóló, iránymutatásokat és tanácsokat tartalmazó nyilatkozatai nem kötelező erejű döntések. Az ilyen ügyekben a döntéshozó az adatvédelmi testület, amely elé az adatvédelmi ombudsman abban az esetben terjesztheti az ügyeket, ha az adatkezelő nem követi az ombudsman utasításait. Az ombudsman emellett vádemelést is elrendelhet egy adott ügyben.
Ezenfelül az adatvédelmi ombudsman határozatokat hoz az érintettek jogainak végrehajtását illetően. A személyes adatok védelméről szóló törvény betartását nagymértékben azáltal biztosítják, hogy lehetővé teszik a magánszemélyek számára, hogy ellenőrizzék, mely adataikat gyűjtik és tárolják, valamint, hogy szükség esetén az adatvédelmi biztos vizsgálatát kérjék feltételezett jogsértés esetében. Ilyen módon az érintett azt is ellenőrizheti, hogy nyilvántartott adatai pontosak-e. Ami az ellenőrzés, illetve a személyes adatok kijavításának jogát illeti, az ombudsman határozatai kötelező erejűek, és azokkal szemben fellebbezni lehet.
Az adatvédelmi ombudsman hivatala
Levelezési cím: PO Box 315, 00181 Helsinki
Cím: Albertinkatu 25A, 3. emelet
Honlap: http://www.tietosuoja.fi/fi/
A költségmentesség célja, hogy lehetőséget nyújtson magánszemélyek számára, hogy részben vagy egészben az állam költségén professzionális jogi segítségben részesüljenek. A költségmentesség minden jogi ügyre kiterjed. Ugyanakkor a költségmentességre rendszerint nem kerül sor, ha a kérelmező rendelkezik a jogi költségekre kiterjedő biztosítással, amely fedezi a szóban forgó ügy költségeit. Büntetőeljárásokban a vádlott bizonyos körülmények között jogosult az állam által fizetett közvédőre, anyagi helyzetétől függetlenül. A súlyos, erőszakos bűncselekmények vagy szexuális bűncselekmények áldozatának jövedelmétől függetlenül jogi képviselő biztosítható a tárgyaláson. A költségmentesség nem terjed ki gazdasági társaságokra vagy vállalatokra. A külföldön zajló ügyekben a költségmentesség a jogi tanácsadás költségeit fedezi.
Bíróság előtti eljárások során állami jogi segítségnyújtó ügyvédek, jogvédők és más jogászok nyújtanak jogi segítséget; egyéb ügyekben az állami jogi segítségnyújtó hivataloknál működő állami jogi segítségnyújtó ügyvédek biztosítják azt. Ezek a hivatalok rendszerint ugyanazokon a településeken találhatók, mint a körzeti bíróságok. Az állami jogi segítségnyújtó hivatalok elérhetőséggel kapcsolatos információi a következő weboldalon találhatók: https://oikeus.fi/fi/index/yhteystiedot.html.
Menekültek Tanácsadó Központja
A Menekültek Tanácsadó Központja nem kormányzati szervezet, amely jogi segítséget és tanácsot nyújt a menedékkérőknek, menekülteknek és egyéb külföldieknek Finnországban. A Központ emellett előmozdítja a menedékkérők, menekültek, és egyéb finnországi bevándorlók helyzetét, valamint figyelemmel kíséri az Európai Unió menedék- és menekültügyi politikáját.
Honlap: http://www.pakolaisneuvonta.fi/

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság


Közép-Duna-völgyi Vízügyi Igazgatóság - Kapcsolataink
Budapest, V. ker. József Attila u. 2-4.
Központi tel: 06-1-441-1000
Központi telefax szám:06-1-441-1437
Központi tel: 06-1-225-4400
Ügyelet tel: 06-1-201-4982
Ügyelet fax: 06-1-201-2482
Vízügyi Érdekképviselet
Környezetvédelmi és Vízügyi Országos Szakszervezet (VIOSZ)
Tel.: +36-1-477-3592
+36-1-313 9208
Vízügyi Igazgatóságok:
Tel.: 06-96-500-000
Fax: 06-96-500-019
Honlap: www.edukovizig.hu
Tel.:06- 79-525-100
Fax: 06-79-325-212
Tel.:06-22-514-000
Fax: 06-22-313-275
7601 Pécs, Pf.: 101.
Tel.: 06-72-506-300
Fax: 06-72-506-350
Honlap:www.ddkovizig.hu
Tel.: 06-94-521-200
Fax: 6-94-521-273
Tel.: 06-42-502-200
Fax: 06-42-502-202
Honlap: www.fetikovizig.hu
Tel.: 06-46-516-600
Fax: 06-46-516-611
Tel.: 06-52-410-677
Fax: 06-52-316-662
Tel.: 06-56-501-900
Fax: 06-56-343-801
Tel.: 06-62-599-599 (234-es mellék)
Fax: 06-62-599-555.
Tel.: 06-66-526-400
Fax: 06-66-526-407
Honlap: www.korkovizig.hu
Környezetvédelmi, Természetvédelmi Főfelügyelőség
Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi Főfelügyelőség
Tel.: 06-1-224-9100
Fax: 06-1-2249-262
Honlap: www.orszagoszoldhatosag.gov.hu
Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőségek
Alsó-Tisza-vidéki Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 6720 Szeged Felső-Tiszapart u. 17.
6712 Szeged Pf. 1048
Telefon: 06-62/-553-030
Fax: 06-62-553-067
Honlap: http://atiktvf.zoldhatosag.hu/
Dél-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 7623 Pécs, Papnövelde u. 13.
7601 Pécs, Pf. 412
Telefon: 06-72-567-100
Fax: 06-72-567-103
Honlap: http://ddktvf.zoldhatosag.hu
Észak-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 9021 Győr Árpád u. 28-32.
Telefon: 06-96-524-000
Fax: 06-96-524-024
Észak-magyarországi Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 3530 Miskolc, Mindszent tér 4.
3501 Miskolc, Pf. 379
Telefon: 06-46-517-300
Fax: 06-46-517-399
Honlap: http://emiktvf.zoldhatosag.hu
Felső-Tisza-vidéki Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség
4401 Nyíregyháza, Pf. 246
Telefon: 06-42-598-930
Fax: 06-42-310-713
Honlap: http://ftvktvf.zoldhatosag.hu
Közép-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség
8001 Székesfehérvár Pf. 137
Telefon: 06-22-514-300
Fax: 06-22-313-564
Honlap: http://kdtktvf.zoldhatosag.hu
Közép-Duna-völgyi Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 1077 Budapest, Nagydiófa utca 10-12.
1447 Budapest, Pf. 541
Telefon: 06-1-478-4400
Fax: 06-1-478-4520
Honlap: http://kdvktvf.zoldhatosag.hu
Közép-Tisza-vidéki Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 5000 Szolnok Ságvári krt. 4.
5001 Szolnok Pf. 25.
Telefon: 06-56-372-313
Fax: 06-56-343-768
Honlap: http://ktvktvf.zoldhatosag.hu
Nyugat-dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség 9700 Szombathely, Vörösmarty u. 2.
9701 Szombathely Pf. 183.
Telefon: 06- 94-328-188; 06-94-/506-700
Fax: 06-94-313-283
Honlap: http://nydtktvf.zoldhatosag.hu
Tiszántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi Felügyelőség
4001 Debrecen Pf. 27
Telefon: 06-52-511-000
Fax: 06-52-511-040
Honlap: http://tiktvf.zoldhatosag.hu
Aggteleki Nemzeti Park Igazgatóság Cím: 3758 Jósvafő, Tengerszem oldal 1.
3758 Jósvafő, Pf. 6
Tel.: 06-48-506-000
Fax: 06-48-506-001
Balatoni Nemzeti Park Igazgatóság Cím: 8229 Csopak, Kossuth u. 16.
Telefon: 06-87-555-260
Fax: 06-87-555-261 E-mail: Ez az e-mail cím a spamrobotok elleni védelem alatt áll. Megtekintéséhez engedélyeznie kell a JavaScript használatát.
Honlap: www.bfnpi.hu és www.balaton.hu
Cím: H - 3304 Eger, Sánc u. 6.
H - 3304 Eger, Pf. 9
Tel.: 06-36-411-581
Fax: 06-36-412-791
Honlap: www.bukkinemzetipark.hu
Cím: H - 7625 Pécs, Tettye tér 9
H - 7601 Pécs, Pf. 46
Telefon: 06-72-517-200
Fax: 06-72-517-229
Duna-Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság Cím: H - 1021 Budapest, Költő u. 21.H - 1525 Budapest, Pf. 86
Telefon: (+36 1) 200-4033
Fax: (+36 1) 200-1168
Cím: H - 9435 Sarród, Rév-Kócsagvár Pf. 4
Telefon: (+36 99) 537-620,(+36 99) 537-622
Fax: (+36 99) 537-621
Cím: H - 4024 Debrecen Sumen u. 2.
H - 4002 Debrecen, Pf. 216
Tel.: (+36 52) 529-920
Fax: (+36 52) 529-940
Cím: H - 6000 Kecskemét, Liszt Ferenc u. 19.
Telefon: (+36 76) 482-611, (+36 76) 500-068
Fax: (+36 76) 481-074
Cím: H - 5540 Szarvas, Anna-liget
H - 5541 Szarva, Pf.72
Telefon: (+36 66) 313-855
Fax: (+36 66) 311-658
Őrségi Nemzeti Park Igazgatóság Cím: 9941 Őriszentpéter, Siskaszer 26/a.
Telefon: 06-94 548-036
Fax: 06-94 428-791
Honlap: www.onp.nemzetipark.gov.hu
Tel.:06-1 464-7013
Fax: 06-1 464-7028,
Honlap: www.pest.katasztrofavedelem.hu
Tel.: 06-32 521-030
Fax: 06-32 521-031
Honlap: www.nograd.katasztrofavedelem.hu
Egyéb Vízügy
1012 Budapest, Márvány u. 1/d
Tel.: 06 1 225 4400
Fax: 06 1 201 2482
Honlap: www.ovisz.hu
1557 Budapest 138., Postafiók: 19.
Tel.: 06-1 236-2860
Fax: 06-1 236-2851 / 53-890
Honlap: www.police.hu/brfk/dunairk/BRF_20090908_11.html
2500 Esztergom, Kölcsey utca 2.
Tel.: 06-33-500 250
Fax: 06-33-500 251
1027 Budapest Fő utca 68
Tel:: 06-1-201-7655
Fax: 06-1-202-7244
Honlap: www.hidrologia.hu
2601 Vác Pf. 96.
Tel.: 06-27-315-878
Fehérvári út 108-112. Budapest,
Tel.: 06--1-203-2088
Fax: 06--1-371-0512
Honlap: www.tir.hu
6087 Dunavecse, Munkácsy telep 1-3.,
Tel: 06-78/437-081,
Fax: 06-78/437-002
Honlap: www.dukivt.tir.hu
Dunavölgyi Vízgazdálkodási Társulat
2370 Dabas II, Vonat u. 18.
Tel./Fax: 29/360-233
2170. Aszód, Pesti út 27.
Tel./Fax: 28/400-818
2760 Nagykáta, Perczel Mór u. 26.
Tel: 29/440-218;
Fax: 29/440-033
Közép-Dunamenti Vízgazdálkodási Társulat
Tel: 26/325-322
Fax: 26/325-172
2651 Rétság, Rákóczi út 2.
Tel: 35/350-804
Fax: 35/350-787
Zagyvavölgyi Vízgazdálkodási és Talajvédelmi Társulat
Tel./Fax: 32/460-958
2132 Göd, Attila u. 43.
3131 Göd, Pf. 65.
Tel: 27/330-865, 27/345-300
Fax: 27/330-865