text:
A közbeszerződési szerződés fogalmának értelmezése az Európai Unió Bírósága által a Falk Pharma és Tirkkonen ügyekben
Interpretation of the concept of public contract by the Court of Justice of the European Union in Falk Pharma and Tirkkonen cases
E két ügyben az Európai Unió Bírósága olyan speciális helyzetekkel foglalkozott, amelyekben arról kellett dönteni, hogy azok a közbeszerzési szerződés fogalma alá tartozhatnak-e vagy sem. Olyan helyzetekről volt szó, amikor a közjogi szereplő (egy német egészségbiztosítási pénztár, illetve a finn vidékfejlesztési hivatal) meghatározott bizonyos feltételeket, majd a feltételeket teljesítő valamennyi gazdasági szereplő jelentkezését mérlegelés nélkül elfogadták. A két, egymásra épülő ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy amennyiben az eljárásban nem kerül sor az ajánlatok valamilyen szempont mentén történő összehasonlítására, majd a legelőnyösebb ajánlat(ok) kiválasztására, akkor nem lehet szó olyan helyzetről, ami a közbeszerzési irányelv alkalmazását tenné szükségessé.
In these two cases, the Court of Justice of the European Union was faced with specific situations in which it had to be decided whether or not they could be covered by the concept of „public contract”. These were situations in which a public body (a German health insurance fund or the Finnish Rural Development Agency) laid down certain conditions, and each economic operator who met those conditions was accepted without consideration. In the two consecutive judgments, the Court held that if the contracting authority does not compare the tenders in one aspect and then does not select the tender(s) most advantageous, this cannot be a situation which trigger the application of the Public Procurement Directive.
A címben jelzett két ügyben az Európai Unió Bírósága olyan speciális helyzetekkel foglalkozott, amelyekben arról kellett dönteni, hogy azok a közbeszerzési szerződés fogalma alá tartozhatnak-e vagy sem. Olyan helyzetekről volt szó, amikor a közjogi szereplő (egy német egészségbiztosítási pénztár, illetve a finn vidékfejlesztési hivatal) meghatározott bizonyos feltételeket, majd a feltételeket teljesítő valamennyi gazdasági szereplő jelentkezését elfogadták. A Falk Pharma ügyben az érintett gyógyszerek árából 15%-os engedményt vállaló gyógyszeripari cégek termékei bekerülhettek a helyettesítő termékként felkínálandó termékek körébe, a Tirkkonen ügyben pedig a feltételeket teljesítő szakemberek bekerülhettek a 2014-2020-as programozási időszakra elismert mezőgazdasági szaktanácsadók körébe. Sem az egészségbiztosítási pénztár, sem a vidékfejlesztési hivatal nem hasonlította össze, nem osztályozta a pályázókat, a követelményeknek megfelelő pályázatok mérlegelés nélkül elfogadásra kerültek. A Bíróság ezekben a helyzetekben szembesült azzal a kérdéssel, hogy e kiválasztási rendszerek a közbeszerzési jog hatálya alá tartozhatnak-e vagy sem. A két, egymásra épülő ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy amennyiben az eljárásban nem kerül sor az ajánlatok valamely szempont mentén történő összehasonlítására, majd az ajánlatkérő számára legelőnyösebb ajánlat(ok) kiválasztására, akkor nem lehet szó olyan helyzetről, ami a közbeszerzési irányelv alkalmazását tenné szükségessé. Az alábbiakban ismertetem a két ítélet alapját képező tényállást, az ügyekben született döntések indokolását, valamint az ítéletekből levonható következtetéseket.
2. A C-410/14. számú Falk Pharma ügy
Ebben az ügyben egy speciális gyógyszeripari beszerzési rendszernek a közbeszerzési szerződés fogalmi körébe sorolhatósága volt kérdéses.
A vonatkozó német jogszabály szerint abban az esetben, ha egy gyógyszert a hatóanyagának megjelölésével írtak fel, és az azonos hatóanyagot tartalmazó gyógyszerrel való helyettesítést nem zárták ki, a gyógyszerésznek a felírt gyógyszert olyan, azonos hatóanyagot tartalmazó gyógyszerrel kell helyettesítenie, amelyre vonatkozóan létezik ún. árengedményről szóló megállapodás. Ez a megállapodás azt jelenti, hogy az egészségbiztosítási pénztárak és azok csoportosulásai két évre szóló megállapodásokat köthetnek a gyógyszeripari cégekkel az e pénztárak költségére kiadott gyógyszerek eladási árára vonatkozóan. 1
Jelen esetben egy német egészségbiztosítási pénztár, a DAK-Gesundheit az Európai Unió Hivatalos Lapjának kiegészítésében ilyen „engedélyezési eljárásra” vonatkozó hirdetményt tett közzé a mezálazin hatóanyagú gyógyszerekre vonatkozóan. Az árengedmény mértékét a gyártói eladási ár 15%‑ában állapította meg a 2013. október 1‑jétől 2015. szeptember 30‑ig terjedő kétéves időszakra. Ebben az eljárásban bármely vállalkozás részt vehetett, és a részvételi szempontokat teljesítő vállalkozásokkal azonos, előre meghatározott tartalmú szerződést kötöttek. A rendszer kétéves érvényességi időszaka alatt bárki csatlakozhatott ugyanazon feltételekkel. A hirdetmény kifejezetten tartalmazta, hogy az eljárás nem tartozik a közbeszerzési jog hatálya alá.
A hirdetményt követően egyetlen vállalkozás (a Kohlpharma GmbH) jelentkezett be az eljárásba, így vele kötöttek szerződést 2013. december 5-én. Nem sokkal később egy másik cég, a Dr. Falk Pharma GmbH keresetet nyújtott be a szövetségi közbeszerzési tanácshoz az engedélyezési eljárás, illetve az az alapján megkötött szerződés jogellenességére hivatkozva. Álláspontja abban összegezhető, hogy a közbeszerzési jogot kellett volna alkalmazni, minthogy az egészségbiztosítási pénztár ajánlatkérőnek minősül, és lényegében árukat szerez be a piacon.
Az ügy a düsseldorfi tartományi legfelsőbb bíróság (OLG Düsseldorf) elé került, amely előzetes döntéshozatali kérelem előterjesztése mellett döntött. E bíróság kifejti, hogy a Falk Pharma keresetének elfogadhatósága attól függ, hogy a szóban forgó engedélyezési eljárásban megkötött szerződés közbeszerzési szerződésnek minősül‑e a 2004/18/EK irányelv 1. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmében. Másképpen megfogalmazva, vajon a közbeszerzési szerződést az ajánlatkérő szerv választása jellemzi‑e, ami azzal jár, hogy a kiválasztott gazdasági szereplő kizárólagossággal rendelkezik. Ebben az esetben egy olyan engedélyezési eljárás, amelyben valamennyi érdekelt gazdasági szereplővel lehetséges azonos feltételekkel szerződést kötni, nem minősülhet közbeszerzési eljárásnak. Ezenkívül arra is rákérdez a düsseldorfi legfelsőbb bíróság, hogy amennyiben a közbeszerzési irányelv nem alkalmazandó, akkor az uniós jog alapján milyen feltételek vonatkoznak egy olyan engedélyezési eljárás szabályszerűségére, mint amilyen a szóban forgó ügyben szerepel.
Az Európai Unió Bírósága az ügyben 2016. június 2-án hirdetett ítéletet. Említést érdemel, hogy az eljárásban főtanácsnoki indítvány előterjesztésére nem került sor, jóllehet a nagyobb horderejű, jogfejlődés szempontjából jelentős kérdéseket boncolgató ügyekben általában van főtanácsnoki indítvány.
1 A magyar jog is ismeri a gyógyszerek helyettesíthetőségének lehetőségét, ehhez azonban nem szükséges előzetesen megállapodást kötni a gyógyszergyártó cégekkel. Ha az orvos nem zárta ki a helyettesíthetőséget, akkor a gyógyszerész köteles a vényt kiváltó személyt tájékoztatni a rendelkezésre álló hasonló vagy kedvezőbb árú helyettesítő gyógyszerekről (1996. évi XCVIII. törvény 44. § (2)-(3) bekezdés).
Az első kérdést illetően a Bíróság először is kifejtette, hogy a szóban forgó engedélyezési rendszer valamely közjogi jogalany – amely a 2004/18 irányelv értelmében ajánlatkérő szervnek minősülhet – és gazdasági szereplők közötti visszterhes szerződések megkötését eredményezi, amelyek tárgya áru szállítása. Mindez megfelel a „közbeszerzési szerződés” fogalmának, amint az az irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában szerepel.2 A Bíróság azonban nem áll meg e ponton, hanem továbbmegy, és vizsgálódási körébe vonja az irányelv alapjául szolgáló általános jogelveket. Ilyen elvek különösen az egyenlő bánásmód elve, a hátrányos megkülönböztetés tilalma, a kölcsönös elismerés, az arányosság és az átláthatóság elve. A Bíróság kiemeli különösen a közbeszerzési irányelv által szolgált azon célkitűzést, amely a nemzeti ajánlattevők előnyben részesítésének a kizárására irányul. Úgy véli, hogy a nemzeti ajánlattevők preferálásának a kockázata szorosan összefügg egyrészt azzal a választással, amelyet az ajánlatkérő szerv az elfogadható ajánlatok közül végez, másrészt pedig azzal a kizárólagossággal, amely a szóban forgó szerződés azon gazdasági szereplőnek való odaítéléséből ered, amelynek az ajánlatát elfogadták, illetőleg azon gazdasági szereplőknek való odaítéléséből, amelyek ajánlatát keretmegállapodás keretében elfogadták. A Bíróság tehát a közbeszerzési szerződés fogalmi eleméül állítja az ajánlatkérő általi választást és az odaítélés kizárólagosságát. Ennek megerősítéséül a Bíróság hivatkozik a 2004/18/EK irányelv 43. cikke első bekezdésének e) pontjára, amelynek értelmében az ajánlatkérő szerv valamennyi szerződésről, keretmegállapodásról és dinamikus beszerzési rendszer létrehozásáról jegyzőkönyvet készít, amely tartalmazza a sikeres ajánlattevő nevét és ajánlata kiválasztásának indokát.
2Eszerint„»közbeszerzési szerződés«: egy vagy több gazdasági szereplő és egy vagy több ajánlatkérő szerv által írásban megkötött visszterhes szerződés, amelynek tárgya az ezen irányelv szerinti építési beruházás kivitelezése, vagy áru szállítása, vagy szolgáltatás nyújtása.”
E fogalmi elemek ugyanakkor az alapügyben nem teljesülnek. Az egészségbiztosítási pénztár ugyanis valamennyi gazdasági szereplővel szerződést kötött, amely vállalta a meghatározott árcsökkentést. Nincs tehát szó sem az elfogadható ajánlatok közötti választásról, sem pedig kizárólagosságról a fentiek értelmében. Érvelése alátámasztására a Bíróság utal az új közbeszerzési irányelv (2014/24/EU) 1. cikkének (2) bekezdésére, amelyben megjelenik az ajánlatkérő általi választás, mint fogalmi elem. Eszerint: „ezen irányelv értelmében beszerzés az építési beruházás, áruk vagy szolgáltatások egy vagy több ajánlatkérő szerv által kiválasztott gazdasági szereplőkkel az említett ajánlatkérő szervek által kötött közbeszerzési szerződés útján történő megvalósítása, illetve megszerzése […]”.
A Bíróság végül kifejti, hogy az a körülmény, hogy a rendszer az érvényességi ideje alatt folyamatosan nyitva állt az érdeklődő gazdasági szereplők számára, elegendő az irányelvben szabályozott keretmegállapodásoktól való elhatároláshoz. A 2004/18/EK irányelv 32. cikke (2) bekezdése második albekezdésének megfelelően ugyanis a keretmegállapodáson alapuló közbeszerzési szerződések csak a keretmegállapodás eredeti részes felei számára ítélhetők oda. Mindezen megfontolások alapján a Bíróság megállapította, hogy nem minősül közbeszerzési szerződésnek a fentiek szerinti engedélyezési eljárásban megkötött valamely megállapodás.
A düsseldorfi tartományi bíróság második kérdése arra irányult, hogy amennyiben a közbeszerzési irányelv követelményei nem alkalmazandók, akkor az uniós jogból milyen követelményeket lehet a szóban forgó eljárásra levezetni. A következő példákat említi meg:
• az engedélyezési eljárás lefolytatásának Európa-szerte történő nyilvánosságra hozatala;
• egyértelmű szabályok a szerződéskötés és a szerződéshez való csatlakozás vonatkozásában;
• a szerződéses feltételek tartalma oly módon van meghatározva, hogy azt egyetlen gazdasági szereplő sem befolyásolhatja;
• a gazdasági szereplők bármikor csatlakozhatnak;
• a megkötött szerződéseket Európa-szerte kihirdetik.
A Bíróság e tekintetben kifejtette, hogy a szóban forgó eljárás – már amennyiben fennáll a határokon átnyúló érdek – a Szerződés alapvető szabályainak a hatálya alá tartozik, amelyek közül kiemelendő különösen a gazdasági szereplők közötti hátrányos megkülönböztetés tilalma és egyenlő bánásmód elve, illetőleg az átláthatóság követelménye. Ezen alapelvekből levezethető a megfelelő közzététel követelménye. Azt, hogy ez pontosan mit takar, tagállami mozgástérbe utalja a Bíróság. Rögzíti ugyanakkor, hogy az átláthatóság követelményét olyan közzététel biztosítja, amely lehetővé teszi a potenciálisan érdekelt gazdasági szereplők számára, hogy megfelelően tájékozódhassanak az engedélyezési eljárás menetéről és alapvető jellemzőiről. A Bíróság a második kérdésre adott válaszában tehát megelégszik annak a rögzítésével, hogy amennyiben fennáll a határon átnyúló érdek, akkor az említett elveket figyelembe kell venni, és az eljárást ezeknek megfelelően kell kialakítani és megszervezni. Ennek konkrét ügyben történő megítélése az eljáró nemzeti bíró feladata.
3. A C-9/17. számú Tirkkonen ügy
A Tirkkonen ügyben – ironikusan fogalmazva – egy kitöltetlen rubrika okozott mélyreható változásokat a közbeszerzési szerződés fogalmának az értelmezésében. Történt ugyanis, hogy a finn vidékfejlesztési hivatal nyílt eljárás útján keretmegállapodásként megvalósítandó szerződésre hirdetett pályázatot a 2015-2020 közötti időszakban nyújtandó mezőgazdasági tanácsadási szolgáltatások ellátására. A keretszerződésben szerepeltek a szolgáltatásnyújtás lényeges feltételei. A kiírás szerint a további szerződéseket külön közbeszerzési eljárás nélkül, úgy ítélik oda, hogy a tanácsadást kérő mezőgazdasági termelő attól a tanácsadótól kapjon tanácsot, akiről feltételezi, hogy a legjobban eleget tehet az igényeinek. Főszabály szerint a közeli tanácsadó szolgálatokat veszik igénybe, indokolt esetben azonban más tanácsadót is igénybe lehet venni. A tanácsadók díjazását a Hivatal viseli, kivéve a hozzáadottérték-adót, amelyet a tanácsadást igénybe vevő mezőgazdasági termelőnek kell megfizetnie. A Hivatal első lépésben 2014. december 18‑án feltételes odaítélésről szóló határozatot hozott, amelyben az összes olyan tanácsadó jelentkezését elfogadta, aki megfelelt az alkalmassági feltételeknek, valamint teljesítette az ajánlati felhívásban előírt minimális követelményeket. A Hivatal második lépésben a végleges odaítélésről szóló határozattal azon jelöltek jelentkezését fogadta el, akik sikeresen teljesítették az ajánlati felhívás mellékletében hivatkozott vizsgát. Ki kell emelni, hogy a rendszerhez való későbbi csatlakozást kizárták, azaz a szóban forgó hatéves időszakban (2015-20) csak azok a tanácsadók láthatnak el ilyen tevékenységet, akiknek a jelentkezését a fentiek szerint elfogadták. A közbeszerzési eljárást egyébiránt maga az uniós jog írja elő az 1305/2013/EU rendeletben,3 illetőleg annak végrehajtási rendeltében.4 Eszerint „[a tanácsadók] kiválasztása pályázati felhívások útján történik. A kiválasztási eljárásra a közbeszerzési jog alkalmazandó, és az eljárásnak mind köz‑, mind pedig magánjogi szervezetek előtt nyitva kell állnia. A kiválasztási eljárásnak objektívnek kell lennie, és abból összeférhetetlenség esetén ki kell zárni az érintett jelölteket”. 5
3 Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról és az 1698/2005/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1305/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet.
4 Az 1305/2013 európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló, 2014. július 17‑i 808/2014/EU bizottsági végrehajtási rendelet.
5 1305/2013/EU rendelet 15. cikk (3) bekezdés.
Maria Tirkkonen kérelmet nyújtott be az eljárásban való részvételre, ugyanakkor elfelejtette kitölteni az űrlap azon pontját, amelyben jelezni kellett, hogy elfogadja-e a keretmegállapodás-tervezetben szereplő feltételeket. Gyakorlatilag nem ikszelte be sem az igen, sem a nem rubrikát. E formai hiba miatt a 2014. december 18-i határozatban az ideiglenesen felvett tanácsadók között nem szerepelt a neve. Tirkkonen asszony a formai mulasztás orvoslásának lehetővé tételét kérte a közigazgatási szervek és az ügyfelek kapcsolatát szabályozó finn törvény alapján. E kérelmét ugyanakkor a bíróság elutasította, tekintettel arra, hogy az eljárásra a közbeszerzési törvény rendelkezései alkalmazandók, amely ilyen orvoslást nem enged meg. Ezt követően került az ügy a finn legfelsőbb bíróság elé, amely a fenti rendszernek a közbeszerzési szerződés uniós jogi fogalma alá tartozására vonatkozó kérdést tett fel.
Az ügyben a főtanácsnok 2017. december 13-án terjesztett elő indítványt. Ebben elsőként kifejtette, hogy álláspontja szerint az 1305/2013/EU rendeletben szereplő azon kitétel, mely szerint a tanácsadók kiválasztási eljárására a közbeszerzési jog alkalmazandó, úgy értelmezendő, hogy a közbeszerzési jog alapelvei (hátrányos megkülönböztetés tilalma, egyenlő bánásmód és az átláthatóság elve) irányadók az eljárásban. Nem olyan követelményről van tehát álláspontja szerint szó, amely a közbeszerzésre vonatkozó uniós irányelvek valamennyi rendelkezésének az alkalmazását vonná maga után. Ezt követően megállapítja, hogy első látásra úgy tűnik, valamennyi olyan tényező együtt van az ügyben, amely a közbeszerzési szerződés 2004/18/EK irányelv szerinti fogalmát jellemzi.
Ugyanakkor a Falk Pharma ítéletben a Bíróság megállapított egy további követelményt, amely a kiválasztási elem megléte (az ajánlatkérő választ az ajánlattevők között és a legelőnyösebb ajánlatot benyújtónak ítéli oda a szerződést). A főtanácsnok úgy véli, hogy jelen esetben ilyen odaítélés nem történt. Jóllehet a pályázati kiírásban meg voltak határozva bizonyos szempontok, amelyeket a jelentkezőknek teljesíteniük kellett, illetve volt vizsgakövetelmény is, e szempontok az alkalmas jelöltek kiválasztását, nem pedig a szerződés odaítélését szolgálták. Olyan küszöbrendszerről van tehát szó, amely egy kezdeti kiválasztást szolgál, de ezt követően semmiféle versenyhelyzetet nem keletkeztet a pályázók között. Nem volt tehát arról szó, hogy az ajánlatkérő – valamiféle odaítélési szempontrendszer alapján – mérlegelte volna, hogy melyik a számára a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat. A Hivatal nem korlátozta a lehetséges szolgáltatók számát, nem hasonlította össze egymással az ajánlatokat, és nem történt meg egy vagy több ajánlat végleges kiválasztása, a többi ajánlat kizárásával egyidejűleg. Mindezen körülmények alapján a főtanácsnok szerint olyan esetről van szó, amelyben a Falk Pharma ítéletben megállapítottak alkalmazandók, amely szerint olyan esetekben, amikor a közjogi jogalany az előírt feltételeket teljesítő valamennyi gazdasági szereplővel szerződést köt, a piaci kizárólagosságban részesített gazdasági szereplő megjelölésének a hiánya azzal a következménnyel jár, hogy nem szükséges, hogy az ajánlatkérő szerv eljárását a 2004/18/EK irányelv pontos szabályai határolják körül.6 Azt a körülményt, hogy a rendszer – a Falk Pharma ügy tényállásától eltérően – nem volt nyitott, azaz a kezdeti kiválasztás után már nem lehetett csatlakozni, a főtanácsnok nem tekintette meghatározónak. Álláspontja szerint e körülmény nem képezte az említett ítélet indokolásának alapját (ratio decidendijét), hanem csak egy mellékes körülmény volt, amire a Bíróság ítéletében kitért.
A Bíróság az ügyben 2018. március 1-jén hirdetett ítéletet. Érvelésében lényegében a Falk Pharma ítéletben követett érvelés nyomvonalán haladt. Előrebocsátotta, hogy a szóban forgó rendszer olyan visszterhes szerződésnek minősülhet, amely megfelel a 2004/18/EK irányelv szerinti „közbeszerzési szerződés” fogalmának. Ugyanakkor emlékeztetett arra, hogy a nemzeti ajánlattevők preferálásának kockázata csak akkor merül fel, ha létezik egy olyan mozzanat, amellyel a szerződést kizárólagossággal odaítélik annak a gazdasági szereplőnek, amelynek az ajánlatát elfogadták, illetőleg azon gazdasági szereplőknek, amelyek ajánlatát keretszerződés keretében elfogadták. Amennyiben ilyen odaítélésre nem kerül sor, akkor nem szükséges, hogy az eljárást az irányelv szabályai határolják körül. Mindez a Falk Pharma ítéletből egyértelműen levezethető.
Ami a konkrét ügyet illeti, a Bíróság kifejtette, hogy mivel a Hivatal minden olyan pályázatot elfogadott, amely megfelelt az előírt feltételeknek, nem került sor az elfogadható ajánlatok versenyeztetésére, illetve az azok közötti választásra. A Hivatal tevékenysége a minőségi szempontoknak való megfelelés ellenőrzésére korlátozódott. A rendszer zárt jellege (azaz a későbbi csatlakozás kizártsága) nem kérdőjelezi meg ezt az értékelést. Utal itt a Bíróság a főtanácsok azon álláspontjára, amely szerint e körülmény nem képezte a Falk Pharma ítélet ration decidendijének a részét. Ami meghatározó, az az, hogy nincs egyetlen olyan odaítélési szempont sem, amelyet az ajánlatkérő az elfogadható ajánlatok közötti választás céljából határozott volna meg. Nem minősíthetők ilyen szempontoknak az olyan feltételek, amelyek nem a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat meghatározására vonatkoznak, hanem lényegében az ajánlattevőknek az érintett szerződés teljesítésére való alkalmassága megítéléséhez kapcsolódnak (mint pl. szakmai tapasztalat, képzettség, eszközök stb.). Kitér a Bíróság a C-601/13. számú Ambisig ügyben hozott ítéletre is, amelyre a kérdést előterjesztő finn bíróság is hivatkozott. Ebben az ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a szerződés teljesítésére alakult csoport tagjainak szakmai ismeretei és tapasztalata odaítélési szempontként szerepelhetnek, amennyiben a közbeszerzési szerződés teljesítésének a minőségét alapvetően befolyásolja az azt teljesítő személyek szakmai értéke, különösen abban az esetben, ha a szerződés szellemi jellegű szolgáltatásokra vonatkozik. A Bíróság ugyanakkor felhívta a figyelmet arra, hogy az Ambisig ügyben tett fenti megállapítást arra tekintettel kell értékelni, hogy abban az ügyben az ajánlatkérő a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat kiválasztása céljából ténylegesen összehasonlította az elfogadható ajánlatokat. A műszaki csoport szakmai tapasztalata az ajánlat lényegi jellemzője volt, nem csupán az ajánlattevők szakmai alkalmasságára vonatkozó értékelési szempont. Jelen ügy tényállása eltér ettől: mivel az elfogadható ajánlatok közötti választás nem merült fel, nem lehet odaítélési szempontokról sem beszélni.
Mindezen megfontolások alapján a Bíróság megállapította, hogy a szóban forgó kiválasztási rendszer nem minősülhet közbeszerzési szerződésnek a 2004/18/EK irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében.
6 Falk Pharma ítélet 37. pontja.
Összességében megállapítható, hogy a fenti két ügyben kialakított ítélkezési gyakorlat a közbeszerzési szerződés fogalmának egy szigorú, szűk értelmezési koncepcióját jelenti. A Bíróság a 2004/18/EK irányelv definíciójában szereplő követelmények mellett az alapelvekből levonta a kizárólagos – vagy legalábbis a gazdasági szereplők zárt körére vonatkozó – odaítélésre vonatkozó követelményt is. Ennek során a nemzeti ajánlattevők előnyben részesítésének kizárására vonatkozó alapelvet vette figyelembe. Ebből állapította meg azt a követelményt, hogy lennie kell valamiféle tényleges versenyhelyzetnek az ajánlattevők között, illetve hogy az ajánlatkérőnek kizárólagos jelleggel oda kell ítélnie a szerződést a nyertes ajánlattevőnek (vagy zárt számú több nyertes ajánlattevőnek) ahhoz, hogy az adott kiválasztási rendszer a közbeszerzési szerződés fogalma alá tartozhasson, s maga után vonja az irányelvben szabályozott követelmények alkalmazását. Amennyiben az ajánlatkérő mindenkivel megköti a szerződést, aki vállalja a kiírásban szereplő feltételek teljesítését, akkor nem szükséges, hogy az adott eljárást a közbeszerzési irányelv szabályai határolják körül, nincs szükség az azok által biztosított védelemre a nemzeti ajánlatkérők előnyben részesítésének a kivédésére. Az alapelvi dedukció mellett a Bíróság a 2004/18/EK, illetve a 2014/24/EU irányelv egyes tételes rendelkezéseinek olvasatával is megerősítette értelmezését. Nem kétséges tehát, hogy az ítélkezési gyakorlat érvényessége az új irányelv hatálya alá tartozó tényállásokra is kiterjed.
Érdemes összevetni a Bíróság fenti ítélkezési gyakorlatát a keretmegállapodások uniós jogi koncepciójával is. A keretmegállapodások fogalmát a következőképpen határozza meg a 2014/24/EU irányelv 33. cikke: „egy vagy több ajánlatkérő szerv és egy vagy több gazdasági szereplő között létrejött megállapodás[…], amelynek célja az egy adott időszakban odaítélendő szerződésekre irányadó feltételek megállapítása, különösen az árra és – szükség szerint – az előirányzott mennyiségre vonatkozóan”. A keretmegállapodás alapján az abban részes gazdasági szereplőknek szerződések ítélhetők oda, lényegében két módon:
- a szerződések odaítélése a keretmegállapodásban meghatározott feltételek szerint történik (33. cikk (4) bekezdés a) pont);
- a szerződéseket a részes gazdasági szereplők közötti verseny újbóli megnyitásával ítélik oda, amennyiben a keretmegállapodásban nincs meghatározva valamennyi, az odaítéléshez szükséges feltétel (33. cikk (4) bekezdés b) és c) pont).
Időben zárt konstrukcióról van szó, időtartama főszabály szerint maximum négy évre vonatkozhat, a keretmegállapodáshoz való későbbi csatlakozás nem lehetséges. A keretmegállapodások jogi természete nagyon hasonlatos a Tirkkonen ügyben szereplő kiválasztási rendszerhez. Az ajánlatkérő, amikor arról dönt, hogy mely gazdasági szereplők vehetnek részt a keretmegállapodásban,–amennyiben nem egy ajánlattevővel köt keretmegállapodást – nem választ ki végleges jelleggel egyetlen ajánlatot sem, nincs tehát szó olyan jellegű odaítélésről, amit a Bíróság a fenti ítélkezési gyakorlatában megkövetel. Különösen igaz ez a verseny későbbi megnyitását lehetővé tevő keretmegállapodások esetében. Itt az is elképzelhető, hogy a keretmegállapodásban részes valamelyik gazdasági szereplővel végül egyáltalán nem kötnek szerződést. A keretmegállapodás e típusa felfogható úgy is, mint egy előzetes szűrő, minthogy a végső szerződések odaítélése nem ebben az eljárásban történik meg. A keretmegállapodásokra ugyanakkor ugyanúgy alkalmazandók a közbeszerzési irányelv szabályai, mint a közbeszerzési szerződésekre.
A keretmegállapodások fogalmától való elhatárolás kifejezetten felmerült a Falk Pharma ügyben, amikor is a Bíróság megállapította, hogy az árengedményes megállapodásokhoz való folyamatos csatlakozás lehetősége elegendő e rendszernek a keretmegállapodás rendszerétől való megkülönböztetésére. 7
A Tirkkonen ügyben a vidékfejlesztési hivatal kifejezetten keretmegállapodás megkötésére vonatkozó ajánlati felhívást tett közzé a finn közbeszerzési törvény alapján. A kérdést előterjesztő finn bíróság kiemeli, hogy a Falk Pharma ügytől eltérően az előtte fekvő ügyben a rendszer nem volt nyitott, azaz ahhoz a későbbiekben nem lehetett csatlakozni. A hatéves vidékfejlesztési program időtartama alatt csak az eredetileg elfogadott tanácsadók nyújthattak ilyen szolgáltatást. A főtanácsnok álláspontja szerint a rendszer nyitottsága a Falk Pharma ügyben nem képezte az ítélet jogi érvelésének elengedhetetlen részét, hanem csak egy mellékesen tett kijelentés volt. Ítéletében a Bíróság követte a főtanácsnok ezen álláspontját. Nincs tehát jelentősége annak, hogy időben nyitott vagy zárt rendszerről van szó, nem ez a meghatározó, hanem az, hogy van-e olyan odaítélési szempont, ami alapján összehasonlítják és kiválasztják az ajánlatokat.
A fentiek alapján úgy tűnik, hogy ahhoz, hogy a közbeszerzési irányelv szabályai alkalmazandók legyenek valamely megállapodásra, az szükséges, hogy az ajánlatokat az ajánlatkérő valamely szempontrendszer alapján összehasonlítsa és kiválassza a nyertes ajánlatot / ajánlatokat. Amennyiben ilyen összehasonlítás és odaítélés nem történik, az adott megállapodás nem tekinthető közbeszerzési szerződésnek, illetőleg keretmegállapodásnak az irányelv értelmében.
A Bíróság fenti értelmezésével kapcsolatos veszélyekre is felhívja a figyelmet Prof Albert Sanchez-Graells a közbeszerzési jogot érintő blogjában.8 A közbeszerzési jog megkerülésének veszélyét látja az olyan rendszerekben, amikor az ajánlatkérő hatóságok „kell vagy nem kell” („take it or leave it”) feltételekkel létrehozzák a választási kereteket és annak szerződéses hátterét, majd a választást a végfelhasználókra / kedvezményezettekre bízzák (mint pl. a Falk Pharma ügyben a páciensekre vagy a Tirkkonen ügyben a mezőgazdasági termelőkre). Hasonló veszélyt lát olyan esetben, ha a választás egyéni döntéshozókra (pl. köztisztviselőkre, közalkalmazottakra) van bízva, amikor a központi szerv általi kezdeti kiválasztásra nem alkalmazandó a közbeszerzési jog, mivel az előzőek értelmében nem történik végleges kiválasztás, a tényleges szerződés értéke pedig adott esetben alatta marad az értékhatárnak, így itt sem léphetnek be a közbeszerzési szabályok.
Kérdésként merült fel az ügyben az is, hogy a finn vidékfejlesztési hivatal által előírt szakmai alkalmassági kritériumok minősülhetnek-e odaítélési kritériumoknak. A Bíróság az Ambisig ügyben lehetségesnek tartotta, hogy ilyen követelmények odaítélési szempontoknak minősülhessenek, amennyiben a szerződés teljesítésének alapvető feltétele az azt teljesítő személyek szakképzettsége, szakmai tapasztalata stb. Nem kizárható tehát ilyen odaítélési szempontok alkalmazása. Jelen ügyben ugyanakkor a Bíróság megállapította, hogy az ajánlattevők között nem volt összehasonlítás, a feltételeket teljesítő valamennyi tanácsadó jelentkezését elfogadták. Amennyiben tehát ilyen „küszöbfeltételekről” van szó, és azt követően már nincs verseny az azt teljesítők között, akkor ez nem minősülhet keretmegállapodásnak.
Ezekben a helyzetekben az uniós jog általános elvei alkalmazandók, amennyiben van határon átnyúló érdekre utaló elem az ügyben. A Falk Pharma ügyben a Bíróság kiemelte különösen, hogy az átláthatóság követelményét olyan közzététel biztosítja, amely lehetővé teszi a potenciálisan érdekelt gazdasági szereplők számára, hogy megfelelően tájékozódhassanak az engedélyezési eljárás menetéről és alapvető jellemzőiről. Az alapelvek tiszteletben tartását ugyanakkor esetről esetre a nemzeti bíróságok tudják megítélni.
7 Ítélet 41. pontja.
8 https://www.howtocrackanut.com/blog/2018/3/5/the-end-of-procurement-as-we-knew-it-cjeu-consolidates-falk-pharma-approach-to-definition-of-procurement-c-917.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Iratkézbesítés - Szlovákia
Az ítélkezési gyakorlat értelmezésében az „iratkézbesítés” az a bíróság által eszközölt eljárási lépés, amellyel a bírósági eljárás menetéről értesíti az eljárás feleit, vagy azt a harmadik felet, akinek együttműködésére szükség van az adott bírósági eljárásban. A bírósági eljárások megfelelő lefolytatásának és befejezésének lényeges előfeltétele a felek teljes körű és hatékony tájékoztatása az eljárás menetéről – a bíróság csak akkor járhat el és hozhat határozatot, ha a felek megkaptak minden olyan iratot, amelyek átvétele és ismerete előfeltételét képezi az eljárás következő lépésének, a jogorvoslati kérelemnek, az eljárási óvintézkedéseknek vagy védelemnek, valamint olyan más cselekményeknek, amelyek csak a jogszabályban vagy a bíróság által meghatározott határidőn belül elfogadhatók. Az ügy jogerős lezárásának és a bírósági ítélet végrehajthatóságának különösen a bíróság érdemi határozatának kézbesítése a lényeges előfeltétele. Fontos hozzátenni, hogy a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyvről szóló 99/1963. sz. törvény (Zákon č. 99/1963 Zb., Občiansky súdny poriadok) 45. és azt követő cikke csak a (bírósági) iratok kézbesítésének eljárási szempontjait szabályozza; az anyagi jogi aktusok, például egy irat formájú szándéknyilatkozat kézbesítését a polgári törvénykönyvről szóló 40/1964. sz. törvény, (Zákon č. 40/1964 Zb., Občiansky zákonník) 45. cikke szabályozza. Lényeges különbség van az anyagi és az eljárási szabályok szerinti kézbesítés között, különösen a kézbesítés hatályosulása, a kézbesítési folyamat befejezése és a jogkövetkezmények bekövetkezése tekintetében.
Az iratkézbesítésre vonatkozó különös szabályok
A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyvben az iratkézbesítésre vonatkozó különös szabályokkal a jogalkotó megkísérli fenntartani a fegyveregyenlőség elvét és a kontradiktórius rendszert a bírósági eljárásokban. A bírósági eljárásokban senki nem kerülhet hátrányos helyzetbe, és mindegyik felet egyenlő mértékben kell tájékoztatni a bírósági eljárás menetéről. A feleknek lehetőséget kell biztosítani a szükséges együttműködésre az eljárásban, valamint arra, hogy megismerjék a másik fél nyilatkozatait és bizonyítékait, a bíróság eljárással kapcsolatos eljárási cselekményeit és az ügy érdemét. A fegyveregyenlőség elve és a kontradiktórius rendszer az eljárásokban a Szlovák Köztársaságban alkotmányos jogként elismert tisztességes tárgyaláshoz való jog alapvető és meghatározó elve (az Alkotmány vagy Ústava Slovenskej republiky 46–48. cikke), amely az Emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény 6. cikkén alapul.
Általánosságban a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyvvel összhangban megvalósult valamennyi kézbesítés hivatalos kézbesítésnek tekinthető, nevezetesen: 1. a rendes kézbesítés (46. cikk), 2. a személyes kézbesítés (47. cikk) és 3. a bíróság hirdetőtábláján történő kifüggesztés (47a. cikk). Szűkebb értelemben a hivatalos kézbesítés kizárólag a bírósági iratok személyes kézbesítését jelenti.
A bíróságok a jogszabály szerint személyes kézbesítést nem igénylő iratok esetében alkalmazzák a rendes kézbesítési eljárást.
A bíróságok akkor alkalmaznak minősített kézbesítési módot (pl. személyes kézbesítést), ha a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv vonatkozó rendelkezései ezt írják elő, vagy ha a különös körülményekre tekintettel a bíró ezt a módot rendeli el – ennek tipikus példája a tárgyalásra való írásbeli idézés, amennyiben jogszabály nem ír elő kötelező személyes kézbesítést, de a bíró rendszerint ezt a kézbesítési formát rendeli el. Jogszabály alapján személyes kézbesítés szükséges az iratok másodlagos címre történő kézbesítése iránti kérelem lehetőségéről szóló tájékoztatás (49. cikk (5) bekezdés), a mellékletekkel ellátott eljárásindító kérelem (79. cikk (4) bekezdés, 114. cikk (2) bekezdés), az eljárás bíróság által hivatalból történő megindításáról szóló végzés (81. cikk (3) bekezdés), a módosítás iránti kérelem (95. cikk (1) bekezdés), az alperes kérelemre való válaszadási kötelezettségéről rendelkező végzés (114. cikk (4) bekezdés), az ítélet (158. cikk (2) bekezdés), az alperesnek címzett fizetési meghagyás (173. cikk (1) bekezdés), az alperesnek címzett európai fizetési meghagyás (174a. cikk (2) bekezdés), az alperesnek címzett teljesítést elrendelő végzés (174b. cikk (4) bekezdés, 173. cikk), az alperesnek címzett számla vagy saját váltó (csekk) kifizetését elrendelő végzés (175. cikk (1) bekezdés), a hagyatéki eljárásokban szereplő bizonyos végzések (175a. cikk (3) bekezdés), az örökségről való lemondás következményeiről szóló tájékoztatás (175i. cikk (2) bekezdés), a letéti őrzéssel kapcsolatos eljárásokban hozott végzés (185a. cikk (3) bekezdés), az eszközvisszaváltással kapcsolatos eljárásokban hozott végzés (185j. cikk (2) bekezdés), a jövedelemletiltás útján történő ítélet-végrehajtást elrendelő végzés (282. cikk (2) bekezdés, 294. cikk (3) bekezdés), az inkasszó elrendelésével ítéletet végrehajtó végzés és az e végzés jogerőre emelkedéséről szóló értesítés banknak történő kézbesítése (306. cikk, 307. cikk (1) bekezdés), valamint a követelés harmadik fél általi kielégítése útján történő ítélet-végrehajtást elrendelő végzés (313. cikk (2) bekezdés) esetében.
A bíróság akkor alkalmazza a hirdetőtáblájára való kifüggesztés útján történő kézbesítést, ha jogszabály így rendelkezik, és az eljárás felei vagy hollétük ismeretlen a bíróság előtt.
A bírósági iratok kézbesítéséért felelős hatóság a bíróság, amely elsősorban maga kézbesíti a bírósági iratokat (közvetlenül a tárgyaláson vagy bírósági tisztviselők segítségével), vagy postai úton. Jogszabály azonban azt is lehetővé teszi, hogy a bíróság a kézbesítéshez bírósági végrehajtót, önkormányzati hivatalt, a Rendőrség megfelelő részlegét (Policajný zbor) vagy a vonatkozó rendeletben meghatározott esetekben a Szlovák Köztársaság Igazságügyi Minisztériumát (Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky) (a diplomáciai kiváltságokat és mentességet élvező személyek és az e személyek lakóhelyén tartózkodó más személyek vagy olyan személyek esetében, akiknek diplomáciai védelem alatt álló épületben vagy helyiségben kell iratokat kézbesíteni; a minisztériumot veszik igénybe más országokba történő kézbesítés esetén is, kivéve, ha nemzetközi egyezmény, jogsegélyről szóló kétoldalú szerződés vagy tanácsi (EK) rendelet másként rendelkezik) vegye igénybe.
A börtönbüntetésüket töltő vagy őrizetbe vett személyek esetében az elhelyezésük szerinti büntetés-végrehajtási vagy fogva tartási intézet útján kerül sor a kézbesítésre. Az ellenőrzött intézményi egészségügyi ellátásban részesülő és egészségügyi intézményben elhelyezett személyek esetében a megfelelő egészségügyi létesítmény vezetősége útján kerül sor a kézbesítésre; ugyanez az eljárás megfelelően alkalmazandó a fiatalkorúak otthonában és más, fiatalok számára fenntartott közös létesítményekben lakó személyek esetében. A Szlovák Köztársaság fegyveres erőinek rendkívüli szolgálatot teljesítő tagja és az állami szolgálatban álló hivatásos katonák esetében az iratok kézbesítésére a megfelelő parancsnok útján is sor kerülhet. A fegyveres erők azon tagjainak, akiknek nem a fegyveres erők tulajdonában lévő épületekben van a szálláshelyük, közvetlenül kézbesítik az iratokat.
Ilyen esetekben a szlovák bíróságok mindig aktívan megpróbálják megállapítani a címzett aktuális hollétét, elsősorban a Szlovák Köztársaság Lakosainak Nyilvántartása (Register obyvateľov Slovenskej republiky) segítségével, amely elektronikus kapcsolatban áll a bíróságok információs rendszerével. A bíróság azonnal meg tudja állapítani az e nyilvántartásba bejegyzett állandó vagy ideiglenes lakóhelyet (amennyiben létezik). A Társadalombiztosítási Hivatal (Sociálna poisťovňa) ugyancsak elektronikus úton működik együtt a szlovák bíróságokkal a bírósági nyilvántartáson keresztül, és a bíróságok bekérhetnek bizonyos, a Társadalombiztosítási Hivatal által nyilvántartott adatokat, különösen az eljárásban részt vevő felek Társadalombiztosítási Hivatalban bejegyzett címét, valamint a fél aktuális vagy korábbi munkáltatójának nevét (akin keresztül bizonyos esetekben megállapítható a fél aktuális holléte, vagy irat kézbesíthető közvetlenül a munkahelyén, ha azt az ügy körülményei lehetővé teszik). Jogszabályi felhatalmazás esetében a bíróság önkormányzati hivatalok, helyi államigazgatási hatóságok, a rendőrség és más hatóságok és jogi személyek, valamint egyéni vállalkozó természetes személyek együttműködését is kérheti az eljárásban részt vevő fél (a címzett) hollétének megállapítása érdekében. Ha lehetséges, a bíróság más személyeket (pl. hozzátartozókat) is megkérdez, akik tudhatnak a címzett hollétéről.
Ahogyan az a fentiekben szerepel, a bírósági nyilvántartáson keresztül a szlovák bíróságok közvetlen hozzáféréssel rendelkeznek a Szlovák Köztársaság Lakosainak Nyilvántartásában szereplő adatokhoz. A bírósági eljárásokban részt vevő felek öt euró igazgatási díj ellenében kérhetnek adatokat a Szlovák Köztársaság Lakosainak Nyilvántartásától (valamely személy hollétére vonatkozó igazolás vagy írásos értesítés kiállítása).
A Szlovák Köztársaság Igazságügyi Minisztériumának rendelkezésére álló információk szerint a szlovák bíróságok rendszerint elfogadják az ilyen megkereséseket, és megteszik a személyek aktuális lakcímének megállapításához szükséges lépéseket, és ezzel eleget tesznek a megkeresésnek. Ennek érdekében az előző pontokban ismertetett eljárást veszik igénybe.
Ahogyan az a 3. pontban szerepel, a bíróság elsősorban maga vagy postai úton kézbesíti az iratokat, de jogszabály azt is lehetővé teszi, hogy a bíróság a kézbesítéshez bírósági végrehajtót, önkormányzati hivatalt, a Rendőrség megfelelő részlegét vagy a Szlovák Köztársaság Igazságügyi Minisztériumát vegye igénybe. A közös létesítményekben élő személyek esetében a kézbesítésre az adott létesítmény útján kerülhet sor, míg a parancsnokok útján történő kézbesítést a fegyveres erők tagjai és a hivatásos katonák esetében alkalmazzák.
A bíróság az irat fajtája szerint, valamint arra tekintettel határoz az iratkézbesítés módjáról, hogy ismert-e a címzett és a címzett tartózkodási helye. A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv különbséget tesz a rendes kézbesítés, a személyes kézbesítés és a bíróság hirdetőtáblájára történő kifüggesztés útján történő kézbesítés között. A bíróságok legnagyobb mennyiségben postai úton kézbesítenek iratokat, ajánlott levél (rendes kézbesítés) vagy hivatalos levél (személyes kézbesítés) formájában.
A rendes kézbesítés során a bíróság a lakóhelyen, székhelyen (telephely), munkahelyen vagy a címzett fellelhetőségének helyén kézbesíti az iratot. Ahogyan az a 2. pontban szerepel, a bíróság akkor alkalmaz személyes kézbesítést, ha jogszabály ezt a formát írja elő (pl. ítéletek esetében), vagy ha a bíró vagy a bírósági tanács elnöke így rendelkezik (rendszerint idézések stb. esetében).
A bíróság hirdetőtáblájára történő kifüggesztés esetében az irat a kifüggesztés tizenötödik napján minősül kézbesítettnek. A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv arra kötelezi a bíróságokat, hogy hagyatéki eljárásokban a hirdetőtáblájukra történő kifüggesztés útján kézbesítsenek, amennyiben az eljárásban fel kell szólítani a hitelezőket, hogy meghatározott időn belül jelentsék be követeléseiket (175n. cikk), vagy hagyaték felszámolásáról rendelkező végzés esetében (175t. cikk (2) bekezdés), vagy amennyiben vagyont továbbítanak másik országba (175z. cikk (2) bekezdés), valamint letéti őrzéssel kapcsolatos eljárásokban, amennyiben a letét tárgya visszaszáll az államra, és erről végzés rendelkezik (185g. cikk (1) bekezdés), továbbá eszközvisszaváltással kapcsolatos eljárásokban, amennyiben a tulajdonost végzésben szólítják fel a bíróság tájékoztatására és az eszköz bemutatására vagy kifogások előterjesztésére (185m. cikk (2) bekezdés), és amikor a 76. cikk (1) bekezdésének g) pontja szerinti ideiglenes végzés kézbesítésére irányuló kérelemről szóló határozatot tartalmazó levél visszajön az eljárásban részt vevő azon fél által megadott címről, akit kizártak a közös lakásból.
A közvetett kézbesítéstől eltérő alternatív módok
A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv meghatározza továbbá a természetes személyeknek történő iratkézbesítés külön rendkívüli módjait is, melyek a következők:
1. Az iratok ügyiratokhoz csatolásával történő kézbesítés a 48. cikk (4) bekezdése szerint
Amennyiben az irat nem kézbesíthető a (nem egyéni vállalkozó) természetes személynek a személy állandó vagy ideiglenes lakóhelyének címén, és nem állapítható meg, hogy a személy hol veszi át az iratokat, és kijelölt ügygondnok sem képviselheti a személyt, úgy a bíróság végzésben határoz arról, hogy a személynek címzett iratokat az ügyiratokhoz való csatolással kézbesítik; a felsorolt indokoknak mindvégig fenn kell állniuk az eljárás során (a bíróság hivatalból megváltoztathatja az ügyiratokhoz csatolással történő kézbesítésről rendelkező végzést). A végzést az eljárás jogerős befejezéséig kifüggesztik a bíróság hirdetőtáblájára. Az ügyiratokhoz történő csatolással kézbesített iratok az elkészültüktől számított hét nap elteltével minősülnek kézbesítettnek.
2. Az iratok bírósági letétbe helyezésével történő kézbesítés a 49. cikk (3) bekezdése szerint
A bíróságnak (rendszerint az eljárás megindításakor) tájékoztatnia kell az eljárás feleit a következő lehetőségekről:
- az iratoknak a fél állandó vagy ideiglenes lakóhelyeként feltüntetettől eltérő, a Szlovák Köztársaság területén található községben vagy városban lévő címre történő kézbesítését kérhetik;
- kézbesítési megbízottat jelölhetnek ki;
- az iratok bírósági letétbe helyezéssel történő kézbesítését kérhetik, amennyiben a személyes kézbesítés során kézbesítetlenként visszaküldik a küldeményt a fél kézbesítési címéről, vagy a félnek a Szlovák Köztársaság Lakosainak Nyilvántartásában szereplő lakóhelyéről, vagy a választott kézbesítési megbízottól.
Amennyiben e tájékoztatás jogszerű kézbesítését (tilos a közvetett kézbesítés; az írásbeli tájékoztatást személyesen kell kézbesíteni) követően a személyes kézbesítés során kézbesítetlenként visszaküldik a küldeményt a kézbesítési címről, vagy a kijelölt kézbesítési megbízottól, úgy a bíróság valamennyi olyan későbbi iratot kézbesítettként letétbe helyezhet a bíróságon, amelyek esetében nem tilos a közvetett kézbesítés. Az ilyen fél védelme érdekében jogszabály előírja a bíróság számára, hogy minden egyes irat másodpéldányát küldje meg a félnek azzal a tájékoztatással, hogy az iratot a feladást követő hetedik napon kézbesítettnek tekinti a bíróságnál kézbesítettként történt letétbe helyezéssel. Ez az eljárás akkor is alkalmazható, ha a küldeményt a személyes kézbesítés során visszaküldik a félnek a Szlovák Köztársaság Lakosainak Nyilvántartásában szereplő állandó vagy ideiglenes lakóhelyéről; a gyakorlatban azonban ritkán alkalmazzák ezt az eljárást, mivel fennáll a veszélye, hogy megfosztják a felet álláspontja bíróság előtti bemutatásának lehetőségétől – e kézbesítési mód esetében nincs jogi jelentősége annak, hogy a fél a kézbesítési címen lakik-e vagy azt használja-e, és e kézbesítési mód alkalmazásakor vitatható, hogy a fél eljárás menetéről való tájékoztatáshoz való jogának biztosítása érdekében nem lenne-e megfelelőbb a küldemény visszaküldése esetén a közvetett kézbesítés alkalmazása (minek szempontjából jelentőséggel bír az a kérdés, hogy a címzett a kézbesítési címen lakik-e vagy azt használja-e). Általánosságban e kézbesítési eszköz alkalmazása olyan természetes személyek esetében lehetséges, akik nem egyéni vállalkozók; nem lehetnek börtönbüntetésüket töltő vagy őrizetben lévő személyek, vagy intézményi és ellenőrzött ellátásban részesülő személyek. Alkalmazása tilos továbbá a diplomáciai kiváltságokat és mentességet élvező személyek, vagy az e személyek lakóhelyén tartózkodó más személyek vagy olyan személyek esetében, akiknek diplomáciai védelem alatt álló épületben vagy helyiségben kell iratokat kézbesíteni.
A bíróság a fél kérelmére elektronikus úton is kézbesítheti az iratokat, ha a fél értesíti a bíróságot az elektronikus iratkézbesítéshez használt címéről. Az irat akkor is kézbesítettnek minősül az elküldésétől számított ötödik napon, ha a címzett nem olvasta azt. Tilos az ilyen kézbesítés a bírósági határozatok, idézések, kérelemről való értesítések, tanúidézések és személyesen kézbesítendő iratok esetében. Ez a mód tehát nem eljárástípusok vagy a címzett személye szerint, hanem a kézbesítendő irat fajtája szerint van korlátozva.
Jogszabály ugyancsak lehetővé teszi, hogy a felek elektronikus úton nyújtsák be a bírósághoz a beadványaikat, amelyeket elektronikus aláírás biztosít (a módosított, az elektronikus aláírásról és egyes törvények módosításáról szóló 215/2002. sz. törvény), amely megbízhatóan azonosítja a garantált elektronikus aláírást létrehozó személyt. Az eljárásban részt vevő feleknek díjat (oldalanként 0,10 eurót, legalább tíz eurót a mellékletekkel ellátott eljárásindító kérelem, és legalább három eurót a mellékletekkel ellátott egyéb beadványok esetében) kell fizetniük a bíróság részére az iratkézbesítés e módjáért.
Ahogyan a fenti 5. pontban szerepel, a bíróság akkor alkalmazza a hirdetőtáblájára való kifüggesztés útján történő kézbesítést, ha jogszabály így rendelkezik, és az eljárás felei vagy hollétük ismeretlen a bíróság előtt. Ebben az esetben az irat a kifüggesztés tizenötödik napján kézbesítettnek minősül.
A rendes kézbesítéssel kézbesítendő iratok közvetett kézbesítése
Amennyiben a címzett nem található a lakóhelyén, székhelyén (telephelyén), munkahelyén vagy egyéb helyen annak ellenére, hogy a kézbesítési címen lakik vagy azt használja, úgy az iratok az ugyanabban a lakásban vagy házban élő, vagy azonos munkahelyen foglalkoztatott felnőtt személynek kézbesíthetők, feltéve, hogy e személy beleegyezik az irat átadásába, és az irattal érintett ügyben nem ellenérdekű fél. Amennyiben az irat nem kézbesíthető ily módon, úgy letétbe helyezik azt a postahivatalban vagy az önkormányzati hivatalban, és a címzettet megfelelő módon felszólítják az irat átvételére. Az irat a bíróságra való visszaküldése napján akkor is kézbesítettnek minősül, ha a címzett nem szerzett róla tudomást.
A személyes kézbesítéssel kézbesítendő iratok közvetett kézbesítése
A személyesen kézbesítendő irat nem kézbesíthető más személynek azzal a céllal, hogy átadja azt a címzettnek. Amennyiben az irat címzettje nem található annak ellenére, hogy a kézbesítési címen lakik vagy használja azt, úgy a kézbesítést végző megfelelő módon értesíti a címzettet arról, hogy az értesítésben szereplő időpontban és napon visszatér az iratkézbesítés megismétlése érdekében. Amennyiben az iratkézbesítés ismételt kísérlete is eredménytelen, úgy a kézbesítést végző az iratot letétbe helyezi a postahivatalban vagy az önkormányzati hivatalban, és megfelelő módon értesíti erről a címzettet. Amennyiben a címzett nem veszi át a küldeményt a letétbe helyezés ideje alatt, úgy az irat a bíróságra való visszaküldése napján akkor is kézbesítettnek minősül, ha a címzett nem szerzett róla tudomást.
A sikeres közvetett kézbesítés előfeltétele, hogy a címzett a kézbesítési címen lakik vagy használja azt; ez alatt olyan helyzet értendő, amely lehetővé teszi a címzett számára a küldemény közvetett kézbesítést követő azonnali átvételét. A címzett nem tekinthető a kézbesítési címen lakónak vagy azt használónak, ha hosszabb ideig távol van a kézbesítési címtől, vagy akár ideiglenesen, rövidebb ideig a lakóhelyétől távol tartózkodik, például nyaral, üzleti úton van stb.
A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv külön jogrendszert hozott létre az olyan jogi személyek és egyéni vállalkozónak minősülő természetes személyek részére történő kézbesítés tekintetében, akiket objektív felelősség terhel a meghatározott nyilvántartásban szereplő címük vonatkozásában: ebben az esetben teljesen lényegtelen, hogy a kézbesítés időpontjában a címzett a kézbesítési címen lakik-e vagy használja-e azt. Amennyiben az irat nem kézbesíthető a jogi személynek a cégjegyzékben (Obchodný register) vagy más, a személyt tartalmazó nyilvántartásban a jogi személy székhelyeként bejegyzett címen, és a bíróság nem ismer más címet, úgy az irat a kézbesítetlen küldemény bírósághoz való visszaküldésétől számított harmadik napon akkor is kézbesítettnek minősül, ha a címzett nem szerzett róla tudomást. A bíróság ugyanezt a jogrendszert alkalmazza azon egyéni vállalkozónak minősülő természetes személyek esetében, akiknek a cégjegyzékben vagy más, a személyt tartalmazó nyilvántartásban (leggyakrabban a kereskedelmi nyilvántartásban, Živnostenský register) telephelyükként bejegyzett címre kézbesít.
Lásd a 7.1. és az 5. kérdésre adott választ – a kézbesítés alternatív módjai
A kézbesítést végző a címzett (otthoni) levélszekrényébe helyezett írásbeli értesítéssel tájékoztatja a címzettet arról, hogy a küldeményt letétbe helyezték a postahivatalban vagy az önkormányzati hivatalban.
Amennyiben a címzett alapos indok nélkül megtagadja az irat átvételét, az átvétel megtagadásának napján kézbesítettnek tekintik az iratot; a kézbesítést végzőnek tájékoztatnia kell erről a címzettet. Jogszerűtlen kézbesítés esetén (például ha a kézbesítést végző nem tájékoztatja a címzettet az iratátvétel megtagadásának következményeiről) annak nincs joghatása.
Amennyiben szükséges a tértivevény, úgy a postahivatal (Slovenská pošta, a.s., a hagyományos postai szolgáltató) csak akkor kézbesíti a levelet, ha a címzett vagy (ha a levelet nem lehet a címzettnek kézbesíteni) a jogosult átvevő az átvételkor igazolja személyazonosságát, lehetővé teszi a személyazonosító okmánya számának feljegyzését, és elismeri az átvételt. A természetes személynek címzett küldemény átvételére jogosult személyek a címzett házastársa és a vele egy házban vagy lakásban élő, 15. életévüket betöltött személyek. E személyek részére azonban nem teljesíthető a személyes kézbesítés.
Ebben az esetben a postás írásbeli értesítést hagy a címzett (otthoni) levélszekrényében arról, hogy az iratot letétbe helyezték a postahivatalban. A címzett vagy az átvételre jogosult személy 18 naptári napon belül veheti át az iratot. A címzett kérésére e határidő meghosszabbítható. Amennyiben az iratot nem veszik át határidőn belül, az kézbesítetlenné válik, és a postai szolgáltató a kézbesítetlen iratot visszaküldi a feladónak.
A határidő 18 naptári nap, és a címzett kérésére meghosszabbítható. A címzettet az (otthoni) levélszekrényébe helyezett írásbeli értesítés útján tájékoztatják.
Igen, a tértivevény, amely a bírósági iratok kézbesítésének bizonyítékaként közokirat. A tértivevényen szereplő adatok ellenkező bizonyításig igaznak minősülnek. A tértivevényen szereplő adatok pontosságát vitató (a kézbesítés jogszerűtlenségével érvelő) félnek kell a bíróság előtt bizonyítania állítását. Amennyiben a bíróság tárgyaláson kézbesíti az iratot, a tárgyalási jegyzőkönyvben feljegyzés készül erről.
Az alternatív kézbesítési lehetőségek tekintetében lásd az 5. a 7.1. és a 7.4. pontot. Amennyiben jogellenesen került sor a kézbesítésre, meg kell ismételni az irat kézbesítését: A szlovák jogban nincs lehetőség az érvénytelen kézbesítés orvoslására. A jogszerűtől eltérő módon kézbesített bírósági irat jogi szempontból nem hatályosul, és nem váltja ki a törvényben előírt joghatásokat.
A bíróság iratok kézbesítésének nincs díja, kivéve azokat az eseteket, amikor a bíróság az eljárásban részt vevő valamelyik fél kérésére kijelölt bírósági végrehajtó igénybevétele útján kézbesíti a bírósági iratokat a másik félnek. A bírósági végrehajtó útján történő kézbesítést kezdeményező fél viseli a felmerült költségeket és a bírósági végrehajtó díját, és azok nem téríthetők meg az eljárás eredménye alapján. A kézbesítés költsége kézbesítendő bírósági iratonként 6,64 euró átalánydíj.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság