text:
XIV. Fejezet A MÁSODFOKÚ BÍRÓSÁGI ELJÁRÁS - PDF
Download "XIV. Fejezet A MÁSODFOKÚ BÍRÓSÁGI ELJÁRÁS"
1 XIV. Fejezet A MÁSODFOKÚ BÍRÓSÁGI ELJÁRÁS Jegyzetek: Balogh, Illés, Vargha: A bűnvádi perrendtartás magyarázata, Bp Grill Károly cs. és királyi könyvkereskedése; Vargha Ferenc: A bűnvádi perrendtartás perorvoslati rendszere, Magyar Jogászegyleti Értekezések XIX. kötet 9.füzet; Baumgartner Izidor: Büntetőjogi tanulmányok II. kötet, Bp Grill Károly könyvkiadó vállalata; Fayer László: A magyar bűnvádi perrendtartás vezérfonala, Bp.1899.Franklin-társulat; Finkey Ferenc: A magyar büntetőper tankönyve, Bp.1916.; Angyal Pál: A magyar büntetőeljárásjog tankönyve, Bp.1915., Az Atheneum és Nyomdai Rt. Kiadása, Vámbéry Rusztem: A bűnvádi perrendtartás tankönyve, Bp Grill Károly könyvkiadó vállalat; Mendelényi László: A perorvoslatok és a Felsőbíróságok előtti eljárás, Heller Erik: A magyar büntetőtörvénykezési jog tankönyve II. kötet, Bp Püski könyvesbolt; A büntetőeljárás kommentárja, Bp.1967.; Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó; Alapy Gyula: A bűnvádi perrendtartás, Bp Jogi és Államigazgatási Könyv és Folyóirat kiadó, A büntetőeljárás magyarázata, Bp Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó; Cséka Ervin: A büntető jogorvoslatok alaptanai, Bp Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó; Molnár László: A büntető perrendtartás kommentárja, Bp Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó ; Bárd Károly-Cséka Ervin- Erdei Árpád-Király Tibor-Kratochwill Ferenc-Tremmel Flórián: Magyar büntetőeljárási jog I-II. Egyetemi jegyzet, 1990.; Kónya István: Gondolatok egy állásfoglalás születéséről ( LB.BK.157. számú állásfoglalás a súlyosítási tilalom értelmezéséről) Magyar Jog 1995/12. szám; Cséka Ervin: A 100 éves Büntető Perrendtartás perorvoslati rendszeréről Magyar Jog 1996/11. szám; Tóth Mihály: A magyar büntetőeljárás az Alkotmánybíróság és az európai emberi jogi ítélkezés tükrében, Bp KJK- KERSZÖV Jogi és Üzleti kiadó; Bánáti János-Belovics Ervin-Csák Zsolt-Sinku Pál,Tóth Mihály-Varga Zoltán: Büntető eljárásjog, Bp HvgOrac Lap és Könyvkiadó Kft.; Kardos Sándor: Jogorvoslat a büntetőeljárásban, Magyar Jog, 2003/1.szám, Soós László: Az új Be. jogorvoslati rendszerének változásai, Magyar Jog, 2003/12.sz., Király Tibor: Büntetőeljárási jog, Bp ; A büntetőeljárási törvény magyarázata, Bp.2003.KJK-KERSZÖV Jogi és Üzleti Kiadó Kft., Erdei Árpád: Gyógyítható-e a perorvoslati rendszer, Közlekedési bírák lapja, 2004.; Cséka Ervin-Fantoly Zsanett- Hegedűs István-Kovács Judit-Maráz Vilmosné: A büntetőeljárási jog alapvonalai, Szeged, Bába Kiadó; Fenyvesi Csaba-Herke Csongor-Tremmel Flórián: Új magyar büntetőeljárás, Budapest-Pécs, Dialóg Campus Kiadó; Farkas Ákos-Róth Erika: A büntetőeljárás, Bp KJK-KERSZÖV Jogi és Üzleti Kiadó, Grád András: A Strasbourgi Jogi Bíráskodás Kézikönyve, Bp a Strasbourg Bt. Kiadása; Büntetőeljárásjog kommentár a gyakorlat számára, Bp HvgOrac Lap- és Könyvkiadó Kft., Elek Balázs: A nyomozó hatóság jelentése a bizonyítási eljárásban in: Az új büntetőeljárási törvény első éve, Debrecen, 2005.; Háger Tamás-Bencze Mátyás: Miranda és társai Vs. Bizonyítási gyakorlat a magyar büntetőeljárásban, Kontroll, Jogtudományi Folyóirat 01/2006.sz.
2 2 Bevezető gondolatok a másodfokú bírósági eljáráshoz A jogorvoslat biztosítása a jogállam céljainak és feladatainak megvalósítását szolgálja. Ezért kell az államnak olyan jogszabályokat megalkotnia, amelyek eljárási garanciák nyújtásával az alanyi jogok érvényesítésének lehetőségét megteremtik. 1 Minden processzuális jognak, így a büntetőeljárásnak is az egyik jellegzetessége, hogy több egymást követő szakaszból áll. Mindegyik szakasznak az eljárás folyamatában egyúttal szűrő szerepe is van, amelyen át a további szakaszba csak az arra alkalmas ügyek jutnak. Ez a büntetőeljárás egyik garanciája. A büntetőeljárás fakultatívnak tekinthető része a fellebbezési eljárás (a másodfokú vagy a harmadfokú bíróság eljárása) amelyre attól függően kerül sor, hogy az arra okot adó joghatályos fellebbezést benyújtották-e vagy sem. A büntetőeljárás történeti rendszereit vizsgálva megállapítható, hogy a tiszta vádeljárásban, amikor a nép maga bíráskodik a népgyűlésen, nincs perorvoslat, mert a népgyűlés az első és egyben az utolsó fórum. 2 Amikor az elsőfokú bíráskodást bírói testületek vagy egyesbírák végzik, szinte szükségszerűen születik meg előbb a népgyűléshez, majd később a fejedelemhez való fellebbezés. Ezt követően pedig az inkvizitórius rendszerben fejlődnek ki a perorvoslatok különböző fajai és a többfokú fellebbvitel. Mivel a nyomozó rendszerben a bíráskodás a törvénytudó bírák kezében van, így gondoskodni kellett arról, hogy az ítéletek hitelessége, törvényessége minden vitán felül álljon, ezért az alsóbb fokú bíróság határozatait a törvényben még jártasabb bírói testületek vizsgálták felül. Így alakult ki lényegében a háromfokú bírói szervezet, amelyben az elsőtől a másodikhoz, ettől a harmadikhoz lehetett fellebbezéssel élni. Ezt a Carolina megtoldotta meg azzal, hogy a harmadfokú bíróság 1 602/D/1999.AB. határozat, ABH , Finkey Ferenc: A magyar büntetőeljárás tankönyve-budapest, 1903.,414.p.
3 3 döntésével szemben valamely egyetem véleményét is ki lehetett kérni. A nyomozó rendszer elveinek megfelelően a perorvoslatok módja az írásbeli fellebbezés lett, vagyis a felsőbíróság mindig csak az alsóbb bíróság által felterjesztett iratcsomóból szerzett tudomást az ügyről, az abból megismert tényállást bírálta el a törvény ismerete alapján. Az 1800-as évek során kialakult vegyes rendszerű büntetőeljárás alapelveivel, így elsősorban a közvetlenség elvével, a többfokú és főleg az írásbeli fellebbezés ellentétben állt. 3 Számos kiváló jogtudós egyenesen vitatta a fellebbezés létjogosultságát. Sokat idézik erre nézve Wlasics Gyula álláspontját: a haladás emberének csak két út között lehet választani, egyik a fellebbezés teljes eltörlése, illetőleg a ténykérdés fellebbezhetetlensége, másik a fellebbviteli bíróság előtt éppoly szóbeli és közvetlen főtárgyalás szervezése mint az elsőfokú előtt. Harmadik út nincs, vagy visszafelé vezet 4 Egyesek szerint a fellebbezés még a kétszeri értékelés tilalmát is sérti. Hivatkozva arra, hogy a ne bis idem eredeti római jogi szabálya a bis de eadem re ne sit actio volt, amelynek hangsúlya az, hogy ugyanaz az ügy ismét bírói döntés alá ne kerüljön. Hazánkban a fellebbezésnek igen régi tradíciói voltak, bár azzal elsősorban a nemesek élhettek, akik a büntetőügyeiket folyton a hétszemélyes tábláig vitték. 5 Az Országbírói Értekezlet megszüntetve a nemesek és nem nemesek közötti kiváltságokat a fellebbezési rendszert kétfokúvá alakította. Részben ezzel is magyarázható, hogy az évi XXXIII.tc. (a továbbiakban Bp.) az egyébként négyszintű bírósági szervezet mellett kétfokú fellebbvitelt szabályozott. A törvény egységesítette a perorvoslatokra vonatkozó akkor korszerűnek számító előző, de szerteágazó joganyagot és joggyakorlatot, másrészt új rendelkezéseivel teljessé tette a perorvoslatok körét. A kétfokú fellebbvitel rendszerét azzal a módosítással tartotta fenn, hogy 3 Finkey Ferenc im.415.p. 4 Wlasics Gyula: A büntetőper alapelvei-59.p. 5 Vámbéry Rusztem: A bűnvádi perrendtartás tankönyve Bp p.
4 míg korábban a ténykérdést ugyanabban az ügyben kétszer lehetett fellebbezéssel támadni, addig a Bp. erre csak egy fokon biztosított lehetőséget. A Bp. szerint a második, vagyis a másodfokú ítélettel szemben használható perorvoslattal, a semmisségi panasszal a ténykérdés már nem volt támadható, így a másodfokú bíróság ténykérdésben végleg határozott. Az alaki vagy anyagi semmisségi okra hivatkozó semmisségi panasz alapján lényegében egy olyan harmadfokú eljárást folytattak le, mintha a jelenlegi felülvizsgálati eljárásunk nem rendkívüli, hanem rendes perorvoslatként funkcionálna. Figyelemre méltó, hogy a Bp. perorvoslati rendszerében a járásbírósági ügyekben jelentősek voltak a fellebbezést érintő korlátozások: Az 547. (3) bekezdés értelmében nem lehetett fellebbezni a büntetés kiszabása tekintetében a vádlott javára, ha a járásbíróság a vádlottat 50 koronát (később pengőt) meg nem haladó pénzbüntetésre ítélte, továbbá ugyancsak nem lehetett fellebbezni a vádlott terhére sem általában, kivéve, ha a járásbíróság a büntetés kiszabása során a rendkívüli enyhítést alkalmazta. A korabeli szóhasználattal élve a fellebbezés megszorítása nem csak járásbírósági szinten volt ismeretes. A Bp. kizárta a fellebbezést a törvényszék ítélete ellen is, ha azt járásbíróság, vagy közigazgatási hatóság hozta, vagy egy évi fogháznál súlyosabban nem büntetendő cselekményre vonatkozott. Ez utóbbi esetben azonban az is feltétel volt, hogy a határozatot egyhangúlag hozzák. Mindemellett a semmisségi panasz is ki volt zárva a törvényszék határozatával szemben, ha a vád és ítélet tárgya csak pénzbüntetéssel büntethető vétség volt, de az az alaki semmisségi ok, amelyet a fellebbezésben nem kifogásoltak, semmisségi panasszal a továbbiakban már nem volt érvényesíthető. A fellebbezési eljárást érintő tételes jogunk 1949-től kezdődően jelentős változásokon ment keresztül, amelyek legalábbis átmenetileg mindenképp a fellebbezési eljárás alapelveit is lényegbe vágóan érintették. Az évi XI. törvény megszüntette a kétfokú fellebbvitel rendszerét és a másodfokú tanácsokba népi ülnököket ültetett. Az évi III. törvény 4
5 pedig felrúgva a büntetőeljárás garanciális alapelvét, lehetőséget adott a kiszabott büntetés súlyosítására erre irányuló ügyészi fellebbezés hiányában is. Az évi I. törvény jogorvoslatra vonatkozó szabályai alapjaiban megfeleltek az alkotmánynak, az évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az Emberi Jogok és az Alapvető Szabadságjogok védelméről szóló Rómában november 4- én kelt Egyezményben foglaltaknak és az Emberi Jogok Európai Bírósága gyakorlatának is. Mindemellett az alkotmánybíróság már a rendszerváltást követően felhívta a figyelmet arra, hogy a törvényességi óvás megszűnése különösen sürgetővé teszi, hogy a törvényhozó kiküszöbölje a jelenlegi egyfokú jogorvoslati rendszer és a másodfokú eljárás szabályaiból adódó olyan helyzeteket, amelyek a fellebbezéssel nem teszik megoldhatóvá bizonyos törvénysértések orvoslását [9/1992.(I.30.) AB határozat]. Az alkotmánybíróság hivatkozott az 1976.évi VIII.tvr.-el kihirdetett Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának II. cikk 3. pontjára, amely szerint az egyezményben részes minden állam kötelezi magát arra, hogy fejlessze a bírói jogorvoslat lehetőségeit. Az alkotmánybíróság rámutatott arra is, hogy az alkotmány 57. (5) bekezdése szerint a jogorvoslathoz való jog követelményét az egyfokú fellebbezési rendszer is kielégíti, de a törvényhozó ezen túlmenő jogorvoslati lehetőséget is adhat. A 49/1998.(XI.27.) AB határozat kifejtette, hogy a perorvoslat az a jogi eszköz, amelynek segítségével a vád és a védelem az elsőfokú bíróság határozatát és eljárását kifogásolhatja úgy, hogy a magasabb bírói fórum annak a felülvizsgálatára és az arról való döntésre kötelezett. Sem a jogorvoslathoz való jog alkotmányos tartalma, sem a jogorvoslati jogosultságnak a Be.7. -ban rögzített garanciális eljárási alapelve nem biztosít alanyi jogot arra, hogy a büntető felelősségre vonás alapjául szolgáló tényállás megállapítást minden esetben az elsőfokú bíróság végezze, illetve, hogy tényállási hiba esetén a másodfokú bíróság csupán korlátozott reformatórius jogkörrel, vagy azzal sem rendelkezzék. Ugyanakkor arra is rámutatott az 5
6 Alkotmánybíróság, hogy a perorvoslati rend legrészletesebb szabályozása sem képes garantálni, hogy minden ügyben az anyagi igazságnak megfelelő döntés szülessen (ABH ). Mint ahogy az Alkotmánybíróság azt is kiemelte, hogy az igazság ebben a megközelítésben olyan filozófia kategória, amelynek a minden ügyben történő elérését és megvalósulását az emberi tevékenységen alapuló ítélkezés nem garantálhatja. Az állam csak arra tud kötelezettséget vállalni, hogy létrehoz egy megfelelő garanciákkal működő szervezetet, az igazságszolgáltatást, amely többségében alkalmas és törekvésében erre irányult módon megfelel a vele szemben támasztott elvárásoknak. A 2002/1994.(II.14.) Korm. határozattal útjára indult igazságszolgáltatási reform a magyar jogrendszer történeti gyökereihez is viszonyulva a büntetőeljárás megvalósítását négyszintű bírósági szervezet mellett, kétfokú fellebbvitel alkalmazásával képzelte el őszére elkészült a törvény tervezete, amely már néhány jelentős kérdésben eltért a kezdeményezésben foglalt koncepciótól, de fő vonalaiban megfelelt azoknak. A négyszintű bírósági szervezet felállítására több lépcsőben végül is teljes körűen január 1-jén került sor. Az évi XIX. törvény, az új büntetőeljárásról pedig július 1-jén lépett hatályba, de oly módon, hogy a évi I., majd a évi II. törvénnyel történt módosítása a törvény eredeti szabályozási elveit oly mértékben változtatta meg, amely már alig emlékeztetett arra a koncepcióra, amelynek alapelveit az 1994-ben elfogadott kormányhatározat lefektetett. A február 13-án elfogadott Be. novella állítja vissza a kétfokú fellebbvitelt és ezzel vezeti be a harmadfokú bírósági eljárást. Erre nem a Be. eredeti szabályai szerint kerül sor, hanem csak szűk körben, abban az esetben, amikor a legfontosabb büntetőjogi főkérdésről, a bűnösségről az első- és a másodfokú bíróság eltérő tartalmú döntést hozott. A miniszteri indokolás szerint a perorvoslati rendszer reformja, így egyfajta a legszükségesebb minimum elvet követi. A 6
7 7 másodfokú bírósági eljárás nagyobb reformjára jelenleg nincs lehetőség, így a teljes revízió elvén alapuló eljáráson a Be. Novella nem változtatott, és alapvetően változatlanok maradtak a másodfokú bíróság döntési kompetenciái is. Változatlanok maradtak a fellebbezés terjedelmén és irányultságán alapuló rendelkezések is. Mielőtt a szerző elvenné a tisztelt érdeklődő kedvét a fejezet tanulmányozásától, szabad legyen arra hivatkozni, hogy az általunk annyira méltóan nagyra értékelt évi XXXIII.tc. igazán hozzáértő jogtudósok kezei között közel huszonöt éven át készült. Igaz a hatályba lépésére csak három év múlva került sor, amely jogalkalmazó számára megfelelő felkészülési időt biztosított. I. Cím ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK A másodfokú eljárásban alkalmazandó rendelkezések 345. E törvény XI-XIII. Fejezetében megállapított rendelkezéseit a másodfokú bírósági eljárásban az e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni. 1. A másodfokú bírósági eljárás az egyébként is több nagy részre tagolódó büntetőeljárás szerves része. A feladata az, hogy az elsőfokú bíróság eljárásában vagy határozatában előforduló hibák korrekciójára lehetőséget biztosítson. Ebből az is következik, hogy a másodfokú bírósági eljárás az egész büntetőeljárásnak igen fontos, egyben azonban csak esetleges szakasza: attól függően kerülhet ugyanis rá sor, hogy az elsőfokú bíróság határozata ellen a jogosultak valamelyike élt-e fellebbezéssel vagy sem. A büntető perjogot általában jellemző hivatalból történő eljárás (officialitás) így e körben nem
8 8 érvényesül maradéktalanul, a már kifejtettek szerint ugyanis rendes jogorvoslat keretében felülbírálatnak csak az erre irányuló ügyféli akarat, vagyis a bejelentett fellebbezés által van helye. A fellebbezési jogosultságnak, és ezáltal a másodfokú bírósági eljárás megindításának alapja egyrészt az Alkotmányban [57.(1) bekezdés] és a Büntetőeljárási törvényben [3. (3) bekezdés] is megfogalmazott jogorvoslati jogosultság elve. A jogorvoslatok közül kiemelkedő jelentősége kétségkívül a fellebbezésnek van. Ez a jogorvoslat teszi lehetővé a büntetőjogi felelősséget eldöntő és más elsőfokú bírósági határozatok megtámadását, és ezáltal annak megakadályozását, hogy egyrészt törvénysértő vagy megalapozatlan bírósági határozatok jogerőre emelkedjenek. A fellebbezéssel nagyon széles körben lehet a bírósági határozatok tévedéseit, anyagi vagy eljárásjogi törvénysértéseit egyaránt, és a tényállás hibáit korrigálni. A fellebbezés olyan rendes jogorvoslat, amely a kötőerővel bíró elsőfokú bírósági határozattal szemben jelenthető be. Egyben devolutív, vagyis átszármaztató hatállyal bír, mert a másod- illetve harmadfokú bíróság jogosult annak elintézésére. A devolutív hatály csak szűk körben nem érvényesül, amikor érdemi felülbírálatra nem kerülhet sor. A törvényben kizárt, az arra nem jogosulttól származó, vagy az elkésett fellebbezést ugyanis az elsőfokú bíróságnak kell elutasítania. A törvényben kizárt, vagy az arra nem jogosulttól származó fellebbezést elutasító végzés ellen pedig további jogorvoslatnak nincs is helye, a bíróság mellőzi annak elbírálását, amelyről a jogorvoslat előterjesztőjét értesíti [341. (1) bekezdés). Kivételesen a törvényben kizárt, az arra nem jogosulttól származó, vagy az elkésett fellebbezést azonban az elsőfokú bíróság is elutasítja. Az első fokú ítélet ellen kivétel nélkül, a végzés ellen pedig csekély számú kivétellel fellebbezés következtében van helye.
9 9 2. A másodfokú bírósági eljárás jogi szabályozásából ered az a sajátosság, hogy a fellebbezést elbíráló másodfokú bíróság már nem a vádról határoz és az ügyet nem bírálja el újra, hanem annak első fokú elbírálását csupán felülbírálja. A másodfokú bírósági eljárásnak ez a felülbírálati jellege egyértelműen kitűnik a vonatkozó törvényi rendelkezésekből. A harmadfokú eljárásban pedig értelemszerűen, az ott írt szabályoknak megfelelően nemcsak az első, hanem a másodfokú eljárás felülbírálatára kerül sor. A specialitástól függetlenül azonban a másodfokú bírósági eljárásban is érvényesülnek az egész büntetőeljárást átható eljárási alapelvek és alapvető rendelkezések, és a felülbírálat jellegéből adódó eltérésekkel az elsőfokú bírósági eljárás szabályai is. Így az eljárási cselekmények alakszerűségeire, a tanácsülésre, a nyilvános ülésre, a tárgyalásra, mint az eljárás formáira, a tárgyalás vezetésére és rendjének fenntartására, a jegyzőkönyvre és a határozatra a felülbírálati eljárásból adódó sajátosságok mellett a bírósági eljárás általános szabályai is érvényre jutnak. A másodfokú határozat rendelkező részének és indokolásának tartalma azonban értelemszerűen több tekintetben eltér az általánostól. A tárgyalás előkészítése a tanácsülés, nyilvános ülés és tárgyalás kitűzése esetén ugyancsak figyelembe lehet venni a tárgyalás előkészítésére vonatkozó szabályokat is. Az idézés és az értesítés a másodfokú eljárásban is a 279. rendelkezései szerint történhet. A kitűzött tárgyalást a másodfokú tanács elnöke fontos okból elhalaszthatja. 6 Ugyancsak helye van a másodfokú eljárásban az eljárás felfüggesztésének, megszüntetésének, áttételének, az ügyek elkülönítésének és elvileg egyesítésének is, bár az egyesítés lehetőségét a fellebbezés hatályáról és a súlyosításáról szóló rendelkezések a legtöbb esetben kizárják. Az elsőfokú eljáráshoz azonos módon a másodfokú eljárásban is megkereshető az ügyész eljárási cselekmény elvégzése érdekében. A másodfokú 6 Büntetőeljárás jog Kommentár a gyakorlat számára Bp Hvg.Orac Lap-és Könyvkiadó Kft.862.o.
10 10 eljárásban azonban már nem a vádról, hanem az első fokú ítélettől eltérő minősítés lehetősége merül fel. 3. Egy adott fellebbezési rendszert a különböző elvi kérdések szabályozásának a módja határozza meg. Ilyen sarkalatos kérdés lehet: hány fokú a fellebbvitel, milyen körű a másodfokú felülbírálat, hogyan van szabályozva a másodfokú bíróság tényállás megállapítási jogköre, milyen döntéseket hozhat a másodfokú bíróság, stb. A Be. minderre figyelemmel a másodfokú bírósági eljárás általános rendelkezéseinek körében szabályozza a fellebbezési jogot és a fellebbezés hatályát, a felülbírálat terjedelmét, a másodfokú bíróság határozatait, kötöttség az elsőfokú bíróság tényállásához kérdéskörét, a bizonyításra vonatkozó szabályokat a másodfokú bírósági eljárásban, továbbá a súlyosítási tilalommal kapcsolatos kérdéseket. A fellebbezési jog és a fellebbezés hatálya 346. (1) Az elsőfokú bíróság ítélete ellen fellebbezésnek van helye a másodfokú bírósághoz. Az elsőfokú bíróság ügydöntő végzése elleni fellebbezésre az ítélet elleni fellebbezés szabályai az irányadóak. (2) Az elsőfokú bíróság ítélete elleni fellebbezés az ítélet bármely rendelkezése vagy kizárólag az indokolás ellen is irányulhat. (3) Fellebbezésnek jogi és ténybeli okból van helye. (4) A fellebbezés az ítélet jogerőre emelkedését abban a részben függeszti fel, amelyet a másodfokú bíróság a fellebbezés folytán felülbírál. (5) Nincs helye fellebbezésnek a) az eljárás 332. (1) bekezdésének e) pontja alapján történt megszüntetése, b) a polgári jogi igény érvényesítésének vagy a szülői felügyeleti jog megszüntetésére irányuló indítvány egyéb törvény útra utasítása, valamint c) az ítélet tudomásul vételét követően tett jogorvoslati nyilatkozat elutasítása ellen.
11 1. A Be (1) bekezdésének az a rendelkezése, amely fellebbezést enged meg az elsőfokú bíróság ítélete ellen, lényegében a másodfokú eljárás lefolytatását teszi lehetővé. Eszerint az elsőfokú bíróság ítélete ellen a másodfokú bírósághoz van helye fellebbezésnek, amelynek határozata csak meglehetősen szűk körben, a harmadfokú eljárás szabályai szerint sérelmezhető. A legjelentősebb bírósági határozat kétségkívül az ítélet, amelyben dönt a bíróság a büntetőjogi főkérdésekről, így különösen a vádlott bűnösségéről vagy felmentéséről. A korábbi eljárási törvény az ítélet elleni fellebbezés szabályait csak a tárgyalás alapján hozott eljárást megszüntető ügydöntő végzésre tekintette irányadónak. A hatályos Be. azonban e körben általában az ügydöntő végzésről rendelkezik. Ennek oka, hogy az ügydöntő végzés fogalma ennél szélesebb kört ölel fel. Így a tárgyalás előkészítésének szakaszában a Be a alapján ha a vád tárgyává tett cselekmény nem bűncselekmény, ha a vádlott gyermekkorú, a vádlott halála, elévülés vagy kegyelem, vagy a törvényben meghatározott egyéb megszüntető ok miatt, ha a vád tárgyát már jogerősen elbírálták, ha a magánindítvány, a kívánat, illetőleg a feljelentés hiányzik és az nem pótolható, ha az ügyész a vádat elejtette és pótmagánvádnak nincs helye, az olyan bűncselekmény miatt, amelynek a vád tárgyává tett jelentősebb súlyú bűncselekmény mellett a felelősségre vonás szempontjából nincs jelentősége, ha az eljárást a 266. (6) vagy (8) bekezdése alapján függeszti fel és a vádlott igazolja, hogy legalább hat hónapig folyamatos, kábítószer-függőséget gyógyító kezelésben, kábítószer-használatot kezelő más eljárásban részesült vagy megelőző-felvilágosító szolgáltatáson vett részt, illetve ha tartás elmulasztása vétségének vádlottja a tartási kötelezettségét teljesítette, ha a vád nem törvényes, ha a vádirat nem felel meg a 217. (3) bekezdésében foglaltaknak, illetve tevékeny megbánás esetén ügydöntő határozat (végzés) meghozatalára kerül sor. 11
12 12 Ugyancsak ügydöntő végzés meghozatalára kerül sor pótmagánvádló fellépése esetén, ha a bíróság a 231. (2) bekezdése alapján a vádindítványt elutasítja, ha a pótmagánvádló a vádindítványt a 229. (1) bekezdésében meghatározott határidő eltelte után nyújtotta be, a pótmagánvádlónak nincs jogi képviselője, kivéve ha a pótmagánvádló természetes személy és jogi szakvizsgával rendelkezik, a vádindítványt nem az arra jogosult nyújtotta be, a vád nem törvényes, vagy a vádindítvány nem tartalmazza a 203. (2) bekezdésén foglaltakat. Ügydöntő határozattal kerül megszüntetésre az eljárás a Btk ában írt büntethetőséget megszüntető ok esetén, mely szerint nem büntethető katonai vétség miatt az elkövető, ha a tettes szolgálati viszonyának megszűnése óta egy év eltelt. Az elsőfokú bíróság ítéletét minden esetben támadhatják a fellebbezésre jogosultak, míg a végzések elleni fellebbezés lehetősége nem teljesen kivétel nélküli, mert egyes végzések, általában az ügy előre vitelét szolgáló és a pervitel körében hozott határozatok ellen a fellebbezést a törvény kizárja. 2. Amint arra már utalás is történt, a fellebbezési jog a jogorvoslati jogosultság leghatékonyabb megnyilvánulása. A fellebbezés a legszélesebb körben teszi lehetővé a legfontosabb hatósági határozat, a bírósági ítélet ténybeli és jogi hibáinak kijavítását. A jogorvoslat biztosítása azt jelzi, hogy a jogalkotó felismerte az elsőfokú bírósági eljárásban elkövethető hiba lehetőségét, s annak orvoslását fontosnak tekinti. A logikusan és célszerűen felépített perorvoslati rendszer módot ad a bírói tévedések korrekciójára, s ugyanakkor hozzájárul a pergazdaságosság követelményeihez. 7 A fellebbezés tulajdonképpen az arra jogosult személy perbeli nyilatkozata, amely a bírósági határozat jogerőre emelkedését felfüggeszti. A fellebbezés egyrészt általános jellegénél és másrészt annál fogva, hogy a büntetőeljárás bírósági szakaszában, tehát lényegében a 7 Erdei Árpád: Gyógyítható-e perorvoslati rendszer, Közlekedési bírák lapja 2005.
13 13 perben hozott nem jogerős bírósági határozatok megtámadására szolgál, a perorvoslat általános, rendes formája. Mindemellett az ügyek többségében kizárólag a fellebbezés következtében van lehetőség a nem jogerős bírósági határozatok tévedéseinek korrekciójára. A bíróság ugyanis saját határozataihoz kötve van, azokat kivéve a kijavítást, a pervezető végzéseket, a végrehajtás során hozott határozatokat saját maga nem változtathatja meg, vagy nem helyezheti hatályon kívül. Nagyon fontos elve, hogy a jogbiztonság jogállami elvéből fakadóan az ítéletnek - a jogerő mellett - kötőereje is van, rendelkezéseit a bíróság nem helyezheti hatályon kívül, nem változtathatja meg és nem vonhatja vissza. A Be.332. (5) bekezdése teremt mindössze ez alól kivételt, amikor az ügydöntő határozat kihirdetését követően, annak jogerőre emelkedése előtt válik ismertté, hogy a vádlott meghalt, vagy eljárási kegyelemben részesült és a határozat ellen nem jelentettek be fellebbezést. Ez esetben ugyanis a bíróság határozatát, vagy határozatának a vádlottat érintő részét hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti. 3. A Be. a fellebbezésen kívül több jogorvoslati fajtát, vagy ahhoz hasonló intézményt is ismer. Egyes nem jogerős bírósági határozatok ellen nem fellebbezésnek, hanem tárgyalás tartása iránti kérelemnek van helye. A bírósági határozatok nem érdemi jellegű kisebb fogyatékosságait pedig kijavítással lehet megszüntetni. A jogerős bírósági határozatokban előforduló ténybeli tévedések, vagy törvénysértések kiküszöbölésének eszköze a törvényben meghatározott esetekben a perújítás, a felülvizsgálat, vagy a jogorvoslat a törvényesség érdekében elnevezésű rendkívüli perorvoslat. Az ugyancsak rendkívüli perorvoslatnak is tekinthető jogegységi eljárás elsődleges célja ugyan a jogegység biztosítása, azonban a vádlott javára az egyedi ügyben korrekciós megoldást is
14 14 jelenthet, sőt ugyanilyen okból felülvizsgálati eljárás alapját is képezheti. Szintén a jogerős bírósági határozatoknak az ügy érdemi elbírálását nem érintő, többek között járulékos kérdésekben megnyilvánuló tévedései, mulasztásai utólagos helyesbítésére, pótlására szolgálnak az egyes különleges eljárások. A perújítás elrendelése, illetve eredményes felülvizsgálati eljárást követően a megismételt eljárásban keletkezett bírósági határozatok ellen már ismét megnyílik a fellebbezési jog, illetőleg bizonyos esetekben tárgyalás tartását is lehet kérni. A büntetőeljárásban készült jegyzőkönyvek kiigazítását vagy kijavítását a hatóság hivatalból elrendelheti, de azt a jogosultak is kérhetik. Határnap, határidő vétlen elmulasztása esetén alapvetően igazolásnak van helye. A nyomozás során hozott határozatok ellen használható jogorvoslati eszköz pedig a panasz. 4. A Be.346. (1) bekezdése első- és másodfokú bíróságokról tesz említést. A 13. (1) bekezdése értelmében első fokon a helyi bíróság és a megyei bíróság jár el, míg másodfokon a megyei bíróság a helyi bíróság hatáskörébe tartozó ügyekben, az ítélőtábla a megyei bíróság hatáskörébe tartozó ügyekben, továbbá, ha a törvény az ítélőtábla határozata elleni fellebbezést lehetővé teszi, a Legfelsőbb Bíróság az ítélőtábla hatáskörébe tartozó ügyekben. A bíróságok szervezeti hierarchiájából következik, hogy a helyi bíróság ítéletét a megyei bírósághoz, mint másodfokú bírósághoz, a megyei bíróság, mint elsőfokú bíróság, valamint a megyei bíróságok mellett működő katonai tanácsok ítéleteit pedig az illetékes ítélőtáblához lehet megfellebbezni, illetve egyes ítélőtáblai határozatok másodfokú felülbírálatára a Legfelsőbb Bíróság jogosult. Abban a kérdésben, hogy az adott ügyben másodfokon a megyei bíróság, vagy az ítélőtábla ítélkezik-e, az elsőfokú bíróság tényleges eljárása, illetőleg ítélete a meghatározó, így közömbös az, hogy a kérdéses elsőfokú bíróság törvényes hatáskörében járt-e el, vagy sem. A
15 15 kérdéskör iskolapéldája, hogy ha a helyi bíróság tévedésből olyan ügyben ítélkezett, amely a megyei bíróság, mint elsőfokú bíróság hatáskörébe tartozik, az ítélete elleni fellebbezést a megyei bíróság, és nem az ítélőtábla bírálja el, és hozza meg a hatásköri túllépés miatt szükséges határozatát. Ugyanakkor, ha a megyei bíróság, mint elsőfokú bíróság bírálta el bármely okból a helyi bíróság hatáskörébe tartozó ügyet és a cselekményt a vádtól eltérően helyi bírósági hatáskörbe tartozó bűncselekménynek minősítette, az ítélet elleni fellebbezést az ítélőtábla, és nem a megyei bíróság, mint másodfokú bíróság bírálja el. 5. Az elsőfokú bíróság ítélete és ügydöntő végzései elleni fellebbezés a törvénynek megfelelően az ítélet bármely rendelkezése, vagy kizárólag az indokolása ellen is irányulhat. Azokat a kérdéseket, amelyekről az ítéletnek és az ügydöntő végzésnek rendelkeznie kell, az elsőfokú eljárásról szóló szabályok, így különösen a határozatok tartalmát előíró törvényhelyek foglalják össze. Az ítélet és az ügydöntő végzés rendelkező részéről szóló Be.258. (2) bekezdése értelmében a rendelkező részt érintő fellebbezéssel lehet támadni a vádlott előzetes fogva tartásával kapcsolatos adatokat, a vádlott bűnösnek kimondását, illetőleg a vád alóli felmentését, vagy azt, hogy a bíróság az eljárást megszüntette, a bűncselekmény, továbbá az elkövetői és elkövetési alakzat megjelölését, a kiszabott büntetést, illetőleg az alkalmazott intézkedést, valamint az alkalmazott egyéb jogkövetkezményeket, a bűnügyi költség viseléséről szóló rendelkezést, továbbá az egyéb rendelkezéseket is. A fellebbezési jog teljes körűségét jelzi, hogy nemcsak valamely sérelmezett rendelkezést, de annak elmulasztása miatt is lehet fellebbezést bejelenteni. Jogtörténeti érdekességként jegyezzük meg, hogy a Bp ának rendelkezései a sértett részére magán(polgári) jogi igénye tekintetében csak akkor biztosított fellebbezési jogot, ha a bűnösség vagy a büntetés kiszabására nézve az arra jogosultak valamelyike fellebbezett. Felmentő ítélet esetén viszont a
16 16 sértettnek önálló fellebbezési joga volt, és ez egyúttal a pótmagánvád bejelentésének egyik esete volt. Megemlíthető még a ma már kissé anakronisztikus szabály, hogy amennyiben a vádlott nem fellebbezett, úgy javára a házastársa fellebbezést jelenthetett be. 8 Amennyiben a fellebbezés valamely ítéleti rendelkezés ellen irányul, a jogorvoslat egyúttal rendszerint kifogásolja az ahhoz kapcsolódó indokolást is, de ez utóbbit lehet támadni önállóan, a rendelkező rész fellebbezése nélkül is. Az indokolás elleni fellebbezésben sérelmezhetők a ténybeli, jogi vagy más okfejtések, logikai következtetések, értékelő megállapítások is. Így az indokolás elleni fellebbezésben lehet támadni különösen a vádlott személyi körülményeire megállapított tényeket, a vádlott korábbi büntetéseire vonatkozó adatokat, a bíróság által megállapított és a vád tárgyává tett cselekményt leíró történeti tényállást, továbbá a bizonyítékok számbavételét és értékelését. Fontos azonban, hogy az indokolást lehet önállóan is támadni, de ez csak az eljárás azon résztvevőjének lehetséges, akit a rendelkező rész vonatkozásában is fellebbezési jog illet meg. A fellebbezési jog terjedelme azonban korántsem teljesen azonos valamennyi fellebbezésre jogosult tekintetében. Így a vádlott örököse, a magánfél, az egyéb érdekelt az ítéletnek csak bizonyos rendelkezését támadhatják, és csak meghatározott irányban. Ehhez képest anyagi jogi okból fellebbezéssel lehet élni amiatt, hogy a bíróság a Btk. Általános vagy Különös részének valamely rendelkezését tévesen alkalmazta a bűnösség megállapításával, a minősítéssel, a büntetéssel, vagy az intézkedéssel összefüggő, illetőleg ezekkel kapcsolatos más olyan kérdésekben, amelyről a bíróságnak az ítéletben döntenie kell vagy lehet. Ugyanebbe a rendkívül széles körbe tartozik a büntetőjogi felelősség elbírálásához kapcsolódó más anyagi jogszabályok alkalmazása, így a polgári jogi igény, illetőleg a szabálysértés elbírálására vonatkozó szabályok téves alkalmazása, továbbá más járulékos kérdések is. Az anyagi jogszabályok alkalmazását támadó 8 Balogh, Illés, Varga: A bűnvádi perrendtartás magyarázata. IV. kötet o., Bp. Grill Károly cs. és kir. udvari könyvkereskedése.
17 17 fellebbezést helybenhagyó vagy megváltoztató határozattal kell elbírálni. Eljárásjogi okon alapul a fellebbezés, ha a büntetőeljárási törvény bármely rendelkezésének megsértését sérelmezi, akár az ítélet, annak meghozatala, akár az azt megelőző eljárás vonatkozásában. Gyakorlatilag bármely eljárási szabálysértés fellebbezés tárgya lehet ugyan, mégis azoknak van kiemelt jelentőségük, amelyeket a törvény a 373. és a 375. rendelkezései között felsorol. Ezek az eljárási szabálysértések ugyanis feltétel nélkül, vagy bizonyos feltételekkel alapot adhatnak az első fokú ítélet hatályon kívül helyezésére, amelynek következtében az első fokú eljárás megismétlésére kerül sor. A megalapozatlansági okra hivatkozó fellebbezés kettős arculatúnak tekinthető, mert a ténybeli ok mellett szükségszerűen eljárásjogi okai is vannak. A törvény szövegéből ugyan nem tűnik ki, de egyértelmű, hogy eljárásjogi okból történő fellebbezés fogalmi körébe esik a tényállás megállapításával, azaz az ítélet megalapozottságával kapcsolatos fellebbezés is. A tényállás megalapozott megállapítása a bizonyítással összefügg, amely egy eljárásjogilag szabályozott tevékenység, így a bíróság, de az ügyész és a nyomozóhatóság ezzel kapcsolatos feladatát a törvény lényegében alapelvi rendelkezésként is szabályozza. Ezért a tényállás elleni fellebbezés egyben eljárási szabálysértés megvalósítása ellen is irányul. A tényállás elleni támadás lehetősége lényegében korlátlan, a fellebbezésben új tényt is lehet állítani és új bizonyítékra is lehet hivatkozni. Figyelemmel azonban arra, hogy a másodfokú bíróságnak a tényállási hibák orvoslását érintő jogköre és annak eszközei is a törvényben pontosan körülhatároltak, így fellebbezéssel eredményesen azok a tényállási hiányosságok támadhatók, amelyeket a másodfokú bíróságnak módjában van kijavítani: így a tényállás helyesbítéssel, kiegészítéssel, bizonyítással, illetőleg hatályon kívül helyezéssel. Ez a kör is viszonylag széles, de minden esetre nem terjed ki a
18 18 bizonyítékoknak a tárgyalás közvetlenségén nyugvó, meggyőződés alapján való értékelésére, feltéve, hogy ehhez megalapozottsági hiba nem társul. A megalapozottsági hibákban nem szenvedő tényálláshoz ugyanis a másodfokú bíróság kötve van. A másodfokú bíróság kötöttsége az elsőfokú bíróság által megállapított tényálláshoz azon az elven alapul, hogy az elsőfokú bizonyítás során folytattak le a közvetlenség, szóbeliség, és rendszerint a nyilvánosság szabályainak is megfelelő bizonyítási eljárást. Ennek megfelelően a tényállást illetően a fellebbezéssel támadni lehet a megalapozatlanság körébe eső felderítési hiányosságokat, helytelen ténybeli következtetéseket, iratellenes megállapításokat, ezekkel összefüggésben azt, hogy az elsőfokú bíróság lényeges bizonyítási indítványokat elutasított, vagy nem vont minden bizonyítékot értékelési körébe, továbbá hogy az elsőfokú eljárás során a tényállás tisztázására szolgáló egyes bizonyítási cselekményeket vagy kényszerintézkedéseket nem, vagy nem helyesen foganatosítottak. Amennyiben a ténybeli okokon alapuló fellebbezés alaptalan, úgy a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság által megállapított tényállásra alapítja határozatát. Ha a meglapozatlanság a másodfokú bíróság rendelkezésére álló eszközökkel kiegészítés, helyesbítés, bizonyítás kiküszöbölhető, akkor az így módosított tényállás képezi a felülbírálat alapját. 6. A fellebbezés az ítélet jogerőre emelkedését abban a részben függeszti fel, amelyet a másodfokú bíróság a fellebbezés folytán felülbírál. A büntetőbírói ítélet jogerőre emelkedése esetén végrehajtható, ezért a fellebbezés célja éppen az, hogy a téves, törvénysértő bírósági ítéletek jogerőre emelkedését, és azáltal végrehajthatóságát meggátolja ( a fellebbezés szuszpenzív hatálya).
19 A jogerő felfüggesztésének a terjedelme az ítéletnek nem a fellebbezett, hanem a másodfokon felülbírálható részéhez igazodik, amely a gyakorlatban, figyelemmel a felülbírálat széles körére, többnyire az ítélet teljes, vagy túlnyomó részét jelenti. Ugyanazon vádlott vonatkozásában ugyanis viszonylag csekély számúak azok a kivételek (lényegében a járulékos kérdések), amelyek esetében a fellebbezésnek csak a megtámadott ítéleti rendelkezésre van a jogerőt felfüggesztő hatása. A Be. Novella a hatályos törvény a (5) bekezdésének a) pontját azért mellőzi, mert erre az esetre [a Be ának (3) bekezdése alapján történt eljárás-felfüggesztés] a hatályos törvény a (1) bekezdésének c) pontja is tartalmaz hasonló szabályt, a párhuzamos szabályozás pedig felesleges. Az ún. járulékos kérdések közül a polgári jogi igény és a szülői felügyeleti jog tekintetében amint ezt a 380. rendelkezéseinél kérni fogjuk - a törvény arra az álláspontra helyezkedik, hogyha a polgári jogi vagy családjogi kérdések olyan széleskörű tisztázása szükséges, amely meghaladja a büntetőbíróság lehetőségeit és késleltetné a büntetőeljárás gyors befejezését, mindkét esetben egyéb törvényes útra utasításnak van helye. A bíróság ezen döntése ellen nincs helye fellebbezésnek. Nagyon fontos annak hangsúlyozása, hogy a szerző szerint legalábbis - még az ügyésznek sem, akinek a régi Be. igaz önmagának is ellentmondóan - a polgári jogi igény egyéb törvényes útra utasítása esetén fellebbezési jogot biztosított. A régi Be.379. (2) bekezdésének azt a rendelkezését ugyanis, amely szerint a másodfokú bíróság a polgári jogi igényt akkor is elbírálhatja érdemben, ha az ügyész fellebbezése alapján az elsőfokú bíróság ítéletének azt a részét bírálja felül, amellyel a polgári jogi igényt egyéb törvényes útra utasította, a Be. Novella hatályon kívül helyezte. A Be.54. -ának (8) bekezdése, a 324. (1) bekezdésének g) pontja és a a rendelkezéseinek összevetéséből az következik, hogy a másodfokú bíróság érdemben nem bírálhatja felül azt a polgári jogi igényt, amelynek érvényesítését az elsőfokú bíróság egyéb törvényes útra utasította. 19
20 20 A rendszerváltozást követően a Polgári Eljárásjogban is megszűnt az ügyész általános keresetindítási joga. Teljesen indokolatlan volt, hogy a büntetőeljáráson belül érvényesített polgári jogi igény tekintetében még az egyéb törvényes útra utasítás esetén is teljes körűen érvényesüljön a fellebbezés joga. Arról nem is beszélve, hogy a jogfejlődés jelenlegi intézményei mellett nem kívánatos az olyan döntéshozatali lehetőség megteremtése, ahol kizárólag másodfokon születik érdemi határozat, anélkül, hogy ellene jogorvoslattal lehetne élni. Ugyancsak nincs helye fellebbezésnek az eljárás 332. (1) bekezdés e) pontja alapján történt megszüntetésének esetében. Az ügyészi vádelejtés következtében ugyanis a bírósági eljárás előfeltétele, a törvényes vád hiányzik. Természetesen ehhez az is szükséges, hogy pótmagánvádló fellépésére ne legyen törvényes lehetőség. Az ítélet tudomásul vételét követően bejelentett jogorvoslati nyilatkozatot el kell utasítani, mert a fellebbezési jog nem nyílik meg újra. Ennek elutasítása teljesen okszerű, mint az is, hogy nincs ellene fellebbezésnek helye. Bírói gyakorlat: A törvényben kizárt fellebbezés elutasítása nem az elsőfokú, hanem a másodfokú bíróság hatáskörébe tartozik, amennyiben a terhelt a másodfokú bíróság jogerős határozata ellen jelent be fellebbezést (BH ). A bíróság saját hatáskörében nem helyezheti hatályon kívül és nem módosíthatja az általa meghozott összbüntetési ítéletet ( BH ). A végzés elleni fellebbezés 347. (1) Az elsőfokú bíróság nem ügydöntő végzése ellen fellebbezésnek van helye, ha azt e törvény nem zárja ki. A végzés elleni fellebbezés elintézésére az ítélet elleni fellebbezés szabályai irányadók. (2) Az elsőfokú bíróság külön fellebbezéssel nem támadható végzését és a határozati formát nem igénylő bírói intézkedését az ügydöntő határozat elleni fellebbezésben lehet sérelmezni. (3) A végzés fellebbezésre tekintet nélkül végrehajtható, kivéve, ha a fellebbezés halasztó hatályát e törvény kimondja.
21 21 Kivételesen indokolt esetben a végzés végrehajtását mind az elsőfokú, mind a másodfokú bíróság felfüggesztheti. (4) A másodfokú bíróság a végzés elleni fellebbezést bizonyítás felvétele esetén tárgyaláson, egyébként tanácsülésen intézi el. 1. Az elsőfokú bíróság végzését a bírósági határozatok közlésére irányadó szabályok szerint kell a felek tudomására hozni. Ennek megfelelően sor kerülhet kihirdetés útján történő közlésre is, de az ügydöntő határozatokhoz képest lényegesen gyakrabban kézbesítésre kerül sor. Ha a végzést az elsőfokú bíróság kihirdetés útján közölte, az arra jogosult a fellebbezést a kihirdetéskor nyomban jelentheti be és nincs helye az ügydöntő határozatnál szabályozott három napi gondolkodási idő fenntartásának. Ez alól pusztán akkor van kivétel, ha a bíróság esetleg helytelen tájékoztatása, vagy a kioktatási kötelezettség elmaradása következtében kerül a fellebbezésre jogosult olyan helyzetbe, hogy nem él a jogorvoslat gyakorlásával. A bíróság mulasztása nyilván nem szolgálhat a fellebbezésre jogosult hátrányára, ezért ilyen esetben indokolt a kihirdetés útján, de a fenti módon nem megfelelően közölt végzés esetében is három napon belül elfogadni az azzal szemben bejelentett jogorvoslatot. A végzés kézbesítés útján történő közlésénél a fellebbezési határidő nyolc nap. Amennyiben ezzel kapcsolatban a bíróság tévesen tájékoztatta a jogosultat, pl. hosszabb fellebbezési határidőt engedett, úgy a tévesen közölt határidőn belül benyújtott fellebbezést kell joghatályosnak elbírálni. 2. A Be. Novella rendelkezik arra nézve is, hogy az elsőfokú bíróság külön fellebbezéssel nem támadható végzését, illetve a határozati formát nem igénylő bírói intézkedést, az ügydöntő határozat elleni fellebbezésben lehet sérelmezni. A miniszteri indokolás szerint a törvény e rendelkezésével nem másodlagos jogorvoslati jogot konstruál, de megteremti annak lehetőségét, hogy a sérelmezett határozat vagy bírói intézkedés a másodfokú bíróság tudomására jusson.
22 3. Az ítélettel szemben a végzés főszabályként a bejelentett fellebbezésre tekintet nélkül végrehajtható, kivéve, ha a fellebbezés halasztó hatályát a törvény kimondja. Kivételesen van arra lehetőség, hogy a fellebbezés halasztó hatályát mind az első- mind a másodfokú bíróság megállapítsa. Ennek alapvetően az indoka az, hogy a végzések nem döntenek a büntetőjogi felelősség kérdésében, továbbá, hogy a végzések elleni fellebbezések általános halasztó hatálya jelentősen késleltetné, sőt akadályozná az első fokú eljárást, ezen belül a bíróság szabad bizonyítási tevékenységét is. Így már a Be.276. (1) bekezdése kizárja a fellebbezést a pervezető jellegűnek minősülő a tárgyalás kitűzése és elhalasztása, az előkészítő ülésre és a tárgyalásra idézés és a tárgyalásról szóló értesítés, az eljárásnak a 188. (1) bekezdés a) pontja vagy a 266. (1) bekezdés b) és c) pontja alapján történő felfüggesztése, a vádtól eltérő minősítés megállapítása, a bíróság tanácsa, vagy az öttagú tanács elé utalás, az eljárásnak a 267. (1) bekezdés f) pontja alapján történő megszüntetése, a határozat tudomásul vételét követően tett jogorvoslati nyilatkozat elutasítása, továbbá a 268. (1)-(3) bekezdésében meghatározott intézkedésekkel szemben. Ha a tárgyalás előkészítésének szakaszában a bíróság egyébként ügydöntő határozatával az eljárást a vádlottal szemben megszünteti és őt megrovásban részesíti, úgy az ellen fellebbezésnek nincs helye, azonban az ügyész, a vádlott és a védő nyolc napon belül tárgyalás tartását kérheti. Ehhez hasonló rendelkezést tartalmaz az 548. (1) bekezdése is, amely szerint a tárgyalás mellőzésével hozott végzés esetén szintén nem fellebbezési jogot, hanem a tárgyalás tartása kérésének lehetőségét biztosítja. Ugyanez a helyzet az 569. (3) bekezdése alapján az elkobzásra, a vagyonelkobzásra, illetőleg a lefoglalt dologról történő rendelkezésre irányuló különleges eljárásban is. Végül sajátos szabályozást tartalmaz az 598. (6) bekezdése, mert ha a büntetőeljárás kegyelemből történő megszüntetését a 22
23 bíróság vagy az ügyészi hivatalból kezdeményezte, a terhelt az eljárást megszüntető határozat kézbesítésétől számított nyolc napon belül az eljárás folytatását kérheti. Említést érdemel még, hogy a végzések egy részének kötőereje nincs, így amint arról már szó volt, a pervezető végzést, az ügy bíróságra érkezését követően az eljárás menetét megállapító, az eljárási cselekmény előkészítésére vagy végrehajtására tett, tehát nem az ügy érdeméről szóló határozatok megváltoztathatók, azokat sérelmezni csak az ügydöntő határozat ellen bejelentett fellebbezésben lehet. Főszabályként tehát a végzés ellen bejelentett fellebbezésnek nincs halasztó hatálya. Ellenben a halasztó hatály érvényesül a következő esetekben. Halasztó hatályú a személyes költségmentesség tárgyában hozott, illetőleg az okozott költség viselésére kötelező végzés, a mentességi jogra hivatkozással a vallomástétel megtagadásának helyt nem adó határozat, a szabadlábon lévő terhelt elmeállapotának megfigyelését elrendelő végzés, továbbá a rendbírságot kiszabó határozat ellen bejelentett fellebbezés. A szakértő sem kötelezhető közreműködésre ha a mentességi okra hivatkozva tagadja meg a véleményadást, az ennek helyt nem adó határozat elleni jogorvoslat elbírálásáig. Ugyancsak halasztó hatálya van az egyes különleges eljárásokban bejelentett jogorvoslatnak. Így az elkobzásra, a vagyonelkobzásra, illetőleg a lefoglalt dologról történő rendelkezésre irányuló eljárás, az utólagos elkobzás, utólagos rendelkezés a lefoglalt dologról, a próbaidőre felfüggesztett büntetés végrehajtásának elrendelése és utólagos rendelkezés a próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztésről, továbbá a bűnügyi költségre vonatkozó utólagos rendelkezés esetén. Szintén halasztó hatályú a személyi szabadságot elvonó vagy korlátozó kényszerintézkedés megszüntetése miatt a nyomozási bíró eljárásában bejelentett ügyészi fellebbezés, feltéve, hogy a megszüntetést nem az ügyész indítványozta [215. (5) bekezdés]. A Be. Novella a korábbi szabályozást megváltoztatva megszüntette azt a különbségtételt, amely szerint a halasztó 23
24 24 hatályt illetően eltérő volt a helyzet attól függően, hogy a bíróság ülésen vagy csak az iratok alapján dönt és az ügyészi fellebbezés halasztó hatályát mindkét esetre biztosítja. Az ügyész fellebbezése nem halasztó hatályú viszont az elsőfokú bíróság ülésen vagy tárgyaláson hozott végzése ellen, amellyel a terhelt előzetes letartóztatását megszüntette óvadék ellenében. A 147. (6) bekezdése is halasztó hatályt tartalmaz, mert az óvadékot csak jogerős végzés esetén lehet letenni, és kerülhet a terhelt szabadlábra, mert az óvadékot elfogadó bírósági végzéssel szemben bejelentett ügyészi fellebbezés felülbírálatának meg kell történnie. Gyakorlati jelentősége miatt meg kell említeni, hogy a tárgyalás mellőzésével hozott ügydöntő határozattal szemben a tárgyalás tartására irányuló kérelem nyilvánvalóan halasztó hatályú. A 347. (3) bekezdés kivételesen lehetőség ad arra, hogy indokolt esetben pl. ha a fellebbezés elbírálásra bármely okból várhatóan késik, a végzés végrehajtását mind az elsőfokú, mind a másodfokú bíróság felfüggesztheti. 4. A Be.347. (4) bekezdése szerint a végzés elleni fellebbezést a másodfokú bíróság bizonyítás felvétele esetén tárgyaláson, egyébként tanácsülésen intézi el. A törvényszöveg elsőként a végzés elleni fellebbezés elintézési módjaként a tárgyalásra hivatkozik, és mintegy másodlagosnak tűnően utal a tanácsülésen történő elintézési módra. A törvényi szabályozás ezzel hangsúlyozni kívánja a tárgyalással kapcsolatos szabályok kiemelt jelentőségét, azonban egyértelműen megállapítható, hogy a végzés elleni fellebbezés elintézése általában tanácsülésen történik, és csak kivételesen kell tárgyalást tartani. A végzés elleni fellebbezés esetében tartandó tanácsülés előkészítésére, kitűzésére, az azon hozható határozatokra lényegében azok a rendelkezések az irányadók, amelyek az ítélet elleni fellebbezésnél is jelen vannak. Ugyanakkor a végzés elleni fellebbezés folytán tartott tanácsülésen hozandó határozatoknál is érvényesülnek a másodfokú eljárás általános szabályai.
25 25 Végül is az általános szabályok érvényesülését jelenti az a rendelkezés is, hogy a másodfokú bíróság bizonyítást csak tárgyaláson vehet fel, tanácsülésen erre mód nincs akkor sem, ha azt végzés elleni fellebbezés elbírálása érdekében tartják. Ennek megfelelően tehát ha a megtámadott végzés megalapozatlanságának kiküszöbölése bizonyítást igényel, akkor a másodfokú bíróság tárgyalást tűz ki. A végzések felülbírálata kapcsán is hivatkozni kell arra, hogy az itt érvényesülő tényálláshoz kötöttség az elsőfokú bíróság által közvetlenül észlelt, ellentétes bizonyítékok értékelése alapján megállapított tényekre vonatkozik, nincs kötöttség azonban az egyéb módon megállapított tényekhez. Így a helytelen ténybeli következtetésben vagy iratellenességben megnyilvánuló megalapozatlanság tanácsülésen az általános eszközökkel kiküszöbölhető, és a megfellebbezett végzés tényállása ily módon kiegészíthető, helyesbíthető. A fellebbezéssel megtámadott végzést a másodfokú bíróság az így megállapított tényállás alapján bírálja felül. A törvény ugyanis a végzés elleni fellebbezés elintézése végett tartott tanácsülésen csak a bizonyítást zárja ki, de nem tiltja a végzés megalapozatlanságának a fenti körben írt egyéb eszközökkel való kiküszöbölését. Az előbbiekből az is következik, hogy széleskörű megalapozatlanság miatt, továbbá, eljárási szabálysértés okából is mód van az elsőfokú végzés hatályon kívül helyezésére és új eljárás elrendelésére. Ennek megfelelően ugyancsak az általános szabályok érvényesülnek a tanácsülésen hozandó egyéb határozatoknál, vagyis amikor a jogszabályok helyes alkalmazásának kérdésében a másodfokú bíróság helybenhagyással vagy megváltoztatással dönt. A tanácsülésen, illetőleg kivételesen tárgyaláson hozandó határozat formájára az ítéletre vonatkozó rendelkezések megfelelően irányadók. Végzés elleni fellebbezés elbírálásánál a másodfokú bíróság ítéletet akkor hoz, ha az elsőfokú ügydöntő

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Galamus - Bolgár György interjúi a Galamusban - 2011. december 9.
Bolgár György interjúi a Galamusban - 2011. december 9.
2011. december 12. hétfő, 02:05
– Az Orbán-féle brüsszeli színjátékról (Kovács László, volt európai uniós biztos, az MSZP alelnöke)
– A brüsszeli megállapodásról (Békesi László közgazdász, volt pénzügyminiszter)
– Új jelöltek a legfőbb bírósági vezetői posztokra (Fleck Zoltán jogszociológus)
Bolgár György: - Egy hallgató egy órával ezelőtt feltette a kérdést nekem, és én próbáltam megnyugtató választ adni, de nem lévén jogász, azért ez nehezemre esett. Azt kérdezte, mi van akkor, ha az új Alaptörvény életbe lép és lényegében kiemeli a múltunkból a 44. március 19. és a 90-es időszak közti időt, és gyakorlatilag úgy tesz, mintha ez nem tartozna Magyarország történelméhez és jogához. Akkor például a 47-es párizsi békeszerződés vajon érvényes-e, vagy egyáltalán a bécsi döntések maradnának érvényben a Magyarország-határokat illetően?
Fleck Zoltán: - Ez az értelmezés olyan módon bomlasztaná fel a jogrendszert, amit nem vállalhat egy állam, nem egy jogállam, hanem egyetlen állam sem. Egyszerűen olyan következtetéseket kéne levonni, ha jogilag néznénk a kérdést, amelyek abszurditáshoz vezetnének. A kontinuitást egyszerűen nem lehet felszámolni, nagy jelentőségű törvények kerülnének hatályon kívül, az ezen törvények alapján megkötött ügyletek és egyéb jogi viszonyok, a dolog kezelhetetlenné válna. Ezért kell úgy értelmezni ezeket a szövegeket, mint amelyeknek nincs jogi hatásuk, pusztán ideológiai hatásuk van.
- De ha az ökör vagy a legszűklátókörűbb jogász következetességével értelmeznénk az új Alaptörvényt, akkor akár még ilyen következtetéseket is levonhatnánk?
- Persze, ez a helyzet azt a hagyományt erősíti meg, amely sajnos nagyon jelentős ebben a régióban, és Magyarországon is, nevezetesen, hogy ami az Alaptörvénybe vagy alkotmányba kerül, annak a normatív ereje másodlagos, az ideológiai ennél fontosabb. Ez sajnos egy rossz üzenet.
- Szóval csak üzenetértéke van, de jogilag komolyan vehető szerencsére nincs.
- Az a baj, hogy mivel benne van az Alaptörvényben, tehát a jogrendszer csúcsán áll, ezért ha akarják, alkalmazhatják úgy is bizonyos esetekben, de egészében nem. Ha szelektíven, politikailag akarják alkalmazni, mint ahogy a megfogalmazása is politikai indokoltságú, akkor persze még vissza lehet élni vele.
- És akkor akár még az MSZP is megszüntethető, feloszlatható párt lehetne az átmeneti rendelkezések alapján?
- Az átmeneti rendelkezések alapján nem, amiatt nem, amit az előbb idézett.
- Nem, én erre a pluszban, nemrég benyújtott javaslatra gondolok.
- Az alapján persze. Azt mondom, hogy egy ilyen jellegű preambulumban vagy ideológiai szövegben elrejtett aknák vannak, amelyeket az éppen hatalmon lévő politika vagy használ, vagy nem, maga válogathat ki belőle elemeket. Ez egy rossz felfogása az Alaptörvénynek, de mindenesetre azért nem ártalmatlanok ezek a szövegek. Tehát amikor azt mondom, hogy ez ideológiai, akkor nem azt állítom, hogy ártalmatlan vagy veszélytelen, csak azt állítom, hogy egy formális jogi következtetéssorozatot majd nem lehet ebből levonni, de bizonyos jogszabályokra és bizonyos politikai szervezetekre majd le lehet vonni következtetéseket.
- Akkor továbbgondolva a dolgot, ha a következő választáson egy Jobbik nevű formáció nyerne, de nem kétharmaddal, és úgy gondolná, hogy a meglévő Alaptörvény bizonyos rendelkezéseit szelektíven akarja továbbvinni és alkalmazni, akkor megteheti akár kétharmados többség nélkül is, hogy úgy értelmezze azt a bizonyos Alaptörvényt, ahogy most itt rossz álmunkban, nyilvánosan megtettük?
- Igen. Ilyenek miatt nem veszélytelen egy Alaptörvény egyik betűje sem.
- Akkor mély lélegzetet veszünk és reméljük, hogy erre soha többet komolyan vissza nem kell térnünk, de azért tartsuk az eszünkben, hogy még ez is lehet. És térjünk át oda, ami nem sokkal vigasztalóbb, hogy tudniillik Schmitt Pál államfő Handó Tündét, Szájer József feleségét javasolja az újonnan létrehozandó Országos Bírói Hivatal elnökének és Darák Pétert a Legfelsőbb Bíróság helyére lépő Kúria elnökének. Mennyire ismeri ezt a két új főszereplőt?
- Nem mondanám, hogy közelről, de azért ismerem.
- Nem is annyira a személyüket és személyiségüket, hanem a munkásságukat.
- Igen. Ismerhető a munkásságuk, mert mindkettő többé-kevésbé ugyanahhoz a korosztályhoz tartozik, és mindkettőnek létezik szakirodalmi munkássága és létezik bírói munkássága, amely megismerhető. Én ezt ajánlanám ebben az esetben, egyébként a tudatos állampolgár például megkeresi az ilyesmiket. Ha azt nézzük, hogy az Egyesült Államokban hogyan jelölnek Legfelsőbb Bírósági bírákat, ott a sajtó előveszi évekre visszamenőleg az ítélkezési gyakorlatukat…
- Na de ott nem is úgy van, hogy pénteken megnevezik, hogy kiket jelölnek, és kedden megszavazzák.
- Igen. Azt hiszem, hagyjuk is ezt, ejtsük ezt az analógiát, mert ez nem fog semmire vezetni.
- Valaki jelöl, rendben van, joga van jelölni, s onnantól kezdve elindul egy sokhónapos procedúra, ahol nemhogy egyszerűen csak meghallgatják, hanem minden részletét kibontják az illető múltjának és jelenének.
- A jelölés előtt is lezajlik ez a folyamat, tehát a jelölő sem kockáztatja azt, hogy olyat jelöljön, akinek a múltjában valamilyen támadható elem van. Ennek ellenére néha megtörténik, de azért annak nincsenek következményei.
- Mert annyira részletesen apróságokba nem biztos, hogy az illető bele tud gondolni, hogy jé, még ezt is elő lehet szedni, pedig elő lehet mindent.
- De ez egy másik rendszer, tehát azt hiszem, hogy más szempontok alapján kell megítélni az ő munkásságukat is.
- Na de a mi polgári demokratikus európai rendszerünkbe belefér ez, hogy pénteken kitalálom, kedden megszavaztatom? És akkor még nem beszéltünk arról, hogy egyébként milyen szervezet élére szavaztatom meg.
- Nem hát, és én azt is megkockáztatnám egyébként – talán nem kell hozzá nagy bátorság –, hogy a köztársasági elnöknek nem nagyon sok köze van a szereplők kiválasztásához, mint ahogy egyébként korábban volt.
- Tehát nyilván Sólyom László szakmán belüli volt és ismerte a szereplőket, maga alakította ezt a válogatást, de most ezt tegyük is félre...
- Ha már említette Sólyom Lászlót, feltételezése vagy elképzelése szerint – lehet, hogy nem érdemes ebbe belemenni – az ő torkán le lehetett volna nyomni ezt a két jelöltet, az ő elveivel egyezett volna az ő kinevezésük?
- Szerintem Darák Pétert valószínűleg igen, nála nincsenek – én legalábbis nem tudok – olyan külsődleges szempontról, amelyek súlyosan akadályoznák a pozícióba jutását, Handó Tündénél azonban igen, és ez nyilvánvalóan egy másik hatalmi ág fejéhez fűződő szoros baráti kapcsolat.
- A miniszterelnökre gondol.
- Igen. Teljesen nyilvánvaló, hogy itt olyan funkcióról van szó, amelyik mérhetetlenül nagy és kontrollálatlan hatáskörrel rendelkezik. Szerintem Sólyom László egyébként már ezzel a típusú szervezeti modellel sem tudna egyetérteni az alapján, amit lehet tudni róla, az elkötelezettségéről a jogállami megoldásokhoz. Én azt mondanám egyébként, ha már itt tartunk, hogy az a bíró, aki komolyan veszi a bírói függetlenséget és ennek minden ágára kiterjedően helyesen értelmezi, az nagyon nehezen vállal el egy ilyen jelölést.
- Mert hogy ez az Országos Bírói Hivatal olyan szervezet, amelynek az élén kilenc évre kinevezve, illetve megválasztva az elnök korlátlan hatalommal rendelkezik a bírói szervezet fölött.
- Igen. Ez egy olyan típusú szervezeti megoldás, amellyel kapcsolatban szerintem egy igazgatási tapasztalattal rendelkező és jogállami szerepfelfogású bírónak kétségei vannak, hogy elvállalható-e egy ilyen.
- És ha valaki úgy gondolja, hogy én abszolút demokratikus, pártatlan jogász és bíró vagyok, emberként is igyekszem az lenni és mindent meg fogok tenni, hogy még csak a részrehajlás gyanúja se vetődjön fel velem szemben, nem látom, hogy nem ez az igazi megoldás, de én nagyon becsületesen fogom végezni a munkámat. Így nem állhat hozzá valaki?
- Persze. Két dolgot szeretnék mondani. A bírói hatalommal kapcsolatban sajnos ez a típusú intézményes garanciák nélküli bizalom nem működik.
- Így szokott működni, vagy garanciák vannak, vagy nem lesz demokrácia.
- Igen. Meg én ezt már többször elmondtam, hogy akár angyalokat is ültethetnénk oda, ez akkor sem működne jól. Másrészt – mert hogy a látszat is fontos – nem vagyunk abban a helyzetben, hogy elhiggyük, nem élnek vissza ezekkel a szerepekkel. Azért a negyvenévnyi diktatúra után eléggé pontosan ismerjük azt a logikát, hogy inkább én csináljam, mert én a többieknél jobb vagyok, még mindig jobban jártok velem, mert nekem jó a szerepfelfogásom, mintha más ülne ott. Ennek van valami alapja egyébként, mert a hírekben szereplő alternatívái Handó Tündének még sokkal rosszabbak.
- Igen? Mit lehet tudni az ő és Darák Péter jogi munkásságáról, felfogásáról? Le lehet valamilyen képet szűrni abból, amit csináltak, ahogy ítélkeztek, amiket írtak, mondtak?
- Igen. Én két dolgot szeretnék mondani, hogy egyrészt ezt azért én elválasztanám egymástól. Egészen más jellegű a két funkció, Darák Péter esetében a Kúria elnöke funkciójának megítélésekor, erről ő nem tehet, de mégis csak azt kell szóba hozni először, hogy miért is kellett leváltani Baka Andrást. Erre a váltásra nem volt szükség, ugyanis a Legfelsőbb Bíróság és a Kúria minden tekintetben jogfolytonos lesz, tehát sajnos erről Darák Péter nem tehet.
- Csak létrehoztak formálisan egy új szervezetet, és ezzel az ürüggyel váltották le az elődöt.
- Igen. Ez egy ürügy, minden érv szakmán kívüli és politikai jellegű. Lehet tudni, hogy Baka András erősen és nyilvánosan szóvá tette a kritikáit a semmisségi törvénnyel, a büntetőeljárási törvény módosításával, a bírák nyugdíjazásával és ezzel a szervezeti törvénnyel kapcsolatban is, és nyilvánvalóan ezért őt meg kellett büntetni valahogyan. Vagy nem lehetett ezt a jogfolytonosságot fenntartani, de egyébként szakmai indoka nincsen. Ha jól tudom egyébként, akkor a II. világháború után a Kúriából Legfelsőbb Bírósággá alakítás esetében például a jogfolytonosság megmaradt még a személyben is egy ideig. A legfőbb ítélkező testület vezetőjének, vagyis – idézőjelben mondva – a „főbírónak” a leváltása, megbízása mindig nagyon kényes, kényesebb, mint az adminisztratív vezetőé, mert az ítélkezéssel közvetlenebb kapcsolatban van.
- Mennyire tud egy Legfelsőbb Bírósági elnök, illetve Kúriaelnök az ítélkezésbe bármilyen módon beavatkozni?
- Az ítélkezésbe azon a közvetett módon, amely a jog értelmezése, a jogegység és értelmezésének szerepe, tehát ebben a demokratikus értelemben, nem a bírói függetlenség korlátainak felszámolásával vagy azon áthágva, hanem azon a legitim módon, hogy azért egy Legfelsőbb Bírósági bíró szerepfelfogása, véleménye arról, hogyan kell a jogegységnek kinéznie, milyen irányban kell működnie...
- Tehát bizonyos dolgokat erősíthet vagy adott esetben éppen nem erősít, mondván, hogy ez ne legyen jogegységi döntés. Értem.
- Igen, ezen a legitim módon. Azt lehet tudni Darák Péterről, hogy van kötődése a tudományhoz, PhD fokozattal rendelkezik, rendszeresen oktat. És én nem gondolom, hogy mellékes körülmény az életkora, ahhoz a generációhoz tartozik, akiknél van esély arra, hogy a bírói szerepfelfogás kompatibilis az európai jogfelfogással. Ezzel egyébként ő azt hiszem, nincs persze egyedül a Legfelsőbb Bíróságon, de azért nem ez a mainstream. Tehát azt gondolom, hogy ez akár még pozitív is lehet.
- Aztán majd meglátjuk, hogyan működik. A Bírói Hivatal elnökénél pedig?
- Ott említettem, hogy önmagában ez a civil kapcsolatrendszer is problémás.
- Nemcsak a miniszterelnök baráti köréhez való tartozás, hanem a férje Szájer József, aki az új Alaptörvényt az iPadjén megírta.
- Nincs itt nyilván formális összeférhetetlenségi szabály erre vonatkozóan, de éppen a hatáskör nagyon nagy volta és ellenőrizetlensége miatt etikai és politikai kultúrából származó szabályok azért vonatkoznának rá, szakmai elvárások, de itt sajnos ez mind figyelmen kívül maradt. Egy kulturált jogállamban az ő jelölését meg se fontolnák emiatt. A másik érv, ami kétségessé teszi, az az, hogy itt nagyon nagy igazgatási tapasztalatra van szükség. Handó Tünde a Munkaügyi Bíróság elnöke, lényegében egy helyi bírósági elnök. A magyar rendszerben a helyi bíróság elnökének nincsenek igazgatási funkciói, lényeges kérdésekben a helyi bíróság elnökeként nincsen hatásköre, a megyei bíróságnak, táblabíróságnak is csak kis részben, illetve az OIT vezetőinek vannak igazgatási tapasztalatai. Én belátom, hogy ez szűk kör és nagy részük más okok miatt alkalmatlan erre a pozícióra, de az az érv, hogy igazgatási tapasztalata van, biztosan nem áll meg.

matches: Bíróság Kúria Kúria Bíróság Kúria Bíróság bíróság bíróság