text:
H. Cs. J. vádlott | Fővárosi Ítélőtábla
H. Cs. J. vádlott
Megjelenés ideje: 2015. február 25., 11:24
2015. március 5. csütörtök, 09:00
fszt. VIII. tárgyaló
A Székesfehérvári Törvényszék a 2014. május 23. napján kihirdetett ítéletében H. Cs. J. vádlottat az emberölés bűntette (1978. évi IV. tv. 166. § (1) bekezdés és (2) bekezdés a), d) és f) pont) miatt emelt vád alól felmentette és elrendelte a vádlott kényszergyógykezelését, amely az 1978. évi IV. tv. 74. § (3) és (4) bekezdése értelmében legfeljebb 20 évig tarthat.
A Székesfehérvári Törvényszék által megállapított tényállás szerint a vádlott szüleivel és testvéreivel lakott együtt.
A családi ház tornácos, tetőtér beépítéses, a hozzátartozó telekkel együtt körbekerített, az utca felől 2,5 méter magas téglakerítéssel határolt, nem belátható.
A vádlott szülei a ház földszintjén, a többi családtag a tetőtérben kialított szobáikban éltek. A család zárkózottan élt, csak az édesanya testvére látogatta őket évente néhány alkalommal.
A családból senki nem dolgozott, a nagyszülők nyugdíjából, a vádlott és testvéreik alkalmi munkából szerzett jövedelemből tartották fenn magukat.
A vádlott érettségi után nem tanult tovább, munkaviszonyt nem létesített, ifjú korától kialakuló személyiségzavara a bűncselekmény előtt másfél évvel egy sajátos pszichotikus állapotban (tébolyba) formálódott. Ennek során még inkább befelé fordulóvá és zárkózottá vált, a családjától is elhidegült, az étkezésen kívül gyakorlatilag csak a fiú testvérével tartotta a kapcsolatot. A vádlott érdeklődése egy misztikus – transzcendens világ felé fordult, számára a család, szeretet, összetartozás érzése eltűnt. Ez 2012. év elejére odáig fajult, hogy a vádlottat kifejezetten zavarta a családja, úgy érezte, hogy nevezettek céljai – egy magasabb létforma – elérésének útjában állnak.
Végül elhatározta, hogy a családját megöli, esetlegesen a kertben elássa, a külvilág felé azonban fenntartja azt a látszatot, hogy a családtagjai élnek. Eltervezte, hogy a családtagjaival egy nap alatt, sorban, egyenként végez, úgy, hogy a cselekményt a többiek ne fedezzék fel. Elsőként a fiú testvérét akarta megölni, aminek a helyszínéül a telek hátsó részét, a háztól 100 méterre lévő, onnan nem belátható ösvényt szemelte ki. Kigondolta azt is, hogy a házban lévő nagyszámú szúró, vágó eszközöket használja a cselekmény elkövetésének eszközéül.
Ilyen előzmények után 2012. április 2-án 15 óra körüli időben nővére a barátjához távozott – azzal, hogy onnan csak 5-én 22 órakor tér haza – majd április 4-én a délelőtti órákban a szülei is elhagyták a házat a húsvéti ünnepek előtti bevásárlás céljából. A vádlott ekkor tervének végrehajtásához elérkezettnek látva az időt elhatározta, hogy fiú testvérét megöli.
Elhatározásának megfelelően 14.45 óra körüli időben – azzal az ürüggyel - , hogy nem rég vásárolt nyílpuskájukat kipróbálják – a fiú testvérét a telek hátsó részén lévő épülethez hívta. Ezt követően magához vett egy 19,5 cm pengehosszúságú barna fanyelű kést, melyet nadrágja övébe tett és a pulóverét ráhajtotta, így az rejtve maradt. Amikor az épület felé haladva a vádlott által már korábban eltervezett helyszínre értek, a vádlott a sértettre támadt és őt ölési célzattal a jobb kezében tartott késsel a nyakán hátulról nagy erővel megszúrta. A sértett hátrafordulva a vádlottat felelősségre vonta, majd vele dulakodni kezdett. A vádlott azonban a támadását tovább folytatta, a vele szemben álló testvére mellkasára, szív és tüdő tájékára nagy erejű szúrásokat adott le. A sértett védekezett, kiabálni próbált, a vádlott azonban a száját bal kezével befogta, s a sértettet a nála lévő késsel tovább bántalmazva a fején, arcán, bal szemén, illetve test szerte többször megszúrta és megvágta. Rajta mindösszesen 109 sérülést ejtett, végül beleszúrt a bal fülkagylójába.
A vádlott – aki a cselekmény során az arcán kisebb sérüléseket, karcolásokat és bevágásokat, bal tenyerén harapási sérülést szenvedett – az ölési cselekmény befejezése után vérrel szennyeződött pulóverét a sértett mellé dobta, a kést pólójába csavarva pedig a házba vitte. Kis idő elteltével azonban azt a helyszínre visszavíve megölt testvére holtteste mellé helyezte. Ezt követően a házba visszament, megmosakodott és átöltözött.
A lelepleződés elkerülése végett halott testvére szobájának ajtaját bezárta és a kulcsot magához vette, majd miután szülei hazaértek vacsora közben közölte velük, hogy a sértett gyomorrontást kapott és rosszul van, szeretne a szobájában maradni, őt ne zavarják.
A vádlott cselekménye következtében a sértett halála a sérülések elszenvedését követően gyakorlatilag azonnal bekövetkezett.
2012.április 5-én napközben a vádlott a kedvező alkalomra várt. Délután észlelte, hogy szülei és nagymamája az udvaron beszélgetnek, és elhatározta, hogy a sorban következőként nagyapját öli meg.
Elhatározásának megfelelően 18 óra körüli időben magához vette 9 cm pengehosszúságú kését, majd nagyapját – kezében egy csavarhúzóval, azzal az ürüggyel, hogy nevezett számítógépén meg akar valamit nézni – a könyvtárszobába csalta. Itt a csavarhúzót letéve nagyapja mögé került és ölési szándékkal hátulról megragadta a nyakát, majd fojtogatni kezdte. Miután a sértett földre került, a vádlott cselekményét tovább folytatta, nagyapját tovább fojtogatta, fejét jobb kezével, illetve alkarjával többször megütötte – melynek kapcsán saját jobb karját is eltörte – és a nagyapja nyakára rátaposott. Végül a még mindig hangokat kiadó nagyapja nyakán a nála lévő késsel három vágott sérülést ejtett, majd a kést a jobb fülébe szúrva megforgatta benne. Miután meggyőződött arról, hogy a sértett meghalt, a vádlott a könyvtárszoba ajtaját bezárta, megmosakodott és vérrel szennyeződött zoknija nyomát az előtérben feltakarította.
A vádlott a sértettnek 19 külső sérülést okozott. A sértett halálát fulladásos agybénulás okozta, amely a sérülések elszenvedését követően gyakorlatilag azonnal beállt.
A vádlott a fenti eseményeket követően szobájába menve magához vett egy 20 cm pengehosszúságú disznóölő kést, melyet nadrágjába rejtett, s arra várakozott, hogy nagymamája az emeletre felmenjen, s őt is megölje.
Rövid idő múlva hallotta, hogy nagymamája az emeletre felmenve házastársát keresi, s ekkor csatlakozva hozzá, bement a nagyszülei hálószobájába. Itt a sértett háta mögé kerülve nagymamájára rátámadt, s miközben bal kezét a szájára tapasztotta, a jobb kezében tartott késsel több ízben nagy erővel átmetszette a torkát. Amikor a sértett földre került, a vádlott cselekményét folytatva, több szúrást adott le a sértett hasára, mellkasára, végül a torkát újra megszúrta, majd a kést fülkagylójába nyomta és ott megforgatta. Amikor észlelte, hogy a sértett meghalt, az ajtót becsukta, az ajtó mögötti függönyt elhúzta, majd ismételten megmosakodott, átöltözött, majd a földszintre lemenve a szüleit arról tájékoztatta, hogy a nagyszülők nagyon fáradtak, lefeküdtek aludni.
A vádlott cselekménye következtében a sértettnek összesen 49 sérülése keletkezett. A sértett nyakát ért sérülések olyan kiterjedt és súlyos, az élettel összeegyeztethetetlen sérülések voltak, amelyek néhány percen belül halálhoz vezettek.
A vádlott eredetileg azt tervezte, hogy nagyszüleivel egy napon, az esti tévénézés ideje alatt megöli szüleit is akképpen, hogy először édesanyját felhívva az emeletre vele végez, majd édesapja kerül sorra. A vártnál azonban korábban hazaérkezett a nővére, így a vádlott tervének végrehajtását – arra is figyelemmel, hogy nagyszüleinek megölése során maga is sérüléseket szenvedett: jobb karja eltört, illetve bal karját is megsértette a nála lévő késsel – másnapra halasztotta. Az éjszaka folyamán azt tervelte ki, hogy családtagjait oly módon öli meg, hogy áramot vezet a lépcsőházi ajtó kilincsébe.
Elhatározásának megfelelően 2012. április 6-án a reggeli órákban, szobájában egy hosszabbítót átalakított, a rézdrótokat kiemelte és rátekerte a kilincsre, majd csatlakoztatta a konnektorba. Ez azonban a ház egy részében zárlatot okozott. A vádlott ezért tervén ismételten módosított. Ezt követően – azzal, hogy a zárlat ürügyén bejutva nővére szobájába, vele folytatja családja megölését – a vádlott magához vette és ruhájába rejtett egy 20 cm pengehosszúságú tőrkést, majd bekopogott a testvéréhez azzal, hogy ellenőrizze, van-e a szobájában áram.
Nővére ekkor kulcsra zárt szobáját kinyitotta, mire a vádlott oda bement és elhatározásának megfelelően a sértettre támadt: nevezetesen száját bal kezével befogta, miközben a jobb kezében tartott kést nővére torka felé emelte. A sértett aktívan védekezett, ellenállt, próbálta ellökni a vádlott kést tartó kezét, a vádlott azonban négy metszett sérülést ejtett a koponyáján, majd amikor a sértett dulakodás közben földre került, hasán és lábán többször megszúrta, neki mindösszesen 17 sérülést okozva.
Miután – egy rúgás következtében – a vádlott kezéből kiesett a kés, jobb kezét nővére szájára tette, majd - hogy eltört jobb karját kímélve – bal kézzel fojtogatni kezdte nővérét, majd a kését magához véve újfent megszúrta. A fojtogatás során a sértett kis időre eszméletét is elvesztette, azonban magához térve – észlelve a vádlott felé irányuló kitartó támadását – sikoltozva kért szüleitől segítséget.
A segélykiáltásokat meghallva a szülők lányuk szobájába siettek a vádlottat felelősségre vonva, aki azonban kisietett az előtérbe, s élesítette a korábban már oda készített nyílpuskáját. Miután szülei is elhagyták a helyiséget, nővére a szobájának az ajtaját kulcsra zárta, majd a történtekről telefonon értesítette barátját, tőle kérve segítséget.
A sértett vonalas koponyacsont repedést, és a jobb alkarján singcsonttörést szenvedett. A hasi szúrt sebzések a hasüreget megnyitották, amely közvetlen életveszélyes állapotot eredményezett. A sértett sérülései 8 napon túl gyógyulónak minősülnek, azonban maradandó fogyatékosságot vagy súlyos egészségromlást nem eredményeztek.
Miután az édesapja a nővére szobájából kilépett, a vádlott a már előkészített nyílpuskával rálőtt, azonban a nyílvessző édesapja mellett elhaladva a konyha ajtófélfájába fúródott.
Édesapja ekkor a vádlott felé indult, aki a nála lévő késsel rátamadva, felülről lefelé irányuló mozdulatokkal – ölési szándékkal – az arca felé szúrt. Jól lehet az édesapja próbált kezével védekezni, a szúrások több esetben súrolták koponyáját és arcát. Ekkor a véres zokniban lévő vádlott az előtér csempéjén elcsúszott, háttal nekivágódva saját szobája ajtajának, melynek következtében az egyik üvegkazettája kitört.
Amikor ismételten felállt, magához vette az ajtó közelében lévő bozótvágóját. Ezt észlelve a szülők lesiettek a földszintre, hogy édesapja hálószobájának ágya alól magához vegye a saját, ott tárolt bozótvágó kését, majd a nappaliból a vonalas telefont – a rendőrség értesítése végett – az előtérbe vitte.
Az áramszünet miatt azonban nem tudott hívást kezdeményezni. Ez alatt bozótvágóját az előtérbe helyezte, majd – miután a vádlott is lement a földszintre – az emeletre visszatért megnézni mi van a többi családtaggal. Miután észlelte az őt követő, késeivel felfegyverkezett vádlottat, a konyhából magához vett egy húsklopfolót, majd – abban a hiszemben, hogy feleségének a fiukat sikerül lenyugtatni – azt az előtér egyik foteljébe helyezte. Édesapja, amikor a szülei szobájába benyitott, észlelte édesanyja holttestét és éppen visszafordult, amikor a vádlott több alkalommal – ölési szándékkal – a bozótvágóval a fején nagy erővel megütötte, eltalálva védekezésképpen kirakott kezét, illetve alkarját is.
Édesapja az ütések hatására földre rogyott, majd – a véres zokniban elcsúszó, szintén földre került – vádlott kezéből kiesett bozótvágót kezébe vette. Időközben édesanyja ráült a hanyatt fekvő vádlott mellkasára, hogy az ne tudjon felállni, édesapja pedig közelebb csúszott hozzá, a kezében tartott bozótvágóval. Ekkor a vádlott édesanyját magáról letaszítva felült, s a kezében lévő 20 cm pengehosszúságú késsel nagy erővel, többször édesapja testét megszúrta. Édesapja kezéből a bozótvágó kiesett, azt a vádlott lábával – a talpán sérülést szenvedve – a közelből elrúgta. Édesanyja azonban azt felvette és a konyha és a könyvtár ajtaja közé a tűzhelyhez vitte.
Ekkor azonban hozzálépve a vádlott a bozótvágót ismét megszerezte, majd azzal ölési szándékkal édesanyjára támadt, s több ízben a fejére, illetve védekezésül maga elé tartott kezére ütött. Ezt követően a vádlott odament az éppen felállni próbáló édesapjához és a nála lévő bozótvágóval 2-3 ütést mért a koponyájára. Az ütések következtében az édesapja életét vesztve földre zuhant. Mindezek után a vádlott visszafordult édesanyjához, s őt többször fejbe vágta a bozótvágójával, védekezésként maga elé emelt jobb kezét és karját is eltalálva.
Miután édesanyja teste is elernyedt, a vádlott a szobájába lépett és magához vette rugós kését és pénztárcáját a benne lévő 66.550 forinttal.
Ezt követően – mivel nővére szobájából olyan hangokat hallott kiszűrődni, melyek beszélgetésre, segítségkérésre utaltak – a tetőtéri ablakhoz lépett. Amikor pedig észlelte, hogy nővérének barátja a ház irányába közeledik, magához vette tőrkését és a bozótvágó kést és nevezett megölése céljából a földszintre lement.
A vádlott bántalmazása következtében édesapja 44 szúrt, metszett illetve vágott jellegű sérülést szenvedett. Halálának oka nyílt agysérülés volt, amelyhez traumás és vérzéses sokk társult. Halála a sérülések elszenvedését követően azonnal bekövetkezett.
A vádlott bántalmazása következtében édesanyja 12 sérülést szenvedett el. A hajas fejbőrön a vágott sebzést követően nyílt koponyacsonttörés jött létre, amely sérülések büntetőjogi gyógytartama 8 napon túli, közvetett életveszélyt eredményezett. Állapota közvetlen életveszélyes volt, a kórházi felvételéig vér és infúzió átadására szorult. A bántalmazásra visszavezethetően maradandó fogyatékosság alakult ki, amely a bal kéz csukló ízületének érzészavarában nyilvánul meg. Hasonlóképpen maradandó fogyatékosságként minősíthető a koponyacsonton kialakult csonthiány is.
2012. április 6-án 8.30 óra körüli időben, a vádlott nővérének barátja, miután a vádlott nővére azzal hívta fel, hogy öccse késsel támadt rá és családjára – gépkocsiba ülve a helyszínre hajtott, útközben a rendőrséget értesítette.
Miután az utcafront felől bejutni nem tudott, a szomszédos ház kertjéből mászott be a ház udvarába, ahol magához vett egy, a teraszon lévő szerszámnyelet. Ezt követően a ház bejárati ajtaját kinyitva az előtérbe lépett. Ekkor azonban a bejárati ajtó mögött rá várakozó vádlott ölési szándékkal rátámadt, s a kezében tartott eszközökkel – a bozótvágóval, illetve a tőrkéssel – a mellkasa baloldalán megszúrta, nagy erővel a koponyájára sújtott és balkezét is megütötte. A koponyára mért ütés következtében keletkezett sérülés erős vérzéssel járt, a vér a sértett arcába folyt és mivel ő nem látott semmit, a helyszínről elmenekült. A kerítésen átmászva a szomszédos ingatlanba visszajutott. Az itt lakók értesítették a mentőket és a rendőrséget.
A vádlott rövid ideig üldözte a sértettet, hamarosan azonban ezzel felhagyott, az emberölési cselekményeknél felhasznált eszközeivel: a bozótvágó késsel, a tőrrel és 1 db zsebkéssel, valamint 66.500 forint készpénzt tartalmazó pénztárcájával a telek felső, bozótos részén megbújva várakozott. Itt fogták el a Terrorelhárító Központ munkatársai.
A sértett a vádlott bántalmazása során összesen 12 sérülést szenvedett el, azonban büntetőjogi értelemben vett maradandó fogyatékosság vagy súlyos egészségromlás nem alakult ki.
Az elsőfokú bíróság ítéletét ellen az ügyész jelentett be fellebbezést, a vádlott és védője tudomásul vette.
A Fővárosi Fellebbviteli Főügyészség az átiratában az elsőfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését és az első fokú bíróság új eljárás lefolytatására utasítását indítványozta. Álláspontja szerint az első fokú bíróság ítélete megalapozatlan, mert a tényállás nincs felderítve, ezért az felülbírálatra nem alkalmas. A bíróság az ügyfelderítési kötelezettségének nem tett eleget, amikor a vádlott elmeállapotával kapcsolatban nem tisztázta a beszámítási képességet. A kirendelt három orvosszakértői csoport szakvéleménye csak részben azonos, illetve az ellentéteket nem oldotta fel. Az első fokú bíróság csak valamennyi igazságügyi szakértő tárgyaláson történő meghallgatása után kerül abba a helyzetbe, hogy bírói bizonyossággal állást tudjon foglalni a vádlott beszámításával kapcsolatban. Mindezekre tekintettel indítványozta az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az első fokú bíróság új eljárás lefolytatására utasítását.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A jogalkotás és a jogalkalmazás érdekességei – A tények és a józan ész nyomában
Szalainé dr. Joánovits Krisztina - Dr. Vajda Edit: Szemelvények a Győri Királyi Ítélőtábla 1930–1940 között tárgyalt gyilkossági ügyeiből•Tárgyalás az érdekképviseletek és az OBH képviselői között•Régi-új lehetőségek előtt a MABIE? Mottó: a múlttal két dolgot nem szabad csinálni: elfelejteni és „benne ragadni”!
A bírói függetlenséget, a bírói véleménynyilvánítást újabb nézőpontból megvilágító írást teszünk közzé a korábban elindított fórum részeként: dr. Ficsór Gabriella, a Debreceni Ítélőtábla tanácselnöke cikkének felvetései is gondolkodásra sarkallják az olvasót
Először vegyük a tényeket. Aztán úgy torzíthatjuk őket, ahogy csak akarjuk.
 (Mark Twain)
A bírósági ítéletek és folyamatban lévő ügyekben hozott döntések rendszerszintű támadása egyre gyakrabban késztet egyes bírósági szervezeteket, egyes bírákat megszólalásra. A tények eltorzítása azonban nagyobb népszerűségnek örvend, mint a száraz tény. A tények ugyan makacs dolgok, de a hittel szemben nem rúghatnak labdába, gólt lőni pedig semmi esélyük.
Elvonatkoztatva attól, hogy a jogállamiság fogalmának nincs elfogadott definíciója, végső soron nem más, mint politikai eszmény, és az alkotmányjog tudós művelőinek elmélkedéseit olvasva a jogállamiság egyre képlékenyebb fogalommá válik, a hatalommegosztás elve Alaptörvénybe foglalt, és tartalmát illetően nem lehetnek kétségek. „Ez az elv egyszerre jelenti a korlátlan hatalom kizártságát, a hatalmi ágak elválasztását, egyensúlyát és együttműködési kötelezettségét.”
Jogalkotás visszhang nélkül
Az elhíresült „4400” levélszavazatnak jogi története van. A Kúria – támadott – végzésebírósági felülvizsgálati eljárásban a Nemzeti Választási Bizottság 825/2018. számú határozatát helybenhagyta. „Az NVB határozatában megállapította, hogy a beérkező levélszavazatok közül 4360 db érvénytelen, mert nyitott válaszborítékban érkeztek, azaz a borítékok nem voltak lezárva. Ez közelebbről azt jelentette, hogy a levélszavazatok egy része nyitott válaszborítékban, más része olyan „zárt” borítékban volt, amely korábban megnyitásra, majd visszazárásra került, továbbá sima postai zárt borítékban érkezett. A fenti tényeket – közöttük a biztonsági csík sérülésére vonatkozó ténymegállapítást – a kérelmező nem vitatta.” A Kúria jelentőséget tulajdonított az NVI által a választási eljárásba bevezetett, a szavazó számára biztosított, speciális, biztonsági csíkkal ellátott borítéknak, mivel az ilyen boríték kizárja az esetleges „manipulációt”.
A Kúria csak megjegyzés szintjén utalt arra, hogy a kérelmező jogi álláspontjának elfogadása esetén sem lett volna lehetőség az érvénytelennek minősített szavazatokat tartalmazó borítékok megvizsgálására, illetőleg újraszámolására, tekintettel arra, hogy azóta azok felbontásra kerültek.
Az Alkotmánybíróság visszautasította a kérelmező alkotmányjogi panaszát a 3156/2018. (V. 11.) AB végzésével. A visszautasítás érdemi indokolása előtt elöljáróban leszögezte, hogy az „alaposnak látszó, és az általános országgyűlési választások eredményének közjogi következményeire tekintettel alapvető alkotmányos jelentőségű kérdések ellenére az Alkotmánybíróságnak szigorúan vizsgálnia kellett az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának további feltételeit [32]”. A 35. bekezdésben rögzítette a tényeket, mely szerint az NVI csak érintetlen biztosítási csík esetén tudta megállapítani a válaszboríték sértetlenségét, ezért tartalmazta azt a szavazási levélcsomag. „A biztonsági csík tehát a szavazópolgár általi lezártságot biztosította. Az érvényesség vagy érvénytelenség csak ennek a ténymegállapításnak a jogkövetkezménye.”
A konklúzió: „A Kúria a végzésében a vitatott körülményt tévesen részben jogkérdésnek tekintette ugyan, de részben helyesen ismerte fel a vizsgálandó körülmény jogi természetét, és ténykérdésként állapította meg, hogy a borítékok felbontása után már nem lehet visszakövetkeztetni azok eredeti sértetlenségére.”
Az Alkotmánybíróság annak kimondása mellett, hogy ténykérdésre alkotmányjogi panasz nem alapítható, a 26-31. bekezdésekben részletesen elemezte a választási eljárásról szóló törvény vonatkozó szabályait és ez alapján kifogásolta a Kúria jogértelmezését. Felrótta, hogy a Kúria megkísérelte a Ve-t kiegészíteni azáltal, hogy „a Ve. által nevesített ’nem lezárt boríték’ fogalmába beletartozónak tekinti mind a sérült, mind a sérülés hiányát nem igazoló sima borítékot”. Ismételten felhívta a figyelmet arra, hogy a Kúria nem jogosult arra, hogy jogértelmezéssel egészítse ki a törvényt az abban kifejezetten nem szereplő feltételek előírásával. Különösen igaz ez, ha alapvető jogról (választójog) van szó, melynek korlátozása a törvényhozásra tartozik. Ezt követi a [32] bekezdés bevezetése, mely szerint alaposnak látszó a panasz.
Nem lehetett váratlan a reakció, az AB végzés az alkotmányjogi panasz visszautasítása ellenére táptalaja volt a kúriai határozat (nem említve a felülvizsgálat alapjául szolgáló NVBdöntést, jogértelmezést) további támadásának.
Miről is volt szó – a józan észre hagyatkozva? Többek között arról, hogy a sima borítéknak nincs biztonsági csíkja. A választási eljárásról szóló törvény kizárólag a válaszlevél fogalmát használja. A válaszlevél biztonsági csíkkal van ellátva. Az 1000 Ft-os bankjegy is. A biztonsági csík nélküli 1000 Ft-os érvényes fizetési eszköz-e? Nem! A biztonsági csík nélküli válaszlevél (sima boríték) érvényes-e? Nem!
Az alkotmánybírósági határozatokhoz fűzött különvélemények és párhuzamos indokolások ugyan nem irányadók az alkotmányos jogértelmezést illetően, jelen írásban azonban nincs elvi akadálya Stumpf István párhuzamos indokolásával foglalkozni. Véleménye szerint aválasztási eljárásról szóló törvény értelmében a levélszavazatot csak válaszborítékban lehet eljuttatni az NVI-be, más formátumban nem. Ez nem pusztán egy ténykérdés, hanem törvényi előírásból származó jogi követelmény, amely az érvényességhez fűződik. „[…]az NVI által rendszeresített válaszboríték használata a levélszavazat eljuttatásának, s ezáltal a szavazat érvényességének tételes jogilag szabályozott feltétele.”
Megjegyzés szintjén tartalmazza csak a párhuzamos indokolás, hogy „az alkotmányjogi panaszt visszautasítva az Alkotmánybíróság nem foglalhatott volna állást - még feltételesen sem - a végzés indokolás [26]-[31] bekezdéseiben foglalt érdemi kérdésekről, a bírói döntés, a bírói jogértelmezés, illetve a bírói eljárás esetleges Alaptörvénybe ütközéséről”.
Tény, hogy a történéseket zajtalan jogalkotás követte. 2018. szeptember 1. napjáig aválasztási eljárásról szóló törvény a válaszborítékon kívül más kifejezést nem használt. Ezt követően a módosító törvény a 278. §-ba újként beiktatott (4) bekezdése a válaszborítékot gyűjtőfogalomként használja: [a lezárt belső borítékot] a külső borítékba, vagy bármely más borítékba kell zárni. A 289. § (4) bekezdése teljesen új normaszöveg. Nem eredményezi a szavazási irat érvénytelenségét, ha a szavazási irat nem a Nemzeti Választási Iroda által megküldött külső borítékban van, illetve a válaszboríték kis mértékben sérült, de sem abba betenni, sem abból kivenni iratot nem lehet […].
Vajon mindez nem azt támasztja alá, hogy az NVB és a Kúria az abban a pillanatban hatályos tételes jogtól nem rugaszkodhatott el, és nem hozhatott olyan döntést, amely a jövőben megalkotandó törvényszövegnek felel meg?
Jogkövetés – Bírói ítéletek végrehajtása
A társadalmi együttélés zökkenőmentességének a lehetőségét, az állampolgárok egymáshoz és az államhoz való viszonyának a kereteit a nép által felhatalmazott törvényalkotó hatalmi ág alkotta szabály-rendszer teremti meg. Az Alaptörvény szerint Magyarország jogállam, amelynek az U) cikk első mondatában foglaltak szerint „a nemzet akaratából létrehozott, a jog uralmán alapuló állami berendezkedés” -e van. Az önkéntes jogkövetés nem kívánja meg az államhatalom beavatkozását, a szabályszegőket az állam – különböző szervein keresztül – szankcionálja, végső soron érvényesíti a büntető hatalmát. Ez utóbbiban van a bírói hatalmi ágnak szerepe.
Az állampolgárok egymás közötti és különböző szervezetekkel kialakult jogvitáit szintén többnyire a független bíróság dönti el, kizárólag a törvényhozó hatalom által alkotott jogszabályok alkalmazásával.
„[A] joguralom olyan sajátos eljárásokat von maga után, amiket módszeresen csak a bírói hatalom intézménye és annak olyan személyek általi gyakorlása biztosíthat, akiket szakmailag arra képeztek ki, és akiket az ösztönöz, hogy a jog szerint cselekedjenek.”
A bíróságnak nincs dolga, ha a jogismeret és a szabályok betartásának szándéka, amely egyben erkölcsi mércét, értékrendet is jelent, adott. Ez utóbbiak kihatással lehetnek a büntető jogágon kívüli jogvitákra is, hiszen a jóhiszeműség, a méltányosság, a megbocsátás (mint keresztény érték) és a józan ész egyes estekben képesek legyőzni a negatív érzelmek miattbeszűkült tudatot.
De van-e értelme mindennek, az Alaptörvényben deklarált joguralomnak, ha a bíróság eljárását kikényszerítő törvények betartásával hozott, rendes jogorvoslattal már nem támadható, jogerős határozatot meg sem kísérlik végrehajtani? Legyen az büntető ítélet vagy más jogági bírósági határozat, önkéntes teljesítés (ez is jogkövetés) hiányában az annak kikényszerítésére a törvénynél fogva kötelezett szervek sem tesznek lépéseket?
Bár büntető ítélettel kapcsolatos példát (több éve el nem kezdett 5 évi börtön-büntetés) is fel lehetne hozni, de időszerűbb egy kártérítésre kötelező ítélettel kapcsolatos történés.
A nemzeti köznevelésről szóló törvény 1. §-ának (2) bekezdése a következő fennkölt gondolatot fogalmazza meg: „A köznevelés egészét a tudás, az igazságosság, a rend, a szabadság, a méltányosság, a szolidaritás erkölcsi és szellemi értékei, az egyenlő bánásmód, valamint a fenntartható fejlődésre és az egészséges életmódra nevelés határozzák meg”. A kártérítési ügyben eljáró bíróságok az Alaptörvény 28. cikkének felhívásával – figyelemmel az E) és Q) cikkekre is – kötelezettségüknek tekintették, hogy a magánjogi jogvitában a perbeli jogviszonnyal összefüggő releváns jogszabályi rendelkezéseket az Alaptörvénnyel összhangban értelmezzék és azok céljára is figyelemmel legyenek. A jogi indokolás nemzetközi jogi kitekintést is nyújtott, így a jogértelmezés és a ténybeli indokolás (a nagy számú felperes miatt) a bíróság munkájának nem mindennapi statisztikáját mutatja: 241 oldalas elsőfokú, 63 oldalas másodfokú ítélet, az ügyben eddig – az előzményi ítéletet is ide értve – 11 bíró járt el.
Az előzményi jogerős ítélet a közérdekű kereset alapján indult személyiségi perben megállapította, hogy a jogellenesen elkülönített gyermekeknek alacsonyabb oktatási színvonalat nyújtva, őket hátrányosan is megkülönböztették az iskolában, ezért az I. és II. r. alperesek jogutódját, a III. r. alperest a jogsértések abbahagyására és a jogsértés megszüntetésére kötelezte. Az ezt követően indult kártérítési perben a bíróság az egyenlő bánásmódhoz fűződő személyiségi jogok megsértése miatt az alpereseket a felperesek javára különböző összegű nem vagyoni kártérítés megfizetésére kötelezte. A másodfokú határozat kitért arra, hogy a Ptk. „reparációs funkcióként a vagyoni károk körében teszi lehetővé a károsodást megelőző helyzet természetben történő helyreállítását, míg a jellemzően helyre nem állítható nem vagyoni károsodások kárpótlását a kártérítés kompenzációs funkciójával lehet elérni. A személyhez fűződő jogok sérelmével kapcsolatos „természetbeni” jóvátétel e sérelmek objektív szankciói körében jelentkezik.” A nem vagyoni kártérítésnek az a funkciója, hogy a károsult által elszenvedett immateriális hátrányok kompenzálására nyújtson pénzbeli elégtételt. Nincs jelentősége annak, hogy a felperesek mire kívánják fordítani a kártérítés összegét, „mint ahogy egy károsult gépjármű tulajdonosa is maga jogosult eldönteni, hogy a javítási költségként megfizetett kártérítési összeget a gépjármű kijavítására fordítja-e, vagy sérülten használja a járművet, esetleg értékesíti”.
A perben a felperesek előadták, hogy az előzményi perben meghozott jogerős ítélet erga omnes, mindenkire kiterjedő hatálya okán a felperesek követelésének a jogalapja ítélt dolognak tekintendő. Ezzel szemben a II. r. alperes azt fogalmazta meg, hogy meglátása szerint az előzményi perben hozott jogerős ítélet a jogszabályokkal ellentétes, ami felveti annak a kérdését, hogy a jogerős ítélet kötőerejének beálltát követően a Magyar Állam II. r. alperes akkor jár-e el jogszerűen, ha a mindenkor hatályos jogszabályi előírásokat teljesíti, vagy akkor, ha a reá nézve kötelezést tartalmazó jogerős bírósági ítéletet. Az elsőfokú bíróság kénytelen volt emlékeztetni arra, hogy sarkalatos törvény, a Bszi. 6. §-a kimondja, hogy a bíróság határozata mindenkire kötelező. Függetlenül attól, hogy a perre kényszerült vesztes fél meddig tartja az eredeti, de nem akceptált jogi álláspontját.
Az ítélet végrehajtásának megtagadása sérti az államhatalmi ágak elválasztásának alkotmányos elvét. A bírósági ítéletben a törvények alkalmazásával elvetett kártérítési módozatnak a végrehajtás során történő felajánlása a bíróság ítéletének átírását, új ítélet hozatalát jelenti, amelyre sem más hatalmi ágaknak, de még a nemzetnek sincs joga, mert az már a jogállam létét veszélyezteti. Ha az államhatalom szervei nem akarják végrehajtani a bírósági ítéleteket, akkor hogyan várható el az állampolgároktól, nem államhatalmi szervezetektől, hogy alávessék magukat a törvényhozó által alkotott jognak, amely felett esetenként és végső soron a bíróságoknak kell őrködniük?
Időközben a Kúria pontot tett az ügy végére, amikor a felülvizsgálati kérelmeket alaptalannak találva kimondta, hogy ”a nem vagyoni károk megtérítésénél a kártérítés megítélésének egyetlen módja a pénzbeli kártérítés, természetbeni kártérítés alkalmazására nincs jogszabályi lehetőség. Pénzbeli kártérítés pótlólagos képzéssel való kiváltására csak a felek peren kívüli megállapodása esetén kerülhet sor”.
Az előző pontban írt ügyben a felpereseket képviselő ügyvéd és ügyvédi irodák a felperesi magánszemélyek ügyvédi képviseletét pro bono (ingyenesen) látták el, amelyet az ügyvédi tevékenységről szóló törvény nem tilalmaz. A megbízási díj a törvény értelmében szabad megállapodás tárgya. Sulyok Tamás egy AB határozathoz fűzött párhuzamos indokolásában – a határozat indokolását kiegészítve – fejtette ki az ügyvédi hivatásnak a jogállamban elfoglalt szerepét. „[…] az ügyvédség a jogállami igazságszolgáltatás rendes működése alapértékének és az alapjogok tényleges érvényesüléséhez nélkülözhetetlen intézmény, amely nélkül sem az igazságszolgáltatás rendes működése, sem az alapjogok védelme nem biztosítható. Az ügyvédi hivatás és az ügyvédség intézményének alkotmányjogi értelemben vett alapvető garanciális jellegű sajátossága a függetlenség, amelynek legfőbb biztosítéka az, hogy mind az ügyvédség,mint intézmény, mind az egyes ügyvéd egzisztenciális fenntartása a piacon kerül megmérettetésre és finanszírozásra. Az ügyvédi hivatás megfelelő ellátásának feltétele az, hogy az állam biztosítsa az ügyvédség intézményének a működéséhez és ezen keresztül az ügyvédi tevékenységhez szükséges közbizalom fennmaradását”
A megfogalmazottakat alkotmányos jogértelmezésnek lehet tekinteni, nehéz lenne bármely gondolatba jogi érvekkel belekötni. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdése kimondja, hogy „A büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez”. Az eljárás utolsó szakasza a büntetés végrehajtása. A büntetés-végrehajtásról szóló törvény novella méretű módosítása történt 2017. július 1. napjával hatályosan. „Kártalanítási eljárás az alapvető jogokat sértő elhelyezési körülményekből eredő sérelem orvoslására” alcím önmagáért beszél. Az Alaptörvény hetedik módosítása a bírói jogértelmezés újabb eszközét iktatta be: a jogszabályok céljának megállapítása során elsősorban a jogszabályok módosítására irányuló javaslat indokolását kell figyelembe venni. Ennek eleget téve kell idézni a módosító törvény általános indokolásának lényegét: Az Emberi Jogok Európai Bírósága az elmúlt időszakban több olyan ítéletet hozott, amelyek elmarasztalták Magyarországot az Emberi Jogok Európai Egyezménye 3. cikkének megsértése miatt, elsősorban a büntetés-végrehajtási intézetek zsúfoltsága miatt nem megfelelő elhelyezési körülményekre hivatkozva. Az 2015. március 10-én hozott vezető ítéletet a börtönzsúfoltságot kifogásoló panaszokról, melyben „hazánkat az egyezménysértő fogvatartási körülmények megszüntetésére, valamint hatékony preventív, illetve kompenzációs jogorvoslat kialakítására hívta fel”. Ennek érdekében többirányú megoldási terv készült, amelynek célja, hogy a börtönzsúfoltság felszámolását szolgáló férőhely-bővítési programot kiegészítve a jogalkotás eszközeivel is segítse a probléma felszámolását és a hatékony jogorvoslati rendszer kiépítését. Harmadik fontos elemként a törvény bevezeti a zsúfolt elhelyezési körülmények miatti jogsérelemmel arányban álló, hatékony kompenzációt biztosító kártalanítási eljárást. Az eljárás során a pénzbeli kártalanítás napi mértékét - annak napi tétele alsó és felső határának törvényi rögzítése mellett - a büntetés-végrehajtási bíró határozza meg. A büntetés-végrehajtási ügyek száma egy csapásra korábban elképzelhetetlen méreteket öltött. A jogértelmezés számtalan szakmai fórum témája volt, amelyeken konszenzus nem jött létre. Az Alkotmánybíróság 2020. március 18. napjával bezárólag 38 alkotmányjogi panaszt bírált el, áprilisban 17-et. A jogértelmezési problémákat az AB nem oldhatta meg, mert a jogági jogértelmezés a rendes bíróságok, az alapjogi jogértelmezés az AB jogköre.
A törvényben foglaltak szerint a kártalanítás iránti igény benyújtására a fogvatartott és a védője is jogosult. A kártalanítás összegéből ki kell elégíteni a szabadságvesztését töltő által elkövetett bűncselekménnyel összefüggésben megítélt polgári jogi igényt, nem vagyoni kárt vagy sérelemdíjat és a végrehajtás alatt álló gyermektartásdíjat. A fennmaradó kártalanítási összeg megfizetésére az állam köteles, amely iránt az igazságügyért felelős miniszter intézkedik.
2020. március 7. napjától hatályos „a börtönzsúfoltsági kártalanításokkal kapcsolatos visszaélések megszüntetése érdekében szükséges haladéktalan intézkedésekről szóló 2020. évi IV. törvény”, amelyben az Országgyűlés felhívja a Kormányt, hogy a börtönzsúfoltság megszüntetése érdekében 2020. szeptember 30-áig biztosítsa, hogy a büntetés-végrehajtási intézetek átlagos kihasználtsága ne haladja meg a teljes (százszázalékos) kihasználtságot. Egyben kimondja, hogy a hatályba lépését követően megítélt kártalanítási összegek 2020. június 15-ig nem fizethetők ki, az ítéletek végrehajtását tehát felfüggeszti. A Bv. tv-nek egyetlen bekezdését módosítja. Ennek lényegét a módosító törvény indokolása foglalja össze. „A kártalanítás kifejezetten személyhez kötött, az adott személy által elszenvedett sérelem kompenzációja. Emiatt, valamint a visszaélések elkerülése érdekében szükséges, hogy a kártalanításként járó összeg ténylegesen is közvetlenül az elítélt, illetve az egyéb jogcímen fogvatartott kezéhez kerüljön.” A folyósítás tehát kizárólag a fogvatartott rendelkezése alatt álló számlára történhet, más számlaszámot nem jelölhet meg, mint eddig tehette. A polgári jogi igény, nem vagyoni kár, sérelemdíj, gyermektartás jogosultjait érintő szabály természetesen változatlan. Az ezek végrehajtását biztosító részletes rendelkezések a Bv. tv. 70/B. §-ában találhatók.
Sem a módosító törvény indokolása, sem az abban előrevetített nemzeti konzultációval kapcsolatos hivatalos tájékoztatás nem konkretizálja a törvény címében szereplő „visszaéléseket”. A börtönök túlzsúfoltsága azonban tény, azzal és az okaival a jogirodalom isfoglalkozik, és az új Btk. azt szükségszerűen előre is vetítette a 2013. július 1. napján történő hatálybalépésétől kezdve. Az általános indokolásában foglaltak már elhíresültek (a Nemzeti Együttműködés Programjából idézi az indokolás): a büntetési tételek növelése, az életfogytig tartó szabadságvesztés többszöri alkalmazása világossá teszi a társadalom minden tagja számára, hogy Magyarország nem a bűnelkövetők paradicsoma. A törvény méltán nevezhető Európa legszigorúbb Büntető Törvénykönyvének.
A felmentő ítélet népszerűtlen. A fellebbezéssel megtámadott, tehát nem jogerős elsőfokúítéletet, az azt meghozó bírót, sőt a szolgálati helye szerinti kollégiumvezetőt is nyomban elborította a minden irányból érkező harag. A jogi kultúra hiánya jellemezte a kritikát megfogalmazókat, amely a véleménynyilvánítás szabadságával élő laikus állampolgároknak nem róható fel, de a közszereplőktől elvárható az Alaptörvény és az alapvető jogviszonyokat szabályozó törvények minimális ismerete. Az ítélkező bíró függetlensége azt jelenti, hogy a döntését nem vetheti alá más hatalmi ág elvárásának, a nyomásgyakorlás nem befolyásolhatja a bizonyítékokat értékelő tevékenységét és a büntetőjogi felelősség megállapítását, illetve más jogági döntését. A kártérítési felelősség és a büntetőjogi felelősség nem azonos. A veszélyes üzem működéséből eredő kárt köteles megtéríteni, aki fokozott veszéllyel járó, illetve az emberi környezetet veszélyeztető tevékenységet folytat. Mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja, hogy a kárt olyan elháríthatatlan ok idézte elő, amely a fokozott veszéllyel járó tevékenység körén kívül esik. Tárgyi, vétkesség nélküli felelősség. Ezzel szemben a büntetőjogi felelősségét a megvádolt személy bűnössége alapozza meg: szándékos vagy gondatlan magatartása: tevékenysége vagy mulasztása. Objektív, kollektív felelősség nincs a büntető jogban. A Btk. különös részében szereplő törvényi tényállásba illeszthető magatartás elkövetője csak akkor büntethető, ha a büntetendő magatartás kétséget kizáróan bizonyított. Felmentő ítélet tehát bizonyítottság hiánya miatt is születhet.
Az Alaptörvényben az alkotmányozó hatalom azt is eldöntötte, hogy a bírósági szervezet többszintű. Így van értelme a jogorvoslati jognak, mivel a sérelmezett döntést magasabb szintű bíróság bírálja felül, a jogági törvények megteremtették ennek fórum-rendszerét. A nem jogerős ítélet támadása mindezek figyelmen kívül hagyását jelenti, vagy az elvárt ítélet meghozatalának külső eszközökkel való kikényszerítését célozza. Az országgyűlés vizsgálóbizottságának 2011. október 27. napjára keltezett jelentése megállapította, hogy a tervezés és a kivitelezés során elkövetett hiányosságok miatt a tervezők és a kivitelezők marasztalhatók el. A hatósági engedélyezés és felügyelet során elkövetett alapvető hibákért az illetékesek felelősséggel tartoznak. A Zrt. alapvető felelőssége nem kérdőjelezhető meg. „Mindezek tételes igazolását és következményeit a bírósági tárgyalások hivatottak igazolni.”
Mellékzöngének tűnik, de érdekes lenne megtudni, hogy kinek az ötletére vált céltáblává az ítélkező bíró mellett a kollégiumvezető. A bírót sem a szakmai, sem az igazgatási vezetője nem utasíthatja a tételes jog alkalmazását vagy a tényállás megállapítását illetően. Hogyan is lehetne perdöntő tudomása a teljes iratanyag ismeretének és a tárgyalás levezetésének hiányában? Ha a bíró a vezető utasítása alapján ítélkezne, akkor az aláírási jog a vezetőt illetné, a bírót pedig ügyintézőként kellene feltüntetni. Ez a rendszer teljesen megfelelne a végrehajtó hatalom hivatalaiban, a közigazgatásban működő ügyintézés módszerének. De 1869. óta „Az igazságszolgáltatás a közigazgatástól elkülöníttetik”.
A véglegessé válás (jogerő) kérdése
A jogerő fogalmával és a jogerő záradékban való megállapításával kapcsolatos jogalkalmazói vitát a Be. – úgy tűnt, hogy véglegesen – lezárta. A bíróság jogerős ügydöntő határozata végleges, mindenkire kötelező rendelkezést tartalmaz, amelyet ezt követően kell végrehajtani. A nem ügydöntő határozatot véglegessé válási záradékkal kell, illetve lehet ellátni, ami azt jelenti, hogy a döntés végleges, ellene további fellebbezésnek nincs helye (alaki jogerő). Logikusnak tűnik az a gondolat, hogy záradékolni akkor kell, ha a fellebbezési jog nincs kizárva. Ha a nem ügydöntő végzés ellen nincs helye fellebbezésnek, akkor ezt a rendelkező rész tartalmazza, mert a kizártságot a törvény egyes esetekben konkrétan kimondja, ezért nincs szükség záradékra. A törvény nem is teszi kötelezővé ilyen esetben a végzés véglegessé válási záradékkal történő ellátását. A véglegessé válás tényét maga mondja ki: a nem ügydöntő végzés akkor válik véglegessé, amikor azt kihirdették, feltéve, hogy ellene a törvény a fellebbezést kizárja. Ez tehát csak a kihirdetéssel közölt végzésekre vonatkozik. A nem fellebbezhető határozatok jellemzően tanácsülésen születnek, amikor kihirdetésről nem beszélhetünk.
A fellebbezéssel nem támadható nem ügydöntő végzés a törvénynél fogva véglegessé válik és vele szemben a legfőbb ügyész jogorvoslattal élhet a törvényesség érdekében. A Kúria ilyen esetben csak a törvénysértést állapíthatja meg. A konkrét ügyben a büntető eljárás felfüggesztését törvénysértőnek találta, mivel az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése a folyamatban lévő ügy kimenetelét nem érintő, az ügy tárgyával össze nem függő kérdésekre vonatkozik. Elvi jelentősége van a [113] bekezdésben megfogalmazottaknak. „A Kúria határozata konkrét kötelezettséget senkire nem ró, de iránymutatás az alsóbb bíróságok számára kizárólag abból a szempontból, hogy a büntetőeljárási törvény 490. §-ában megállapított eljárás felfüggesztését eredményező perrendi cselekményt miként kell törvényhűen alkalmazni.” A határozat a rendes bíróságok jogalkalmazásának egységét szolgálja.
A Kúria leszögezte, hogy „nem kívánja az Európai Unió Bíróságának hatáskörét elvonni, ezért nem tekinti feladatának az elsőfokú bíróság végzésében feltett kérdések megválaszolását, csupán annak eldöntésére szorítkozott, hogy volt-e valós és törvényes indok előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezni, kérdéseket feltenni, és volt-e alapos ok az eljárás Be. szerinti felfüggesztésére”. Ehhez a feltett kérdések tartalmát kellett vizsgálni és összevetni Az Európai Unióról szóló Szerződés és az Európai Unió Működéséről Szóló Szerződés egységes szerkezetbe foglalt változatával. A Kúria a jogértelmezés keretében a korábbi, ebbe a körbe tartozó (más jogági) határozatait hozta fel.
A Pp. szabályai szerint a 2010. január 1. napja előtt indult perekben az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése miatt külön fellebbezésnek volt helye, a kérelem elutasítása csak az ügydöntő határozat elleni fellebbezésben volt sérelmezhető, kivéve, ha azt a másodfokú eljárásban terjesztették elő. Az ezt követően indult perekben már a Pp. 155/A. §-a (3) bekezdésének új szövegét kellett alkalmazni. A módosító törvény indokolása szerint az Európai Bíróság által 2008. december 16-án, a C-210/06. sz. Cartesio-ügyben (az előzetes döntéshozatali eljárást a Szegedi Ítélőtábla kezdeményezte) hozott ítéletében foglalt megállapításokra tekintettel módosítani szükséges a Pp. 155/A. §-ának (3) bekezdését olyan értelemben, amely nem engedi meg a végzés elleni külön fellebbezést. Az ítélet kimondja, hogy az EK Szerződés 234. cikk második bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a Szerződés e rendelkezése által minden nemzeti bíróság számára biztosított az a hatáskör, hogy a Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezéséről határozzanak, nem kérdőjelezhető meg olyan szabályok alkalmazásával, amelyek lehetővé teszik a fellebbviteli bíróság számára, hogy a Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező végzést megváltoztassa, e kezdeményezést mellőzze és az említett végzést meghozó bíróságot a felfüggesztett nemzeti eljárás folytatására utasítsa.
A Kúria a büntető ügyben is csak a törvénysértés megállapítására szorítkozhatott, miközben a Be. 490. §-a (1) bekezdésének értelmezésére adott iránymutatást – precedens jelleggel –, az ott írt jogértelmezéstől a jövőben nem lehet eltérni. A Be. külön szakaszban részletezi az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének szabályait és az Alkotmánybíróság eljárása kezdeményezésének lehetőségét egyedi normakontroll iránt, szemben a régi Be. -vel, amely mindkettőt az eljárás felfüggesztésének okai között szerepeltette. Az Alkotmánybíróság eljárása kezdeményezésének lehetőségét a Be. 489. §-ának (1) bekezdése fogalmazza meg. Az Alkotmánybírósághoz fordulásról a bíróság végzéssel (nem ügydöntő) határoz, egyidejűleg az eljárást felfüggeszti, mely rendelkezés ellen nincs helye fellebbezésnek. A végzés a törvénynél fogva véglegessé válik. Ha a bíróság a végzést kihirdeti (nem tanácsülésen hozza meg), akkor megnyitja az utat a legfőbb ügyész előtt, hogy a törvényesség érdekében jogorvoslatot terjesszen elő, és a Kúria precedenst alkosson, iránymutatást adjon a bíráknak, hogy milyen kérdésben nem szabad az Alkotmánybírósághoz fordulni, mert „Az eljárás felfüggesztése mindenkor (és minden törvényi esetben) késlelteti az ügy érdemi elbírálását, ezért arra csak akkor kerülhet sor, ha a feltett kérdések megválaszolása nélkül az ügydöntő határozatot meghozni nem lehet”.
A véleménynyilvánítás szabadsága – A bíró politikai tevékenységet nem folytathat
Az Alaptörvényben deklaráltan „AZ EMBER sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani”. Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához. A véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának a megsértésére. Az Alkotmánybíróság több határozatában idézett egy korábbi határozatából, amely az alapjogot átfogóan elemzi: „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog kitüntetett helyet foglal el az Alaptörvény alapjogi rendjében. A véleményszabadságnak ez a kitüntetett szerepe kettős igazolással bír: mind az egyén, mind pedig a közösség szempontjából különösen becses jogról van szó. [...] A társadalmi, politikai viták szabadsága és sokszínűsége nélkül nincs demokratikus közvélemény, nincs demokratikus jogállam. A demokratikus közvélemény azt kívánja meg, hogy a társadalom valamennyi polgára szabadon fejthesse ki gondolatait, és ezzel a közvélemény alakítójává válhasson” (Indokolás [39]).
Egy vélemény kialakulásához gondolat-folyamat vezet. Az Alaptörvény (a vallásszabadsággal együtt) deklarálja a gondolat szabadságát, mely jog magában foglalja más meggyőződés szabad megválasztását vagy megváltoztatását. Jogot arra, hogy a gondolatát mindenki nyilvánosan vagy a magánéletben kinyilvánítsa vagy tanítsa.
A gondolkodó ember véleményét a megismert érvek és ellenérvek összecsapása alakítja, ha megmondják, hogy miről mit kell gondolnia, a más tartalmú gondolata káros, helytelen, bűnös, emiatt nem része a közösségnek, akkor elveszett a gondolkodás szabadsága, a demokrácia, végső soron az ember. Akkor Alaptörvény sem kell.
A bíró is ember. Gondolkodó lény. Még véleménye is van. Olyan és másmilyen. Akár azért,mert minden bíró egyén, akár azért, mert saját magának is különféle gondolatai lehetnek különböző dolgokról. A gondolkodás egyben a munkája is. Képesnek kell lennie arra, hogy mások gondolatait befogadja, azokat rendszerezze és a jogszabályokkal összevetve döntsön.
Arról, hogy a magánéletben hogyan kell méltónak lennie a hivatásához, azt a bírói etikai kódex meghatározza, lényegét tekintve azonban csak szavakba önti azokat az erkölcsi elvárásokat, amelyek egyébként is sajátja kell, hogy legyen egy bírónak, személyiségéből fakadóan. A közéletben való részvételét elsősorban az Alaptörvény korlátozza. A bírák nem lehetnek tagjai pártnak, és nem folytathatnak politikai tevékenységet. Az, hogy a bíró nem lehet párttag, evidenciának tűnik. Egyre távolodva a kontinentális jogtól és az angolszász jogrendszer felé lépkedve több ismerettel kell rendelkezni a bírói hatalom jellemzőivel is. Az Egyesült Államok szövetségi szintű bírói karának hatalma „független, átpolitizált és széles körű mérlegelési lehetőségek szerint ítélkező bírák hatalmaként írható le”. A szerző a magyar bírói kar belső átpolitizálódásának lehetőségével, esetleges okaival és a folyamat előrevetítésével is foglalkozik. „Az angol rule of law értelmezése mögött ott áll a hosszú évszázadok bírói tekintélye és gyakorlata.” Nos ennek elérésére hazánkban ezt követően kellene elkezdeni azokat a hosszú évszázadokat.
Mit jelent a tilalmazott politikai tevékenység? Az alsóbbrendű normák sem adnak iránymutatást az értelmezésére, pusztán ugyanennek a tilalmát építik a szövegbe. Egy felelősségre vonási kísérlet alkalmával kellett kérdésként feltenni, hogy mennyiben veszélyeztetheti a bíró függetlenségét, ha a bírói függetlenséggel kapcsolatban felmerülő kérdésekre kísérel meg a bíró autentikus választ adni, illetve a legjobb tudása szerint védelmezni a bírói függetlenséget, mint alkotmányos alapértéket. A pártatlanság a konkrét ügyekben való döntéshez kapcsolható csak. Az OBH utasítás 19. § (1) bekezdése szerint az alkalmazottat bejelentési kötelezettség terheli a munkáltatói jogkört gyakorló elnök felé minden olyan tény, esemény tekintetében, amely a szolgálati viszonyára, a beosztására és az integritására hatással lehet. Az igazgatási vezetés az alkalmazottak alatt a bírákat is érti – a szabályzat összefüggéseiből adódóan. A független bíró lelkiismerete dönti el, hogy a jogszabályokban megfogalmazott konkrét tilalmakon kívül milyen magatartást, részvételt, véleményközlést tart méltatlannak a bírói hivatásához. A döntés kétféle lehet, de egyik sem generálhat bejelentési kötelezettséget az elnök felé. Ha veszélyeztetve érzi az integritását, akkor nem tesz eleget egy felkérésnek, és nincs jelentési kötelezettsége. Ha nem érez veszélyt, akkor szintén nincs mit jelenteni.
A tilalmazott politikai tevékenység – fogalom-meghatározás nélkül – széles teret enged a szubjektív megközelítésnek. Óvatosságra int, hogy mit tekinthetnek politikailag érzékeny véleménynyilvánításnak, ha a bírói függetlenség kérdésköréről van szó, és a vélemény nem kizárólag a valódi tartalmat már nem hordozó szlogenek ismételgetését tartalmazza. „Nehéz elképzelni, hogy a bírák függetlensége olyan mértékben kiterjeszthető lenne, hogy az megengedné a bíróságoknak az alkotmány vagy az állam törvényeinek, az alkotmányos intézmények legitimitásának vagy általában a többi bíróság függetlenségének kétségbe vonását.” A véleménycikk írója halaszthatatlan feladatnak tartja a bírói függetlenség természetes korlátainak újra-felfedezését és érvényesítését. Megkérdőjelezhetővé válik-e a jövőben a bírák joga, hogy egyedi normakontroll iránti eljárást kezdeményezzenek az Alkotmánybíróságnál, mert egy jogszabályi rendelkezést alaptörvény-ellenesnek tartanak? Az érintett bírák nem fordulhattak volna az Alkotmánybírósághoz a Bjt. azon rendelkezése alaptörvény-ellenességének megállapítása iránt, amely a bírói hivatás gyakorlásának felső korhatárát a bíróra irányadó nyugdíjkorhatárban határozza meg. Így meg sem születhetett volna a 33/2012. (VII. 17.) AB határozat, amely azt a hatályba lépése napjára visszaható hatállyal megsemmisítette, mely az elmozdíthatatlanság követelményét a bírói függetlenség részének tekintette.
Furcsa egy szabadság az, ha az ellentétes véleményen lévők egyike kifejtheti az álláspontját, de ha azt a másik teszi, azt „lehazaárulózzák”. A véleményét csak annak szabad kimondania, aki a központi állásponttal egyetért, a másik jobb, ha magába fojtja a gondolatát. Ha mégis ki merte mondani, akkor felszólítják arra, hogy vonja vissza. Ha a gondolatok felülről jövő ukázoknak a katonás rendje, az egyen-gondolat mögötti felsorakozás az elvárás, akkor a bíró még ember sem lehet.
A megszólalni nem vágyókkal sincs probléma mindaddig, amíg őrzik a függetlenségüket. Azoknak azonban, akik közjogi funkciót töltenek be, az Alaptörvényben megnevezett bírósági szervezeti egységek képviselői, vezetői, nem csak joguk, de kötelezettségük felszólalni a bírói függetlenség, a jogállamiság védelmében.
A bírói jogértelmezéssel összefüggésben óhatatlanul felmerül a bírói függetlenség kérdése. Alkotmányos értelmezése kidolgozott, a jogász-társadalom számára világos korlátokat jelent. A köznapokban leginkább a tárgyalótermi viselkedéssel lehet elhárítani a pártosság, elfogultság látszatát. A cinikus, a lekezelő, gúnyos tárgyalási stílus, a közbeszédből átvett sztereotípiák hangoztatása nem tartozik a bírói erények sorába. A sajtóból ismerhető népítélet, népharag nem lehet törvényes indok a büntetés kiszabásával összefüggésben, a felkorbácsolt indulatok nem hatolhatnak be a tárgyalóterembe és az ítéletbe. A sajtóban megjelent értékítéletek nem tartoznak a súlyosító körülmények közé. A tárgyalóteremben jelen lévő valamennyi ember emberi méltóságát tiszteletben kell tartani, a bíró nem lehet kirekesztő, nem bánhat eltérően az eljárási szereplőkkel, különben alkotmányos alapjogokat – többek között: törvény előtti egyenlőség, diszkrimináció tilalma – sért. Megfontolandó Vuchetich intelme – bár szorosan véve a vádlotti kihallgatáshoz kapcsolja – a bírónak „különösen arra kell ügyelnie, hogy a vallomás közben csodálkozással, szigorú arckifejezéssel, örömmel, korholással lelkének indulatát ne fedje fel, hanem lelkének közömbösségét és elfogulatlanságát megtartsa”.
Az indulat – úgy, mint a felháborodás – elrejtése néha nem csekély erőfeszítést igényel. Amikor a védő a perbeszédet végig – hosszadalmasan – a bírói pulpitusnak háttal állva, a sajtó képviselői felé fordulva adja elő. A döntést azonban nem befolyásolhatta sem a viselkedése, sem pedig az általa elmondottak, melyek jogi érveket nem tartalmaztak. Így mindez a bizonyítékokon és a bírói belső meggyőződésen alapuló ítélet kialakulására kihatással nem volt.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság


5. §5 (1) A Kkt. 21. § (1) bekezdés d) és i) pontjához kapcsolódóan a gépjármű üzemben tartója a 4. mellékletben meghatározott összegű bírságot köteles fizetni az abban hivatkozott jogszabályi rendelkezés megsértése esetén.
(2) A jármű üzemben tartójával szemben az (1) bekezdés szerinti bírság ugyanazon járművel elkövetett, a Nemzeti Tengelysúlymérő Rendszer keretében végzett ellenőrzés alapján az első szabályszegéstől számított nyolc órás időszakon belül megállapított szabályszegések miatt összesen egy alkalommal, a nyolc órás időszakon belül a legmagasabb bírságösszeggel sújtható szabályszegés miatt szabható ki.
(3) A (2) bekezdésben meghatározott nyolc órás időszak az első észlelt szabályszegéstől számított nyolc óra elteltét követő első szabályszegés megállapításának időpontjában indul újra.
(4)6 A (2) és a (3) bekezdésben foglalt rendelkezések nem alkalmazhatóak abban az esetben, ha a jogsértés észlelését követően
a) a Kkt. 20. § (1) bekezdés h) pontja szerinti, a közúti járművek közúti közlekedésben való részvételéhez előírt, megengedett legnagyobb össztömegre, tengelyterhelésre vonatkozó rendelkezésekkel összefüggő közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárásra okot adó szabályszegés megállapítására helyszíni ellenőrzés keretében került sor, vagy
b) az ellenőrzésre jogosult szerv helyszíni ellenőrzés keretében a Kkt. 21. § (1) bekezdés d) pontja szerinti jogsértéssel összefüggésben a Kkt. 20. § (16) bekezdése szerint jár el.
(4a)7 A (4) bekezdés a)–b) pontjában meghatározott cselekményeket követően elkövetett jogsértés esetén a közigazgatási bírság újra kiszabható.
(5) Járműszerelvény esetén az ahhoz tartozó járművekre vonatkozóan külön bírság nem szabható ki.
(6) Ha több tengely vagy tengelycsoport túlterhelt, a legmagasabb túllépésre vonatkozó bírságtételt kell figyelembe venni. Ha egyszerre áll fenn a megengedett legnagyobb össztömeg túllépése és a tengely- vagy tengelycsoport-túlterhelés, az ezekre vonatkozó bírságtételek összeadódnak.
(7)8 Nem szabható ki a megengedett legnagyobb össztömeg túllépésére vonatkozó, az (1) bekezdésben meghatározott bírság, ha a meghatározott össztömeget, tengelyterhelést, tengelycsoport-terhelést és méretet meghaladó járművek közlekedéséről szóló 36/2017. (IX. 18.) NFM rendelet 2. § (1) bekezdés a) pont af) alpontjában meghatározott jármű megengedett legnagyobb össztömeg túllépése 2018. június 30. napjáig elkövetett jogsértések esetén nem haladja meg a 2%-ot, 2018. július 1. napjától 2018. december 31. napjáig elkövetett jogsértések esetén nem haladja meg az 1%-ot.
(8)9 Nem szabható ki az (1) bekezdés szerinti bírság, ha ugyanazon járművel vagy járműszerelvénnyel történő közlekedés során a jogsértés észlelését követő két óra időtartamon belül ugyanazon – a Kkt. 20. § (1) bekezdés h) pontja szerinti – szabályszegés megállapítására helyszíni ellenőrzés keretében került sor.
8/A. §10 (1)11 A Kkt. 21. § (1) bekezdés h) pontjához kapcsolódóan a gépjármű üzemeltetője a 9. mellékletben meghatározott jogszabályi rendelkezés megsértése esetén járműkategória, és az autópályák, autóutak és főutak használatáért fizetendő, megtett úttal arányos díjról szóló 2013. évi LXVII. törvény (a továbbiakban: ED törvény) 2. § 17. pontjában meghatározott útdíjjal kapcsolatos elektronikus rendszer (a továbbiakban: UD rendszer) észlelése által a 9. mellékletben meghatározott időszakban megállapított jogosulatlan úthasználat alapján meghatározott összegű közigazgatási bírságot köteles fizetni. Több időszakot érintő megállapítás (észlelés) esetén a magasabb bírságösszeget kell megfizetni.
(2)12 A gépjármű üzemeltetőjével szemben az (1) bekezdés szerinti bírság ugyanazon gépjárművel történő jogosulatlan úthasználat miatt nem szabható ki ismételten, ha ezen gépjárművel történő jogosulatlan úthasználat első alkalommal történő észlelése óta nyolc óra nem telt el.
(3)13 Nem szabható ki újabb közigazgatási bírság, ha a gépjárművet használatra átvevő személlyel szemben jogosulatlan úthasználat megállapítása miatt közigazgatási eljárás indult, az eljárás alapjául szolgáló jogosulatlan úthasználat észlelését követő két órán belül.
8/B. §14 (1) Ha a Kkt. 21. §-ában meghatározott közigazgatási bírságot a járművezetővel szemben szabják ki, és ahhoz a külön jogszabály előéleti pontot rendel, arról az ügyfelet a határozatban tájékoztatni kell.
(2) Ha a megengedett legnagyobb sebességre, a vasúti átjárón való áthaladásra, a járműforgalom irányítására szolgáló fényjelző készülék jelzéseire, a megengedett legnagyobb össztömeget vagy tengelyterhelést meghaladó járművek közúti közlekedésére, az autópálya leállósávjának igénybevételére, a behajtási tilalomra, a korlátozott övezetre (zóna) és a kötelező haladási irányra, az útdíjköteles útszakaszok használatáért fizetendő, megtett úttal arányos útdíjra vonatkozó rendelkezések megsértője a helyszíni ellenőrzés során vagy az eljárás során a (3) bekezdés szerint vagy egyéb módon ismertté vált, akkor az 1–6. és 9. mellékletben meghatározott, a Kkt. 21. § (2) bekezdése szerinti bírság nem szabható ki.
a) a Kkt. 21/A. § (2) bekezdése szerinti, a Kkt. 21/A. § (4) bekezdésében foglaltaknak megfelelő tartalmú közokiratba vagy teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalt adatok alapján, vagy
megállapítható, hogy a járművezető személye maga a használatba vevő, illetve az üzemben tartó, a 9. § (2) bekezdés a) pontjában megjelölt hatóság, – ha az eljárás a Kkt. 21. § (1) bekezdés d) vagy i) pontja miatt indult, a közlekedési hatóság – a szabályszegés elkövetése miatt a járművezetővel szemben a közúti árufuvarozáshoz, személyszállításhoz és a közúti közlekedéshez kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, valamint a bírságolással összefüggő hatósági feladatokról szóló kormányrendeletben meghatározott bírságot szabja ki.
(4) A Kkt. 21. § (1) bekezdésében – a Kkt. 21. § (1) bekezdés d), h) és i) pontja kivételével – meghatározott, a gépjárműről és annak hatósági jelzéséről felvételt készítő eszközre vonatkozó követelményekről szóló miniszteri rendelet szerinti technikai eszközzel rögzített szabályszegés miatti közigazgatási hatóság eljárást az ismertté vált járművezetővel szemben csak akkor lehet megindítani vagy lefolytatni, ha ugyanazon jogsértés miatt vele szemben a Kkt. 20. §-a alapján közigazgatási bírságot nem szabtak ki.
(5) A Kkt. 21. § (1) bekezdés h) pontjában meghatározott szabályszegés esetében az ED törvényben meghatározott UD rendszer üzemeltetője által a bírság kiszabására jogosult hatóságnak átadott adatok alapján közigazgatási hatóság eljárást az ismertté vált járművezetővel szemben csak akkor lehet megindítani vagy lefolytatni, ha ugyanazon jogsértés miatt vele szemben a Kkt. 20. §-a alapján közigazgatási bírságot nem szabtak ki.
(6) A Kkt. 21. § (1) bekezdés d) vagy i) pontjában meghatározott szabályszegés esetében az ED törvényben meghatározott UD rendszer üzemeltetője által a bírság kiszabására jogosult hatóságnak átadott adatok alapján közigazgatási hatóság eljárást a jogsértés ismertté vált elkövetőjével szemben csak akkor lehet megindítani vagy lefolytatni, ha ugyanazon jogsértés miatt vele szemben a Kkt. 20. §-a alapján közigazgatási bírságot nem szabtak ki. Jelen bekezdés értelmében ugyanazon jogsértés alatt ugyanazt az észlelést kell érteni.
9. §15 (1)16 A Kormány a Kkt. 21. § (1) bekezdés a)–c) pontja és e)–h) pontja szerinti bírságolással kapcsolatos eljárás lefolytatására az általános rendőrségi feladatok ellátására létrehozott szervet (a továbbiakban: Rendőrség), a Kkt. 21. § (1) bekezdés d) és i) pontja szerinti bírságolással kapcsolatos eljárás lefolytatására a közlekedési hatóságot jelöli ki.
(2)17 A Kkt. 21. § (1) bekezdés a)–c) és e)–h) pontja szerinti bírságolással kapcsolatos
(2a)18
(3)19 A bírságolással kapcsolatos eljárás során az ügyfél részére az eljárás irataiba való betekintés lehetőségét az 5. §-ban meghatározott bírságolási eljárás során az eljáró közlekedési hatóság, míg a 2–4. § és 6–8/A.§-ban meghatározott jogszabályi rendelkezések megsértése esetén az ügyfél lakó- vagy tartózkodási helye, ennek hiányában szálláshelye, illetve székhelye, telephelye, fióktelepe szerint illetékes rendőrkapitányság biztosítja. Az iratbetekintés keretében az ügyfél a jogszabályi rendelkezések megsértését igazoló képfelvételeket elektronikusan, azonosítást követően is megtekintheti.
(4)20 A Kkt. 21. §-a szerinti bírságolással kapcsolatos eljárásban az ügyfelet az eljárás megindításáról nem kell értesíteni. A határozat kiküldésekor azonban az ügyfelet tájékoztatni kell arról, hogy 8 napon belül bizonyítási indítványt terjeszthet elő, valamint élhet a Kkt. 21/A. §-ában meghatározott kimentés lehetőségével. Ha az ügyfél ezt a jogát nem gyakorolja, a határozat kézbesítéséhez fűződő jogkövetkezmények a határidő lejártát követő naptól állnak be.
(5)21 Ha a Kkt. 21/B. § (2) bekezdésében meghatározott szabályszegést a 2015/413/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet átültető más tagállamban bejegyzett gépjárművel követték el, a közúti közlekedésbiztonságot veszélyeztető közlekedési jogsértésekre vonatkozó információk határokon átnyúló cseréjének elősegítése során alkalmazandó formanyomtatványokról szóló miniszteri rendeletben meghatározott tájékoztató levélben kell felhívni a gépjármű üzemben tartójának figyelmét, hogy 15 napon belül terjeszthet elő bizonyítási indítványt, valamint élhet a Kkt. 21/A. §-ában meghatározott kimentés lehetőségével, amelyhez csatolni kell a válasznyomtatványt is.
(6)22 Az eljárás során az ügyfelet az eljáró hatóság legfeljebb két alkalommal hívhatja fel hiánypótlásra.
(7)23 A kiszabott közigazgatási bírság megfizetésére az első fokon eljárt hatóság részletekben történő teljesítést is megállapíthat.
(8)24 A kötelezett a teljesítési határidő lejárta előtt benyújtott kérelmében, annak igazolásával kérheti a pénzfizetési kötelezettség teljesítésére halasztás vagy a részletekben történő teljesítés (a továbbiakban együtt: fizetési kedvezmény) engedélyezését, hogy rajta kívül álló ok lehetetlenné teszi a határidőre való teljesítést, vagy az számára aránytalan nehézséget jelentene.
(9)25 A határidő lejárta után az ügyfél – feltéve, hogy a végrehajtást még nem indították meg – a (8) bekezdésben meghatározott okból igazolási kérelem egyidejű benyújtásával kérhet fizetési kedvezményt. Ha a hatóság elutasítja az igazolási kérelmet és a fizetési kedvezmény iránti kérelmet, egyidejűleg rendelkezik a végrehajtás foganatosításáról.
9/A. §26 Az 5. § alapján kiszabott bírság összegét a bírságot kiszabó döntés véglegessé válásától számított 30 napon belül a 10032000-01040463-00000000 számú közlekedési hatóság központosított bevételek számla Magyar Államkincstári számlaszámára kell megfizetni.
10. §27 (1)28 A 2–4. §, valamint a 6–8/A. § alapján kiszabott bírság összegét a bírságot kiszabó döntés véglegessé válásától számított 30 napon belül az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban: ORFK) Magyar Államkincstárnál vezetett központosított beszedési számlára kell befizetni.
10/A. §30 Az út használatért díjszedésre, illetve a díjfizetés ellenőrzésére jogosult szerv vagy szervezet és – az általa kezelt közutakon – a Kkt. 33. § (1) bekezdés és a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény 23. § (4) bekezdés 1. pontja szerinti közút kezelője (a továbbiakban együtt: a közút kezelője), valamint a Rendőrség a 2–4. §-ban, valamint a 6–8. §-ban meghatározott jogszabályi rendelkezések megsértését igazoló képfelvételek készítésére, továbbítására vonatkozó részletes követelményeket együttműködési megállapodásban határozza meg. A Rendőrség nevében a közút kezelőjével az együttműködési megállapodást az országos rendőrfőkapitány köti meg.
11. §31 (1)32
(3)–(5)34
12. § (1)35 A 2–4. §-ban, valamint a 6–8. §-ban meghatározott jogszabályi rendelkezések megsértését igazoló képfelvételek készítésére, továbbítására a Kkt. 33. § (2) bekezdés alapján a Rendőrség, továbbá a közút kezelője – írásba foglalt vállalkozási szerződés alapján – közreműködőt is igénybe vehet.
(2)36 Közreműködőként olyan jogi személy és egyéni vállalkozó vehető igénybe, amely
b)37 az adózás rendjéről szóló törvény szerint – a vállalkozási szerződés megkötésének időpontjában – köztartozásmentes adózónak minősül, és
(3)38 Ha a közút kezelője a képfelvételek készítésére, továbbítására közreműködőt vesz igénybe,
a)39 a (2) bekezdésben meghatározott feltételek fennállásáról az együttműködési megállapodás megkötésekor – az igazolások bemutatásával – tájékoztatja a 9. § (1) bekezdés a) pontjában40 meghatározott szervet,
(4)41 Ha a közreműködő a (2) bekezdésben meghatározott valamely feltételnek már nem felel meg, vagy azt nem teljesíti, az adatszolgáltatást a közreműködő felfüggeszti, és erről tájékoztatja a közút kezelőjét, valamint a 9. § (1) bekezdés a) pontjában42 meghatározott szervet.
(5)43 Ha a (3) bekezdés b) pontjában meghatározott ellenőrzés során a közút kezelője megállapítja, hogy a közreműködő a (2) bekezdésben meghatározott valamely feltételnek nem felel meg, vagy azt nem teljesíti, köteles az adatszolgáltatás felfüggesztésére intézkedni, és erről – az indok megjelölésével – tájékoztatja a 9. § (1) bekezdés a) pontjában44 meghatározott szervet.
(6)45 Ha a közút kezelőjének az (5) bekezdés szerinti intézkedése ellenére a közreműködő az adatszolgáltatást nem függesztette fel, a 9. § (1) bekezdés a) pontjában46 meghatározott szerv köteles az adatok átvételét szüneteltetni, és erről a közút kezelőjét haladéktalanul tájékoztatni.
(7)47 Ha a közreműködő a (2) bekezdésben foglalt feltételeket már nem teljesíti, közreműködőként nem járhat el, és nem vehető igénybe.
(8)48 A jogsértő módon keletkezett adatok alapján határozat nem hozható.
14. §51 E rendeletnek a közbiztonságra különösen veszélyes eszközökről szóló 175/2003. (X. 28.) Korm. rendelet, a Rendőrség szerveiről és a Rendőrség szerveinek feladat- és hatásköréről szóló 329/2007. (XII. 13.) Korm. rendelet, és a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet módosításáról szóló 71/2011. (IV. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) 3. § (1) bekezdésével megállapított 9. § (4) bekezdését az R. hatálybalépésekor folyamatban levő ügyekben is alkalmazni kell.
16. §52 E rendeletnek a közúti közlekedéssel kapcsolatos egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 99/2011. (VI. 29.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdésével megállapított 8/A. §-át, valamint 1. § (4) bekezdésével megállapított 4. mellékletét a 2011. június 30. után indult eljárásokban kell alkalmazni.
16/A. §53 (1)54 A Nemzeti Tengelysúlymérő Rendszer kialakításával és működtetésével, valamint a jogosulatlan úthasználat miatt kiszabott bírságokkal összefüggő egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet (a továbbiakban: módr1.) által megállapított 9. § (1) bekezdésben meghatározott hatóság a módr1. hatálybalépésének55 napját követő naptól 2018. május 31. napjáig elkövetett, a Kkt. 21. § (1) bekezdés d) és i) pontjában meghatározott jogsértés megállapítása esetén bírság kiszabása helyett figyelmezteti a gépjármű üzemben tartóját és egyúttal tájékoztatja a meghatározott össztömeget, tengelyterhelést, tengelycsoport-terhelést és méretet meghaladó járművek közlekedéséről szóló miniszteri rendeletben foglaltakról.
(2)56 A meghatározott tengelyterhelést és tengelycsoport-terhelést meghaladó – nem közszolgáltatási tevékenységet folytató – autóbusz esetén az ellenőrző hatóság a 2018. május 31. napjáig elkövetett jogsértések esetén bírság kiszabása helyett figyelmezteti az autóbusz vezetőjét vagy üzemben tartóját, és egyúttal tájékoztatja a meghatározott össztömeget, tengelyterhelést, tengelycsoport-terhelést és méretet meghaladó járművek közlekedéséről szóló miniszteri rendeletben foglaltakról.
17. §57 Ez a rendelet a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvénnyel és a közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvénnyel együtt a közúti közlekedésbiztonságot veszélyeztető közlekedési jogsértésekre vonatkozó információk határokon átnyúló cseréjének elősegítéséről szóló, 2015. március 11-i 2015/413/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja.
1. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez58
2. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez59
3. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez60
4. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez61
A bírságolással érintett cselekmény, mulasztás elkövetéséért felelőssé tehető
A jármű vagy járműszerelvény közútkezelői hozzájárulás nélküli vagy a közútkezelő hozzájárulásában szereplő értéktől eltérő közlekedése, amennyiben a megengedett legnagyobb össztömeg túllépése fennáll.
… < 5%
a meghatározott össztömeget, tengelyterhelést, tengelycsoport-terhelést és méretet meghaladó járművek közlekedéséről szóló miniszteri rendelet
üzemben tartó
5% Ł … < 10%
10% Ł … < 20%
20% Ł …< 30%
30% Ł …
A megengedett legnagyobb tengely- vagy tengelycsoport-terhelést meghaladó, a közút kezelőjének hozzájárulása nélkül vagy a közút kezelőjének hozzájárulásában szereplő értéktől eltérően közlekedő jármű esetében.
A tengelysúlymérő rendszer keretében végzett mérés eredménye befolyásolásának tilalmára vonatkozó rendelkezések megsértése esetén.
a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 21/K. § (1a) bekezdés
5. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez62
6. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez63
8. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez64
9. melléklet a 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelethez65
ED törvény 14. § a) pontja szerinti szabályszegés esetén
Jogosulatlan úthasználat egyszeri észlelése esetén (bírság mértéke forintban)
Jogosulatlan úthasználat észlelését követő 121. perc és 240. perc közötti időszakban észlelt további jogosulatlan úthasználat esetén, ha a 241. perc és a 480. perc között az adott útdíjköteles gépjármű vonatkozásában nincsen további észlelés (bírság mértéke forintban)
Jogosulatlan úthasználat észlelését követő 241. perc és 480. perc közötti időszakban ismételten észlelt jogosulatlan úthasználat esetén (bírság mértéke forintban)
ED törvény 14. § b) pontja szerinti szabályszegés esetén
ED törvény 14. § c) pontja szerinti szabályszegés esetén
5 Az 5. §-t a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 10. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 1. §-a iktatta be.
6 Az 5. § (4) bekezdése a 111/2018. (VI. 25.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
7 Az 5. § (4a) bekezdését a 111/2018. (VI. 25.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdése iktatta be.
8 Az 5. § (7) bekezdését az 516/2017. (XII. 29.) Korm. rendelet 8. §-a iktatta be, szövege a 111/2018. (VI. 25.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
9 Az 5. § (8) bekezdését a 111/2018. (VI. 25.) Korm. rendelet 1. § (3) bekezdése iktatta be.
10 A 8/A. §-t a 99/2011. (VI. 29.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdése iktatta be, szövege a 175/2013. (V. 31.) Korm. rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.
11 A 8/A. § (1) bekezdése a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
12 A 8/A. § (2) bekezdése a 175/2013. (V. 31.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdése szerint módosított szöveg.
13 A 8/A. § (3) bekezdését a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdése iktatta be.
14 A 8/B. §-t a 175/2013. (V. 31.) Korm. rendelet 1. §-a iktatta be, szövege a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 3. §-ával megállapított szöveg.
15 A 9. § a 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 2. §-ával megállapított szöveg; alkalmazására lásd e módosító rendelet 6. § (4) bekezdését.
16 A 9. § (1) bekezdése a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 4. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
17 A 9. § (2) bekezdése a 488/2013. (XII. 17.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdésével megállapított, a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 102. §-a szerint módosított szöveg. Ez utóbbi módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
18 A 9. § (2a) bekezdését a 488/2013. (XII. 17.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 103. §-a. Ez utóbbi módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
19 A 9. § (3) bekezdése a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 4. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
20 A 9. § (4) bekezdését a 86/2010. (III. 26.) Korm. rendelet 5. § (4) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 351/2010. (XII. 30.) Korm. rendelet 203. §-a, újonnan a 71/2011. (IV. 28.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdése iktatta be.
21 A 9. § (5) bekezdését a 138/2013. (V. 10.) Korm. rendelet 5. §-a iktatta be, szövege a 90/2015. (IV. 9.) Korm. rendelet 2. § a) pontja szerint módosított szöveg.
22 A 9. § (6) bekezdését a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 216. §-a iktatta be. Alkalmazására lásd e módosító rendelet 618. §-át.
23 A 9. § (7) bekezdését a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 216. §-a iktatta be. Alkalmazására lásd e módosító rendelet 618. §-át.
24 A 9. § (8) bekezdését a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 216. §-a iktatta be. Alkalmazására lásd e módosító rendelet 618. §-át.
25 A 9. § (9) bekezdését a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 216. §-a iktatta be. Alkalmazására lásd e módosító rendelet 618. §-át.
26 A 9/A. §-t újonnan a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 5. §-a iktatta be, szövege a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 217. §-a szerint módosított szöveg. Alkalmazására lásd ez utóbbi módosító rendelet 618. §-át.
27 A 10. § a 10/2011. (II. 22.) Korm. rendelet 6. §-ával megállapított szöveg.
28 A 10. § (1) bekezdése a 137/2017. (VI. 9.) Korm. rendelet 4. §-a, a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 8. § a) pontja, a 457/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 217. §-a szerint módosított szöveg. Alkalmazására lásd ez utóbbi módosító rendelet 618. §-át.
29 A 10. § (2) bekezdését a 71/2011. (IV. 28.) Korm. rendelet 5. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte.
30 A 10/A. §-t a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 4. §-a iktatta be, szövege a 10/2011. (II. 22.) Korm. rendelet 7. §-ával megállapított, a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 8. § b) pontja, a 393/2017. (XII. 13.) Korm. rendelet 24. §-a szerint módosított szöveg.
31 A 11. § a 10/2011. (II. 22.) Korm. rendelet 8. §-ával megállapított szöveg.
32 A 11. § (1) bekezdését a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezte.
33 A 11. § (2) bekezdését a 137/2017. (VI. 9.) Korm. rendelet 5. §-a hatályon kívül helyezte.
34 A 11. § (3)–(5) bekezdését a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezte.
35 A 12. § (1) bekezdése a 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 4. §-ával megállapított, a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 8. § b) pontja szerint módosított szöveg.
36 A 12. § (2) bekezdése a 163/2009. (VIII. 6.) Korm. rendelet 6. §-ával megállapított, nyitó szövegrésze az 53/2014. (III. 3.) Korm. rendelet 18. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
37 A 12. § (2) bekezdés b) pont nyitó szövegrésze a 475/2017. (XII. 28.) Korm. rendelet 30. §-a szerint módosított szöveg.
38 A 12. § (3) bekezdése a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-ával megállapított szöveg. E módosító rendelet 9. § (5) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 2. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
39 A 12. § (3) bekezdésének a) pontja a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 8. §-a szerint módosított szöveg.
40 A 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 2. §-ában foglalt módosítás folytán a hivatkozás helyesen a 9. § (2) bekezdés a) pontjára vonatkozik.
41 A 12. § (4) bekezdése a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-ával megállapított és a 8. §-a szerint módosított szöveg.
42 A 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 2. §-ában foglalt módosítás folytán a hivatkozás helyesen a 9. § (2) bekezdés a) pontjára vonatkozik.
43 A 12. § (5) bekezdését a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be, szövege e módosító rendelet 8. §-a szerint módosított szöveg.
44 A 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 2. §-ában foglalt módosítás folytán a hivatkozás helyesen a 9. § (2) bekezdés a) pontjára vonatkozik.
45 A 12. § (6) bekezdését a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be, szövege e módosító rendelet 8. §-a szerint módosított szöveg.
46 A 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 2. §-ában foglalt módosítás folytán a hivatkozás helyesen a 9. § (2) bekezdés a) pontjára vonatkozik.
47 A 12. § (7) bekezdését a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be. E módosító rendelet 9. § (5) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 2. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
48 A 12. § (8) bekezdését a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be. E módosító rendelet 9. § (5) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. május 2. napját követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
49 A 13. § (4) bekezdése e rendelet 13. § (5) bekezdése alapján hatályát vesztette.
50 A 13. § (5) bekezdését a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 10. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
51 A 14. §-t a 71/2011. (IV. 28.) Korm. rendelet 3. § (2) bekezdése iktatta be.
52 A 16. §-t a 99/2011. (VI. 29.) Korm. rendelet 1. § (3) bekezdése iktatta be.
53 A 16/A. §-t a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be.
54 A 16/A. § (1) bekezdése az 516/2017. (XII. 29.) Korm. rendelet 9. §-a szerint módosított szöveg.
55 A hatálybalépés időpontja 2017. augusztus 30.
56 A 16/A. § (2) bekezdése az 516/2017. (XII. 29.) Korm. rendelet 9. §-a szerint módosított szöveg.
57 A 17. §-t a 138/2013. (V. 10.) Korm. rendelet 6. §-a iktatta be, szövege a 90/2015. (IV. 9.) Korm. rendelet 2. § b) pontja szerint módosított szöveg.
58 Az 1. melléklet a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 7. §-ával megállapított, a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (5) bekezdése szerint módosított szöveg.
59 A 2. melléklet a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
60 A 3. melléklet a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (7) bekezdésével megállapított szöveg.
61 A 4. mellékletet a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 10. § (4) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 7. § (1) bekezdése iktatta be.
62 Az 5. melléklet a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (9) bekezdésével megállapított, a 10. § (4) bekezdése szerint módosított szöveg.
63 A 6. számú melléklet a 348/2009. (XII. 30.) Korm. rendelet 5. §-a, a 228/2012. (VIII. 23.) Korm. rendelet 3. § (10) bekezdése szerint módosított szöveg.
64 A 8. mellékletet a 69/2009. (IV. 2.) Korm. rendelet 10. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
65 A 9. mellékletet a 175/2013. (V. 31.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, szövege a 233/2017. (VIII. 14.) Korm. rendelet 7. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.


text:
Válunk. Mi lesz a gyerekekkel? - Seniorplus
Szerző Dr. Bercsényi Gábor Utoljára frissítve 2017. május 10., szerda
Sokan találkoztak már olyan esettel az ismeretségi körükben, amikor az addig mások számára ideális párnak tűnő szomszéd vagy baráti pár váratlanul megszakítja a kapcsolatot egymással. Valamelyikük elköltözik és a gyermekkel vagy gyermekekkel kapcsolatban parázs viták alakulnak ki, mivel mindketten úgy gondolják, hogy „csak és kizárólag náluk vannak a gyermekek jó helyen és biztonságban”, mivel a másik szülő alkalmatlan a nevelésükre. Sőt, gyakran úgy érzik, hogy gyermekeik valójában „félnek” a másik szülőtől.
Gyakori az is, hogy az ilyen jellegű konfliktus addig fajul, hogy a szülők egymással versengve próbálják a gyermekeiket korábban hazavinni a nevelési intézményből, a legkülönbözőbb indokok segítségével otthon tartani, hogy a másik szülő ne vihesse haza őket, sőt előfordul az is, hogy egyenesen elrejti egyik szülő a másik elől a gyermeket vagy gyermekeket. Ilyen esetekben a gyermeket elrejtő szülő részéről mindig van „megfelelő magyarázat”, mivel az ő álláspontja szerint a másik szülő csak kárt okozna, ha magával vinné a gyermeket vagy gyermekeket.
A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény(a továbbiakban: Ptk.) határozza meg az ilyen esetekre vonatkozó jogi kereteket, továbbá a bírósági gyakorlat is megfelelően kidolgozta már a követendő elveket.
1. A gyermek felett a szülők a szülői felügyeleti jogot közösen gyakorolják, és ez önmagától nem változik meg akkor sem, ha már nem élnek együtt. Ennek következtében tévedés lenne bármelyik szülő részéről azt gondolni, hogy neki bármilyen szempontból több joga lenne a gyermekek vonatkozásában, mint a másiknak, vagy esetleg a másik szülő nem viheti haza a lakóhelyére a gyermeket vagy gyermekeket, csak azért mert ő azt gondolja, hogy az nem helyes.
1.1. Ezt rögzíti lényegében a Ptk. 4:164. § (1)bekezdése,amikor kimondja, hogya szülői felügyeletet a szülők– megállapodásuk vagy a gyámhatóság vagy a bíróság eltérő rendelkezése hiányában –közösen gyakorolják akkor is, ha már nem élnek együtt.A (2) bekezdés alapján a különélő szülőknek a közös szülői felügyelet gyakorlása során biztosítaniuk kell gyermekük kiegyensúlyozott életvitelét.
A váló felek mindketten úgy gondolják, hogy csak és kizárólag náluk vannak a gyermekek jó helyen és biztonságban Fotó: Shutterstock
2. A gyermekek (és a szülők) érdekét is az szolgálja a leginkább, ha a házassági életközösség megszakadását követően megállapodnak egymással és a jogokat és a kötelezettségeket is közösen gyakorolják. Praktikus esetben a gyermek meghatározott időközönként egyik, majd a másik szülőnél tartózkodik, és így váltva, de mindkét szülő részt vesz a gyermek mindennapjaiban. Amennyiben valamelyikük úgy gondolja, hogy az időbeosztása, életvitele, vagy bármely más ok miatt nem tud megfelelően gondoskodni a gyermekről, a szülők megállapodhatnak abban, hogy valamelyikük kizárólagosan gyakorolja a szülői felügyeleti jogot a gyermek felett. Ilyen megállapodás esetén természetesen nagyon tág kapcsolattartási lehetőséget biztosíthatnak a továbbiakban külön élő szülőnek, így a gyermek vele is gyakran találkozhat.
2.1. A Ptk. is a szülők együttműködését vagy egymás közötti megállapodását helyezi előtérbe, amikor a4:165. § (1)bekezdése kimondja, hogy a különélő szülők a szülői felügyelettel kapcsolatos jogokat és kötelezettségeket egymás között megoszthatják, és megállapodhatnak abban is, hogy a szülői felügyeletet az egyikük gyakorolja. A szülők erre irányuló megállapodására utal, ha a gyermek hosszabb ideje háborítatlanul egyikük háztartásában nevelkedik.
A (2)bekezdés alapján a házassági vagy a szülői felügyelet rendezése iránti perben a szülők közös kérelmére a bíróság – a gyermek érdekét mérlegelve – a szülők közös szülői felügyeletre és ezzel összefüggésben a gyermek lakóhelyére vagy a szülői felügyelet (1) bekezdés szerinti rendezésére vonatkozó egyezségét jóváhagyja, vagy arról ítélettel határoz.
3. Amennyiben a szülők nem kívánják, vagy nem tudják a szülői felügyeleti jogot közösen gyakorolni, és nem tudnak megállapodni egymással abban, hogy a gyermekük felett ki gyakorolhassa a szülői felügyeleti jogot kizárólagosan, akkor ebben a kérdésben a bíróság dönt.
A bíróság a döntés során kizárólag a gyermek érdekeit veszi figyelembe, és azt vizsgálja, hogy melyik szülő tudja a gyermek testi, szellemi és erkölcsi fejlődését jobban biztosítani.
3.1. A Ptk. 4:167. § (1) bekezdése alapján a különélő szülők megállapodásának hiányában– kérelemre vagy a gyermek érdekében hivatalból –a bíróság dönt arról, hogy a szülői felügyeletet melyik szülő gyakorolja. A (2) bekezdés tisztázza, hogy a bíróság a döntés során azt mérlegeli, hogy a gyermek testi, szellemi és erkölcsi fejlődése miként biztosítható a legkedvezőbben.
A szülők a bíróság kizárásával is megállapodhatnak abban, melyiküknél lesz elhelyezve a gyermek Fotó: Shutterstock
4. Akár a szülők állapodnak meg egymással, akár a bíróság dönt a szülői felügyeleti jog gyakorlása kérdésében, a kialakult helyzet megváltoztatását csak és kizárólag akkor lehet kérni, ha azok a körülmények, amelyeken a szülők megállapodása vagy a bíróság döntése alapult, utóbb lényegesen megváltoznak, és a változások miatt a gyermek érdekében áll a korábban kialakult állapot megváltoztatása.
4.1. A Ptk. 4:170. § (1) bekezdése alapján a szülői felügyelet gyakorlásának és a gyermek harmadik személynél történő elhelyezésének megváltoztatása a bíróságtól akkor kérhető, ha azok a körülmények, amelyeken a szülők megállapodása vagy a bíróság döntése alapult, utóbb lényegesen módosultak, és ennek következtében a megváltoztatás a gyermek érdekében áll. Nem hivatkozhat a körülmények megváltozása folytán a gyermek érdekére az a szülő, aki a változást felróható magatartásával maga idézte elő, így különösen ha a gyermeket jogosulatlanul vette magához vagy tartja magánál.
4.2. A szülői felügyeleti jog közös gyakorlása esetén fontos az együttműködési akarat és képesség, mivel ennek hiányában a gyermek felett nem lehetséges a szülői felügyeleti jogot közösen gyakorolni. Ennek megfelelően a Ptk. 170. §(2) bekezdésekimondja, ha a közös szülői felügyelet gyakorlása során a szülők már nem tudnak együttműködni, a közös szülői felügyeletet a bíróság bármelyik szülő kérelmére megszünteti.
4.2.1. Ilyenkor azonban az a szülő, aki bizonyítottan nem alkalmas a másik szülővel történő együttműködésre, kevés eséllyel tarthat igényt arra, hogy a bíróság őt ruházza fel a gyermek feletti szülői felügyeleti jog kizárólagos gyakorlására. Az együttműködési kötelezettséget mondja ki kifejezetten a Ptk. 4:173. §-a is, amikor rögzíti, hogy a szülői felügyeletet gyakorló szülőnek és a gyermekétől különélő szülőnek a gyermek kiegyensúlyozott fejlődése érdekében – egymás családi életét, nyugalmát tiszteletben tartva – együtt kell működniük.
Ez lenne az álommunka? Fizetés nélküli munka is van Ausztriában

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság