text:
2014. évi LXXIII. törvény - 1.oldal - Törvények és országgyűlési határozatok
6. A hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról szóló 2009. évi LXXII. törvény módosítása
8. A bíróságok elnevezéséről, székhelyéről és illetékességi területének meghatározásáról szóló 2010. évi CLXXXIV. törvény módosítása
9. A civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény módosítása
10. Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény módosítása
11. Az igazságügyi és közigazgatási tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CXVII. törvény módosítása
1. melléklet a 2014. évi LXXIII. törvényhez
2. melléklet a 2014. évi LXXIII. törvényhez
egyes igazságügyi és magánjogi tárgyú törvények módosításáról *
1. § (1) Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 57. §-a a következő z) ponttal egészül ki:
„z) a hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról szóló 2009. évi LXXII. törvény 6. § (5) bekezdése, 12. § (7) bekezdése, 16. § (2b) bekezdése és 16. § (10) bekezdése szerinti tanúsítvány kiállítása, valamint 17/A-17/B. §-a szerinti bírósági eljárás.”
(2) Az Itv. 103. §-a a következő (3) bekezdéssel egészül ki:
„(3) Az 57. § (1) bekezdés u) pontja a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezést állapít meg.”
(3) Az Itv. 103. §-a a következő (4) bekezdéssel egészül ki:
„(4) Az 57. § (1) bekezdés z) pontja a polgári ügyekben hozott védelmi intézkedések kölcsönös elismeréséről szóló, 2013. június 12-i 606/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.”
2. § (1) A csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX. törvény (a továbbiakban: Cstv.) 6. §-a a következő (5a) bekezdéssel egészül ki:
„(5a) Az (5) bekezdés szerint elektronikus kapcsolattartásra köteles fél az eljárási illetéket, a kifogás tételes illetékét és a közzétételi költségtérítést elektronikus úton fizeti meg, a kérelem benyújtását megelőzően. Az illeték- és közzétételi költségtérítés-fizetési kötelezettség teljesítésének módját és az azzal összefüggő tájékoztatást az Országos Bírósági Hivatal a honlapján 2014. december 17-éig közzéteszi. A változtatásokra vonatkozó tájékoztatást azok bevezetése előtt legalább 8 nappal közzé kell tenni.”
(2) A Cstv. 8. § (2) bekezdés g) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A csődeljárás iránti kérelemnek tartalmaznia kell, illetve ahhoz csatolni kell)
„g) az illeték, továbbá a csődeljárás elrendeléséről és a fizetési haladékról szóló közzététel költségtérítésének megfizetésére vonatkozó elektronikus igazolást,”.
(3) A Cstv. 10. § (2) bekezdés d) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
„d) utalást arra, hogy a csődeljárás kezdő időpontja a végzés Cégközlöny honlapján történő közzétételének napja,”
(4) A Cstv. 25. § (1) bekezdése a következő i) ponttal egészül ki:
„i) a 6. § (5) bekezdése értelmében elektronikus kapcsolattartásra köteles kérelmező az eljárási illeték és a közzétételi költségtérítés megfizetésére vonatkozó elektronikus igazolást nem csatolta.”
(5) A Cstv. 27/C. § (4) bekezdés a) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A felszámolói névjegyzék közhiteles hatósági nyilvántartás. A névjegyzékben fel kell tüntetni:)
„a) a felszámoló:
aa) nevét, postai és elektronikus levelezési címét,
ab) székhelyét, telephelyét, fióktelepét (működési terület),
ac) világhálón elérhető elektronikus értékesítési rendszerben használt pénzforgalmi számlaszámát és az azt vezető pénzforgalmi szolgáltató nevét, székhelyét,”
(6) A Cstv. 27/C. § (4) bekezdése a következő g) ponttal egészül ki:
„g) a felszámoló gazdasági társaságnál foglalkoztatott felszámolási és vagyonfelügyeleti szakirányú szakképzettséggel rendelkező személyek - kizárólag az adott felszámolónál használt - elektronikus levelezési címét.”
(7) A Cstv. 28. § (2) bekezdés e) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
„e) utalást arra, hogy a felszámolás kezdő időpontja a felszámolást elrendelő jogerős végzés Cégközlöny honlapján történő közzétételének napja,”
(8) A Cstv. 45/A. § (2) bekezdés d) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
[Az adós az eljárás megszüntetése iránti kérelmet a 46. § (5) bekezdés c) pontja szerinti jogvesztő hitelezői igénybejelentés határidő leteltét követően, de legkésőbb a felszámolási zárómérleg és a vagyonfelosztási javaslat elkészítéséig adhatja be. A kérelemhez csatolni kell]
„d) a felszámolási eljárás megszüntetéséről szóló végzés közzétételéért fizetendő költségtérítés megfizetésére vonatkozó elektronikus igazolást.”
(9) A Cstv. 49/E. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) Az elektronikus pályázaton közjegyzőt nem kell igénybe venni. A pályázat értékeléséről készített jegyzőkönyvet a felszámoló feltölti a számítógépes rendszerbe, és a kinyomtatott jegyzőkönyvet 8 napon belül megküldi a bíróságnak, a hitelezői választmánynak, és a hitelezők képviselőjének. A jegyzőkönyv megtekintését bármely hitelező számára - kérelmére - 8 napon belül biztosítani kell.”
(10) A Cstv. a következő 49/H. §-sal egészül ki:
„49/H. § A felszámoló az adós vagyontárgyainak értékesítésével, továbbá bármely más módon történő hasznosításával összefüggésben keletkezett dokumentumról a hitelezői választmány, a hitelezők képviselője vagy bármely hitelező kérelmére 8 napon belül köteles írásban tájékoztatást adni, illetve azokba betekintést engedni.”
(11) A Cstv. a következő 83/L. §-sal egészül ki:
„83/L. § Az egyes igazságügyi és magánjogi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi LXXIII. törvénnyel (a továbbiakban: 2014. évi LXXIII. törvény) megállapított 27/C. § (4) bekezdés a) és g) pontja szerinti adatokat a felszámoló gazdasági társaság első alkalommal a 2014. évi LXXIII. törvény 2. § (5) és (6) bekezdésének hatályba lépését követő 8 napon belül köteles bejelenteni a felszámolói névjegyzéket vezető szervezetnek.”
(12) A Cstv. 49/G. § (1) bekezdésében a „49. § (3) bekezdés” szövegrész helyébe a „49. § (3) és (3b) bekezdése” szöveg lép.
3. § (1) A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) „A végrehajtás általános feltételei” alcíme a következő 14/A. §-sal egészül ki:
„14/A. § (1) Ha a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1215/2012/EU rendelet) 53. cikke alapján kiállított tanúsítvánnyal ellátott külföldi határozat olyan intézkedést vagy rendelkezést tartalmaz, amely nem ismert a magyar jogban, a végrehajtás elrendelésére a 16. § n) pontja alapján illetékességgel rendelkező bíróság végzésével az intézkedést vagy rendelkezést az 1215/2012/EU rendelet 54. cikkében foglaltaknak megfelelően hozzáigazítja az azonos joghatást kiváltó, valamint hasonló célokat és érdekeket követő intézkedéshez vagy rendelkezéshez.
(2) Az (1) bekezdés szerint meghozott végzés ellen a végrehajtást kérő és az adós fellebbezéssel élhet.
(3) Ha az (1) bekezdés szerinti eljárás lefolytatása szükséges, a bíróság a végzés jogerőre emelkedését követően állítja ki a végrehajtási lapot.”
(2) A Vht. 16. §-a a következő n) ponttal egészül ki:
„n) az 1215/2012/EU rendelet 53. cikke alapján kiállított tanúsítvánnyal ellátott külföldi határozat alapján az adós lakóhelye, székhelye - ezek hiányában az adós végrehajtás alá vonható vagyontárgyának helye, külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepe, közvetlen kereskedelmi képviselete esetén a fióktelep, illetve a képviselet belföldi cégnyilvántartásba bejegyzett székhelye, az európai gazdasági egyesülés belföldi telephelye - szerinti törvényszék székhelyén működő járásbíróság, Pest megyében a Budakörnyéki Járásbíróság, Budapesten a Budai Központi Kerületi Bíróság.”
(3) A Vht. 23/B. § (1) bekezdése a következő d) ponttal egészül ki:
„d) az 1215/2012/EU rendelet 58. cikke szerinti közokiratot és 59. cikke szerinti perbeli egyezséget az adós lakóhelye, székhelye - ezek hiányában végrehajtás alá vonható vagyontárgyának helye, külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepe, közvetlen kereskedelmi képviselete esetén a fióktelep, illetve a képviselet belföldi cégnyilvántartásba bejegyzett székhelye, az európai gazdasági egyesülés belföldi telephelye - szerinti törvényszék székhelyén működő járásbíróság, Pest megyében a Budakörnyéki Járásbíróság, Budapesten a Budai Központi Kerületi Bíróság.”
(4) A Vht. 31/C. § (1) bekezdése a következő g) ponttal egészül ki:
„g) az 1215/2012/EU rendelet 53. cikke szerinti tanúsítványt az 1215/2012/EU rendelet I. mellékletében közzétett formanyomtatvány felhasználásával.”
(5) A Vht. 31/C. § (2) bekezdése a következő e) ponttal egészül ki:
„e) az 1215/2012/EU rendelet 60. cikke szerinti tanúsítványt az 1215/2012/EU rendelet II. mellékletében közzétett formanyomtatvány felhasználásával.”
(6) A Vht. 31/C. § (5) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(5) Az (1) bekezdés a), b), e) és g) pontja szerinti, valamint a (2) bekezdés a), c) és e) pontja szerinti tanúsítvány, igazolás és kivonat több alkalommal is kiállítható.”
(7) A Vht. 34/A. § (1) és (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A kamarát az önálló bírósági végrehajtói szervezetrendszer fenntartásának, az ezzel kapcsolatos igazgatási és nyilvántartási tevékenység végzésének, továbbá a kamara hatáskörébe utalt egyéb feladatok ellátásának érdekében; az Igazságügyi Hivatalt pedig az önálló bírósági végrehajtói szervezetrendszer feletti felügyelet gyakorlásával kapcsolatos feladatai ellátásának érdekében az önálló bírósági végrehajtó hatáskörébe tartozó végrehajtási ügyek után általános költségátalány illeti meg.
(2) Az önálló bírósági végrehajtó az adóstól a behajtott követelésen felül, a végrehajtási költségekkel együtt hajtja be az általános költségátalányt, és azt befizeti, vagy átutalja a kamarának. Az általános költségátalány 50%-a az Igazságügyi Hivatal bevétele, amit a kamara utal át az Igazságügyi Hivatalnak. A költségátalány összegének elszámolása és kielégítése a 164. § szerint történik.”
(8) A Vht. 35/D. § (1) bekezdés a) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(Az elektronikus kapcsolattartás igénylése iránti, legalább fokozott biztonságú elektronikus aláírással és időbélyegzővel ellátott, elektronikus iratba foglalt kérelmet és annak jogszabályban meghatározott mellékleteit a kézbesítési rendszer felhasználói szabályzatának elfogadása mellett bárki előterjeszthet a végrehajtónál. A végrehajtó a kérelem teljesítéseként rögzíti a kézbesítési rendszerben az elektronikus kapcsolattartásra jogosult fél:)
„a) természetes személyazonosító adatait, lakóhelyét, személyazonosító okmányának típusát és számát, valamint törvényes képviselőjének nevét, lakóhelyét és személyazonosító okmányának típusát, számát; szervezet esetében elnevezését, székhelyét, a nyilvántartását vezető hatóság elnevezését, nyilvántartási számát, valamint a képviselőjének nevét, lakóhelyét és személyazonosító okmányának típusát, számát;”
(9) A Vht. 35/D. § (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(2) A végrehajtó a kérelem teljesítése előtt a 47/A. § szerint ellenőrzi a személyazonosság és a lakóhely igazolására szolgáló személyazonosító okmány száma alapján annak érvényességét és adatainak valódiságát. Ha a fél nem szolgáltatja az (1) bekezdésben meghatározott adatokat, vagy a személyazonosságával kapcsolatban kétség merül fel, a végrehajtó a kérelem teljesítését megtagadja.”
(10) A Vht. 37/B. § (4) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(4) Nem kell kézbesítési megbízottat megjelölni a 861/2007/EK rendelet, a 4/2009/EK tanácsi rendelet, és az 1215/2012/EU rendelet szerinti határozat végrehajtására indult eljárásban.”
(11) A Vht. 48. § (8) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(8) A végrehajtást foganatosító bíróság dönt az adósnak a 805/2004/EK rendelet 23. cikke, az 1896/2006/EK rendelet 23. cikke, a 861/2007/EK rendelet 23. cikke, a 4/2009/EK tanácsi rendelet 21. cikk (3) bekezdése, valamint az 1215/2012/EU rendelet 44. cikke szerinti kérelméről. A bíróság a 805/2004/EK rendelet 23. cikk a) pontja, az 1896/2006/EK rendelet 23. cikk a) pontja, a 861/2007/EK rendelet 23. cikk a) pontja, valamint az 1215/2012/EU rendelet 44. cikke szerinti kérelemnek a végrehajtás felfüggesztésével ad helyt.”
(12) A Vht. 186. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) Biztosítási intézkedés rendelhető el e § alapján akkor is, ha a követelés olyan bírósági határozaton alapul, amelyet a 44/2001/EK tanácsi rendelet, a 4/2009/EK tanácsi rendelet vagy az 1215/2012/EU rendelet alapján Magyarországon el kell ismerni. A biztosítási intézkedést a 16. § c) pontjában meghatározott bíróság rendeli el.”
(13) A Vht. 187. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) Biztosítási intézkedés rendelhető el e § alapján akkor is, ha a 44/2001/EK tanácsi rendelet, a 4/2009/EK tanácsi rendelet vagy az 1215/2012/EU rendelet szerinti ügyben a kereseti kérelmet az Európai Unió másik tagállamának bíróságához nyújtották be. A biztosítási intézkedést a 16. § c) pontjában meghatározott bíróság rendeli el.”
(14) A Vht. 211. § (3) bekezdés c) pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
(A bíróság akkor is visszavonja a végrehajtási lapot vagy törli a végrehajtási záradékot, ha az adós kérelmére megállapítja, hogy)
„c) a 4/2009/EK tanácsi rendelet 21. cikk (2) bekezdésének második albekezdése, vagy az 1215/2012/EU rendelet 46. cikke alapján a végrehajtás megtagadásának”
(feltételei fennállnak.)
(15) A Vht. XVIII. fejezete a következő 231. §-sal egészül ki:
„231. § (1) A miniszter a kamara felügyeletének ellátására, továbbá a kamara hatékony működésének elősegítésére miniszteri biztost nevezhet ki. A miniszteri biztos az e törvényben meghatározottak szerint gyakorolja a (2)-(4) bekezdésben foglalt azon kamarai jogosítványokat, melyeket a kinevezéséről szóló utasítás a feladatkörébe utal. A miniszteri biztos a kamara jogosítványait akként gyakorolhatja, ahogyan azt a jogszabály a kamara részére előírja. Miniszteri biztos kinevezése esetén a kamara bármely pénzügyi kötelezettségvállalásához, a szerződések teljesítésének elfogadásához és a kifizetésekhez a miniszteri biztos jóváhagyására van szükség, és kizárólag ő gyakorolja a kamarai alkalmazottak feletti munkáltatói jogokat.
(2) A miniszteri biztos
a) részt vehet a kamara közgyűlésén és a kamara más szerveinek ülésén,
b) tájékoztatást kérhet a kamarai szervektől és azok tisztségviselőitől,
c) megismerheti a kamara és szervei által kezelt valamennyi adatot,
d) megtekintheti a kamara és szervei bármely iratát,
e) beléphet a kamara és szervei által használt bármely helyiségbe,
f) elrendelheti a kamara gazdálkodásának és informatikai rendszereinek vizsgálatát.
(3) A miniszteri biztos a kinevezésében foglaltaktól függően
a) tájékoztatást nyújt a sajtó, a rádió és a televízió részére a végrehajtási ügyekről,
b) elrendelheti a végrehajtó összeférhetetlenségének ellenőrzését, és a kamara által lefolytatott ellenőrzés eredményétől függően az összeférhetetlenség fennállását bejelenti a miniszter felé,
c) elrendelheti a 226/A. §-ban foglaltak betartásának ellenőrzését,
d) elrendelheti a végrehajtók vizsgálatát, és a vizsgálat elrendelése esetén kijelölheti a vizsgálatot végző személyeket (230/A. §),
e) a vizsgálati jegyzőkönyv alapján javaslatot tehet a miniszternek a végrehajtói szolgálat megszűnésének megállapítására vagy fegyelmi feljelentés tételére, vagy a kamara elnökének fegyelemi feljelentés tételére,
f) dönt a tartós helyettes kirendeléséről, valamint a tartós helyettesi kirendelés megszüntetéséről,
g) engedélyezi a végrehajtók közös irodájának létesítését és a végrehajtói iroda alapítását,
h) iránymutatás kiadását kezdeményezheti,
i) jóváhagyja az ugyanazon járásbíróság mellett működő végrehajtók esetében a végrehajtási ügyek elosztásának rendjét, és jóváhagyja az ügyek elosztásának rendje év közbeni megváltoztatását,
j) a végrehajtói állásra az állás létesítésétől (megüresedésétől) számított 3 hónapon belül pályázatot ír ki,
k) a kamarai felterjesztés előtt jóváhagyja a végrehajtói kinevezési javaslatot.
(4) A miniszteri biztos által gyakorolt jogkörök vonatkozásában a kamarai jogosítványok szünetelnek.
(5) A miniszteri biztos felügyeli
a) a végrehajtók, végrehajtó-helyettesek és végrehajtójelöltek szakmai felügyeletének ellátását [250. § (2) bekezdés h) pont],
b) a panaszügyek kezelését [250. § (2) bekezdés i) pont],
c) a kamara ügyintézési és ügyviteli tevékenységét [253/B. § (3) bekezdés].
(6) A miniszteri biztos a tevékenységéről havonta beszámol a miniszternek.”
(16) A Vht. 251. § (3) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(3) Az elnökség a tagjai közül megválasztja a kamara elnökét és ügyvezető alelnökét, valamint az elnökségi titkárt. A számvizsgáló bizottság a tagjai közül választja meg az elnökét. A kamara elnökének megválasztását a miniszternek jóvá kell hagynia.”
(17) A Vht. XIX. fejezete a következő alcímmel és 254/I. §-sal egészül ki:
„Az Igazságügyi Hivatal
254/I. § Az Igazságügyi Hivatal
a) ellátja a végrehajtók, végrehajtó-helyettesek és végrehajtójelöltek feletti szakmai felügyeletet, ennek keretében jogosult a végrehajtó működését, ügyvitelét és pénzkezelését ellenőrizni, a végrehajtó iratait és nyilvántartásait megvizsgálni, magatartását ellenőrizni, a tényállás megállapítása céljából a végrehajtás során történt adatigénylésről vezetett adatszolgáltatási, adattovábbítási nyilvántartásokból adatot igényelni, továbbá a végrehajtó által lefolytatott eljárási cselekményen részt venni,
b) felügyeli a végrehajtókkal, végrehajtó-helyettesekkel és végrehajtójelöltekkel kapcsolatos panaszügyek intézését, a bíróság hatáskörébe tartozó ügyek kivételével,
c) fegyelmi eljárást kezdeményez.”
(18) A Vht. XXIII. fejezete a következő 306/E. §-sal egészül ki:
„306/E. § E törvénynek az egyes igazságügyi és magánjogi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi LXXIII. törvénnyel (a továbbiakban: Módtv.2) megállapított 34/A. § (1) és (2) bekezdését e rendelkezések hatálybalépését követően indult végrehajtási eljárásban kell alkalmazni, ideértve azt a végrehajtási eljárást is, amelyben a díjjegyzék megküldése a Módtv.2 hatálybalépésének napjáig a végrehajtást kérő részére még nem történt meg.”
(19) A Vht. 307. § (1) bekezdése a következő c) ponttal egészül ki:
„c) az önálló bírósági végrehajtók ügyvitelének, hivatali működésének és magatartásának ellenőrzésére irányuló vizsgálatok lefolytatására vonatkozó részletes szabályokat.”
(20) A Vht. 307. § (2) bekezdése a következő q) ponttal egészül ki:
„q) a panaszügyek intézésére irányuló eljárások lefolytatására, és a fegyelmi eljárások nyilvántartására vonatkozó részletes szabályokat.”
(21) A Vht. 317. § (2) bekezdése a következő h) ponttal egészül ki:
„h) 14/A. §-a, 16. § n) pontja, 23/B. § (1) bekezdés d) pontja, 31/C. § (1) bekezdés g) pontja, 31/C. § (2) bekezdés e) pontja, 31/C. § (5) bekezdése, 37/B. § (4) bekezdése, 48. § (8) bekezdése, 186. § (3) bekezdése, 187. § (3) bekezdése, és 211. § (3) bekezdés c) pontja a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet”
(22) A Vht.
a) 230. § (3) bekezdésében az „a kamara” szövegrész helyébe az „az Igazságügyi Hivatal” szöveg,
b) 230. § (4) bekezdésében az „A kamara” szövegrész helyébe az „Az Igazságügyi Hivatal”, az „az igazságügyért felelős miniszter” szövegrészek helyébe az „a Kormány” szöveg,
c) 230/A. § (2) bekezdésében a „vizsgálatot” szövegrész helyébe a „végrehajtó vizsgálatát” szöveg,
d) 239. § (4a) bekezdésében a „230/A. § alapján lefolytatott átfogó” szövegrész helyébe a „végrehajtói” szöveg,
e) 250. § (4) bekezdésében a „különösen” szövegrész helyébe a „különösen a panaszügyek intézéséről, továbbá” szöveg,
f) 278. § (1) bekezdésében a „miniszter” szövegrész helyébe a „miniszter, az Igazságügyi Hivatal főigazgatója” szöveg
(23) Hatályát veszti a Vht.
a) 230. § (2) bekezdésében a „kamarai”,
b) 230. § (4) bekezdésében az „átfogó” és az „A kamara elnöke indokolt esetben írásbeli, az elrendelésének okát is tartalmazó határozattal hivatalból elrendelheti a végrehajtó tevékenységének vizsgálatát; a miniszter megkeresésére a vizsgálatot el kell rendelni.”
(24) Hatályát veszti a Vht.
a) 230/A. § (1) és (5) bekezdése,
b) 231. § (3) bekezdés d) és e) pontja,
c) 231. § (5) bekezdés a) és b) pontja,
d) 250. § (2) bekezdés h) pontja,
e) 250. § (4) bekezdés d) pontja,
f) 307. § (2) bekezdés p) pontja.
4. § (1) A kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Kkv. tv.) 5. § (1) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(1) A 3. §-ban megjelölt mutatókat az utolsó összevont (konszolidált) beszámoló, ennek hiányában éves beszámoló vagy egyszerűsített éves beszámoló szerinti foglalkoztatotti létszám és nettó árbevétel vagy mérlegfőösszeg alapján kell meghatározni. Az egyéni vállalkozó minősítése az adóbevallása szerint, a foglalkoztatotti létszám alapján történik. Az egyszerűsített vállalkozói adóról szóló 2002. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Eva tv.) hatálya alá tartozó vállalkozás minősítése a saját nyilvántartása szerint, a foglalkoztatotti létszám alapján történik. Az Eva tv. hatálya alá tartozó vállalkozás KKV-nak történő minősítéséhez a vállalkozásnak foglalkoztatotti létszámra vonatkozó nyilvántartással kell rendelkeznie. Amennyiben a vállalkozás működési ideje 1 évnél rövidebb, az adatokat éves szintre kell vetíteni.”
(2) A Kkv. tv. 19. § 2. pontja helyébe a következő rendelkezés lép:
„2. egyéni vállalkozó: az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvény szerinti egyéni vállalkozó;”
(3) A Kkv. tv. 19. § 5. pontjában az „az egyéni vállalkozás, a gazdasági társaság,” szövegrész helyébe az „az egyéni vállalkozó, az egyéni cég, a gazdasági társaság, az ügyvédi iroda,” szöveg lép.
5. § (1) Az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2006. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Áhtmód. tv.) 1. §-a a következő (3) és (3a) bekezdéssel egészül ki:
„(3) Az e törvény hatálya alá tartozó közalapítvány közhasznú jogállást szerezhet, ha teljesíti a közhasznú jogállás megszerzésének az egyesülési jogról, a közhasznú jogállásról, valamint a civil szervezetek működéséről és támogatásáról szóló 2011. évi CLXXV. törvényben (a továbbiakban: Civil törvény) foglalt feltételeit.
(3a) A közalapítvány esetén a Civil törvény civil szervezetekre vonatkozó rendelkezéseit alkalmazni kell.”
(2) Az Áhtmód. tv. a következő 9. §-sal egészül ki:
„9. § (1) Azt az e törvény szerinti közalapítványt, amely 2014. május 31. napján közhasznú jogállással rendelkezett, és a Civil törvény szerinti közhasznúsági nyilvántartásba vétel iránti kérelmét erre is hivatkozással nyújtotta be 2015. május 15. napjáig, közhasznú szervezetnek kell tekinteni, ha utóbb e kérelem alapján a bíróság a közhasznú jogállást megállapítja és azt a nyilvántartásba bejegyzi.
(4) Az (1) bekezdés szerinti közalapítvány 2014. június 1. és a közhasznúsági nyilvántartásba vétel napja között megkötött szerződéseit, nyújtott, valamint kapott adományait, támogatásait, megszerzett kedvezményeit közhasznú jogállással rendelkező szervezet által kötött szerződésnek, adománynak, támogatásnak, közhasznú jogállással rendelkező szervezet által megszerzett kedvezménynek kell tekinteni.”
(3) Hatályát veszti az Áhtmód. tv.
a) 2. § (3) bekezdésében az „- a gazdasági társaságokról szóló törvénynek megfelelő vagyoni hozzájárulással történő -”,
b) 2. § (6) bekezdésében a „gazdasági társaságokról szóló törvényben foglaltak alapján és”
6. § (1) A hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról szóló 2009. évi LXXII. törvény (a továbbiakban: Hettv.) 1. §-a a következő (3a) bekezdéssel egészül ki:
„(3a) Az Európai Unió valamely tagállamában elrendelt védelmi intézkedésnek a polgári ügyekben hozott védelmi intézkedések kölcsönös elismeréséről szóló, 2013. június 12-i 606/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: 606/2013/EU rendelet) alapján Magyarországon történő elismerése és végrehajtása iránti eljárásban a (2) bekezdésben foglalt bántalmazotton a 606/2013/EU rendelet szerinti védett személyt, a (3) bekezdés szerinti bántalmazón a 606/2013/EU rendelet szerinti veszélyeztető személyt is érteni kell.”
(2) A Hettv. 6. §-a a következő (5) bekezdéssel egészül ki:
„(5) A rendőrség a bántalmazott kérelmére a 606/2013/EU rendelet 5. cikke szerinti tanúsítványt (a továbbiakban: védelmi tanúsítvány) állít ki.”
(3) A Hettv. 7. §-a a következő (1a) bekezdéssel egészül ki:
„(1a) A rendőrség a védelmi tanúsítványt helyszíni intézkedés esetén a helyszínen, vagy ha annak feltételei nem adottak, a helyszíni eljárás időpontjától számított legkésőbb 12 órán belül állítja ki. Ha a rendőrség az eljárása során a bántalmazóval szemben az előállítás rendőri intézkedést alkalmazza, a rendőrség a védelmi tanúsítványt az ideiglenes megelőző távoltartásról szóló határozat meghozatalával egyidejűleg állítja ki.”
(4) A Hettv. 9. §-a a következő (2a) bekezdéssel egészül ki:
„(2a) A rendőrség a bántalmazottal a védelmi tanúsítványt, a bántalmazóval a védelmi tanúsítványról szóló, a 606/2013/EU rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti értesítést az (1) és (2) bekezdésben foglaltak szerint közli.”
(5) A Hettv. 12. §-a a következő (7) és (8) bekezdéssel egészül ki:
„(7) Ha a bántalmazott részére a rendőrség az ideiglenes megelőző távoltartásról szóló határozata alapján védelmi tanúsítványt állított ki, a bántalmazott, vagy a bántalmazó erre irányuló kérelmére
(8) A (7) bekezdés szerinti tanúsítványt szóban előterjesztett kérelem esetén azonnal, írásbeli kérelem esetén a kérelem beérkezésétől számított 12 órán belül kell kiállítani.”
(6) A Hettv. 14. §-a a következő (3a) bekezdéssel egészül ki:
„(3a) Ha a bántalmazott védelmi tanúsítvány kiállítását is kéri, a (3) bekezdés szerinti kérelemben erről nyilatkozni kell.”
(7) A Hettv. 16. §-a a következő (2b) bekezdéssel egészül ki:
„(2b) A megelőző távoltartás elrendelésével egyidejűleg - a bántalmazott erre irányuló kérelmére - a bíróság védelmi tanúsítványt állít ki.”
(8) A Hettv. 16. §-a a következő (3a) bekezdéssel egészül ki:
„(3a) A bíróság a bántalmazottal a védelmi tanúsítványt, a bántalmazóval a védelmi tanúsítványról szóló, a 606/2013/EU rendelet 8. cikkének (1) bekezdése szerinti értesítést a (3) bekezdésben foglaltak szerint közli.”
(9) A Hettv. 16. §-a a következő (10) bekezdéssel egészül ki:
„(10) Ha a bántalmazott részére az elsőfokú bíróság a megelőző távoltartás elrendelése mellett védelmi tanúsítványt állított ki, a bántalmazott, illetve a bántalmazó erre irányuló kérelmére
a védelmi tanúsítványt kiállító elsőfokú bíróság a 606/2013/EU rendelet 14. cikke szerinti tanúsítványt állít ki.”
(10) A Hettv. a 17. §-t követően a következő alcímmel, valamint 17/A. és 17/B. §-sal egészül ki:
„A más tagállamban elrendelt védelmi intézkedés alapján előterjesztett megkeresésekkel kapcsolatos eljárás
17/A. § (1) A más tagállamban elrendelt védelmi intézkedésnek a 606/2013/EU rendelet 4. cikke alapján Magyarországon kezdeményezett elismerésére és végrehajtására a megelőző távoltartás szabályait kell megfelelően alkalmazni az e §-ban foglalt eltérésekkel azzal, hogy kérelemnek a rendelet 4. cikke szerinti megkeresést (a továbbiakban e § alkalmazásában: megkeresés) kell tekinteni.
17/B. § (1) A 606/2013/EU rendelet 14. cikkének (2) bekezdése szerinti tanúsítványt (a továbbiakban e § alkalmazásában: tanúsítvány) a tanúsítvány alapjául szolgáló védelmi intézkedés alapján a 17/A. § (2) bekezdés b) vagy c) pontja szerinti megelőző távoltartást elrendelő bírósághoz kell benyújtani.
(3) A bíróság (2) bekezdésben foglalt döntésével szemben fellebbezésnek nincs helye.”
(11) A Hettv.
a) 5. § (6) bekezdésében a „feltételeiről” szövegrész helyébe a „feltételeiről, valamint a bántalmazottat a 606/2013/EU rendelet szerinti tanúsítvány kiállításának lehetőségéről és feltételeiről” szöveg,
b) 7. § (2) bekezdésében a „távoltartó határozat” szövegrész helyébe a „távoltartó határozat, illetve a védelmi tanúsítvány” szöveg,
c) 9. §-t megelőző alcímében a „határozat” szövegrész helyébe a „határozat és a védelmi tanúsítvány” szöveg,
d) 11. §-ában a „valamint a civil segítő szervezetekről, továbbá a rendelkezésre álló pénzbeli segítségnyújtási lehetőségekről” szövegrész helyébe az „a civil segítő szervezetekről, valamint a rendelkezésre álló pénzbeli segítségnyújtási lehetőségekről, továbbá a bántalmazott kérelmére segítséget nyújtani a védelmi tanúsítvány más tagállamban történő felhasználásával összefüggésben” szöveg
(12) Hatályát veszti a Hettv. 14. § (3) bekezdés d) pontjában a „valamint” szövegrész.
(13) A Hettv. „Felhatalmazás” alcíme a következő 18/A. §-sal egészül ki:
„18/A. § E törvény 1. § (3a) bekezdése, 6. § (5) bekezdése, 7. § (1a) bekezdése, 9. § (2a) bekezdése, 12. § (7) és (8) bekezdése, 14. § (3a) bekezdése, 16. § (2b), (3a) és (10) bekezdése, valamint 17/A. és 17/B. §-a a polgári ügyekben hozott védelmi intézkedések kölcsönös elismeréséről szóló, 2013. június 12-i 606/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.”
7. § (1) A hagyatéki eljárásról szóló 2010. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: Hetv.)
a) 29. § (1) bekezdés a) pontjában, 90. § (2) bekezdés a) pont ab) alpontjában és 116. § (2) bekezdés e) pontjában a „méhmagzat, cselekvőképességet” szövegrész helyébe a „méhmagzat, kiskorú, cselekvőképességet” szöveg,
b) 30. § (3) bekezdésében a „méhmagzat vagy cselekvőképességet” szövegrész helyébe a „méhmagzat, kiskorú vagy cselekvőképességet” szöveg,
c) 33. § a) pontjában, 49. § (1) bekezdés a) pontjában, 106. § a) pontjában és 111. § (2) bekezdés a) pontjában a „méhmagzat, cselekvőképességet” szövegrész helyébe a „méhmagzat, kiskorú vagy cselekvőképességet” szöveg,
d) 49. § (2) bekezdésében a „cselekvőképességét korlátozó vagy kizáró gondnokság” szövegrész helyébe a „cselekvőképességét érintő gondnokság” szöveg
(2) Hatályát veszti a Hetv. 20. § (3) bekezdés a) pont ab) alpontjában és 24. § (1) bekezdés b) pontjában a „cselekvőképességet érintő gondnokság alatt álló” szövegrész.
8. § (1) A bíróságok elnevezéséről, székhelyéről és illetékességi területének meghatározásáról szóló 2010. évi CLXXXIV. törvény (a továbbiakban: Illetékességi tv.) a következő 6. §-sal egészül ki:
„6. § E törvénynek az egyes igazságügyi és magánjogi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi LXXIII. törvénnyel megállapított rendelkezéseit e rendelkezés hatálybalépését követően indult ügyekben kell alkalmazni.”
(2) Az Illetékességi tv. 1. melléklete e törvény 1. melléklete szerint módosul.
9. § (1) A civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról szóló 2011. évi CLXXXI. törvény (a továbbiakban: Cnytv.) 7. § (2) bekezdése a következő szöveggel lép hatályba:
„(2) Elektronikus úton történő eljárás esetén a beadványt a Pp. 394/F. § (2) bekezdés c) pontja szerinti kézbesítési szolgáltatás útján kell benyújtani.”
(2) A Cnytv. 15. §-a a következő (3) bekezdéssel kiegészülve lép hatályba:
„(3) Az elektronikus útra kötelezett kérelmező és az elektronikus utat választó kérelmező részére a másodfokú bíróság végzését az elsőfokú bíróság kézbesíti az (1) és (2) bekezdés szabályainak alkalmazásával.”
(3) A Cnytv. 16. § (2) bekezdése a következő szöveggel lép hatályba:
„(2) A bíróság az állami adóhatósággal és a Központi Statisztikai Hivatallal a kapcsolatot az informatikai rendszer alkalmazásával elektronikus úton tartja.”
(4) A Cnytv. 16. § (2) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(2) A bíróság az állami adóhatósággal, a Központi Statisztikai Hivatallal, más hatósággal és a cégbírósággal a kapcsolatot az informatikai rendszer alkalmazásával elektronikus úton tartja.”
(5) A Cnytv. 21. §-a a következő (9) bekezdéssel egészül ki:
„(9) Ha több kérelmező a kérelmet elektronikus úton nyújtja be, a kérelemhez csatolni kell valamennyi kérelmező nyilatkozatát arról, hogy:
b) tudomásul veszi, hogy szabályszerű kézbesítésnek minősül a bírósági iratnak a benyújtó személy ügyfélkapujára történő kézbesítése.”
(6) A Cnytv. 26. §-a helyébe a következő rendelkezés lép:
„26. § (1) A nyilvántartásból való törlés iránti kérelemhez csatolni kell
(2) Ha ülés tartására nem került sor, a nyilvántartásból való törlés iránti kérelemhez a tagoknak a megszűnést elhatározó akaratnyilatkozatát tartalmazó okiratot kell csatolni.”
(7) A Cnytv. 58. § (4) bekezdése helyébe a következő rendelkezés lép:
„(4) Az alapítvány kiválásának bejegyzése iránti kérelem elbírálására a kiválással érintett alapítványt nyilvántartó bíróság illetékes. A kérelmet az új alapítvány alapító okiratának elfogadásától számított hatvan napon belül kell benyújtani, egyidejűleg kérni kell a kiválással létrejövő alapítvány nyilvántartásba vételét is.”
(8) A Cnytv. 58/B. § (3) bekezdés e) és f) pontja helyébe a következő rendelkezések lépnek:
[A kérelemhez a (2) bekezdésben foglaltakon túl csatolni kell:]
„e) kiválás esetén - a beolvadásos kiválás esetét kivéve - a kiválással létrejövő alapítvány adatait tartalmazó nyilvántartásba vételi űrlapot,
f) beolvadásos kiválás esetén, annak az alapítványnak az adatait tartalmazó változásbejegyzési űrlapot, amelyhez a csatlakozás történik,”
(9) A Cnytv. 58/B. § (3) bekezdése a következő g) ponttal egészül ki:
„g) annak az alapítványnak az adatait tartalmazó változásbejegyzési űrlapot, amelyből a kiválás történt.”
(10) A Cnytv. 92. § (1) bekezdése a következő m) és n) pontja a következő szöveggel lép hatályba:
(A nyilvántartás szükség szerint valamennyi szervezet esetében tartalmazza:)
„m) a vezető tisztségviselői megbízás időtartamát,
n) a 18. § szerinti kérelem esetén a szervezet volt vezető tisztségviselőjének megbízatásáról való lemondásának hatályossá válását, a határozat számát, jogerőre emelkedésének napját,”
(11) A Cnytv. 92. § (1) bekezdése a következő o) és p) ponttal kiegészülve lép hatályba:
„o) a szervezet törlésének tényét, a határozat számát és jogerőre emelkedésének napját,
p) a szervezet külön törvényben meghatározott adatait.”
(12) A Cnytv. 93. § (1) bekezdése a következő i) ponttal kiegészülve lép hatályba:
(A nyilvántartásban a hitelezők védelme érdekében valamennyi szervezet esetében fel kell tüntetni, a következő adatokat is:)
„i) ha a szervezetet a bíróság megszünteti, vagy megállapítja, hogy a szervezet megszűnt, a határozat számát, jogerőre emelkedésének napját.”
(13) A Cnytv. 93. §-a a következő (3) bekezdéssel kiegészülve lép hatályba:
„(3) Az (1) bekezdés i) pontjában meghatározott adatokat, valamint a szervezet neve (rövidített neve) mellett a „megszűnt” vagy a „megszüntetve” toldatot, az eljárást lefolytató bíróság határozata alapján, hivatalból kell rögzíteni a nyilvántartásban.”
(14) A Cnytv. 94. § (1) bekezdése a következő g) ponttal kiegészülve lép hatályba:
„g) határozott időre szóló képviselet esetében a jogviszony megszűnésének időpontját, valamint ha a jogviszony megszűnésére a nyilvántartásban feltüntetett időpontnál korábban kerül sor, a megszűnés tényleges időpontját.”
(15) A Cnytv. 98. §-a a következő (5) bekezdéssel egészül ki:
„(5) A 28. § (2) bekezdése, a 46. § (3) és (4) bekezdése, a 79. §, a 80. § és a 124. § (2) és (4) bekezdése 2016. január 1-jén lép hatályba.”
(16) A Cnytv.
a) 19. § (1) bekezdésében az „is előállíthatja” szövegrész helyébe az „állítja elő” szöveg,
b) 44/A. §-ában a „2014. december 31-éig” szövegrész helyébe a „2015. december 31-éig” szöveg,
c) 98. § (1) bekezdésében a „(2)-(4) bekezdésben” szövegrész helyébe a „(2)-(5) bekezdésben” szöveg,
d) 98. § (4) bekezdésében
da) a „7-16. §,” szövegrész helyébe a „7. § (1) és (4) bekezdése, a 8-16. §,” szöveg,
db) a „46. § (2)-(5) bekezdése” szövegrész helyébe a „46. § (2) és (5) bekezdése” szöveg,
dc) a „72-85. §,” szövegrész helyébe az „71-78. §, a 81-85. §,” szöveg,
dd) a „97. § b), d)-f) pontja” szövegrész helyébe a „97. § b), d), f) pontja” szöveg,
de) a „124. §” szövegrész helyébe a „124. § (1), (3) és (5)-(9) bekezdése” szöveg
(17) A Cnytv.
a) 19. § (1) bekezdésében az „állítja elő” szövegrész az „is előállíthatja” szöveggel,
b) 39. § (2) bekezdésében az „a bíróságnak” szövegrész az „az OBH-nak” szöveggel,
c) 39. § (4) bekezdésében az „a bírósághoz” szövegrész az „az OBH-hoz” szöveggel,
d) 39. § (6) bekezdésében és 40. § (1) és (2) bekezdésében az „a bíróság” szövegész az „az OBH” szöveggel,
e) 93. § (2) bekezdésében az „elektronikus úton kell törölni” szövegrész az „a szervezetet törölni kell” szöveggel,
f) 94. § (1) bekezdés f) pontjában a „születési nevét” szövegrész az „anyja születési nevét” szöveggel
(18) Hatályát veszti a Cnytv.
a) 21. § (2) bekezdésében a „vagy jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság” és a „vagy a jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaságként való működést igazoló okiratot”,
b) 43/B. § (1) bekezdés c) pontjában a „jogi személyiség nélküli gazdasági társaság vagy”,
c) 98. § (4) bekezdésében az „a 28. § (2) bekezdése,”
(19) Nem lép hatályba a Cnytv. 97. § e) pontja.
10. § Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény 2. számú melléklete e törvény 2. melléklete szerint módosul.
11. § Nem lép hatályba az igazságügyi és közigazgatási tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CXVII. törvény 116. § b), d), h) és i) pontja.
12. § (1) Ez a törvény - a (2)-(6) bekezdésben foglalt kivétellel - a kihirdetését követő napon lép hatályba.
(2) A 2. § (1)-(4), (7) és (8) bekezdése 2015. január 2-án lép hatályba.
(3) Az 1. § (2) bekezdése, és a 3. § (1)-(6), (8)-(14) és (21) bekezdése 2015. január 10-én lép hatályba.
(4) Az 1. § (1) és (3) bekezdése, valamint a 6. § 2015. január 11-én lép hatályba.
(5) A 3. § (17), (19) és (22)-(24) bekezdése 2015. március 1-jén lép hatályba.
(6) A 9. § (4) bekezdése és a 9. § (16) bekezdés a) pontja 2016. január 1-jén lép hatályba.
13. § A 10. § és a 2. melléklet az Alaptörvény 2. cikk (1) bekezdése alapján sarkalatosnak minősül.
14. § (1) E törvény 1. § (2) bekezdése, és a 3. § (1)-(6), (10)-(14) és (21) bekezdése a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.
(2) E törvény 1. § (1) és (3) bekezdése, valamint 6. §-a a polgári ügyekben hozott védelmi intézkedések kölcsönös elismeréséről szóló, 2013. június 12-i 606/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.
1. Az Illetékességi tv. 1. melléklet 18. pont 18/3 és 18/4. alpontja helyébe a következő alpontok lépnek:
„18/3. Kőszegi Járásbíróság
Lócs Lukácsháza Nemescsó
Vámoscsalád Vásárosmiske Viszák
Vönöck Zsédeny”
2. Az Illetékességi tv. 1. melléklet 19. pont 19/1. alpontja helyébe a következő alpont lép:
Alsóörs Aszófő Bakonyjákó
Bakonykoppány Balatonakali Balatonakarattya
Balatonalmádi Balatoncsicsó Balatonfőkajár
Balatonfüred Balatonfűzfő Balatonkenese
Balatonszepezd Balatonszőlős Balatonudvari
Barnag Bánd Berhida
Csajág Csopak Dörgicse
Felsőörs Hajmáskér Hárskút
Herend Hidegkút Királyszentistván
Nagyvázsony Nemesvámos Németbánya
Óbudavár Örvényes Ősi
Öskü Paloznak Papkeszi
Pécsely Pétfürdő Pula
Sóly Szentantalfa Szentgál
Szentjakabfa Szentkirályszabadja Tagyon
Tés Tihany Tótvázsony
Várpalota Vászoly Veszprém
Zánka”
Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény 2. számú mellékletében a Veszprém megye 02. számú országgyűlési egyéni választókerületének területét meghatározó rendelkezések helyébe a következő rendelkezés lép:
„02. számú országgyűlési egyéni választókerület
45. Zánka”
A törvényt az Országgyűlés a 2014. november 18-i ülésnapján fogadta el

matches:
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
§ 2
§ 5
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
§ 2015


text:
Kezdőlap > Olvasószoba > Az Európai Bíróság magyar szemmel is fontos döntései > C-407/18 számú ügy - a közjegyzői okiratba foglalt fogyasztói szerződésekben szereplő szerződési feltételek tisztességtelenségének vizsgálata és az ezen szerződések alapján a fogyasztókkal szemben indított végrehajtási eljárások ez okból történő felfügge
C-407/18 számú ügy - a közjegyzői okiratba foglalt fogyasztói szerződésekben szereplő szerződési feltételek tisztességtelenségének vizsgálata és az ezen szerződések alapján a fogyasztókkal szemben indított végrehajtási eljárások ez okból történő felfüggesztésének lehetősége (2019. június 26.)
A 93/13 irányelv megköveteli, hogy a nemzeti jog biztosítsa a közjegyzői okiratba foglalt fogyasztói szerződések alapján a fogyasztókkal szemben kvázi automatikusan indított végrehajtási eljárások felfüggesztésének lehetőségét a szerződésben foglalt szerződési feltételek tisztességtelenségével kapcsolatos érdemi bírósági döntés meghozataláig.
Az Európai Unióban a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekkel kapcsolatos tagállami szabályozásokat az 1993. április 5 i 93/13/EGK tanácsi irányelv (a továbbiakban: „irányelv”) harmonizálja. Ennek 6. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve. A 7. cikk (1) bekezdése pedig arra kötelezi a tagállamokat, hogy rendelkezzenek megfelelő és hatékony eszközökről annak érdekében, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
A szlovén jog szerint a végrehajtható közjegyzői okirat alapján a bíróság végzéssel elrendelheti a végrehajtást. A végrehajtást elrendelő végzéssel szemben az adós – törvényben meghatározott okból – ellentmondással élhet. Ezt követően a végrehajtást engedélyező jogerős határozatot az adós keresettel támadhatja meg az illetékes bíróság előtt. Ezen perben az adós abban az esetben kérheti a végrehajtás felfüggesztését, ha egyrészt keresetet nyújtott be a végrehajtás elrendelésének alapjául szolgáló, közvetlenül végrehajtható közjegyzői okiratban foglalt jogügylet érvénytelenségének megállapítása iránt, másrészt pedig ha hitelt érdemlően igazolja, hogy a végrehajtás helyreállíthatatlan vagy nehezen helyreállítható hátrányt okozna számukra, mely hátrány súlyosabb lenne, mint amely a jogosultat a végrehajtás felfüggesztése esetén érné. A hitelező javaslatára a bíróság a végrehajtás felfüggesztését valamely biztosítéknak az adós általi nyújtásához kötheti, kivéve, ha ez az adós önfenntartását vagy családja fenntartását veszélyezteti. Ha az adós nem nyújt biztosítékot a bíróság által rögzített, legfeljebb 15 napos határidőn belül, úgy kell tekinteni, hogy a felfüggesztés iránti kérelmet visszavonták.
Két szlovén magánszemély közjegyzői okiratba foglalt CHF-alapú jelzáloghítel-szerződést kötött egy szlovén pénzintézettel, mely – az adósok nem teljesítése okán – felmondta a szerződést és a közjegyzői okirat alapján végrehajtás elrendelésére irányuló kérelmet nyújtott be az illetékes bírósághoz. A bíróság helyt adott a pénzintézet ezen kérelmének. Az adósok ellentmondással éltek a végrehajtás elrendelésével szemben, arra hivatkozva, hogy mivel a bank nem hívta fel megfelelően a figyelmüket az átváltás kockázatára, a szerződés bizonyos feltételei tisztességtelenek. A bíróság az adósok ellentmondását elutasította, lényegében véve azzal az indokkal, hogy az adósok kötelesek eleget tenni a közjegyzői okiratban foglaltaknak. Ezt követően az adósok – ügyvédi képviselet nélkül - a végrehajtás engedélyező végzés megsemmisítésére irányuló keresetet nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz. Ez utóbbi bíróság a per során arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott közjegyzői okiratban szereplő feltétel, mely szerint a hitel CHF-ben kerül meghatározásra, de a törlesztést euróban kell teljesíteni, tisztességtelen jellegű, mivel semmilyen alkalmas korlátot nem ír elő az átváltás kockázata tekintetében. Álláspontja szerint még ha az átváltás kockázata korlátozásának hiánya egyaránt érintheti a fogyasztót és a bankot is, jelentős egyenlőtlenség áll fenn a szerződő felek jogaiban és kötelezettségeiben, annak köszönhetően, hogy egy bank mint nagy méretű pénzügyi intézmény jóval szerteágazóbb eszközökkel rendelkezik az ilyen kockázat kezelésére, mivel e tekintetben ez irányú ismereteire, fontos adatokra és tapasztalatra támaszkodhat. A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor kétségei támadtak azon kérdés tekintetében hogy annak a bíróságnak, amelyhez egy jelzáloghitel szerződés végrehajtására irányuló kérelmet nyújtottak be, adott esetben, amennyiben megállapítja, hogy e szerződés tisztességtelen feltételt tartalmaz, hivatalból kell e megtiltania az ilyen feltétel végrehajtását ezen eljárási szakaszban.
Közelebbről, az előterjesztő szlovén bíróság kétségei abból adódtak, hogy a szlovén jog hagyományos értelmezése szerint a bíróság nem tagadhatja meg a végrehajtást, mivel ezen elv értelmében vizsgálati hatásköre annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy az azon hitelszerződést létrehozó közokiratot, amelynek a végrehajtását kérik, az alkalmazandó szabályozásban előírt alakszerűségi követelmények tiszteletben tartásával szerkesztették e meg. Másfelől a szlovén jog nem írja elő a végrehajtás felfüggesztését arra az esetre, ha a fogyasztó tisztességtelen feltétel fennállásán alapuló semmisség megállapítása iránti kérelmet nyújt be. A felfüggesztése ugyanis kizárólag az adós indokolt kérelme alapján, kivételes jelleggel lehetséges, helyrehozhatatlan vagy nehezen helyrehozható kár fennállására vonatkozó, igen szigorú feltételek mellett, amely kár a szlovén bíróságok állandó ítélkezési gyakorlata értelmében nem lehet az a kár, amely magából a végrehajtásból ered. A végrehajtás ezen okból történő felfüggesztésének esélyét tovább csökkenti az a körülmény, hogy főszabály szerint a végrehajtási eljárás által érintett adóst nem illeti meg az ingyenes jogi segítségnyújtás, és arra sincsenek eszközei, hogy ügyvéd által képviseltesse magát, ami az esetek többségében ahhoz vezet, hogy az ilyen eljárás keretében az adóst nem segíti ügyvéd. Ráadásul, az irányadó szlovén törvényi rendelkezések értelmében a hitelező a végrehajtás felfüggesztésének esetére az adóstól garancia nyújtását követelheti, melynek nem teljesítése esetén a végrehajtás felfüggesztése iránti kérelmet visszavontnak kell tekinteni.
Mindezen okokból kifolyólag az ügyben eljáró szlovén bíróság felfüggesztette az előtte folyamatban lévő eljárást és előzetes döntéshozatali kérelem formájában a következő kérdést terjesztette az Európai Unió Bírósága elé: „Az európai uniós jog tényleges érvényesülésének elvére figyelemmel, úgy kell e értelmezni a 93/13/EGK […] irányelvet, hogy a végrehajtási bíróság a végrehajtási eljárás során a közvetlenül végrehajtható közjegyzői okiratban (végrehajtható okiratban) foglalt tisztességtelen szerződési feltétel miatt köteles hivatalból megtagadni a végrehajtást a jelen ügyhöz hasonló olyan ügyben, amelyben a tagállami eljárásjogi szabályozás nem biztosítja a végrehajtási bíróság számára annak tényleges lehetőségét, hogy a végrehajtást az adós mint fogyasztó által indított megállapítási perben a szerződési feltétel tisztességtelen jellegére vonatkozó jogerős érdemi határozat meghozataláig (az adós kérelmére vagy hivatalból) megszakítsa vagy felfüggessze?”
Kérdésével tehát lényegében véve arra kért választ a szlovén bíróság, hogy a tényleges érvényesülés elvének fényében úgy kell e értelmezni a 93/13 irányelvet, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az a nemzeti bíróság, amely egy eladó vagy szolgáltató és egy fogyasztó között közjegyzői okirat formájában létrejött jelzáloghitel szerződés végrehajtása iránti kérelem ügyében jár el, sem a fogyasztó kérelmére, sem hivatalból nem rendelkezik annak lehetőségével, hogy megvizsgálja, hogy az ilyen okiratban foglalt szerződéses feltételek nem tisztességtelen jellegűek e ezen irányelv értelmében, és hogy ennek alapján felfüggessze a kért végrehajtást.
Ítéletében az Európai Unió Bírósága mindenek előtt emlékeztetett arra, hogy a tényleges érvényesülés elve értelmében a tagállamok eljárási autonómiája körében megalkotott nemzeti jogszabályi rendelkezések nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében azt a kérdést, hogy valamely nemzeti rendelkezés lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi e az uniós jog alkalmazását, e rendelkezésnek az egész eljárásban betöltött helyét, valamint azt figyelembe véve kell megvizsgálni, hogy miként zajlik az eljárás, és melyek a sajátosságai a különböző nemzeti fórumok előtt. Ebből a szempontból adott esetben azokat az elveket is figyelembe kell venni, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság elve, és az eljárás szabályos lefolytatásának elve.
Ezt követően a luxemburgi bírák ezen alapvetések fényében tették vizsgálatuk tárgyává a végrehajtás felfüggesztésére vonatkozó szlovén szabályozást, aminek eredményeképpen megállapították, hogy az nem garantálja az irányelv által a fogyasztók számára biztosított jogok érvényesülését.
Az a bíróság ugyanis, mely a végrehajtás elrendelése tárgyában dönt, nem ellenőrizheti, hogy a fogyasztói szerződés, melynek végrehajtásának elrendelését kérelmezték, tartalmaz-e tisztességtelen feltételeket. Ezt a vizsgálatot az a bíróság végezheti el, melyhez a fogyasztó a szerződés érvénytelenségének megállapítása iránt nyújtott be keresetet. A végrehajtás elrendelése tárgyában eljáró bíróság nem rendelkezik azzal a lehetőséggel sem, hogy felfüggessze a végrehajtást a szerződés érvénytelensége tárgyában eljáró bíróság érdemi döntéséig azon okból kifolyólag, hogy a szerződés esetlegesen tisztességtelen feltételeket tartalmaz. Jóllehet a nemzeti szabályozás elvileg lehetővé teszi a végrehajtás felfüggesztésének fogyasztó általi kérelmezését, annak teljesítését azonban nagyon szigorú eljárási feltételekhez köti. Így például a hitelező garancia nyújtását követelheti a fogyasztótól. Ezek a követelmények pedig gyakorlatilag szinte lehetetlenné teszik egy ilyen felfüggesztő intézkedés elérését, mivel valószínű, hogy egy fizetési hátralékban lévő adós nem rendelkezik a megkövetelt garancia nyújtásához szükséges pénzügyi forrásokkal. A végrehajtás felfüggesztésének elérését tovább nehezíti a fogyasztók számára a jogi segítségnyújtás kérelmezésének lehetetlensége. A végrehajtás felfüggesztésének elmaradása viszont azzal a veszéllyel jár a fogyasztó számára, hogy a jelzáloggal terhelt ingatlanra vezetett végrehajtást már azelőtt lefolytatják, hogy a szerződés érvénytelensége tárgyában eljáró bíróság érdemi döntést hozna az ügyben. Ilyen körülmények között, még ha ezen érdemi határozatot az érintett fogyasztó javára hozzák is meg, ez utóbbi csak utólagos védelemben részesülhet, kártérítés formájában. A nemzeti szabályozás által a fogyasztók számára biztosított védelem tehát hiányos és nem elégséges, különösen akkor, ha a végrehajtás alá vont ingatlan e fogyasztónak és családjának lakóhelyét alkotja, amely ekkor végleg elveszhet. Ezen okokból kifolyólag a Bíróság megállapította, hogy a tényleges érvényesülés elvének fényében értelmezett irányelvvel ellentétes az alapügyben szereplő szlovén szabályozás.
A luxemburgi taláros testület azt is egyértelművé tette ítéletében, hogy amennyiben van a nemzeti szabályozásnak az alkalmazandó uniós joggal összhangban álló értelmezése, akkor a tagállami bíróságok kötelesek ezt az értelmezést alapul venni, s ezen kötelezettségük még akkor is fennáll, ha adott esetben módosítaniuk kell a korábbi állandó értelmezési gyakorlatukat. Ebből következően valamely nemzeti bíróság nem tekintheti megalapozottan úgy, hogy csupán azon okból kifolyólag nem tudja a kérdéses nemzeti rendelkezést az uniós joggal összhangban értelmezni, hogy e rendelkezést korábban állandó jelleggel az uniós joggal összeegyeztethetetlen módon értelmezte.
A hatályos magyar jog kifejezetten lehetővé teszi a végrehajtási eljárásnak a per jogerős befejezéséig történő felfüggesztését, ha a végrehajtás alapjául szolgáló követelés vagy az annak alapjául szolgáló jogviszony a per tárgya. A bíróság döntése tekintetében a törvény semmilyen megszorító rendelkezést nem tartalmaz, így a hatályos magyar szabályozás a Bíróság ezen ítélete alapján sem tűnik ellentétesnek az irányelvvel. Ugyanakkor véleményem szerint – a jogbiztonság és az irányelvnek való megfelelés érdekében - célszerűbb lenne a végrehajtás felfüggesztését nem lehetőségként, hanem kötelezettségként előírni a bíróság számára, ha a pert fogyasztó indította és keresetében általános szerződési feltétel(ek) tisztességtelenségén alapuló érvénytelenségre (is) hivatkozik.
Kérjük, ezt másold le 20a0c6451e4c

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
„Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Európai elfogatóparancs és a tagállamok közötti átadási eljárások – A 4. cikk, 6. pontja – Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető okai – A nemzeti jog alkalmazása – A kibocsátó tagállam állampolgárságával rendelkező elfogott személy – Az európai elfogatóparancs végrehajtásának a végrehajtó tagállam általi megtagadása a területén való ötéves tartózkodásra tekintettel – EK 12. cikk”
A C‑123/08. sz. ügyben,
az EU 35. és az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Rechtbank Amszterdam (Hollandia) a Bírósághoz 2008. március 21‑én érkezett, 2007. december 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte folyamatban lévő,
a Dominic Wolzenburg
ellen kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtására vonatkozó eljárásban,
tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, K. Lenaerts és M. Ilešič tanácselnökök, A. Tizzano, A. Borg Barthet, J. Malenovský, J. Klučka, U. Lõhmus és L. Bay Larsen (előadó) bírák,
tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság 2008. március 17‑i, a Bíróság hivatalához 2008. március 21‑én érkezett kérelmére, amelyben az eljárási szabályzat 104b. cikke alapján az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre sürgősségi eljárás alkalmazását kéri,
tekintettel a Bíróság harmadik tanácsának 2008. április 2‑án hozott, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi eljárásban való elbírálása iránti kérelmet elutasító határozatára,
tekintettel az eljárási szabályzat 104b. cikke 2. §‑ának ötödik bekezdése alapján lefolytatott írásbeli szakaszra és a 2009. február 17‑i tárgyalásra,
– D. Wolzenburg képviseletében D. Wiersum és J. van der Putte advocaten,
– a dán kormány képviseletében C. Pilgaard Zinglersen, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében S. Grünheid és R. Troosters, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2009. március 24‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (HL L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) 4. cikke 6. pontjának és az EK 12. cikknek az értelmezésére irányul.
2 E kérelmet a Staatsanwaltschaft Aachen (aacheni ügyészség, a továbbiakban: német kibocsátó igazságügyi hatóság) által 2006. július 13‑án D. Wolzenburg német állampolgár ellen kibocsátott európai elfogatóparancsnak az Internationale Rechtshulpkamer van de Rechtbank Amsterdam (az amszterdami körzeti bíróság nemzetközi jogsegélyügyekben eljáró tanácsa, a továbbiakban: holland végrehajtó igazságügyi hatóság) általi végrehajtásával kapcsolatos eljárásban terjesztették elő.
Az EU‑Szerződés 6. címe
3 Az Amszterdami Szerződés hatálybalépésének időpontjáról szóló, az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában 1999. május 1‑jén közzétett tájékoztatóból (HL L 114., 56. o.) kitűnik, hogy a Holland Királyság az EU 35. cikk (2) bekezdése alapján tett nyilatkozatával elfogadta a Bíróság hatáskörét az EU 35. cikk (3) bekezdésének b) pontja szerinti eljárások lefolytatására.
A 2002/584/IB kerethatározat
4 A kerethatározat (5) preambulumbekezdése szerint:
„Az Uniónak abból a kitűzött céljából, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének térségévé váljon, következik a tagállamok közötti kiadatás eltörlése és annak az igazságügyi hatóságok közötti átadási rendszerrel való felváltása. […] A tagállamok között mindeddig irányadó hagyományos együttműködési kapcsolatokat a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének térségében a büntetőügyekben hozott bírósági határozatok szabad mozgásán nyugvó rendszernek kell felváltania mind az ítélethozatal előtti, mind az azt követő szakaszban.”
5 A kerethatározat (7) preambulumbekezdése megállapítja:
„Mivel az 1957. december 13‑i európai kiadatási egyezményre épülő többoldalú kiadatási rendszer felváltását a tagállamok egyoldalúan eljárva nem képesek kielégítően megvalósítani, és e cél – nagyságát és hatásait tekintve – az Unió szintjén jobban megvalósítható, a Tanács az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikkében és az Európai Közösséget létrehozó szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvével összhangban intézkedéseket fogadhat el. […]”
6 A kerethatározat (8) preambulumbekezdése kimondja:
„Az európai elfogatóparancs végrehajtásaként hozott határozatokat megfelelően ellenőrizni kell, ami azt jelenti, hogy annak a tagállamnak az igazságügyi hatósága határoz az átadásról, amelyben a keresett személyt elfogták.”
7 A 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen határozza meg az európai elfogatóparancsot és az annak végrehajtására vonatkozó kötelezettséget:
8 A kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdése szerint európai elfogatóparancs bocsátható ki, ha a szabadságvesztést kiszabó ítéletet már meghozták, és a kiszabott szabadságvesztés időtartama legalább négy hónap.
9 Ugyanezen kerethatározat 3. cikke „[a]z európai elfogatóparancs végrehajtása kötelező megtagadásának okai” körében három okot sorol fel.
10 A 2002/584 kerethatározat „Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető okai” című 4. cikke ezen okokat hét pontban sorolja fel. E cikk 6. pontja ekként rendelkezik:
6. ha az európai elfogatóparancsot szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, amelynek állampolgára vagy lakosa [helyesen: a végrehajtó tagállamban tartózkodik, vagy annak állampolgára vagy lakosa], és ez az állam vállalja, hogy saját hazai joga szerint végrehajtja a büntetést vagy a szabadságelvonással járó intézkedést.”
11 A kerethatározat 5. cikkének, amely „A kibocsátó tagállam által egyedi esetekben nyújtandó garanciák” címet viseli, a következő a szövege:
12 Ugyanezen kerethatározat „A keresett személy jogai” címet viselő 11. cikkének (1) bekezdésében ekként rendelkezik:
„Ha egy keresett személyt elfognak, az illetékes végrehajtó igazságügyi hatóság nemzeti jogával összhangban tájékoztatja ezt a személyt az európai elfogatóparancsról és annak tartalmáról, valamint arról is, hogy beleegyezhet a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadásába.”
A 2008/909/IB kerethatározat
13 A kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés‑büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározatot (HL L 327., 27. o.) – amelyet értelemszerűen alkalmazni kell a 2002/584/IB kerethatározat 4. cikkének (6) bekezdése szerinti esetekben is – 29. cikke alapján e kerethatározatot a tagállamoknak 2011. december 5‑ig át kell ültetniük.
14 A 2008/909 kerethatározat 3. cikkének (1) bekezdése megállapítja, hogy e kerethatározat célja azon szabályok megállapítása, amelyek értelmében a tagállamok az elítélt személy társadalmi beilleszkedésének elősegítése érdekében elismernek egy ítéletet és végrehajtják a büntetést.
15 Az említett kerethatározat 4. cikke (7) bekezdésének a) pontja olyan, mérlegelés alapján alkalmazható rendelkezést tartalmaz, amely lehetővé teszi, hogy a tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága az ítéletet a végrehajtó tagállamnak továbbítsa, amennyiben az elítélt személy ott él, és legalább öt éve folyamatosan jogszerűen ott tartózkodik.
16 Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás: 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.) tizenhetedik preambulumbekezdésében kimondja:
17 Az említett irányelv 16. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„Azok az uniós polgárok, akik jogszerűen öt éven át folyamatosan tartózkodtak a fogadó tagállamban, huzamos tartózkodási jogot nyernek ott. […]”
18 Ugyanezen irányelv 19. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A tagállamok kérelemre huzamos tartózkodást igazoló dokumentumot állítanak ki a huzamos tartózkodásra jogosult uniós polgár számára, miután ellenőrizték a tartózkodás tartamát.”
19 A 2004. április 29‑i Overleveringswet (a személyek átadásáról szóló holland törvény, Staatsblad 2004., 195. sz., a továbbiakban: OLW) 6. §‑a ültette át a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontját és 5. cikkének 3. pontját a holland jogrendbe.
20 Az OLW 6. §‑ának (1)–(3) bekezdése a holland állampolgárokra vonatkozik. E paragrafus (1) bekezdése az említett kerethatározat 5. cikkének 3. pontját, a (2) és (3) bekezdés pedig e kerethatározat 4. cikkének 6. pontját ülteti át. Az utóbbi két bekezdés értelmében:
„(2) Holland állampolgár nem adható át, ha az átadást jogerős bírósági határozattal kiszabott szabadságvesztés végrehajtása végett kérik.
(3) Ha az átadás megtagadása kizárólag a (2) bekezdés rendelkezésein alapul, az ügyész közli a kibocsátó igazságügyi hatósággal, hogy kész az elítéltek átadásáról szóló 1983. március 21‑i egyezmény 11. cikkében előírt vagy más hatályos nemzetközi szerződésen alapuló eljárás alkalmazásával elrendelni a határozat végrehajtását.”
21 Az OLW 6. §‑ának (5) bekezdése – amely a nem holland, azaz más tagállam vagy harmadik állam állampolgárságával rendelkező személyekre vonatkozik – kimondja:
„Az (1)–(4) bekezdés alkalmazandó a határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldire is, ha az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló cselekmény miatt ellene Hollandiában lefolytatható a büntetőeljárás, és előreláthatólag nem veszíti el hollandiai tartózkodási jogát a vele szemben kiszabott büntetés vagy alkalmazott intézkedés következtében.”
22 A 2000. november 23‑i Vreemdelingenwet (a külföldiekről szóló törvény, Staatsblad 2000., 495. sz., a továbbiakban: Vw) 8. §‑ának e) pontja úgy rendelkezik, hogy külföldi közösségi polgárként kizárólag akkor tartózkodik jogszerűen Hollandiában, ha tartózkodása valamely, az EK‑Szerződés vagy az Európai Gazdasági Térségről szóló 1992. május 2‑i megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.) alapján elfogadott szabályon alapul.
23 A Vw 9. §‑ának (2) bekezdése előírja, hogy amikor a külföldi e törvény 8. §‑ának e) pontja alapján jogszerűen tartózkodik Hollandiában, és közösségi polgár, az igazságügyi miniszter e tartózkodás szabályszerűségét igazoló dokumentumot állít ki részére, amennyiben a 2004/38 irányelv 16. cikke értelmében megszerezte a huzamos tartózkodás jogát.
24 A Vw „A határozatlan időre szóló tartózkodási engedély” címet viselő 20. §‑ának (1) bekezdéséből következik, hogy az igazságügyi miniszter jogosult határozatlan időre szóló tartózkodási engedélyt adni.
25 A Vw 21. §‑a (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy az e törvény 20. §‑a szerinti határozatlan időre szóló tartózkodási engedély iránti kérelmet csak akkor lehet elutasítani, ha a külföldi közvetlenül a kérelem előterjesztését megelőzően nem tartózkodott ott jogszerűen és legalább öt éven át folyamatosan e törvény 8. §‑a értelmében.
26 D. Wolzenburggal szemben két német bíróság – 2002‑ben hozott ítéleteikben – próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés‑büntetéseket szabott ki több bűncselekmény 2001‑ben való elkövetéséért, többek között marihuána Németországba való beviteléért.
27 Az Amtsgericht Aachen (aacheni helyi bíróság, Németország) 2003. március 27‑én hozott, összbüntetésbe foglaló végzésével („Gesamtstrafenbeschluss”) e szabadságvesztéseket próbaidőre felfüggesztett, egy év kilenc hónap szabadságvesztés‑összbüntetésbe foglalta.
28 D. Wolzenburg 2005 júniusának elején érkezett Hollandiába. Itt a saját és házastársa nevében kötött bérleti szerződés alapján tartózkodik venlói lakásában.
29 Az Amtsgericht Plettenberg (plettenbergi helyi bíróság, Németország) 2005. július 5‑én hozott végzésével elrendelte a 2003‑ban kiszabott, próbaidőre felfüggesztett összbüntetés végrehajtását, mert D. Wolzenburg megszegte a próbaidő kedvezményében való részesüléshez előírt szabályokat.
30 A német kibocsátó igazságügyi hatóság 2006. július 13‑án európai elfogatóparancsot bocsátott ki D. Wolzenburggal szemben.
31 Az említett hatóság 2006. július 17‑én D. Wolzenburgra vonatkozóan figyelmeztető jelzést adott ki a Schengeni Információs Rendszerben (SIS) a jogerősen kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása érdekében.
32 2006. augusztus 1‑jén D. Wolzenburgot Hollandiában e figyelmeztető jelzés alapján elfogták, és előzetes letartóztatásba helyezték.
33 A német kibocsátó igazságügyi hatóság 2006. augusztus 3‑án elküldte a 2006. július 13‑án kibocsátott európai elfogatóparancsot a holland végrehajtó igazságügyi hatóságnak, és D. Wolzenburg átadását kérte a vele szemben kiszabott egy év kilenc hónap szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából.
34 D. Wolzenburg 2006. szeptember 20‑án Hollandiában tartózkodó európai uniós polgárkénti nyilvántartásba vétel végett jelentkezett a holland bevándorlási és állampolgársági hatóságnál.
35 D. Wolzenburg – mielőtt 2008 szeptemberétől szakmai képzésbe kezdett volna – kereső tevékenységet folytatott Hollandiában 2005 utolsó harmadától.
36 A Bíróság elé terjesztett ügy irataiból kitűnik, hogy D. Wolzenburg nem egyezett bele a holland végrehajtó igazságügyi hatóság által a német kibocsátó igazságügyi hatóságnak – az OLW által előírt rövidített eljárás szerint – történő átadásába.
37 A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az európai elfogatóparancs D. Wolzenburggal szembeni kibocsátása alapjául szolgáló cselekmények a holland jog szerint büntetendők, és hogy D. Wolzenburg nem veszítheti el hollandiai tartózkodási jogát olyan jogsértések miatt, amelyekért Németországban ítélték el.
38 Az említett bíróság azt is megjegyzi, hogy D. Wolzenburg azért nem tesz eleget a határozatlan időre szóló hollandiai tartózkodási engedély kiállításához szükséges követelményeknek, mert nem tartózkodott öt éven át folyamatosan Hollandiában, ugyanakkor egy másik tagállamban a közösségi jog alapján jogszerűen tartózkodó uniós polgárok nem is mindig kérnek ilyen engedélyt.
39 E feltételek között a Rechtbank Amsterdam úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1. A kerethatározat 4. cikke 6. pontjának alkalmazásában a végrehajtó tagállamban tartózkodónak vagy a végrehajtó tagállam lakosának kell‑e tekinteni azt a személyt, aki nem a végrehajtó tagállam, hanem más tagállam állampolgára, és – függetlenül tartózkodásának időtartamától – jogszerűen, az EK 18. cikk (1) bekezdése alapján tartózkodik a végrehajtó tagállamban?
2. a) Ha az 1. kérdésre nemleges válasz adandó, akként kell‑e értelmezni az 1. kérdésben szereplő fogalmakat, hogy azok hatálya alá tartozik az a személy, aki nem a végrehajtó tagállam, hanem más tagállam állampolgára, és az európai elfogatóparancs alapján történt letartóztatása előtt legalább az EK 18. cikk (1) bekezdése alapján meghatározott ideig jogszerűen tartózkodott a végrehajtó tagállamban?
b) Ha a 2a. kérdésre igenlő válasz adandó, milyen feltételek támaszthatók a jogszerű tartózkodás időtartamával összefüggésben?
3. Ha a 2a. kérdésre igenlő válasz adandó, jogosult‑e a végrehajtó tagállam a jogszerű tartózkodás időtartamán felül további adminisztratív követelményeket – így például határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel való rendelkezést – előírni?
4. Az EK‑Szerződés (tárgyi) hatálya alá tartozik‑e az azt meghatározó nemzeti intézkedés, hogy a végrehajtó tagállam igazságügyi hatósága mely feltételek mellett tagadhatja meg a szabadságvesztés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását?
5. Tekintettel arra, hogy
– az OLW 6. §‑ának (2) és (5) bekezdése olyan szabályokat tartalmaz, melyek azonos bánásmódot írnak elő a holland állampolgárokkal és a határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel rendelkező nem holland állampolgárokkal szemben,
– e személycsoportok esetében e szabályok azt eredményezik, hogy meg kell tagadni az átadást, ha az európai elfogatóparancsot jogerősen kiszabott szabadságvesztés végrehajtása érdekében bocsátották ki,
az EK 12. cikk által tiltott hátrányos megkülönböztetésnek minősülnek‑e az OLW 6. §‑a (2) és (5) bekezdésének rendelkezései, amennyiben az egyenlő bánásmód nem terjed ki más tagállamoknak az EK 18. cikk (1) bekezdése alapján tartózkodásra jogosult olyan állampolgáraira, akik nem veszítik el e tartózkodási jogukat szabadságvesztésre történt jogerős elítélésük folytán, ám nem rendelkeznek határozatlan időre szóló holland tartózkodási engedéllyel?”
40 Bevezetésképpen emlékeztetni kell arra, amint az a jelen ítélet 3. pontjából kitűnik, hogy a Bíróság a jelen ügyben az EU 35. cikk alapján hatáskörrel rendelkezik a 2002/584 kerethatározat értelmezésére.
41 Másodsorban meg kell állapítani, hogy az említett kerethatározat 32. cikkéből továbbá az következik, hogy az olyan cselekményekre vonatkozó megkeresésekkel kapcsolatban is alkalmazandó, amelyeket – mint az alapügyben is – 2004. január 1‑je előtt követtek el, amennyiben a végrehajtó tagállam nem nyilatkozott úgy, hogy ilyen megkeresés esetén továbbra is az ezen időpontot megelőzően alkalmazandó kiadatási rendszer szerint jár el. Ismeretes, hogy a Holland Királyság nem tett ilyen nyilatkozatot.
42 A kérdést előterjesztő bíróság negyedik kérdésével – amelyet elsőként kell vizsgálni – lényegében arra keres választ, hogy valamely tagállam állampolgára, aki jogszerűen tartózkodik egy másik tagállamban, hivatkozhat‑e az EK 12. cikk (1) bekezdésére olyan nemzeti jogszabállyal szemben, mint az OLW, amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett a hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóság megtagadhatja a szabadságvesztés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
43 E tekintetben meg kell állapítani, hogy az EK 12. cikk (1) bekezdése az EK‑Szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül tiltja az állampolgárság alapján történő bármely megkülönböztetést, a 2002/584 kerethatározatot mindemellett az EU‑Szerződés, nem pedig az EK‑Szerződés alapján fogadták el.
44 E megállapításból ugyanakkor nem lehet arra következtetni, hogy a tagállamok által az EU‑Szerződés hatálya alá tartozó aktus átültetése érdekében elfogadott nemzeti rendelkezések elkerülhetnék a jogszerűségük közösségi jogra tekintettel történő bármely felülvizsgálatát.
45 A tagállamok a kerethatározatok átültetése keretében ugyanis nem veszélyeztethetik a közösségi jogot, különösen az EK‑Szerződésnek a tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás minden uniós polgár számára elismert szabadságára vonatkozó rendelkezéseit.
46 A jelen esetben meg kell állapítani, hogy az olyan helyzet, mint D. Wolzenburgé, az uniós polgároknak a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogával kapcsolatos, és így az EK‑Szerződés alkalmazási körébe esik. Az érintett, azáltal hogy Hollandiába helyezte a lakóhelyét, az EK 18. cikk (1) bekezdésében minden uniós polgár számára elismert, az állampolgárság tagállamától eltérő tagállam területén való szabad mozgás és tartózkodás jogát gyakorolta.
47 A negyedik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy valamely tagállam állampolgára, aki jogszerűen tartózkodik egy másik tagállamban, jogosult az EK 12. cikk (1) bekezdésére hivatkozni olyan nemzeti jogszabállyal szemben, mint az OLW, amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett a hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóság megtagadhatja a szabadságvesztés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
48 A kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésével – amelyet másodikként kell vizsgálni – lényegében arra vár választ, hogy a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontját akként kell‑e értelmezni, hogy a végrehajtó tagállam jogosult a jogszerű tartózkodás időtartamán felül további adminisztratív követelményeket – így például határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel való rendelkezést – előírni.
49 E tekintetben a 2004/38 irányelv 16. cikkének (1) bekezdése kifejezetten előírja, hogy azok az uniós polgárok, akik jogszerűen öt éven át folyamatosan tartózkodtak a fogadó tagállamban, huzamos tartózkodási jogot nyernek ott.
50 Az említett irányelv 19. cikke nem követeli meg, hogy azon uniós polgároknak, akik ugyanezen irányelv 16. cikke alapján huzamos tartózkodási jogot szereztek egy másik tagállam területén, határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel kell rendelkezniük.
51 Az említett rendelkezések azon uniós polgárok tekintetében, akik öt éven át folyamatosan jogszerűen tartózkodtak másik tagállam területén, csupán azt írják elő, hogy kérelmükre a tartózkodásuk tartósságát igazoló dokumentumot kell rendelkezésükre bocsátani, anélkül hogy e formalitást kötelezővé tenné. E dokumentumnak deklaratív és bizonyítási jellegű értéke van, azonban nem keletkeztet jogot (lásd ebben az értelemben a C‑85/96. sz. Martinez Sala‑ügyben 1998. május 12‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2691. o.] 53. pontját).
52 Ebből következik, hogy az olyan további adminisztratív követelmény, mint a Vw 21. §‑a szerinti határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel való rendelkezés, nem képezheti az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja szerinti oka alkalmazásának előfeltételét.
53 Azt a választ kell tehát adni a harmadik kérdésre, hogy a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontját akként kell értelmezni, hogy az uniós polgárok tekintetében a végrehajtó tagállam az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának e rendelkezésben foglalt mérlegelhető okai alkalmazását nem jogosult az ezen államban való jogszerű tartózkodás időtartamán felül további adminisztratív követelményekhez – így például határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel való rendelkezéshez – kötni.
54 A harmadik kérdésre adott válaszra tekintettel meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az EK 12. cikk (1) bekezdését akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes a végrehajtó tagállam azon szabályozása, amely a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja átültetésével arra kötelezi ezen állam hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóságát, hogy tagadja meg az állampolgárával szemben kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, miközben e megtagadásnak egy másik tagállam polgára tekintetében – akinek tartózkodási joga az EK 18. cikk (1) bekezdésén alapul – az a feltétele, hogy a keresett személy öt éve folyamatosan jogszerűen tartózkodjon az említett végrehajtó tagállam területén.
55 E kérdés megválaszolása érdekében mindenekelőtt néhány észrevételt kell tenni a 2002/584 kerethatározat által bevezetett átadási rendszert, különösen e kerethatározat 4. cikkének 6. pontját illetően.
56 Az említett kerethatározat 1. cikkének (1) és (2) bekezdéséből, valamint ötödik és hetedik preambulumbekezdéséből következően a kerethatározat célja, hogy a tagállamok közötti többoldalú kiadatási rendszert az igazságügyi hatóságok közötti, az elítéltek vagy gyanúsítottak büntetőítélet végrehajtása vagy büntetőeljárás lefolytatása céljából történő, a kölcsönös elismerés elvén nyugvó átadásának rendszerével váltsa fel (lásd a C‑66/08. sz. Kozłowski‑ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑6041. o.] 31. pontját).
57 A kerethatározat rendszerének alapjául szolgáló kölcsönös elismerés elve ez utóbbi 1. cikkének (2) bekezdése értelmében azt is magában foglalja, hogy a tagállamok főszabály szerint kötelesek végrehajtani az európai elfogatóparancsot. Annak végrehajtását a tagállamok – a megtagadásnak a kerethatározat 3. cikkében foglalt kötelező esetein kívül – csupán az ugyanezen kerethatározat 4. cikkében felsorolt esetekben tagadhatják meg (lásd a C‑388/08. PPU. sz., Leymann és Pustovarov ügyben 2008. december 1‑jén hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 51. pontját).
58 Ebből következik, hogy azon nemzeti jogalkotó, amely az említett kerethatározat 4. cikke által biztosított lehetőségei alapján úgy dönt, hogy szűkíti azon helyzetek körét, amelyekben a végrehajtó igazságügyi hatósága megtagadhatja a keresett személy átadását, valójában az e kerethatározat által a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség érdekében bevezetett átadási rendszert erősíti.
59 Az ilyen szabályozás azon helyzetek körének szűkítése révén, amelyekben a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, valójában a keresett személyek átadását mozdítja elő, a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdésében megfogalmazott kölcsönös elismerés elvének megfelelően, amely elv a kerethatározat által bevezetett alapvető szabály.
60 Ezen alapvető szabályra tekintettel az említett kerethatározat 4. cikke tartalmazza az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető okait, amelyek alapján indokolható lehet, hogy a végrehajtó tagállamban hatáskörrel rendelkező hatóság megtagadja ezen elfogatóparancs végrehajtását.
61 A tagállamok szükségszerűen meghatározott mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a 2002/584 kerethatározat 4. cikke és többek között annak az előzetes döntéshozatalra utaló határozattal érintett 6. pontja átültetésére vonatkozóan.
62 E tekintetben fontos hangsúlyozni, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának a kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában szereplő mérlegelhető oka – csakúgy mint az 5. cikkének 3. pontja – többek között azt teszi lehetővé, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság különös jelentőséget tulajdonítson annak, hogy növelhető‑e a keresett személy társadalomba való, a vele szemben kiszabott büntetés végrehajtását követő visszailleszkedésének esélye (lásd a fent hivatkozott Kozłowski‑ügyben hozott ítélet 45. pontját), ám e – kétségkívül fontos – cél nem zárhatja ki azt, hogy a tagállamok e kerethatározat átültetésekor szűkítsék e kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdésében megfogalmazott alapvető szabály által megállapított értelemben azon helyzetek körét, amelyekben meg lehet tagadni az említett 4. cikk (6) bekezdésének hatálya alá tartozó személy átadását.
63 Azzal a kérdéssel kapcsolatban pedig, hogy az olyan, öt éven át tartó folyamatos tartózkodásra vonatkozó követelmény, mint amilyet az alapügyben vitatott nemzeti jogszabály is előír, az állampolgárság alapján történő bármely megkülönböztetés tilalmának elvébe ütközik‑e, emlékeztetni kell arra, hogy ez az elv megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, hacsak az ilyen bánásmód objektíven nem igazolható (lásd többek között a C‑303/05. sz. Advocaten voor de Wereld ügyben 2007. május 3‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3633. o.] 56. pontját).
64 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy holland állampolgároknak a jogerőre emelkedett bírósági határozattal kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadását megtagadják, miközben más tagállam állampolgárai esetében e megtagadásnak az a feltétele, hogy ezen állampolgárok e megtagadást megelőzően öt éve folyamatosan jogszerűen tartózkodjanak Hollandiában. Azt kell tehát megvizsgálni, hogy a más tagállamok állampolgáraival szemben alkalmazott eltérő bánásmód objektíve igazolható‑e.
65 E tekintetben a holland kormány megjegyzi, hogy a Holland Királyság állampolgárságával nem rendelkező személyek átadásának gyakorlatában az utóbbiak által a holland társadalommal való kapcsolatuk fennállásának bizonyítása érdekében felhozott érveket illető nagyfokú találékonyságra tekintettel a nemzeti jogalkotó az OLW 6. §‑ának (2) és (5) bekezdésével konkrét módon, objektív kritériumok által kívánta kifejezni azt a követelményt, miszerint e személyek tartózkodásának tartósnak kell lennie.
66 E kormány szerint a tagállamok jogosultak arra, hogy a legalább öt évig tartó folyamatos tartózkodás követelménye révén biztosítsák azt, hogy csak azon keresett személyek ellen kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása legyen megtagadható, akiknek valódi jövőképük van Hollandiában. Ennek megfelelően jogszerű annak szükségessé tétele, hogy a keresett személy és a társadalom – amelybe vissza kíván térni az ott letöltött büntetését követően – között tényleges kapcsolat álljon fenn.
67 Hangsúlyozni kell, amint az a jelen ítélet 62. pontjában is szerepel, hogy a végrehajtás megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában szereplő mérlegelhető oka többek között azt teszi lehetővé, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság különös jelentőséget tulajdonítson annak, hogy növelhető‑e a keresett személy társadalomba való, a vele szemben kiszabott büntetés végrehajtását követő visszailleszkedésének esélye. Következésképpen a végrehajtó tagállam jogosult e célkitűzést csupán azon személyek tekintetében megvalósítani, akik meghatározott mértékben bizonyíthatóan beilleszkedtek az említett tagállam társadalmába.
68 A jelen ügyben egyfelől a saját állampolgárokra vonatkozó állampolgársági követelményt, másfelől a más tagállam állampolgáraira az öt évig tartó folyamatos tartózkodást előíró követelményt jellegüknél fogva alkalmasnak kell tekinteni annak biztosítására, hogy a keresett személy a végrehajtó tagállamban a kellő mértékben beilleszkedett legyen. Mindemellett az a közösségi polgár, aki nem a végrehajtó tagállam állampolgára, és nem tartózkodott meghatározott ideig folyamatosan e tagállam területén, általában szorosabban kötődik a származási tagállamához, mint a végrehajtó tagállam társadalmához.
69 A holland jogszabály által előírt eltérő bánásmód közösségi jogra tekintettel való indokolása megköveteli még, hogy az a nemzeti jog által jogszerűen kitűzött célhoz viszonyítva arányos legyen. Ezen eltérő bánásmód nem haladhatja meg a cél eléréséhez szükséges mértéket (lásd többek között a C‑158/07. sz. Förster‑ügyben 2008. november 18‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 53. pontját).
70 E tekintetben megállapítható, hogy az a szabály, amely szerint az európai elfogatóparancsot a belföldi állampolgárokkal szemben nem hajtják végre, nem tűnik túlzott mértékűnek. Az ilyen állampolgárt ugyanis olyan kapcsolat fűzi származási tagállamához, amely biztosítja számára, hogy a vele szemben kiszabott büntetés végrehajtását követően vissza tudjon illeszkedni a társadalomba. A más tagállamok állampolgárai öt éven át tartó folyamatos tartózkodására vonatkozó feltétel egyébiránt nem tekinthető túlzott feltételnek, ha figyelembe vesszük különösen a külföldi állampolgársággal rendelkezők végrehajtó tagállamban való beilleszkedése fokára vonatkozó hivatkozott követelményeket.
71 E tekintetben meg kell állapítani, amint azt a holland és osztrák kormány is tette, hogy az öt éven át tartó folyamatos tartózkodásra vonatkozó ezen feltételt – ahogy az a 2004/38 irányelv tizenhetedik preambulumbekezdéséből és 16. cikkéből kiderül – pontosan olyan időtartamban határozták meg, amely felett az uniós polgárok megszerzik a fogadó államban való huzamos tartózkodás jogát.
72 Ezenfelül meg kell jegyezni, hogy a 2008/909 kerethatározat – jóllehet nem alkalmazható az alapügyben – a 4. cikke (7) bekezdésének a) pontjával összefüggésben megkönnyíti a tagállamoknak az ítéletek átadását, ha az elítélt személy a végrehajtó tagállamban él, és jogszerűen legalább öt éve folyamatosan ott tartózkodik, és állandó tartózkodási jogát meg fogja tartani abban az államban.
73 Ennek megfelelően meg kell állapítani, hogy az olyan, öt éven át tartó folyamatos tartózkodásra vonatkozó követelmény, mint amilyet az alapügyben vitatott nemzeti jogszabály is előír, nem lépi túl az arra irányuló cél megvalósításához szükséges mértéket, hogy a más tagállamok állampolgárságával rendelkező keresett személyek bizonyos mértékben beilleszkedjenek a végrehajtó tagállamban.
74 A fentiekre tekintettel az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 12. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a végrehajtó tagállam azon szabálya, amely szerint e tagállam hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatósága megtagadja az állampolgárával szemben szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, miközben e megtagadásnak egy másik tagállami polgár tekintetében – akinek tartózkodási joga az EK 18. cikk (1) bekezdésén alapul – az a feltétele, hogy a keresett személy öt éve folyamatosan jogszerűen tartózkodjon a végrehajtó tagállam területén.
75 A kérdést előterjesztő bíróság első és második kérdésével – amelyeket együtt kell vizsgálni – lényegében arra keres választ, hogy mennyi ideig kell tartózkodniuk az európai elfogatóparanccsal érintett, más tagállamok állampolgárságával rendelkező személyeknek a végrehajtó tagállamban ahhoz, hogy a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 6. pontjának hatálya alá tartozzanak.
76 Emlékeztetni kell arra, hogy ha valamely tagállam az említett 4. cikk 6. pontját anélkül ültette át, hogy különleges feltételeket határozott volna meg e rendelkezés alkalmazására, a végrehajtó igazságügyi hatóságnak átfogó vizsgálatot kell végeznie először is annak meghatározása érdekében, hogy az érintett személy e rendelkezés hatálya alá tartozik‑e. Főszabály szerint a keresett személyre vonatkozó egyedi körülmény önmagában véve nem lehet döntő (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Kozłowski‑ügyben hozott ítélet 49. pontját).
77 Az alapüggyel kapcsolatban – amelyben nem vitatott, hogy az európai elfogatóparancsot csupán akkor nem fogják végrehajtani, ha a másik tagállam állampolgárságával rendelkező keresett személy legalább öt éven át tartózkodott a végrehajtó tagállam területén – nem indokolt az előzetes döntéshozatalra utalt kérdésekre való válaszadás, mivel a tartózkodás időtartamára vonatkozó e feltétel az érintett tagállamnak a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja által biztosított mérlegelési jogkörön alapul, és azt az EK 12. cikkel összeegyeztethetőnek kell tekinteni.
78 E tekintetben az ötödik kérdésre adott válaszból következik, hogy nem ütközik az EK 12. cikkbe a végrehajtó tagállam belső joga által előírt azon feltétel, amely szerint a végrehajtó tagállam területén öt éven át kell tartózkodniuk a másik tagállam állampolgárságával rendelkező keresett személyeknek ahhoz, hogy a végrehajtó tagállam igazságügyi hatósága megtagadja e keresett személyeknek az említett kerethatározat 4. cikkének 6. pontja szerinti átadását.
79 Ezen feltételek mellett nem szükséges megválaszolni az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első két kérdést.
1) Valamely tagállam állampolgára, aki jogszerűen tartózkodik egy másik tagállamban, jogosult az EK 12. cikk (1) bekezdésére hivatkozni olyan nemzeti jogszabállyal szemben, mint az Overleveringswet (a személyek átadásáról szóló, 2004. április 29‑i holland törvény), amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett a hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatóság megtagadhatja a szabadságvesztés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
2) Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 4. cikkének 6. pontját akként kell értelmezni, hogy az uniós polgárok tekintetében a végrehajtó tagállam az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának e rendelkezésben foglalt mérlegelhető okai alkalmazását nem jogosult az ezen államban való jogszerű tartózkodás időtartamán felül további adminisztratív követelményekhez – így például határozatlan időre szóló tartózkodási engedéllyel való rendelkezéshez – kötni.
3) Az EK 12. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a végrehajtó tagállam azon szabálya, amely szerint e tagállam hatáskörrel rendelkező igazságügyi hatósága megtagadja az állampolgárával szemben szabadságvesztés büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, miközben e megtagadásnak egy másik tagállami polgár tekintetében – akinek tartózkodási joga az EK 18. cikk (1) bekezdésén alapul – az a feltétele, hogy a keresett személy öt éve folyamatosan jogszerűen tartózkodjon a végrehajtó tagállam területén.

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság