text:
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (tizedik tanács)
2017. február 9.(*)(i)
„Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – 1999/70/EK irányelv – Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodás – 4. szakasz – A közszektorban kötött, egymást követő határozott idejű munkaszerződések – Az egyetemi rendszer átszervezése – Nemzeti szabályozás – A főiskolai oktatók egyetemi oktatói testületbe való integrálása – Feltétel – A doktori fokozat megszerzése – A foglalkoztatás teljes idejűből részmunkaidőssé való átalakítása – Kizárólag a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott tanárok tekintetében történő alkalmazás – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve”
A C‑443/16. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 8 de Madrid (madridi 8. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország) a Bírósághoz 2016. augusztus 8‑án érkezett, 2016. július 21‑i határozatával terjesztett elő az előtte
az Universidad Politécnica de Madrid
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: M. Berger tanácselnök, A. Borg Barthet és F. Biltgen (előadó) bírák,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi irányelv (HL 1999. L 175., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 6. kötet, 368. o.) mellékletét képező, 1999. március 18‑án megkötött, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás (a továbbiakban: keretmegállapodás) 4. szakaszának értelmezésére vonatkozik.
2 Ezt a kérelmet a Francisco Rodrigo Sanz és az Universidad Politécnica de Madrid (madridi műszaki főiskola, Spanyolország, a továbbiakban: UPM) között fennálló jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az utóbbi arra vonatkozó határozata, hogy csökkenti az érintett munkaidejét, foglalkoztatását teljes munkaidősből részmunkaidősre alakítva át.
3 Az 1999/70 irányelv 1. cikke értelmében az irányelv célja „a […] keretmegállapodás végrehajtása, amely megállapodást általános iparági szervezetek (ESZSZ, UNICE és CEEP) kötöttek”.
4 Ezen irányelv 2. cikkének első bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek […] megfeleljenek, [és bevezetik] a szükséges rendelkezéseket […]”
5 A keretmegállapodás 1. szakasza értelmében a keretmegállapodás célja egyrészről a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazásával a határozott ideig tartó munkaviszony minőségének javítása, másrészről az egymást követő, határozott ideig tartó munkaszerződések vagy munkaviszonyok alkalmazásából származó visszaélések megakadályozása kereteinek megállapítása.
6 A keretmegállapodás „Hatály” címet viselő 2. szakaszának 1. pontja a következőképpen fogalmaz:
„Ez a megállapodás olyan határozott időre alkalmazott munkavállalókra vonatkozik, akik a törvény, kollektív szerződés vagy a tagállamokban kialakult gyakorlat szerint munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek.”
7 A keretmegállapodás „Meghatározások” címet viselő 3. szakasza az alábbiakat írja elő:
„E megállapodás alkalmazásában:
1. »határozott időre alkalmazott munkavállaló«: az a munkavállaló, aki a munkáltató és a munkavállaló által közvetlenül létesített, határozott időre létrejött munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkezik, ahol a szerződés [helyesen: amelynek] megszűnését olyan objektív feltételek útján állapítják meg, mint meghatározott időpont elérése, meghatározott feladat elvégzése vagy meghatározott esemény bekövetkezése.
2. »összehasonlítható állandó munkavállaló«: határozatlan időre szóló munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkező munkavállaló, aki ugyanannál a vállalkozásnál dolgozik, és akit ugyanolyan vagy hasonló munkára/tevékenységre alkalmaztak, kellő figyelmet szentelve a szakmai/gyakorlati ismereteknek.
Ahol nincs összehasonlítható, állandó munkavállaló, ott az összehasonlítást az irányadó kollektív szerződésre, vagy ennek hiányában a nemzeti törvényekre, kollektív megállapodásokra vagy a gyakorlatra történő hivatkozással végzik
8 A keretmegállapodás 4. szakaszának 1. bekezdése, amely „A megkülönböztetés [helyesen: hátrányos megkülönböztetés] tilalmának elve” címet viseli, a következőképpen rendelkezik:
„A foglalkoztatási feltételek [helyesen: munkafeltételek] szempontjából a határozott időre foglalkoztatott munkavállalók nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a velük összehasonlítható határozatlan időre alkalmazott munkavállalók csupán azért, mert határozott idejű munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkeznek, kivéve ha az eltérő bánásmód objektív alapon [helyesen: objektív okokkal] igazolható.”
9 A 2007. április 12‑i Ley Orgánica 4/2007 por la que se modifica la Ley Orgánica 6/2001 de 21 di diciembre de universidadesnek (az egyetemekről szóló 2001. december 21‑i alkotmányos törvény módosításáról szóló, 2007. április 12‑i 4/2007 alkotmányos törvény) (a BOE 2007. április 13‑i, 89. száma, 16241. o.) „A főiskolai oktatói testületről, valamint tagjainak az egyetemi oktatói testületbe való integrálásáról” címet viselő második kiegészítő rendelkezése az alábbiakat írja elő:
„1. Az egyetemi oktatói testületbe való belépéskor azok a főiskolai oktatók, akik a jelen törvény hatálybalépésekor doktori fokozattal rendelkeznek, vagy azt a későbbiekben megszerzik, és speciális akkreditációt szereznek […] közvetlenül, saját álláshelyüket megtartva lépnek be az egyetemi oktatói testületbe […].
2. Az egyetemek programokat vezetnek be annak érdekében, hogy a főiskolai oktatók oktatói feladataikat összeegyeztethessék a doktori fokozat megszerzésével.
3. Az egyetemi tanári minősítéssel nem rendelkező személyek megtartják pozíciójukat, minden jogosultságukat és az oktatói vagy adott esetben kutatói tevékenységre vonatkozó teljes akkreditációjukat.
10 A 2012. július 4‑i Ley 4/2012 de modificación de la Ley de presupuestos generales de la Comunidad de Madrid para el año 2012 y de medidas urgentes de racionalización del gasto público e impulso y agilización de la actividad económica (a Madrid Autonóm Közösség 2012. évi általános költségvetéséről szóló törvény módosításáról, valamint a közkiadások racionálására és a gazdasági tevékenység előmozdítására és elősegítésére irányuló sürgős intézkedésekről szóló 4/2012. törvény, a BOE 2012. október 13‑i 247. száma, 73244. o.) előírta többek között a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott, a 4/2007 alkotmányos törvény második kiegészítő rendelkezésének 1. pontja szerinti speciális akkreditációval nem rendelkező oktatók munkaidejének csökkentését, teljes munkaidős alkalmazásukat részmunkaidős alkalmazássá alakítva.
11 Rodrigo Sanz 1983 óta dolgozik az UPM‑en, közelebbről az Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madridon (madridi építészeti főiskolai kar).
12 1989. november 7‑én határozott időre teljes munkaidőben foglalkoztatott köztisztviselőnek nevezték ki főiskolai tanári (profesor titular de escuela universitaria) álláshelyre. Feladatkörének leírása, munkaideje és munkabeosztása azóta nem módosult.
13 A 4/2007 alkotmányos törvény a spanyol egyetemi rendszer átszervezése érdekében előírta a főiskolai oktatók egyetemi oktatói testületbe történő integrációját, azzal a feltétellel, hogy az érintett oktató rendelkezik doktori fokozattal.
14 Továbbá a 4/2012 törvény által előírt költségcsökkentések érdekében meghozandó intézkedések keretében az UPM igazgatótanácsa úgy határozott, hogy csökkenti a munkaidejét azoknak a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazásban álló oktatóknak, akik nem rendelkeznek határozatlan időre kinevezett egyetemi docensi, határozott időre kinevezett egyetemi docensi vagy egyetemi tanári álláshely betöltéséhez szükséges akkreditációval, amelyek doktori fokozathoz vannak kötve.
15 Rodrigo Sanzot, aki nem rendelkezik doktori fokozattal, 2012. november 19‑én tájékoztatták arról, hogy teljes munkaidőben történő foglalkoztatását részmunkaidős foglalkoztatássá alakították át, és ennek megfelelően fizetését is csökkentették.
16 Rodrigo Sanz keresetet indított e határozat megsemmisítése iránt arra hivatkozva, hogy e határozat nem az oktatási követelményekre, és nem is a főiskolai tanszék sajátos igényeire, hanem kizárólag az egész egyetem költségeinek megszorításával összefüggő megfontolásokra reagál. Az említett határozat azzal, hogy kizárólag a határozott időre kinevezett köztisztviselőkre alkalmazandó, őket a hasonló, határozatlan időre kinevezett köztisztviselőkhöz képest kedvezőtlenebb bánásmódban részesíti.
17 Az UPM azt állítja, hogy a szóban forgó intézkedés olyan minőségbiztosításnak tekinthető, amely lehetővé teszi az oktatói és kutatói tevékenység, valamint az egyetemi oktatói testület igazgatási tevékenysége hatásfokának mérését. Az állami közigazgatási szerveket megillető önigazgatási jogkörre tekintettel ez az intézkedés a beiratkozások számának az utóbbi években tapasztalt csökkenésére adott válasznak tekinthető.
18 A kérdést előterjesztő bíróság, a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 8 de Madrid (madridi 8. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország) emlékeztet arra, hogy a keretmegállapodásban szereplő tilalom értelmében a határozott időre foglalkoztatott munkavállalók nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a velük összehasonlítható, állandó munkavállalók, csupán azért, mert határozott idejű munkaszerződéssel rendelkeznek.
19 A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a spanyol szabályozás, amely a főiskolai oktatóknak az egyetemi oktatói testületbe való integrációját megvalósítja, kifejezetten kimondja, hogy azok a személyek, akik nem rendelkeznek ezen utóbbi minősítéssel, az egyetemi oktatói testületbe való belépéskor megtartják pozíciójukat és jogosultságaikat. Márpedig az egyetem vezetése e rendelkezést valójában kizárólag a határozatlan időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott tanárokra alkalmazta, kizárva a határozott időre alkalmazott köztisztviselőket a határozatlan időre kinevezett köztisztviselők és a határozott időre kinevezett köztisztviselők közötti alapvető különbség alapján, nevezetesen hogy az előbbiek kiválasztási eljáráson vettek részt és számukra álláshelyet hoztak létre, míg az utóbbiak kinevezését kizárólag egy megüresedett álláshely betöltésére irányuló szükségességi és sürgősségi okok igazolják.
20 A kérdést előterjesztő bíróság szerint a betöltött álláshelyek jellemzői, a foglalkoztatás jellege, az elvégzendő feladatok és az előírt képzettség azonos a két oktatói kategória tekintetében. Megállapítható továbbá, hogy a munkaidő‑csökkentés egyetlen oka a költségvetési megszorítására irányuló törekvésben keresendő, miközben az érintett tanszék oktatással kapcsolatos szükségletei változatlanok, és a közelmúltban közzétett pályázati kiírások egyébiránt bizonyítják, hogy valójában továbbra is fennáll az igény ezen álláshely teljes munkaidőben való betöltésére.
21 A kérdést előterjesztő bíróságban következésképpen felmerül, hogy egy ilyen jellegű nemzeti szabályozás alkalmazása összhangban van‑e a keretmegállapodással, amennyiben a nem állandó személyi állományhoz tartozó oktatók munkaidejének a felére való csökkentéséhez vezet, ha ezen oktatók nem rendelkeznek doktori fokozattal, miközben azon, határozatlan időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott oktatók, akiknek nincs doktorátusuk, teljes egészében megőrzik jogaikat, és nem éri őket hátrány.
22 Ilyen körülmények között a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n° 8 de Madrid (madridi 8. sz. közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1) Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodás 4. szakaszát akként kell e értelmezni, hogy az kizárja azt, hogy az említetthez hasonló szabályozás azon egyetlen tény alapján lehetővé tegye a munkaidő csökkentést, hogy határozott időre kinevezett köztisztviselőről van szó?
– Az eltérő bánásmódot igazoló objektív oknak tekinthető‑e a költségcsökkentést szükségessé tevő azon gazdasági helyzet, amelyre a költségvetési keret csökkentése kötelez?
– Az eltérő bánásmódot igazoló objektív oknak tekinthető‑e a közigazgatási szerv önigazgatási jogosultsága?
2) Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodás 4. szakaszát úgy kell e értelmezni, hogy a közigazgatási szerv önigazgatási jogkörét mindig és minden esetben korlátozza a hátrányos megkülönböztetés vagy a szerv alkalmazásában álló munkavállalók közötti eltérő bánásmód alkalmazása tilalmának kötelezettsége, a határozatlan időre kinevezett vagy határozott időre kinevezett, alkalmi vagy időleges köztisztviselői minősítésüktől függetlenül?
3) Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodás 4. szakaszával ellentétesnek tekinthető‑e 2007. április 12‑i 4/2007. sz. alkotmányos törvény második kiegészítő rendelkezése 3. pontjának értelmezése és alkalmazása, amennyiben ez lehetővé teszi, hogy a státusszal rendelkező főiskolai oktatók a státusszal és doktori fokozattal rendelkező egyetemi oktatók testületébe történő besorolási eljárásában megtarthassák valamennyi jogukat és teljes mértékben megőrizhessék oktatói minőségüket annak ellenére, hogy nem rendelkeznek doktori fokozattal, míg a státusszal rendelkező, határozott időre kinevezett főiskolai oktatóknak ezt nem biztosítja?
4) Amennyiben a doktori fokozatra objektív igazolásként lehet hivatkozni ahhoz, hogy az e fokozattal nem, de státusszal rendelkező határozott időre kinevezett főiskolai oktatókkal szemben 50%‑os munkaidő csökkentést alkalmazzanak, amely azonban nem érinti a státusszal rendelkező határozatlan időre kinevezett főiskolai oktatókat, akik szintén nem rendelkeznek doktori fokozattal, ez hátrányosan megkülönböztető jelleggel bír‑e és ezért a keretmegállapodás 4. szakaszával ellentétesnek tekinthető‑e?”
23 Kérdéseivel, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügy tárgyát képező, amely az egyetemi rendszer átszervezése keretében lehetővé teszi az érintett tagállam illetékes közigazgatási szervei számára, hogy felére csökkentsék a határozatlan időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók munkaidejét azért, mert nem rendelkeznek doktori fokozattal, míg azok a főiskolai oktatók, akik határozatlan időre kinevezett köztisztviselői minőséggel rendelkeznek, de doktori fokozattal szintén nem, nem tartoznak ugyanezen intézkedés hatálya alá.
24 Eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében a Bíróság, ha az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek, az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
25 A jelen ügyben ezt a rendelkezést kell alkalmazni. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a válasz ugyanis egyértelműen levezethető a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, különösen a 2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509); a 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres (C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819); a 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557); a 2012. október 18‑i Valenza és társai (C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646); a 2013. december 12‑i Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830) és a 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683) ítéletből, valamint a 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzésből (C‑631/15, EU:C:2016:725).
26 Először is, ezen ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az 1999/70 irányelvet és a keretmegállapodást valamennyi olyan munkavállalóra alkalmazni kell, aki díjazás ellenében végez munkát az őt a munkáltatójához kötő, határozott idejű munkaviszony keretében (2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 28. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 42. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, 40. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 27. pont).
27 A keretmegállapodásban szereplő előírások tehát alkalmazandók a közigazgatási szervekkel és a közszféra egyéb jogalanyaival létesített, határozott idejű munkaszerződésekre és munkaviszonyokra (2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 28. pont).
28 Mivel Rodrigo Sanz több mint 30 éven keresztül többféle oktatói feladatot is ellátott az UPM‑en határozott időre kinevezett köztisztviselőként több, határozott időre szóló kinevezés keretében, ő az 1999/70 irányelv és a keretmegállapodás hatálya alá tartozik.
29 Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy a keretmegállapodás 1. szakaszának a) pontja értelmében a keretmegállapodás egyik célja a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazásával javítani a határozott ideig tartó munkaviszony minőségét. Ugyanígy a keretmegállapodás preambuluma harmadik bekezdésében kifejti, hogy a keretmegállapodás „a szociális partnerek azon szándékát mutatja, hogy általános kereteket állapítsanak meg az egyenlő bánásmód biztosításához a határozott időre alkalmazott munkavállalók számára, védelemben részesítve őket a hátrányos megkülönböztetéssel szemben”. Az 1999/70 irányelv (14) preambulumbekezdése e tekintetben azt mondja ki, hogy a keretmegállapodás célja többek között a határozott ideig tartó munkaviszony minőségének javítása olyan minimumkövetelmények előírásával, amelyek garantálni tudják a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének alkalmazását (2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09, C‑456/09, EU:C:2010:819, 47. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 25. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 31. pont).
30 A keretmegállapodásnak – különösen 4. szakaszának – célja az említett elv határozott időre alkalmazott munkavállalókra történő alkalmazása, annak érdekében, hogy megakadályozható legyen az, hogy az ilyen jellegű munkaviszonyt a munkáltató arra használja, hogy megfossza e munkavállalókat azon jogoktól, amelyek a határozatlan időre alkalmazott munkavállalóknak járnak (2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso‑ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 37. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 48. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 26. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 32. pont).
31 A keretmegállapodás által követett célokra tekintettel annak 4. szakaszát tehát úgy kell értelmezni, hogy az az uniós szociális jog valamely elvét fejezi ki, amely nem értelmezhető megszorítóan (lásd ebben az értelemben: 2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 38. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 49. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 27. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 33. pont).
32 Ezért a Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak meghatározásához, hogy valamely intézkedés a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja szerinti „munkafeltételek” körébe tartozik‑e, a döntő kritérium pontosan a munkára vonatkozó kritérium, azaz a munkavállaló és munkáltatója között fennálló munkaviszony (lásd ebben az értelemben: 2013. december 12‑i Carratù‑ítélet, C‑361/12, EU:C:2013:830, 35. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 28. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 34. pont).
33 E vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a Bíróság előtt benyújtott ügyiratokból kitűnik, hogy a munkaidő felére csökkentése és a díjazás ebből következő csökkentése teljes egészében megfelel a jelen végzésben hivatkozott döntő szempontnak, azokat tehát úgy kell tekinteni, mint amelyek a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett „munkafeltételek” fogalma alá tartoznak.
34 Végül az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy ami a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja szerinti munkafeltételeket illeti, a határozott időre alkalmazott munkavállalók nem részesülhetnek kedvezőtlenebb bánásmódban, mint a határozatlan időre alkalmazott, hasonló helyzetben lévő munkavállalók, hacsak az ilyen bánásmódot objektív okok nem igazolják (lásd ebben az értelemben: 2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 42. és 47. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 53. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 56., 57. és 64. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 34. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 40. pont).
35 A jelen ügyben nem vitatott, hogy eltérő bánásmód valósul meg a határozott időre alkalmazott köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók, valamint a határozatlan időre alkalmazott köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók között, amennyiben csak az előbbiek tekintetében van előírva munkaidejük felére csökkentése, és ebből következően jövedelmük csökkentése abból az egyetlen okból, hogy nem rendelkeznek doktori fokozattal.
36 A megállapítást nyert egyenlőtlen bánásmódra tekintettel elsőként azt kell megvizsgálni, hogy a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók, valamint a határozatlan időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók összehasonlítható helyzetben vannak‑e.
37 Az „összehasonlítható határozatlan időre alkalmazott munkavállaló” fogalma a keretmegállapodás 3. szakaszának 2. pontjában úgy került meghatározásra, mint „határozatlan időre szóló munkaszerződéssel vagy munkaviszonnyal rendelkező munkavállaló, aki ugyanannál a vállalkozásnál dolgozik, és akit a képesítések/képességek szempontjából ugyanolyan vagy hasonló munkára/tevékenységre alkalmaztak (2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 42. pont).
38 Annak értékeléséhez, hogy a munkavállalókat a keretmegállapodás értelmében ugyanolyan vagy hasonló munkára alkalmazzák‑e, e keretmegállapodás 3. szakasza 2. pontjának és 4. szakasza 1. pontjának megfelelően azt kell vizsgálni, hogy bizonyos tényezők – mint például a munka jellege, a képesítési feltételek és a munkafeltételek – összessége alapján e munkavállalókat összehasonlítható helyzetben lévőknek lehet‑e tekinteni (2012. október 18‑i Valenza és társai ítélet, C‑302/11, C‑305/11, EU:C:2012:646, 42. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 40. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 43. pont).
39 Jóllehet főszabály szerint a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megállapítása, hogy a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók és a köztisztviselői jogállással rendelkező főiskolai oktatók összehasonlítható helyzetben vannak‑e (lásd analógia útján: 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 67. pont; 2012. október 18‑i Valenza és társai ítélet, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 43. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 42. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 44. pont), az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben foglalt információkból egyértelműen kitűnik, hogy e két oktatói kategória tekintetében a betöltött munkahelyek jellemzői, a végzett munka jellege, az elvégzendő feladatok és az előírt szakképesítés azonos.
40 Ebből az következik, hogy az egyetlen olyan tényező, amely alapján a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók és a köztisztviselői jogállással rendelkező főiskolai oktatók helyzete eltérhet egymástól, az előbbieket munkáltatójukhoz kötő munkaviszony időszakos jellege.
41 Mivel az oktatók e két kategóriájának helyzete összehasonlítható, másodszor azt kell megvizsgálni, hogy van‑e olyan, a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja szerinti objektív ok, amely igazolhatja a jelen végzés 35. pontjában megállapított eltérő bánásmódot.
42 E tekintetben nem tekinthető a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja szerinti, a határozott időre alkalmazott munkavállalók és a határozatlan időre alkalmazott munkavállalók közötti eltérő bánásmódot igazoló „objektív oknak”, hogy ezt az eltérő bánásmódot általános és absztrakt nemzeti norma, például törvény vagy kollektív szerződés írja elő (lásd ebben az értelemben: 2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 57. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 54. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 72. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 46. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 48. pont).
43 A közigazgatás személyi állománya tekintetében a munkavégzés puszta ideiglenes jellegéhez fordulás nem minősülhet tehát a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja értelmében vett objektív oknak (2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 56. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 74. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 47. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 49. pont).
44 A határozott időre alkalmazott munkavállalók és a határozatlan időre alkalmazott munkavállalók között a munkafeltételeket illetően alkalmazott eltérő bánásmódot ugyanis nem igazolhatja az – általános és absztrakt módon – a magára a foglalkoztatás időtartamára utaló szempont. Az 1999/70 irányelv és a keretmegállapodás célkitűzéseit lényegüktől fosztaná meg annak elismerése, hogy valamely munkaviszony ideiglenes jellege önmagában elegendő az ehhez hasonló eltérő bánásmód igazolásához. Az ilyen kritérium alkalmazása – a határozott ideig tartó munkaviszony minőségének javítása, valamint az egyenlő bánásmód előmozdítása helyett, amelyek elérésére mind az 1999/70 irányelv, mind pedig a keretmegállapodás törekszik – a határozott időre alkalmazott munkavállalók számára kedvezőtlen helyzet állandósítását eredményezné (2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 57. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 50. pont).
45 Az említett fogalom tehát azt követeli meg, hogy ezt az egyenlőtlen bánásmódot a szóban forgó munkafeltételeket jellemző, pontosan meghatározott és konkrét tényezők megléte igazolja, abban az egyedi kontextusban, amelyben az felmerül, objektív és átlátható szempontokon alapulva, annak megvizsgálása érdekében, hogy ezen egyenlőtlenség valós igényeknek felel‑e meg, alkalmas‑e a kitűzött cél elérésére, és ahhoz szükséges‑e. Az említett tényezők eredhetnek például azon feladatok különös jellegéből vagy sajátos jellemzőiből, amelyek ellátására a határozott időre szóló szerződéseket megkötötték, illetve – adott esetben – a valamely tagállam által elérni kívánt jogszerű szociálpolitikai célból (2007. szeptember 13‑i Del Cerro Alonso ítélet, C‑307/05, EU:C:2007:509, 53. és 58. pont; 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 55. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 73. pont; 2016. szeptember 14‑i de Diego Porras ítélet, C‑596/14, EU:C:2016:683, 45. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 51. pont).
46 A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az UPM úgy ítéli meg, hogy az egyenlőtlen bánásmódot igazolja olyan objektív okok fennállása, mint amilyen az, hogy a főiskolák költségvetési megszorításokkal szembesülnek, vagy a hallgatói beiratkozások számának csökkenése, amely okok önigazgatási jogkörének alapján lehetővé teszik a számára, hogy ezen egyetem határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott oktatóinak munkaidejét a felére csökkentse.
47 A tagállamok – arra a széles mozgástérre tekintettel, amellyel a saját közigazgatási rendszerük kialakítását illetően rendelkeznek – főszabály szerint az 1999/70 irányelv és a keretmegállapodás megsértése nélkül előírhatnak szolgálati időre vonatkozó feltételeket bizonyos állások betöltéséhez, a belső előléptetésre való pályázás lehetőségét a hivatásos köztisztviselőkre korlátozhatják, illetve megkövetelhetik e köztisztviselőktől, hogy bizonyítsák, rendelkeznek a kiválasztási eljárás tárgyát képező csoportnál eggyel alacsonyabb csoportnak megfelelő szakmai tapasztalattal (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 76. pont; 2012. október 18‑i Valenza és társai ítélet, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 57. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 53. pont).
48 Mindazonáltal e mérlegelési mozgástér ellenére a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezen, eltérő bánásmódhoz vezető korlátozásokat átlátható módon alkalmazzák, és ezen alkalmazás ellenőrizhető legyen annak megakadályozása érdekében, hogy a határozott időre alkalmazott munkavállalók kizárólag a szolgálati idejüket és a szakmai tapasztalatukat igazoló munkaszerződés vagy munkaviszony időtartama alapján kedvezőtlen bánásmódban részesüljenek (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 77. pont; 2012. október 18‑i Valenza és társai ítélet, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 59. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 54. pont).
49 Ha valamely kiválasztási eljárás keretében az ilyen eltérő bánásmód abból ered, hogy figyelembe kell venni az ezen eljárással betölteni kívánt állásra vonatkozó, az ideiglenes alkalmazott és a munkáltatója közötti munkaviszony határozott időtartamán kívüli objektív követelményeket, az említett eltérő bánásmód igazolható lehet a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja és/vagy 4. pontja értelmében (2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 79. pont; 2012. október 18‑i Valenza és társai ítélet, C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 61. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 55. pont).
50 Ezzel szemben egy olyan általános és absztrakt szabály alkalmazása, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amely a főiskolai oktatók munkaidejének a felére történő csökkentését írja elő azon egyetlen okból kifolyólag, hogy őket határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazzák, és nem rendelkeznek doktori fokozattal, anélkül hogy tekintetbe venne más objektív és átlátható szempontokat, amelyek közelebbről a szóban forgó alkalmazás jellegére vagy tárgyára vonatkoznának, nem felel meg a jelen végzés fenti pontjaiban hivatkozott ítélkezési gyakorlat követelményeinek.
51 Ugyanis egy ilyen szabály alkalmazása azon az általános előfeltevésen nyugszik, amely szerint a főiskolai oktatók munkaviszonyának határozott idejű jellege önmagában igazolja az oktatók e kategóriája tekintetében alkalmazott eltérő bánásmódot azon oktatókhoz képest, akik köztisztviselői jogállással rendelkeznek, jóllehet az oktatók e két kategóriája hasonló feladatokat lát el. Egy ilyen előfeltevés ellentmondásban van az 1999/70 irányelv és a keretmegállapodás céljaival.
52 Ezt e megállapítást nem vonhatja kétségbe az az érv, amely szerint a határozott időre kinevezett köztisztviselőkkel szemben alkalmazott eltérő bánásmódot igazolják mind az egyetemi oktatótestület igazgatására vonatkozó intézkedések, mind az érintett tagállam által előírt költségvetési megszorítások, amennyiben a Bíróság már kimondta, hogy a költségvetési megfontolások, ideértve a szigorú személyzeti igazgatás biztosításának szükségességére vonatkozó megfontolásokat is, nem igazolhatják a hátrányos megkülönböztetést (lásd ebben az értelemben: 2003. október 23‑i Schönheit és Becker ítélet, C‑4/02 és C‑5/02, EU:C:2003:583, 85. pont; 2010. április 22‑i Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols ítélet, C‑486/08, EU:C:2010:215, 46. pont).
53 Ugyanis, bár költségvetési megfontolások szolgálhatnak valamely tagállam szociálpolitikai döntéseinek alapjául, és befolyásolhatják az általa elfogadni kívánt szociális védelmi intézkedések jellegét és terjedelmét, önmagukban nem minősülnek e politika céljának és következésképpen nem igazolhatják olyan nemzeti szabályozás alkalmazását, amely a határozott időre alkalmazott munkavállalók tekintetében kedvezőtlenebb eltérő bánásmódhoz vezet (lásd analógia útján: 2013. október 24‑i Thiele Meneses ítélet, C‑220/12, EU:C:2013:683, 43. pont; 2014. november 26‑i Mascolo és társai ítélet, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 és C‑418/13, EU:C:2014:2401, 110. pont; 2016. szeptember 21‑i Popescu‑végzés, C‑614/15, EU:C:2016:726, 63. pont).
54 E tekintetben az UPM‑nek az egyetemek személyzeti igazgatására, valamint a költségvetési megszorításokra vonatkozó érvei ugyancsak nem objektív és átlátható szempontokon alapulnak. Ezeknek az érveknek ráadásul ellentmondanak a tények, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság maga is megjegyezte, hiszen az érintett szolgáltatásokhoz fűződő szükségletek változatlanok, hiszen az álláshelyek teljes munkaidőben való betöltésére vonatkozó, közelmúltban közzétett hirdetések is az ellenkezőjét bizonyítják.
55 Hozzá kell tenni, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontja feltétlen és kellően pontos ahhoz, hogy arra magánszemélyek valamely nemzeti bíróság előtt az állammal szemben hivatkozhassanak (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑i Gavieiro Gavieiro és Iglesias Torres ítélet, C‑444/09 és C‑456/09, EU:C:2010:819, 78–83. pont; 2011. szeptember 8‑i Rosado Santana ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 56. pont; 2016. szeptember 21‑i Álvarez Santirso végzés, C‑631/15, EU:C:2016:725, 59. pont).
56 A fenti megfontolások fényében az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügy tárgyát képező, amely az egyetemi rendszer átszervezését célzó intézkedések keretében lehetővé teszi az érintett tagállam illetékes közigazgatási szervei számára, hogy felére csökkentsék a határozatlan időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók munkaidejét azért, mert nem rendelkeznek doktori fokozattal, míg azok a főiskolai oktatók, akik határozatlan időre kinevezett köztisztviselői minőséggel rendelkeznek, de doktori fokozattal szintén nem, nem tartoznak ugyanezen intézkedés hatálya alá.
57 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28‑i 1999/70/EK tanácsi irányelv mellékletét képező, 1999. március 18‑án megkötött, a határozott ideig tartó munkaviszonyról szóló keretmegállapodás 4. szakaszának 1. pontját akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes egy olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügy tárgyát képező, amely az egyetemi rendszer átszervezését célzó intézkedések keretében lehetővé teszi az érintett tagállam illetékes közigazgatási szervei számára, hogy felére csökkentsék a határozott időre kinevezett köztisztviselőként alkalmazott főiskolai oktatók munkaidejét azért, mert ezen oktatók nem rendelkeznek doktori fokozattal, míg azok a főiskolai oktatók, akik határozatlan időre kinevezett köztisztviselői minőséggel rendelkeznek, de doktori fokozattal szintén nem, nem tartoznak ugyanezen intézkedés hatálya alá.
i A jelen szöveg 23., 56. pontjában és a rendelkező részében az első elektronikus közzétételt követően nyelvi módosítás történt.

matches: BÍRÓSÁG Bíróság BÍRÓSÁG Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
Itt a titkos magyar fegyver | Promenád.hu - a vidék hírportálja
Ha Magyarország és a két másik tagállam nem kezdi meg a következő néhány hétben a menedékkérők áthelyezését, a Bizottság mérlegelni fogja a kereset benyújtását az Európai Bírósághoz – jelentette ki szerdán Dmitrisz Avramopulosz, a migrációért felelős uniós biztos azt követően, hogy a luxembourgi testület elutasította a kötelező menekültkvóta megsemmisítését kérő magyar és szlovák beadványt.
Új jogi csata körvonalazódik azt követően, hogy az Európai Bíróság szerdai ítéletében elutasította a kötelező menekültkvóta megsemmisítését szorgalmazó magyar és szlovák keresetet. „A jogi csata most kezdődik” - üzente Budapestről Trócsányi László, igazságügyi miniszter, arra célozva, hogy a magyar kormány a menekültkvótákról szóló tanácsi határozat sikertelen megtámadása után a Bizottság által néhány hónapja elindított kötelezettségszegési eljárás keretében harcol majd az igazáért - írja a BruxInfo.
Szijjártó Péter, külügyminiszter hangsúlyozta, hogy az Európai Bíróság szerdai ítélete ellenére – amelyben jogilag szentesítette a menedékkérők kötelező elosztásáról szóló tanácsi határozatot – a magyar kormány nem fog átvenni egyetlen „bevándorlót vagy menedékkérőt sem” az általa vitatott mechanizmus keretében.
Trócsányi azzal érvelt, hogy a kvótaper tárgya a minősített többséggel elfogadott tanácsi határozat érvényessége, nem pedig a kötelező áthelyezés végrehajtása volt.
„Ez nem olyan döntés, ami minket végrehajtási helyzetbe hoz. Nem arról van szó, hogy be kell fogadnunk bevándorlókat”
- tette hozzá a külügyminiszter. A bírósági ítélet elemzők szerint valóban nem foglalkozik a tanácsi határozat végrehajtásával, de a döntés jogi szentesítése azt jelenti, hogy a tagállamoknak 2017. szeptember vége előtt végre kellett volna hajtaniuk azt. Ezt valójában csak kevés tagállamról lehet elmondani, a többség vagy elmarad a számára meghatározott kvótától, vagy – mint Magyarország – eddig senkit nem vett át és nem is tett ilyen jellegű vállalást.
Dmitrisz Avramopulosz, migrációs ügyi biztos elhárította, hogy jogi győzelemnek tekintse a Bizottság szempontjából az Európai Bíróság ítéletét. Mindazonáltal úgy vélte, hogy a bírósági ítélet a Bizottság által javasolt mechanizmus jogi megalapozottságát igazolta. Ezért felszólította a tagállamokat, hogy mindennek fényében is haladéktalanul mutassanak szolidaritást Görögországgal és Olaszországgal, ahol még hozzávetőleg 10-12 ezer nemzetközi védelemre jogosult személy várhat a szeptember 26-i határidő lejárta előtt áthelyezésre.
A görög nemzetiségű biztos közölte, hogy a Bizottság még néhány hétig kivár, hátha a három eljárás alá vont tagország, Magyar-, Cseh-, és Lengyelország hozzáállásában változás következik be, és ezt követően fontolóra veszi a kötelezettségszegési eljárás újabb szakaszba léptetését. Ez azt jelentheti, hogy a Bizottság még ősszel, várhatóan októberben az Európai Bíróság elé viszi a kvótaügyet.
Bizottsági illetékesek és a magyar miniszterek szavából is kiderül, hogy ez az eljárás és per lehet az a fórum, ahol immár nem a tanácsi határozat jogszerűségének kimondása a tét, hanem a három ország elmarasztalása annak végre nem hajtása miatt. Trócsányi László jelezte, hogy a magyar fél teljesen új érvekkel fut neki a következő várható bírósági eljárásnak, amiben egyes vélemények szerint nem valószínű, hogy lesz ítélet a jövő áprilisi magyar parlamenti választások előtt.
Avramopulosz kérdésre válaszolva túl erősnek nevezte azt az állítást, miszerint Magyarország a bírósági ítélet végrehajtásának megtagadásával olyat tenne, ami megkérdőjelezné valamilyen formában a helyét a közösségben. Ehelyett arra utalt, hogy
a Bizottság továbbra is a meglévő jogi keretek és politikai párbeszéd útján kívánja közelíteni az álláspontot, és meggyőzni Budapestet,
hogy álljon be a sorba és vegye ki a részét a szolidaritásból, ami szavai szerint nem lehet á la carte.
A magyar igazságügyi miniszter szerint a majdani perben az lehet a magyar fél egyik jogi érvelése, hogy a kötelező áthelyezési mechanizmus szeptember 26-i lejárta után megszűnik a tagállamok jogi kötelezettsége a végrehajtásra. Az Európai Bizottság azonban határozottan vitatja ezt az álláspontot.
Miközben Trócsányi szerint az Európai Bíróság szerdai ítélete a magyar álláspontot igazolja, addig Brüsszelben éppen ennek az ellenkezőjére hívják fel a figyelmet. Érvelésük szerint ugyanis azzal, hogy a Bíróság szeptember 26-át jelölte meg a kétéves átmeneti mechanizmus utolsó napjának (vagyis az eddig az időpontig beérkező és arra jogosult menedékkérők lehetnek az áthelyezés alanyai), egyúttal elismerte, hogy a jogi kötelezettség ezután is fennáll. Hiszen az eljáráson átesett menedékkérők fizikai áthelyezése csak ezt követően történhet.
A Bizottságnál elismerik, hogy a 120 ezer (majd ténylegesen 98 ezer) fő helyett az áthelyezési mechanizmusban résztvevő személyek száma végül nem lesz több 40-50 ezernél. Eddig közel 29 ezer főt osztottak el egymás között a tagállamok, ami a teljes létszám 25 százaléka. Mivel az akkor tervezettnél kevesebb személyről van szó, ezért a tagállami kvótákat sem kell feltétlenül teljesen kitölteni.
Mindebből az is következhet, hogy Magyarországnak végső soron akkor sem kellene a kvótájában megállapított 1294 főt átvennie, ha a második bírósági ítélet is kedvezőtlen lesz számára.
Egyes vélemények szerint könnyen előfordulhat, hogy
végül már nem is marad áthelyezendő menedékkérő, mire a különféle jogi procedúrák befejeződnek, így a kormány elérheti a célját.
BrüsszelMagyarországEUkvótaper

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Csendháborítás - a német joggyakorlat tükrében - Német ügyek
Csendháborítás – a német joggyakorlat…
A nyugalom megzavarása elleni fellépés jogi lehetőségei
Az állam, a tartományok és az önkormányzatok különféle törvényekre és rendeletekre támaszkodhatnak a nyugalom megzavarása elleni eljárásokban:
Bundesimmissionsschutzgesetz (országos immisszióellenőrzési törvény)
Landesimmissionsschutzgesetze (tartományok immisszióellenőrzési törvényei)
Kommunale Verordnungen bezüglich Ruhestörung (önkormányzati rendelkezések csendháborításokra)
Mindezeket a jogalapokat támogatja a szabálysértések elleni törvény (Ordnungswidrigkeitengesetz / OWiG), amely 117. paragráfusában a kimondja:
„Szabályt sértően cselekszik az, aki indokolatlanul vagy pedig megengedhetetlen mértékben ill. a körülmények figyelembevételével olyan elkerülhető mértékű zajokat okot, amelyek a nyilvánosságot vagy a szomszédságot jelentős mértékben megterhelik vagy pedig képesek másik ember egészségének károsítására“.
Figyelembe kell azonban a zaj megítélésénél venni azt is, hogy nagy forgalmú utcák valamint stadionok, repülőterek berepülő folyosói, a szomszédságban élő hivatásos zenészek valamint vendéglátó helységek zaja jóllehet kellemetlen lehet az embernek, de nem mindig kerülhető el – és ezért nem számít hagyományos értelemben csendháborításnak sem.
Milyen zajok számítanak csendháborításnak?
mindenfajta, járművek által előidézett zaj
állatok okozta zajok
hangos muzsika
Nem feltétlenül lehet minden lármát azonnal csendháborításnak tekinteni. Elsőként mindig azt kell eldönteni, hogy az okozott zaj elkerülhető-e vagy sem.
Egy bíróság például ítéletében arra kötelezett egy kutyatulajdonost, hogy akadályozza meg kutyájának éjszakai ugatási rohamait. Egy másik bírói ítélet szerint a kakaskukorékolás hajnali 3 órakor megengedett, mert ez helyileg megszokottnak tekinthető és ezért nem számít a nyugalom megzavarásának. Egy berlini bíróság hasonlóképpen vélekedett: a békák brekegése, ami egy lakót annyira zavart, hogy eltávolításukat követelte nem számít csendháborításnak és ezért élni kell vele.
Zajt okozó gépek és berendezések használatát a Geräte- und Maschinenlärmschutzverordnung (gépek és berendezések zajvédelmi rendelete) szabályozza. A 32. BImSchV (Verordnung zur Durchführung des Bundes-Immissionsschutzgesetz) 7. paragrafusának 1. bekezdése szerint ilyen berendezéseket lakó- és üdülőterületeken munkanapokon 7.00-20.00 óráig üzemeltethetnek, vasár- és ünnepnapokon pedig egyáltalán nem. Külön elbírálás alá esnek a nagyon zajos gépek, mint pl. a lombfújók: ezekkel munkanapokon csak 9.00 – 13.00 valamint 15.00 – 17.00 óra között szabad dolgozni.
Figyelem: önkormányzati rendeletek ettől eltérően a fűnyírást és ahhoz hasonló, géppel előidézett zajokat este 19 óráig is engedélyezhetnek.
Hogyan ítéli meg a bérleti jog a csendháborítást?
A nyugalom megzavarásával kapcsolatos általános érvényű törvények és rendelkezések mellett a legtöbb bérleti szerződés és házirend tartalmazza azokat az időszakokat, amikor minden lármát el kell kerülni – a nyugalmi időkről (Ruhezeiten) van szó. Így például a mindenhol érvényes éjszakai nyugalmat este 22.00-től reggel 6.00 óráig be kell tartani. Minden bérlőnek úgy kell viselkednie, hogy az általa okozott zajok ne zavarják a szomszédokat; ez elsősorban a zenehallgatásra, a tévézésre, a hangoskodásra, mulatozásra és az állatok tartására vonatkozik.
A szomszéd lakásokból átszűrődő gyerekzajt el kell viselni, azonban a szex közbeni hangos nyögést és lihegést tűrhetetlen zaklatásnak tekintik és a bérlők kötelezve vannak azok elkerülésére.
Ha valamelyik bérlő nem tartja be a házirendet, akkor fel lehet neki mondani. Ennek feltétele az előzetesen megtett felszólítás a zajongás abbahagyására valamint a bérlő írásbeli figyelmeztetése (Abmahnung).
Ha a bérlő erre nem reagál és tovább lármázik, akkor jogi szempontból az azonnali felmondás is lehetséges. Így ítélt a bíróság egy bérlő esetében, aki egy több lakásos házban figyelmeztetések ellenére éjszakánként ismételten az átlagosnál nagyobb hangerővel zenét hallgatott.
De ez nem minden esetben számít felmondási oknak. Egy bírói ítélet elutasította annak a bérlőnek keresetét, aki szomszédját perelte be, mert az a lakásában évente egyszer-kétszer hangos bulit tartott. A bírói ítélet szerint semmi kivetnivaló nincs az ilyesfajta partikban mindaddig, amíg azok rendszeressé nem válnak.
A bérbeadó jogai csendháborítás esetén
Nincs olyan bérbeadó, aki szívesen adná ki lakását olyanoknak, akik feltűnnek a nyugalom megzavarása miatt. Hiszen ez egyrészt komoly mértékben zavarja a ház békéjét, másrészt a megzavart lakóknak joguk van a bér csökkentését követelni, ami viszont megint a bérből származó bevételek csökkenését jelenti a bérbeadónak. Az ilyen esetek elkerülésére annak a következő jogi lehetőségek állnak rendelkezésére:
a zavart okoz bérlő felszólítása a csendháborítás jövőbeni mellőzésére
írásbeli figyelmeztetés (Abmahnung) a csendzavarás miatt
a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárás (Unterlassungsklage) benyújtása további zavarások megakadályozása céljából
határidőhöz kötött felmondás
A bérbeadónak ezenkívül jogában áll a zaklatott bérlőknek nyújtott bércsökkentést a zavart okozó bérlőn behajtani.
Bérlők jogai a nyugalmat megzavaró másik bérlők felé
Minden bérlőnek el kell a szomszédok által okozott, normális mértékű zajokat fogadnia. Ezért ajánlatos első intézkedésként a felmerült problémát a zaj okozójával beszélgetés keretében tisztázni; ha ez nem vezet eredményre és az érintett nem kap kielégítő választ, akkor hívhatja a rendőrséget vagy jogsértés megszüntetésére irányuló eljárást (Unterlassungsklage) indíthat a zaj okozója ellen. Nem szabad azonban soha elfelejteni, hogy a csendháborítás miatt érzett panasz gyakran szubjektív megérzésből fakad és nem mindig teljesíti a tényleges csendháborítás tényét. Így például semmi kivetnivaló nincs abban együttélés szempontjából, ha a szomszéd lakásban rövid, de hangos viták zajlanak, ezeket el kell tűrnie minden szomszédnak. Viszont olyan veszekedések, amelyek fél óránál hosszabb ideig tartanak már az éjszakai nyugalom megzavarásának számítanak bírói ítéletek szerint.
Gyakorta megtörténik, hogy a lakás bérbeadója kezdetben észre sem veszi mi folyik bérleményében, mert ő maga nem lakik a házban. Ezért az érintett bérlők dolga a bérbeadót az előállott helyzetről tájékoztatni ahhoz, hogy az szükség esetén jogi lépésekhez tudjon folyamodni. Ha az állapot továbbra sem javul, akkor a bérlőknek joguk van a bér csökkentésére. Gyakran sokat segíthet a helyi rendőrség bevonása is. Ha ez nem vezet kellő eredményre, akkor be lehet ügyvédet is kapcsolni. Az sok esetben tud tippet, tanácsot adni a csendháborítás leküzdésére.
Vendéglátó helyek által okozott csendháborítás
Különleges elbírálás alá esnek a vendéglátóipari intézmények, mert ezek általában engedélyekkel rendelkeznek ahhoz, hogy 22.00 órán túl és így az éjszakai nyugalom időszakában is üzemelhessenek. Az éttermek tőszomszédságában lakókat a kiszűrődő zaj gyakran erősen érinti. Ez azonban még nem jelenti azt, hogy olyan, klasszikus értelemben vett csendháborítás álljon fenn, ami az éjszakai kötelező zárvatartási idő (Sperrzeit) kényszerű meghosszabítását vonná maga után. Egy bíróság ezzel kapcsolatban úgy ítélkezett, hogy a Sperrzeit kiterjesztése csak bizonyíthatóan kiváltó okok fennállása esetében lehetséges. Ha ezek nem adottak, akkor az önkormányzatok sem tehetnek semmit a zajkeltés ellen. De a bérlőknek ilyen, a vendéglátó helységek által előidézett, különösen zavaró zajkeltés esetében mindig van joguk a lakbér csökkentésére. Egy példaesetben a bíróság 38%-os bércsökkentést ítélt meg egy lakónak, akinek lakóházában a földszinten Imbissbude-t, utcai ételárusítást működtettek. A vendéglátó hely üzemeltetőjének gondoskodnia kell arról, hogy a környező lakások lakóit üzeme ne zavarja. Egy másik bíróság ítélete szerint szélsőséges esetben ez a működési engedély bevonását is vonhatja maga után.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
NAGY ÉVA - HAMAROSAN KÁRTYAVÁRKÉNT OMLIK ÖSSZE A DEVIZAHITELNEK NEVEZETT CSALÁS-SOROZAT - Nemzeti Civil Kontroll
NAGY ÉVA – HAMAROSAN KÁRTYAVÁRKÉNT OMLIK ÖSSZE A DEVIZAHITELNEK NEVEZETT CSALÁS-SOROZAT
A devizahitelnek nevezett fércmunka teljes tartalmában és minden pontjában semmis, a szemétre való.
Ezen szerződések a szerződő felek nevén kívül más helytálló, és törvényes részt nem tartalmaznak.
A szerződéseket jelenleg a Kúria jogegységi határozatai tartják egészben.
Nem tudom, hogy mikor jut valakinek eszébe, hogy ezeket meg kell támadni először az Alkotmánybíróságon, majd az EU-ban.
Mert a Kúria sorozatosan túllép saját hatáskörén, és jogot alkot.
A Kúria csak a legfőbb jogalkalmazó, ebben a minőségében is számtalanszor megbukott, mert olyan törvényi hivatkozásokat alkalmaz, ami nem is létezik, legfeljebb a saját újraértelmezett kiadásában.
De ahhoz aztán tényleg semmi joga, hogy törvényeket alkosson, vagy a hazai és az uniós joggal szembe helyezkedve érvénybe helyezzen többszörösen semmis szerződéseket.
Fel kell tenni valakinek a kérdést: A Kúria kinek az érdekét képviseli, ha sem a jognak nem szerez érvényt, sem az adósok érdekét nem hagyja érvényesülni?
A válasz egyértelmű. Ha a Kúria nem a törvények betartását, a jog és igazságot védelmezi, nem az adósok érdekét képviseli, akkor a válasz nem lehet más, mint az, hogy a csaló bankokét.
Ennek legpregnánsabb bizonyítéka az illetékekről szóló határozata, a 6/2013.PJE, és a 2013.július 4-i, valamint a 2014.június 16-i ítéletek mind a semmis szerződések érvénybehelyezése tárgyába mutatnak, ahogy a Kúria minden eddigi tevékenysége abba az irányba halad, hogy Magyarországon ne lehessen kimondani a deviza alapú hitelek teljes semmisségét.
A részleges semmisségért pedig a parlament adósmentő csomagja után ne érje meg perelni. Mert a kivéreztetett devizahitelesek nagy részének mindennapos megélhetési gondja miatt csak egy megvalósíthatatlan álom a perlés lehetősége anyagilag, idegileg egyaránt.
A KÚRIA DEVIZA-ELSZÁMOLÁSÚ HITELBEN HOZOTT HATÁROZATAI, ÍTÉLETEI NEM CSAK HOGY ELLENTMONDANAK A MAGYAR TÖRVÉNYEKNEK, HANEM SÉRTIK A FOGYASZTÓ ÉRDEKÉT, ÉS NEM KOMPATIBILISEK AZ UNIÓS JOGGAL, ARRÓL NEM IS BESZÉLVE, HOGY A KÚRIA DÖNTÉSEI SZEMBEMENNEK SAJÁT KORÁBBI DÖNTÉSEIVEL IS.
Ha Magyarországon nem lehet a jognak és az igazságnak érvényt szerezni, akkor irány az EU, irány Luxembourg!
Az uniós törvények alapján nem lehet veszíteni, mert a 93/13. EGK.sz rendelet, és más precedens jogszabályok alapján mindenki számára elérhető a teljes semmisség!
A harcot nem szabad feladni!
Szét kell bombázni, és teljes tartalmában meg kell semmisíteni a devizahitelnek nevezett uzsorás terméket!
A KORMÁNY ADÓSMENTÉSE CSAK EGY IDŐZÍTETT BOMBA, AMENNYIBEN NEM EMELI KI BELŐLE AZ ÁRFOLYAMKOCKÁZATOT.
A FORINTOSÍTÁSSAL ÖRÖKÖS ADÓSRABSZOLGASÁGBA HAJTJA A DEVIZAHITELESEKET AZZAL, HOGY AZ EREDETILEG FELVETT ÖSSZEGET A DEVIZA-ELSZÁMOLÁSSAL 2-3-SZOROSÁRA FELTURBÓZOTT ÖSSZEGEKBŐL VISSZAADNAK 1-2 MILLIÓ FORINTOT.
EZ ISMÉT NEM OLDJA MEG A PROBLÉMÁT, HANEM CSAK ELODÁZZA AZT.
"deviza"-"hitel" Bankárbűnözés Csalás-sorozat Éva Nagy Hiteltársulás kollaboráció kollaboráns kúria Kúria Polgári Kollégiuma Politikus bűnözés uzsorabűncselekmény uzsorás szerződés
TÖRVÉNYTELEN VÉGREHAJTÁSOK – MAGYARÁZKODIK A VÉGREHAJTÓI KAMARA
Devizahitelek – a végrehajtási törvény téves értelmezése fordulhat elő Szünetelnek a végrehajtási ügyek július 26. óta az akkortól hatályos jogszabállyal...
ÚJABB MAGYAR “DEVIZAHITELES” ÜGY KERÜL AZ EU-BÍRÓSÁG ELÉ
Újabb magyar devizahiteles ügy kerülhet az EU-bíróság elé Újabb magyar devizahiteles ügyben tarthat tárgyalást ősszel az Európai Bíróság, a perben...

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria KÚRIA KÚRIA kúria


text:
Az Alkotmánybíróság 2. öttagú tanácsának 2015. május 12-i tanácsülése
– a Debreceni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.M.183/2014/3. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/1527/2014.)
– a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 9.K.31.060/2014/12. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/2003/2014.)
– a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 26.K.33.930/2013/21. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/2185/2014.)
– a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 27.K.33.905/2013/9. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/2186/2014.)
– a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 26.K.31.376/2014/11. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/408/2015.)
– a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény 110. § (7) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezés vizsgálata (III/1777/2014.)
– a Kúria Pfv.IV.20.988/2013/5. számú ítélete, a Fővárosi Törvényszék 47.Pf.639.472/2012/5. számú ítélete, valamint a Pesti Központi Kerületi Bíróság 5.P.85.869/2012/9. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/843/2014.)
– az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 43. § (5) bekezdés „vagy adótartozás hiányában azt törli” szövegrésze tekintetében benyújtott alkotmányjogi panasz, valamint a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 11.K.31.457/2014/4. számú ítélete ellen benyújtott alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/1450/2014.)
– a Kúria Pfv.V.21.132/2014/5. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/160/2015.)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Bíróság Bíróság Kúria


text:
Az Európai Közösségek Bíróságának munkaprogramja (2007. április 27. – május 4.) | hírek | Jogi Fórum
Az Európai Közösségek Bíróságának munkaprogramja (2007. április 27. – május 4.)
2007.04.25. JogiForum.hu
Megszokott összeállításunkban ezúttal három olyan ügyet mutatunk be, melyek tekintetében az elkövetkező másfél hét során a luxemburgi bíróságok előtt eljárási cselekmény zajlik.
Bizottság kontra Lengyelország (C-193/07)
Az április 23-tól április 27-ig tartó munkahét alatt az Elsőfokú Bíróság 2007. április 27-én, tart meghallgatást ideiglenes intézkedés iránti kérelem tárgyában a Bizottság kontra Lengyelország (C-193/07) ügyben. Lengyelország autópálya-építési beruházásba kezdett a Rospuda-völgyben, az ország legnagyobb természetvédelmi területén. A vidék Európa védett vadvilágának egyik legnagyobb bástyája mely több veszélyeztetett faj élőhelye. A Bizottság álláspontja szerint a kérdéses terület közösségi jelentőségű természeti területnek minősül, amelynek biológiai egyensúlyát súlyosan veszélyeztetné az autópálya-építés. Lengyelország az építkezés keretében ugyanis kiirtaná a természetes őserdő egy részét, és bár a kiirtott erdő helyett máshol erdőtelepítéseket végezne, a Bizottság álláspontja szerint mindez nem ellensúlyozná a természetes környezetben bekövetkező károkat. Mindezen okokból a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indított Lengyelország ellen a természetvédelemre vonatkozó közösségi szabályok megsértése miatt, és egyúttal ideiglenes intézkedésként kérte az említett erdőtelepítéseknek, mint a más helyütt végzett erdőirtást kompenzáló intézkedéseknek, az Európai Bíróság általi felfüggesztését, mégpedig a Bíróság érdemi ítéletének meghozataláig. Az ideiglenes intézkedés iránti kérelem célja, hogy a bírósági eljárás alatt ne keletkezhessen később már helyrehozhatatlan kár a természeti környezetben. Az ideiglenes intézkedés iránti kérelemről, az érintett felek mai meghallgatását követően, az Európai Bíróság elnöke végzéssel dönt.
Az április 30-tól május 4-ig tartó munkahét során a Bíróság 2007. május 3-án kelenteti meg sajtóközleményét az Advocaten voor de Wereld (C-303/05) ügyben történő ítéletéről, melynek kérdése, hogy az európai elfogatóparancsról szóló kerethatározat összeegyeztethető-e az Európai Unióról szóló szerződéssel?
Az európai elfogatóparancsot az Európai Unió Tanácsa egy 2002-es kerethatározattal fogadta el. Az európai elfogatóparancs valamely tagállam bíróságának egy másik tagállam hatóságához intézett határozata, amely azt a célt szolgálja, hogy valamely személyt büntetőeljárás lefolytatása, szabadságvesztés-büntetés, illetve szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása érdekében elfogjanak, és a részére átadjanak. Az európai elfogatóparancs kibocsátásához elegendő, ha a magatartás a kibocsátó tagállamban büntetendő, még akkor is, ha az átadás ahhoz a feltételhez köthető, hogy a magatartás a megkeresett országban is bűncselekménynek minősüljön. Ez a lehetőség nem áll fenn a súlyosabb bűncselekményt megvalósító magatartások esetében. Advocaten voor de Wereld (egy belga jogászegyesület) a belga Arbitragehof előtt megtámadta a kerethatározatot a belső jogba átültető belga törvényt. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban az említett bíróság azt kéri az Európai Bíróságától, hogy döntsön az alkalmazott jogi eszköz megfelelőségéről, illetve arról, hogy bizonyos körülmények esetén annak kizárása, hogy az európai elfogatóparancs teljesítését ahhoz a feltételhez köthessék, hogy az alapjául szolgáló cselekmények a végrehajtás államában is bűncselekménynek minősüljenek, nem sérti-e a törvény előtti egyenlőség és a büntetőjogi törvényesség alapelvét.
Deutsche Telekom kontra Bizottság (T-271/03)
Az Elsőfokú Bíróság 2007. május 3-án, csütörtökön tart tárgyalást a Deutsche Telekom kontra Bizottság (T-271/03) ügyben, az erőfölénnyel való visszaélés a német távközlési piacon tárgyában. 2003 májusában a Bizottság 12,6 millió euró versenybírságot szabott ki a Deutsche Telekomra, a németországi telekommunikációs piac legbefolyásosabb szereplőjére azzal az indokkal, hogy a cég visszaélt erőfölényes helyzetével. A Bizottság megállapította, hogy a Deutsche Telekom túlzottan magas díjat kért a piacra újonnan belépő versenytársaitól az ún. közbenső (hálózati) szolgáltatásokért, a saját előfizetőinek kiskereskedelmi árként kiszámlázott díjhoz képest. A Bizottság álláspontja szerint ezen árpolitika eltántorítja a potenciális versenytárs cégeket a piacra való belépéstől. A Bizottság versenyhatósági vizsgálatát egyébként azután kezdte meg, hogy számos panaszt kapott a német piacra újonnan belépett telekommunikációs cégektől. A Deutsche Telekom keresetet indított az Elsőfokú Bíróság előtt a Bizottság versenyhatározatával szemben, azt állítva, hogy az általa alkalmazott árak nem voltak versenyellenesek és, hogy a Bizottság visszaélt hatáskörével.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Káré Gábor: egy sor barátságtalan lépéssel Lakitelek elidegenítette magától szomszédos településeit
2019. június 08. szombat, 18:57
Tiszaug polgármestere nyilatkozott a Lakitelekma.hu-nak a lakiteleki óvodatársulás anomáliáiról, a Lakitelek vs. Nyárlőrinc-Tiszaug közötti bírósági perről, annak felülvizsgálatáról és a kúriai döntésről, az önkormányzatok közötti jelenlegi kapcsolatokról. Nem fényes a helyzet. Nagyinterjú.
Polgármester úr, először tisztázzuk, Lakitelek, Nyárlőrinc és Tiszaug melyik társulásban vesz részt közösen?
A Tisza-menti Köznevelési és Gyermekjóléti Társulást 2007-ben alapították Lakitelek, Nyárlőrinc és Tiszaug önkormányzatai. Ekkor szervezetileg összevonásra került a három település általános iskolája, valamint óvodái, egy közös intézmény alakult belőlük. Az általános iskolák állami fenntartásba vétele után a társulás csak a három település óvodáját és a bölcsődét működtette tovább. Jelenleg a társulás önálló jogi személy, ami még néhány hétig három alapítóval működik. Vezetősége a társulási tanács, benne Lakitelek, Nyárlőrinc és Tiszaug polgármesterei, egy-egy szavazati joggal. Lakitelek Önkormányzata látja el a gesztor feladatait, azaz a társulás háttérmunkáját, ügyvitelét Lakitelek kezeli. A társulás az óvodák alkalmazottainak munkáltatója.
Mi ennek a társulásnak a lényege?
Az óvodák működését tekintve, a jogalkotó finanszírozási szempontból határszámokat állapít meg. 25 fős óvodai csoportlétszám felett finanszírozza az állam teljes egészében az óvónők bérét, 25 fő alatt ez csak százalékos arányban igaz, ebben az esetben a helyi önkormányzatnak ki kell egészítenie a dolgozók bérét. Ha társulásban működik az óvoda, a gyermeklétszám összeadódik, azaz biztosan az elvárt határszám fölé kerül az intézmény. A társulás elsősorban a kisebb településeknek segítség.
Úgy tudni, 2015 óta folyamatos fesztültség van az óvodatársulást alkotó önkormányzatok között.
2015-ben jogszabályváltozás miatt a társulás könyvelője átkerült Lakitelek Önkormányzata alkalmazásába, helyileg is a lakiteleki óvoda helyett polgármesteri hivatalban kezdett dolgozni. Ez nem probléma. Ezt követően Lakitelek Önkormányzata észrevételezte, hogy a társulás alapítása, azaz 2007 óta a könyvelésben egy könyvelési hiba van, miszerint a gyermekétkeztetés normatívája két különböző soron is bevételként lett lekönyvelve. Tehát kétszer szerepelt bevételként az a normatíva, amit valójában csak egyszer kapott meg a társulás. Megjegyzem, 2007 óta mindig Lakiteleken zajlott a könyvelés.
Kiss Anita polgármester asszony az egyik 2015-ös társulási tanács ülésen azt mondta, hogy mivel a gyermekétkeztetési normatíva kétszer jelent meg a könyvelésben, ezért kevesebb pénze volt a társulásnak, amit minden évben Lakitelek Önkormányzata pótolt ki, és ez következményekkel jár. Ezt több ok miatt sem tartom lehetségesnek.
Egyértelműen megállapítható, történt-e pótlás vagy sem.
Pontosan. A társulás költségvetése – amit minden esztendőben mindhárom település képviselő-testülete is megtárgyalt és elfogadott – csak egyszer számolt ezzel a bevétellel. Ha valódi költségvetési hiba merült volna fel, akkor annak évközben mindig ki kellett volna derülni, amikor épp – tegyük fel – elfogyott a pénz. De ilyenre sosem került sor, emiatt egy alkalommal sem kellett a társulás költségvetését módosítani. Sőt, szinte minden évben túlfizetése is lett az önkormányzatoknak, mikor pár százezer, de volt olyan is, amikor milliós összegben. Ezek a pénzek mindig visszajártak a településeknek.
Biztosan lekövethető, hogy Lakitelek mennyi pluszt tett bele a társulásba.
Lakitelek elmondása szerint az általa vélelmezett hiányt mindig kipótolta. Mivel gyermekétkeztetésről van szó, azt az állam finanszírozza, így nem tudjuk, pontosan mihez is nyújtott plusztámogatást a lakiteleki önkormányzat. Ha pótlólag történik befizetés a társulásba, annak is megvannak a maga szabályai. Pénzeszköz átadással kell az ilyet rendezni, erről külön döntést kell hoznia a képviselő-testületnek. Tudomásunk szerint Lakitelek képviselő-testülete ilyen döntést soha nem hozott, nem történt ilyen támogatás.
Természetesen Nyárlőrinc és Tiszaug is kereste párhuzamosan a hiba okát. A mi könyveléseink és elszámolásaink szerint sem a társulás, sem a lakiteleki önkormányzat felé nincs tartozásunk. A társulást fennállása alatt több alkalommal vizsgálta a Magyar Államkincstár is, ők sem találtak ilyen jellegű költségvetési hibát. Nem tudjuk, ehhez a könyvelési problémához mi köze Nyárlőrinc és Tiszaug önkormányzatainak.
Valóban, ha valamit kétszer könyvelünk le bevételként, de csak egyszer érkezik meg, ott tényleges hiány keletkezik.
Ha igaz lenne az, amit Lakitelek Önkormányzata állított, miszerint évente mindig kipótolta a hiányt, az évente több tízmillió forintos kényszerbefizetést okozott volna Lakiteleknek. Ez csak feltűnt volna. Tiszaugon pár százezer forintos költségvetési eltérés is világosan látszik, tízmilliós nagyságrendnek szembe ötlőnek kell lennie. Nyárlőrinccel ezért is próbáltunk a végletekig elmenni, hogy bizonyítsuk, nem lehetséges az, amit ebben az ügyben Lakitelek állít.
A belső ellenőr is vizsgálta ezt a kérdést, mielőtt bírósági ügy lett belőle.
Emlékeim szerint egy levél érkezett a lakiteleki önkormányzattól, amiben közölték, hogy belső ellenőrzést kérnek az ügy kivizsgálására. Fontos rögzíteni, nem a társulás, hanem csak a lakiteleki önkormányzat kezdeményezte ezt. Miután Lakitelek észlelte a könyvelési hibát, az társulási szinten korrigálásra került, így 2015 óta nincs két soron szerepeltetve ugyanaz az összeg.
Kiss Anita polgármester a facebook-on egy hónapja közzétett egy videót, amiben erről az ügyről is beszél, látta?
A polgármester ebben a videóban azt mondja, Lakitelek igazságügyi könyvszakértőt is felkért, aki szintén megállapította a tartozást.
Nem tudom mennyire volt igazságügyi az a szakértő. Lakitelek Önkormányzata az általa vélelmezett tartozás alátámasztásául kérte a szakértő véleményét. Ez a szakértő természetesen ki is mutatta a tartozást, amit ettől függetlenül sem Nyárlőrinc, sem Tiszaug nem fogadott el, mivel nem volt kellőképp alátámasztva.
Ugyancsak polgármester asszony videójában hangzik el, hogy Lakitelek felajánlotta a tartozás részletekben való rendezésének lehetőségét is.
Mivel szerintünk nincs tartozás, így azt részletekben sem ismerjük el.
Ezt érzékelte Lakitelek Önkormányzata is, ezért végül beperelte mindkét szomszédos települést, bírósághoz fordult.
Így van. Elsőfokon – mint kiderült, helytelenül – a Kecskeméti Törvényszék, majd másodfok a Szegedi Ítélőtábla tárgyalta az ügyet.
Itt jön képbe az ügyvéd kérdése. Kiss Anita videójában arról beszélt, hogy a korábbi lakiteleki jegyző munkaviszonyát több más mellett azért szüntette meg, mivel ebben a konkrét ügyben az akkori jegyző férje látta el az ellenérdekű felek, azaz Nyárlőrinc és Tiszaug képviseletét, és ezért a jegyző összeférhetetlenné vált.
Érdekes volt polgármester asszony ezen gondolata, mivel mi éppen ellenkezőleg éltük ezt meg. A másodfokú, számunkra ismét kedvezőtlen döntés után azért váltunk meg az ügyvédünktől, mivel volt egy olyan érzésünk, hogy nem csak a mi érdekeink vannak képviselve. Hangsúlyozom, ez csak érzés volt, nem konkrét tudás, azonban a későbbiek azt bizonyítják, jól döntöttünk. Hogy emiatt kellett volna távoznia a jegyzőnek Lakitelekről? Ezt kétlem. Már régen nem voltunk szerződéses viszonyban a férje felé, amikor megszűnt a jegyző munkaviszonya. Úgy gondolom, a kettő történésnek nincs köze egymáshoz. Csak érzékeltetésként: 2018 júniusában már nem a jegyző férjével dolgoztunk. A jegyző ehhez képest hónapokkal később, 2018 októberében távozott Lakitelekről. Sőt, az ügyvédünk egyik helytelen lépése is kellett ahhoz, hogy Lakitelek megnyerje mind az első-, mind a másodfokot. Ez alapján nem tudom, polgármester asszony miért Nyárlőrinccel és Tiszauggal akarja magyarázni az ő akkori döntését.
Miért szakítottak az első- és másodfokon is eljáró ügyvédjükkel?
Igen nagy hiba volt az elsőfokú tárgyalás során a jogi képviselőnk részéről a tartozás elismerése, erre őt senki nem hatalmazta fel. Sőt, kifejezetten ellentétes volt a mi véleményünkkel. Ezzel sajnos az ellenérdekű fél került jobb helyzetbe. A bíróság nyilvánvalóan az elé tárt dokumentumok, illetve a tárgyalás során elhangzottak alapján hozza meg döntését, így utólag belegondolva nem is csodálkozhatunk, hogy először elbuktuk a pert. Mivel az ügyvédnek sem Nyárlőrinc, sem Tiszaug nem adott ilyen tartalmú felhatalmazást, így megváltunk tőle. Ehhez kapcsolódóan meg kell jegyeznem, a legutóbbi társulási tanács ülésen polgármester asszony gyakorlatilag azzal kérkedett, hogy Lakitelek azért nyerte meg a pert, mert a mi ügyvédünk elismerte a tartozásunkat. Mondtam is polgármester asszonynak, hogy pont ez volt az oka annak, hogy másik ügyvédet kerestünk.
A bíróság első- és másodfokon is Lakitelek Önkormányzatának adott igazat. Tehát jogerősen megítélte a könyvelési hiba miatti pénzt Lakiteleknek. Indult a végrehajtási eljárás.
Lakitelek Önkormányzata tudta, hogy a másodfokú döntés után Nyárlőrinccel felülvizsgálati kérelmet fogunk benyújtani Kúriához, azaz véglegesen még nem fog lezárulni az ügy. Ennek ellenére Lakitelek végrehajtási eljárást indított Nyárlőrinccel és Tiszauggal szemben, Nyárlőrinc esetében 26,1 millió forint és kamatai, Tiszaug esetében 3,9 millió forint és kamataiért.
Nem túl baráti, hogy szomszédos települések ilyen eszközökkel élnek egymással szemben.
Azt el kell mondani, hogy Nyárlőrinc, annak ellenére, hogy a Kúriához fordultunk, a jószomszédi kapcsolatok érdekében vállalta 5 millió forint előzetes átutalását, jelezve ezzel együttműködési szándékát. Polgármester asszony erről elfelejtette tájékoztatni a bíróságot, így az 5 millió forinttal nem törődve mindkét önkormányzattal szemben a teljes összegre indult meg a végrehajtás.
Ez a barátságtalan lépésnél is súlyosabb.
Polgármester asszony a videós nyilatkozatában említi, hogy Nyárlőrinc esetében a végrehajtás nem emelkedett jogerőre. Éppen emiatt nem, mivel a végrehajtást Nyárlőrinc megfellebbezte. Az 5 millió forint megfizetése miatt ennyivel kevesebbet kellett volna a számláján zárolni. Gyakorlatilag 5 millió forinttal többet akart elvenni Lakitelek Nyárlőrinctől. Úgy gondolom, ez nem a jó szándék, a jóakarat jele, ez kifejezetten rossz szándékú lépés volt. 5 millió forint nagyon sok pénz a semmire. Polgármester asszony jól mondta a videóban, ha a bíró másként nem rendelkezik, 45 nap zárolás után a végrehajtandó összegeknek el kell jutniuk Lakitelekhez. Ebben a 45 napban még mindig meg volt a lehetősége polgármester asszonynak, hogy közli a bírósággal, Nyárlőrinc már befizetett 5 millió forintot, így ennyivel kevesebbet kér.
Tiszaugtól a teljes összeg inkasszálva lett?
Igen, a 3,9 millió forintot és kamatait, összesen 6,2 millió forintot elvitték.
Mikor történt ez az inkasszálás?
Most volt, egy-másfél hónapja.
Pedig elviekben mindegyik fél tudta, hogy a Kúria 2019. június 6-ára tűzte ki a felülvizsgálati kérelem tárgyalását.
Igen, polgármester asszony a videóban azt is mondta, hogy mi határidőn túl nyújtottuk be a felülvizsgálati kérelmet. Ezt rosszul gondolta, igenis határidőn belül lett benyújtva. A bíróságokon szabott idő szerint ítélkezési szünet van. Az ítélkezési szünet tartamát a határidőkbe nem kell beleszámítani, azaz a határidők ennyivel csúsznak. Az ítélkezési szünetre tekintettel, jogszerűen és határidőn belül érkezett be az anyag a Kúriára, ami azt be is fogadta.
Milyen indokokra alapozták a rendkívüli jogorvoslati eljárást?
Formai és tartalmi indokaink is voltak. Talán a legnyomósabb formai érv az volt, hogy Lakitelek Önkormányzata nem a megfelelő helyre nyújtotta be az elsőfokú keresetet. A társulási megállapodása egyértelműen rögzíti, hogy a társulással kapcsolatban felmerülő vitás ügyek rendezésére csak és kizárólag a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az illetékes. Ezt figyelmen kívül hagyva Lakitelek a Kecskeméti Törvényszékre nyújtotta be a keresetét. Véleményem szerint a törvényszéknek eleve be sem kellett volna fogadnia a keresetet.
A másik fontos érvnek azt tartom, hogy Lakiteleknek nem a társult önkormányzatokat kellett volna perelnie, hanem magát a társulást, hiszen a társulással, mint jogi személlyel kapcsolatban merült fel benne vitás kérdés. A társulás részére fizetnek be a települések, a társulás költségvetése és könyvelése az érintett, nem az egyes önkormányzatoké. Arról nem is beszélve, amit a beszélgetésünk elején fejtegettem, hogy tartalmilag eleve logikai bukfenc az egész ügy.
Ott voltak június 6-án a tárgyaláson?
Én magam és nyárlőrinci polgármester kollégám biztosan nem, mi a választókerületi polgármesterek petőfiszállási találkozóján képviseltük településeinket. A tárgyaláson jogi képviselőnk volt jelen. Annyit tudtam, hogy a tárgyalás 11 órakor kezdődik. 11:25-kor már csörgött a telefonom, az ügyvéd volt, de csak a polgármesteri találkozó befejezése után tudtunk beszélni. Az ügyvéd nagy örömünkre azt közölte, hogy a Kúria a felülvizsgálati kérelmünket elfogadta, és teljesen megsemmisítette az eljárást.
Az előbb sorolt okok miatt?
Tudomásom szerint a Kúria döntésében szerepet játszott a nem megfelelő bíróságra való benyújtás, mint tényező. Ez teljesen egyértelmű, ebbe belekötni sem lehet. A Kúria döntése azt jelenti, hogy az ítélet meghozatalának napjával visszajár Tiszaugnak az inkasszált, Nyárlőrincnek pedig az inkasszálni próbált, valamint az önkéntesen átutalt pénzösszeg is. Természetesen megvárjuk a döntés írásbeli közlését, de már örülhetünk. Ha Lakitelek Önkormányzata egy hónapot vár a végrehajtás e kevésbé barátságos lépésével, most nem kellene neki visszautalnia semmit.
Polgármester asszony az említett facebook videóban azt állítja, hogy a lakiteleki követelés jogos.
Azt hiszem ezt az álláspontot a Kúria egyértelműen felülírta.
A pénzek visszautalásán túl a társulás életét ez az ügy már kevésbé fogja befolyásolni, mivel Lakitelek e hónap végén, 12 év után kilép a társulásból.
Így igaz. Lakitelek Önkormányzata úgy döntött, hogy kilép az óvodatársulásból, ezt a feladatot önállóan, a másik két település nélkül fogja ellátni. A társulás Nyárlőrinc és Tiszaug részvételével jogfolytonosan működni fog tovább, az ehhez szükséges dokumentumokat már benyújtottuk a Magyar Államkincstárhoz.
Ön szerint miért kezdeményezte Lakitelek a társulásból való kilépését?
Lakiteleknek már nem érdeke a társulás fennmaradása, egyedül is tudja működtetni a lakiteleki óvodát. Ha megvan a kellő gyermeklétszám, jó finanszírozást kap az államtól az óvoda működésére. Egy akkora létszámmal működő óvoda, mint a lakiteleki, nem szorul rá egy kisebb óvodával való társulására.
A kilépés összefüggésben lehet a települések közötti perrel?
Annyiból lehet, hogy – de ezt is csak gondoljuk – amikor kirobbant ez az ügy, utána Lakitelek változtatott a társulási költségvetés elszámolásán, magasabb lett az éves hozzájárulásunk. A pontos miérteket és hogyanokat nem tudjuk, mivel tagönkormányzatokként nem látunk bele a társulás pénzügyeibe.
Mi a véleménye Lakiteleknek a bírósági perrel kapcsolatban tanúsított eljárásáról?
Lakitelek Önkormányzata mind Nyárlőrincet, mind Tiszaugot igen nehéz helyzetbe hozta, mindkét végrehajtási összeg akkora, amit az önkormányzatok megéreznek.
Próbálták ezt az ügyet még a bírósági szakasz előtt rendezni?
Az előzetes beszélgetések, tárgyalások során többször elhangzott, hogy ha ez a könyvelési hiba valóban így is van, és valóban Lakitelek ezt a pótlást megtette, hajlandó lett volna mindkét önkormányzat valamennyi összeggel hozzájárulni. De mivel ennek a hibának semmilyen előzménye nem volt, gyakorlatilag a semmiből keletkezett, nem láttuk ennek semmiféle jogalapját. A könyvelési hibát nem mi követtük el, ha ez valóban hiba volt. Lakitelek az eredeti keresetében nem csak a jog szerinti öt évre, hanem visszamenőleg egészen 2007-ig kérte az összegeket, ami törvényileg nem volt lehetséges.
Amit tőlünk nem tud behajtani, úgy gondolom, megpróbálja majd a társulástól. Eleve a teljes összeget a társulástól kellett volna kérnie, mivel ebben Lakitelek is érdekelt. Lakitelek Önkormányzata esetében a teljes 12 éves időszakot tekintve körülbelül 140 millió forint körüli összegről beszélünk a lakiteleki gondolatmenetet követve, azonban semmi nyoma ennek. Könnyebb volt a két önkormányzatot perelni, így nem látszik az, mekkora pénzről is beszélünk valójában, ez csak Lakitelek részéről 100 millió forint feletti összeg lenne.
És mi van ezzel a pénzzel, Lakitelek ezt nem kéri vissza a társulástól?
Lakitelek azt állítja, a társulás felé ezt a pénzt átadta, de csak most, nemrég jelentkezett túlfizetési igénnyel. Érdekes, Lakitelek nem hozott soha plusz befizetésről döntést. Évente, ezt alapul véve, elviekben húsz millió forint körüli összeget kellett volna bepótolnia. Nem emlékszünk ilyenre.
Most hogyan folytatódik tovább ez az ügy?
Először is megvárjuk a Kúria döntésének írásos változatát. Jogi képviselőnk tájékoztatása szerint a Kúria megsemmisítette az első- és másodfokú döntést is, mintha nem is történt volna semmi. Ha Lakitelek úgy gondolja, adhat be új keresetet, de ennek már más feltételei lesznek. Többek között változott a követelhető öt éves időszak is. 2015-ben, miután kiderült ez az egész, rendezésre került ez a könyvelési hiba, így 2015-től nem áll fenn ez a hiba. Mivel visszamenőlegesen csak öt év követelhető, így elviekben csak a 2014. évre indíthatna keresetet, viszont továbbra is az az álláspontunk, hogy kár keresetet indítani, nem a mi önkormányzatainknál kell keresni a vétkest.
A három település önkormányzati kapcsolatát megmérgezte-e ez az ügy?
Kiss Anita, Pénzváltó István és jómagam is első ciklusú polgármesterek vagyunk, mindhárman egyszerre kezdtük 2014-ben a polgármesteri munkát. Mivel összekötött bennünket ez a tény, illetve a közös óvodatársulás is, így eleinte gyakorlatilag minden polgármesteri rendezvényre együtt, olykor egy autóval is mentünk. Azt tudom mondani, hogy mostanra ez a fajta kapcsolat teljesen megszűnt. Nyárlőrinci polgármester kollégám nagyon nehezményezte, hogy plusz 5 millió forintot próbált tőle jogalap nélkül Lakitelek beszedni, ez nem volt helyes, és egyáltalán nem volt jószomszédi lépés. ebben az ügyben egy sor barátságtalan lépéssel Lakitelek elidegenítette magától szomszédos településeit.
Az előzetes tárgyalások során előfordult az is, hogy Kiss Anita bennünket hibáztatott azért, hogy nem vettük észre a könyvelési hibát. Mi folyamatosan elmondtuk, hogy nyilván bizalom volt az önkormányzatok között, a jó elszámolás, a jó munkakapcsolat tekintetében is, minden irányban bizalmat adtunk Lakitelek Önkormányzatának. Amikor felvetődik egy olyan hiba, amit sem nem Nyárlőrincen, sem nem Tiszaugon, hanem Lakiteleken követtek el, és még rajtunk kérik számon, azt nem tudom hova tenni.
A bizalom alapvető lenne a közös munka során.
A bizalmat az sem erősíti, ahogyan Lakitelek a társulás költségvetési ügyeibe önhatalmúan belenyúl. A legutóbbi társulási tanács ülésen nem fogadtuk el a társulás 2018. évi zárszámadását, mivel komoly hibát találtunk benne. Tiszaugnak 2017-ben körülbelül 1,4 millió forintnyi túlfizetése lett, amire azt mondtuk, nem kérjük vissza, hanem azt számítsák be a 2018. évi hozzájárulásunkba. Anélkül, hogy Lakitelek jelezte volna, ezt az összeget egyszerűen kifelejtette a költségvetésből.
Azt még nem tudjuk. Ez nem szerepelt a zárszámadásban, az biztos. Azt mondta a lakiteleki jegyző és a lakiteleki gazdasági vezető, hogy majd Lakitelek kilépéskori elszámolásában fogják szerepeltetni. Arról beszéltek, az 1,4 millió forint azért nem szerepel a zárszámadásban, mert az nem a költségvetés része. Ebben sem értünk egyet. Nyárlőrinccel ugyanez történt, náluk 7 millió forint körüli összegről van szó. Volt, aki a hűtlen kezelés fogalmát is felemlegette, reméljük, még nem járunk itt. Biztosan előkerülnek ezek a hozzájárulások.
Valóban, a bizalom kétirányú. Jól is működhetett volna ez a kapcsolat.
Volna. Viszont, ha már itt járunk. A társulási megállapodás tartalmazza, hogy a társulást alkotó három önkormányzat pénzügyi vezetőinek évente össze kell gyűlniük a társulás költségvetését megtárgyalni annak jóváhagyása előtt. Bizony erre sosem került sor! Idén tavasszal kértem, hogy Lakitelek mutassa be számomra, pontosan mire kértük és mire kaptuk állami normatívát, próbáltam volna nyomon követni, hogy a tiszaugi óvónők normatívájának egy része hol tűnik el a rendszerben. Ezt a kimutatást a mai napig nem kaptam meg. Ez is a jószomszédság kárára megy. Lakitelek felé a bizalom 2016 környékén szállt el teljesen.
Magam is próbáltam gesztust tenni Lakitelek felé. A tiszaugi óvoda néhány éve olyan helyzetbe került, hogy a közétkeztetést ellátó lakiteleki magáncég nem tudta tovább ellátni a feladatát, emiatt új beszállító után kellett néznünk. Kézenfekvő volt, hogy a lakiteleki óvoda étkeztetését ellátó Laki-Konyha Kft. lássa el Tiszaugon is a szolgáltatást. Kértem is ajánlatot a Kft. jelenlegi ügyvezetőtől, személyesen át is mentem hozzá egyeztetni. Az első ajánlat papírcetlire írt összegek voltak. Nyilván ez nem hivatalos ajánlat, ezért kértem, hogy hivatalosan is tegyenek ajánlatot. Nos, ez az ajánlat az óta sem érkezett meg. Telefonáltam, hogy küldjék az ajánlatot, erre azt válaszolták, hogy már elküldték, meg nem tudják hova lett. Mivel a Laki-Konyha Kft-vel nem jutottunk egyről a kettőre, ezért kénytelen voltam a környező településeket is hasonló módon felkeresni. Így előbb egy évig Cserkeszőlő, jelenleg pedig a csépai önkormányzat konyhája látja el a tiszaugi óvoda közétkeztetését. Nekik megéri.
A tiszaugi képviselő-testület mennyiben támogatta Önt a per során?
A képviselő-testületet folyamatosan tájékoztattam a fejleményekről, a testület következetesen mindig abban a döntésben erősített meg, hogy nem ismerjük el a tartozást, én pedig ehhez tartottam magam. Képviselőtársaim számára is egyértelmű volt, hogy igazunk van.
Mikor fog visszaérkezni a Lakiteleken lévő összeg Tiszaug számlájára?
Nem tudni. Mint mondtam, a Kúria megsemmisítette a korábbi döntéseket, így semmis Lakitelek jogalapja, Lakitelek követelése is, tehát a pénz azonnal visszajár. Elképzelhető, hogy a bírói 45 napot meghaladjuk…

matches: bíróság bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
IV/00958/2014
. IV/00958/2014
Első irat érkezett: 05/14/2014
Az ügy tárgya: A Kúria Mfv.III.10450/2013/5. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (munkaképesség-csökkenés)
Előadó alkotmánybíróra szignálás napja: 07/09/2014
Az indítványozó a Kúria Mfv.III.10450/2013/5. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését indítványozza.
Előadja, hogy munkaképesség-csökkenése megállapításakor mellőzték a testi vizsgálatokat, a bírósági eljárás során pedig megsértették arra való jogát, hogy részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék az ügyét.
Véleménye szerint a bíróság eljárása sértette emberi méltóságát [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése], tisztességes eljáráshoz való jogát [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése] valamint a független bírósághoz való jogát [Alaptörvény XXVIII. cikk], mivel nem rendeltek ki állami szervektől független szakértőt, nem vizsgálták ki, hogy állapota ténylegesen miképp változott, a szakértő nem szakmai kompetenciájába eső kérdésben nyilatkozott, a tárgyalásokon elhangzottakat nem megfelelően rögzítették a jegyzőkönyvben, a felajánlott szemletárgyakat nem szemlélték meg..
Kúria Mfv.III.10450/2013/5. számú ítélete
Székesfehérvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.M.22/2011/74. ítélete
958_2014_inditvany_anonim_kieg.pdf 958_2014_indítvány_anonim.pdf
A határozat száma: 3272/2014. (XI. 4.) AB végzés
ABH oldalszáma: 2014/2730
Az Alkotmánybíróság a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Mfv. III.10.450/2013/5. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[2]	1.1. Az indítvány arra irányult, hogy az Alkotmánybíróság állapítsa meg a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Mfv. III.10.450/2013/5. számú ítéletének alaptörvény-ellenességét és semmisítse meg azt.
[3]	Kérelme indokolásában hivatkozott az Alaptörvény jogállami klauzulájára [B) cikk (1) bekezdés], az emberi méltóság sérthetetlenségére (II. cikk), a bírósághoz való jogra és a tisztességes eljárás követelményére [XXIV. cikk (1) bekezdés, illetve XXVIII. cikk (1) bekezdés].
[4]	Ügye előzményeként előadta, hogy 2007. szeptember 4-én 67%-os mértékű munkaképesség csökkenést állapítottak meg nála. Majd a jelen eljárás alapjául szolgáló további körülményeket ismertette, amelyek szerint az egészségkárosodási értékeket a szakértők indokolatlanul alacsony értéken állapították meg. A csatolt iratokból megállapítható, hogy a panaszos rokkantsági nyugellátását a nyugdíjbiztosítási igazgatóság 2010. október 1. napjától megszüntette, mert a törvényben meghatározott legalább 50%-os mértéket egészségkárosodása nem érte el. A fellebbezés nyomán hozott határozat az első fokú határozatot helybenhagyta. Ezt követően került sor a társadalombiztosítási határozat bírósági felülvizsgálatára, amelynek eredményeképpen a Székesfehérvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a panaszos keresetét elutasította.
[5]	A bíróság a perben felperesi indítványra az egészségkárosodás mértékének megállapítása végett igazságügyi szakértői vélemény beszerzését rendelete el. A szakértő megállapította, hogy a panaszos össz-szervezeti egészségkárosodása az első- és másodfokú határozatok meghozatala időpontjában 45%-os volt. A panaszos a szakvéleményben foglaltakat nem fogadta el, amelyre tekintettel a bíróság elrendelte a szakértői vélemény kiegészítését. Az egészségkárosodás mértékét a kiegészítésben a szakértő 47%-ra emelte azzal, hogy ez az érték a szakértő által végzett vizsgálat időpontjától irányadó. A felperes (azaz a jelen alkotmánybírósági eljárás panaszosa) további észrevételeket terjesztett elő. Ezt követően a bíróság egy új szakértőt rendelt ki, aki 46%-os értéket állapított meg. A felperes eme újabb szakértői véleményt sem fogadta el, kezdeményezte a szakértővel szemben elfogultság megállapítását, illetve a szakvélemény figyelmen kívül hagyását. A bíróság az orvosszakértő perből való kizárását megtagadta, továbbá a szakértők meghallgatását és a szakvélemények kiegészítését szükségtelennek találta, és a keresetet elutasította.
[6]	A jogerős ítélet ellen a panaszos felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Kúriánál. A Kúria megállapította, hogy a felülvizsgálati kérelem nem alapos, ezért az ítéletet hatályában fenntartotta. A Kúria indokolásában rámutatott, hogy a tárgyalási jegyzőkönyv kijavítására irányuló kérelmet elutasító végzés nem tartozik a felülvizsgálható döntések körébe. Ezért a Kúria csak azt vizsgálta, hogy a jogerős ítélet megfelel-e a felülvizsgálati kérelemben felhívott jogszabályoknak. Ennek nyomán megállapította, hogy a panaszos a jogszabályi előírásoknak megfelelő kizárási okot nem jelentett be, a szakvélemények tárgyilagosságának megkérdőjelezésére alkalmas kifogásokat nem adott elő. A Kúria a bíróság eljárási szabálysértéseit nem találta az ügy érdemére kiható körülményeknek. A Kúria ítéletében hangsúlyozta, hogy töretlen gyakorlata értelmében a bizonyítékok mérlegelésén alapuló ítélet felülvizsgálattal eredményesen csak akkor támadható, ha a bizonyítékok mérlegelése okszerűtlen vagy iratellenes volt. A jogerős ítélet ilyen jellegű eljárási fogyatékosságban nem szenved.
[7]	1.2. Az Alkotmánybíróság főtitkára az Abtv. 52. § (1) és 1b) bekezdéseire hivatkozással tájékoztatta az indítványozót, hogy indítványa hiányos, határozott kérelmet nem tartalmaz. Az indítvány hiányos volt továbbá azért is, mert a panaszos nem terjesztett elő kellő indokolást arra nézve, hogy a Kúria ítélete mennyiben és miért sérti az Alaptörvényben biztosított jogait. A felhívás nyomán az indítványozó alkotmányjogi panaszát kiegészítette. Ebben hivatkozott az Abtv. 52. § (1b) bekezdésére, az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontjára, miszerint az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz alapján felülvizsgálja a bírói döntésnek az Alaptörvénnyel való összhangját. Felhívta továbbá az Abtv. 27. §-át, amely részletezi, hogy ilyen eljárás lefolytatására milyen feltételekkel nyílik lehetőség.
[8]	Indokolását az alábbiak szerint egészítette ki. A jogállamiság elve szerinte azért sérül, mert az eljáró hatóságok nem tartották be a rájuk vonatkozó eljárási szabályokat, a bíróság pedig nem észlelte, hogy gyakorlatilag nem volt államigazgatási eljárás. Az is sérti szerinte a jogállamiságot, hogy a Kúria az igazságügyi orvosszakértői végzettséggel rendelkező ügyvéd laikus mivoltát megállapította.
[9]	Az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben a panaszos kifejtette, hogy sérti az alapvető jogot, ha az egyén kiszolgáltatott helyzetével más vagy mások visszaélnek. Szerinte az Alaptörvény által felállított rostán az emberi méltósághoz kapcsolt tilalmak megsértése nagy valószínűséggel fennakad.
[10]	A tisztességes bírói eljárás követelményét több helyen sérülni látta, mert a bíró nem független szakértőt rendelt ki; nem vizsgáltatta meg egészségi állapotának változását; elfogadta nem pszichiáter végzettségű szakértő idevonatkozó értékelését; nem értékelte a ténylegesen meglévő egészségkárosodását; elmulasztotta tisztázni a szakvélemények ellentmondásait; a jegyzőkönyvben nem azt rögzítette, ami a tárgyaláson elhangzott; a panaszos által becsatolt bizonyítékokat nem értékelte; a felajánlott szemletárgyat nem szemlélte meg. Összegzése szerint mindezen hiányosságok a törvényességi problémákon túlmutató jogsértéseket valósítottak meg, így alaptörvény-ellenesek.
[11]	2. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az alkotmányjogi panasz az alábbiak miatt nem fogadható be.
[12]	Az Abtv. 29. §-a alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[13]	Az Alkotmánybíróságnak az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja, valamint az Abtv. 27. §-a alapján az ítéleteknek kizárólag az alkotmányossági szempontú felülvizsgálatára van jogköre, a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség esetén. A bírói döntés irányának, önmagában a bírósági joggyakorlat tartalmának (annak, hogy a rendes bíróságok egy-egy tényt miként értékeltek), valamint a bírósági eljárás teljes egészének ismételt felülbírálatára azonban nem rendelkezik hatáskörrel.
[14]	Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben megállapította, hogy az indítványozó a bíróság, illetve a Kúria eljárásával, valamint az ítéletek érdemével kapcsolatosan sem állított olyan pontosan körülírt alaptörvény-ellenességet, amelyet alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésként lehetne értékelni, vagy amely a bírói döntéseket érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet vetne fel. Így az alkotmányjogi panasz nem felel meg az Abtv. 29. §-ában írott feltételeknek, annak befogadására nincs lehetőség.
[15]	3. Mivel a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Mfv. III.10.450/2013/5. számú ítéletével összefüggésben a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés nem állapítható meg, az Alkotmánybíróság tanácsa – az Abtv. 47. § (1) bekezdése és az Ügyrend 5. § (1) bekezdése szerint eljárva – az alkotmányjogi panasz befogadását az Abtv. 29. §-a, továbbá az 56. § (2) és (3) bekezdése, valamint az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) pontja alapján visszautasította.
. 05/14/2014
. 3272/2014. (XI. 4.)

matches: Kúria Kúria bíróság Kúria Bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság