text:
Alkalmazott jogszabályok: A Ptk (1) és (2) bekezdése, 348. (1) bekezdése - PDF Free Download
Download "Alkalmazott jogszabályok: A Ptk (1) és (2) bekezdése, 348. (1) bekezdése"
1 Az alperes álképviselője, a körjegyző károkozó magatartását a képviselőtestületi határozat kivonatának meghamisítását és ezáltal a felperes képviseleti jog tekintetében való megtévesztését és a szerződés alperes nevében való megkötését közszolgálati jogviszonyával összefüggésben, annak felhasználásával tanúsította. A munkáltatónak az alkalmazott károkozásáért való felelőssége akkor is fennáll, ha az alkalmazott a munkaköri feladatába nem tartozó, vagy a munkáltató által kifejezetten tiltott tevekénységgel okoz kárt. Alkalmazott jogszabályok: A Ptk (1) és (2) bekezdése, 348. (1) bekezdése Győri Ítélőtábla Gf.IV /2010/4.szám A megyei bíróság fellebbezéssel támadott ítéletében kötelezte az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg kártérítés címén a felperesnek ,-Ft-ot és ennek december 19-től járó késedelmi kamatát, a keresetet ezt meghaladóan elutasította. Határozata indokolásában megállapította, hogy az alperes akkori körjegyzője október 30-án megbízási szerződést kötött a felperessel. Ebben a felperes kötelezettséget vállalt arra, hogy az alperes által pályázati forrásból megvalósítandó idősek otthona előkészítési munkálataiban részt vesz, többek között megszervezi a megvalósítási terv elkészítését, az idősek otthona általános és részletes terveinek elkészíttetését és részt vállal az építési engedélyezési eljárásban, ,-Ft + ÁFA megbízási díj fejében, amely akkor is jár, ha a pályázat eredménytelen lesz. A szerződésben szerepel, hogy annak megkötésére a tárgybani képviselő testületi határozat szellemében, annak alapján kerül sor. Az erről azaz a 39/2002. (VII.3.) számú a határozatról készült július 29-én kelt kivonattal igazolta a körjegyző a szerződéskötést megelőzően a képviseleti jogát. A kivonat szerint a képviselő testület a pályázati anyag szakmai, műszaki és pénzügyi feltételeinek biztosítása céljából együttműködési megállapodást köt a felperessel, ennek felelőse a körjegyző. A felperes a szerződést teljesítette, ezzel összefüggésben ,-Ft költsége keletkezett. A pályázatot az alperes benyújtotta, az azonban elutasításra került. A bíróság megállapítása szerint a 39/2002. (VII.3.) számú határozatról szóló kivonat valótlan tartalmú okirat volt. A valós tartalmú határozatban a képviselő testület nem a felperessel, hanem egy másik Kft-vel való együttműködési megállapodás megkötéséről döntött és a felperessel való szerződés megkötésére a körjegyzőt nem hatalmazta fel. A körjegyző tehát a szerződést úgy kötötte meg, hogy képviseleti joggal nem rendelkezett. Az alperes erre hivatkozással a felperes által követelt megbízási díjat nem egyenlítette ki. Ítélete jogi indokolásában a bíróság - a felek egyező álláspontját osztva - megállapította, hogy a képviseleti jog hiánya miatt a felek között együttműködési megállapodás nem jött létre. A másodfokú bíróság végzésével jogerőre emelkedett a Zalaegerszegi Városi Bíróság ítélete, melyben az alperes volt körjegyzőjét bűnösnek
2 mondák ki a Btk (1) bekezdésének b.) pontja szerinti 1 rb közokirat hamisítás bűntettében. Az ítéletek a tekintetben is állást foglaltak, hogy a volt körjegyző a határozat-kivonatban szereplő valótlan tartalmat ismerte, a hamisított közokiratot felhasználta. Megállapítható tehát, hogy a körjegyző a képviseleti jogát illetően a felperest megtévesztette, amikor valótlan tartalmú képviselő testületi határozat kivonattal igazolta legitimációját. E megtévesztő magatartása jogellenes, a körjegyző az alperes alkalmazottjának minősül, akinek eljárásáért és az általa okozott kárért az alperes a Ptk (1) bekezdése értelmében felelősséggel tartozik. A bíróság álláspontja szerint alaptalan az alperes kármegelőzési kötelezettségével kapcsolatos hivatkozása, ugyanis a felperes a tőle elvárható gondossággal járt el, amikor a határozat kivonat alapján a szerződéskötésre felhatalmazott személynek ítélte a körjegyzőt. A kifejtettek miatt a felperes oldalán a megbízás teljesítésével ténylegesen felmerült költségek erejéig megalapozottnak ítélte a bíróság a keresetet. Az alperes fellebbezésében az ítélet megváltoztatását és a kereset elutasítását kérte. Megítélése szerint megalapozatlan a megyei bíróság ítélete, ugyanis az elsőfokú eljárásban tisztázni kellett volna, hogy a szerződéskötés előkészítésének folyamatában a felperes vizsgálta-e az alperes képviseleti jogát. Milyen okiratok vagy egyéb bizonyítékok igazolják a felperes szerződést aláíró képviselőjének ezirányú tájékozatlanságát. Tisztázni kellett volna, hogy az alkalmazottért akkor is felelős-e a munkáltató, ha ez utóbbi nemcsak a felperest, hanem a munkáltatóját is megtévesztette. Kiemelte, hogy az Önkormányzati törvény 9.. (1) bekezdése értelmében a képviselő testületet a polgármester képviseli. Ennek tudatában a felperesnek a kellő gondosság esetén észlelnie kellett volna a szerződés személyi részében, valamint a 4.. (2) bekezdésében foglaltak közti ellentétet. Az alperes képviseletére vagy a törvény, vagy pedig meghatalmazás teremthetett volna alapot. A körjegyző azonban meghatalmazással nem rendelkezett, a felperesnek a gondos és elvárható eljárás követelményeinek megfelelően értékelnie kellett volna e körben azt is, hogy a hosszas előkészítő tárgyalások során sem a polgármester, sem a képviselő testület egyáltalán nem lépett érintkezésbe a felperessel. Mindezek nem szokványos körülmények, a felperes tehát nem a kellő gondossággal járt el. Hivatkozott arra is, hogy a Ptk (1) bekezdése szerint csupán a jogszabály eltérő rendelkezése hiányában felelős a munkáltató az alkalmazott által munkaviszonyával összefüggésben okozott kárért. A jegyző az okiratokat meghamisítva, nem a munkaviszonyával összefüggésben eljárva okozott kárt, másrészt a bíróság nem vizsgálta, hogy van-e eltérő jogszabályi rendelkezés ebben a tárgykörben. Utalt az Mt ában írtakra. A Ptk (1) és (2) bekezdésében foglaltakra figyelemmel kiemelte azt is, hogy az álképviselő köteles megtéríteni a vele szerződőnek okozott kárt. A felperes azonban nem állította perbe a II.r. alperesként a volt körjegyzőt. A felperes kárának viselésére nem az alperes, hanem az álképviselő lett volna köteles. A felperes fellebbezési ellenkérelme az ítélet helybenhagyására irányult. Hangsúlyozta, hogy a körjegyző az önkormányzat alkalmazottja, az általa ezen
3 jogviszonyával összefüggésben okozott kárért a munkáltató felel. A jogvitát nem a Ptk (2) bekezdése, hanem a speciális rendelkezést tartalmazó (1) bekezdés alapján kell elbírálni. A felperes az elvárható gondosságnak megfelelően járt el a képviseleti jog vizsgálatánál, a határozat-kivonat a szerződéskötés tekintetében a körjegyző teljeskörű képviseleti jogosultságára utal. Téves az alperes Mt ára utalása, ez ugyanis a munkáltató és a munkavállaló közötti károkozásra irányadó. Az alperes fellebbezése az alábbiak szerint nem megalapozott. Az elsőfokú bíróság a szükséges bizonyítási eljárás lefolytatásával, a beszerzett peradatok okszerű, mindenre kiterjedő mérlegelésével helyesen megállapított tényállásból helytálló jogkövetkeztetést levonva hozta meg döntését, mellyel indokait is beleértve az ítélőtábla egyetért, a fellebbezésben foglaltakra figyelemmel csupán az alábbiakat emeli ki. A peradatok alapján nyilvánvaló és ezt a felek sem vitatták, hogy az érintett megbízási szerződés felperessel való megkötésére az alperes körjegyzője nem volt felhatalmazva, azaz a szerződéskötéskor képviseleti jog hiányában járt el. Eljárását később az alperes nem hagyta jóvá, nem erősítette meg, így a felek között az álképviseletre tekintettel szerződéses jogviszony nem jött létre. A felperes tehát az alperessel szemben nem létező, létre nem jött szerződésre jogot nem alapíthat. A Ptk (1) és (2) bekezdése szerint az álképviselőnek a vele szerződő féllel (azaz a felperessel) szemben kártérítési felelőssége áll fenn. A perbeli esetben az alperes álképviselője, a körjegyző az alperessel áll közszolgálati jogviszonyban, károkozó magatartását (a képviselőtestületi határozat kivonatának meghamisítását és ezáltal a felperes képviseleti jog tekintetében való megtévesztését és a szerződés alperes nevében való megkötését) ezen közszolgálati jogviszonyával összefüggésben, annak felhasználásával tanúsította. A fellebbezésben foglaltakra figyelemmel az ítélőtábla kiemeli, hogy a munkáltatónak az alkalmazott károkozásáért való felelőssége akkor is fennáll, ha az alkalmazott a munkaköri feladatába nem tartozó, vagy a munkáltató által kifejezetten tiltott tevekénységgel okoz kárt. A felelősség a munkaviszonnyal való összefüggésen alapul, ez pedig minden olyan esetben fennáll, amikor az alkalmazott a munkavégzése folytán, a munkáltató által biztosított lehetőségek révén került olyan helyzetbe, hogy kárt okozhatott (BDT ). A perbeli esetben a körjegyző részére a közszolgálati jogviszonya, az ebbéli minősége, az önkormányzat bélyegzőjéhez és a képviselőtestületi határozatokhoz való hozzáférésének munkaviszonya által megteremtett lehetősége biztosította, hogy károkozó magatartását kifejthesse. Az általa okozott kárért tehát az alperes kártérítési felelőssége a Ptk (1) bekezdése alapján fennáll. Nem megalapozott mint ahogy az elsőfokú bíróság ítélete és a felperes fellebbezési ellenkérelme is arra rámutatott az alperesnek a Ptk (1) bekezdésére, tehát a kármegelőzési, kárenyhítési kötelezettség felperes általi elmulasztására irányuló hivatkozása sem. A körjegyző által meghamisított tartalmú határozat-kivonat mind formája, mind pedig tartalma alapján alkalmas annak a látszatnak a keltésére, hogy a
4 hivatalos személyként, közbizalomtól övezve eljáró körjegyző legitimációja megfelelő. Erre figyelemmel nem volt elvárható a felperestől, hogy a határozat-kivonat felmutatását követően a képviseleti jogosultság további igazolását megkövetelje, illetve a körjegyző legitimációját további vizsgálatnak vesse alá. A fentiek szerint tehát az alperest teljes kártérítési felelősség terheli. A fellebbezésnek az Mt ára utalással kifejtett álláspontja is megalapozatlan, hisz ezen jogszabályi rendelkezések nem a munkavállaló által harmadik személyeknek okozott kár megtérítésével kapcsolatos jogviszonyban, hanem a munkáltató és a munkavállaló közötti károkozásra irányadó rendelkezéseket tartalmaznak. A fentebb kifejtettekre tekintettel az ítélőtábla a keresetet részben elutasító, de fellebbezéssel nem támadott rendelkezéseket nem érintve a megyei bíróság ítéletének megfellebbezett rendelkezését helybenhagyta. Az ügy tömör összefoglalása:
5 A munkáltatónak az alkalmazott károkozásáért való felelősségét nem zárja ki az, hogy az alkalmazott a munkaköri feladatába nem tartozó, vagy a munkáltató által kifejezetten tiltott tevékenységgel okozott kárt. A felelősség a munkaviszonnyal való összefüggésen alapul, amely fennáll minden olyan esetben, amikor az alkalmazott a munkavégzése folytán, a munkáltató által biztosított lehetőségek révén került olyan helyzetbe, hogy kárt okozhatott. Alkalmazott jogszabályok: évi IV. törvény 348..
BDT Alkalmazott jogszabályok: Ptk (1) bek., 389. ; Ötv. 9. (1) bek., 36. (2) bek.
BDT2011. 2488. A polgármesteri hivatal és az önkormányzat elkülönült jogalanyisága nem jelent szervezeti és gazdálkodási önállóságot, mivel a polgármesteri hivatal - egyéb hatáskörei mellett - az önkormányzat

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Európai Bizottság - Európai Igazságügyi Hálózat - Tartási igények - Hollandia
Tartási igények - Hollandia
Mit jelent a „tartás” és a „tartási kötelezettség” fogalma a holland jogban? 2.
Hány éves korig részesülhet egy gyermek tartásdíjban? 3.
Milyen esetekben alkalmazandó a holland jog? 4.
Ha ez a jog nem alkalmazható, milyen jogot alkalmaznak a holland bíróságok? 5.
A tartásra jogosult egyedi szervezethez, (központi vagy helyi) kormányzati szervhez vagy bírósághoz kell, hogy a tartás érdekében forduljon? 5.A.
Hogy lehet ilyen szervezethez vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervhez fordulni, és milyen eljárások alkalmazandók? 6.
Lehet-e rokon, közeli hozzátartozó vagy kiskorú gyermek részéről keresetet benyújtani? 7.
Ha a kérelmező bírósághoz kíván fordulni, hogyan állapíthatja meg, hogy melyik bíróság illetékes? 8.
A kérelmezőnek szüksége van-e közvetítőre az ügyben, ha bírósághoz fordul (pl. ügyvéd, egyedi szervezet vagy (központi vagy helyi) kormányzati szerv stb.)? Ha nem, milyen eljárások alkalmazandók? 9.
Kell-e a felperesnek díjat fizetnie, ha bírósághoz fordul? Ha igen, ez milyen mértékű lehet? Ha a felperes anyagi forrásai nem elegendők, kaphat-e költségmentességet az eljárás költségeinek fedezésére? 10.
Milyen fajta tartást ítélhet meg a bíróság? Ha megítélik a tartást, annak mértékét hogyan állapítják meg? Felülvizsgálható-e a bíróság döntése a megélhetési költségekben vagy a családi körülményekben bekövetkezett változás figyelembe vételére? 11.
Hogyan és kinek fizetik meg a tartást? 12.
Ha a tartásra kötelezett önként nem fizet, milyen intézkedéssel kényszeríthető fizetésre? 13.
Van-e olyan szervezet vagy (központi vagy helyi) kormányzati szerv, amely segíthet a tartás beszedésében? 14.
Helyettesíthetik-e a tartásra kötelezettet és megfizethetik-e helyette a tartás egészét vagy annak részét? 15.
Kaphat-e segítséget a felperes Hollandiában szervezettől vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervtől? 16.
Ha igen, milyen szervezethez vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervhez kell fordulni? 17.
Milyen segítséget kaphat a felperes ilyen szervezettől vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervtől? 18.
Fordulhat-e Hollandiában keresetével a felperes közvetlenül ilyen szervezethez vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervhez? 1. Mit jelent a „tartás” és a „tartási kötelezettség” fogalma a holland jogban?
A tartás a tartásra jogosult megélhetési költségeihez való hozzájárulás kötelezettsége. A tartás fizetésének kötelezettsége vérrokonságból és házassági rokoni viszonyból, illetve (korábbi) házassági kötelékből ered. A bejelentett élettársi kapcsolatra hasonló feltételek vonatkoznak.Kiknek kell más személyek részére tartásdíjat fizetniük:- szülők gyermekeiknek?Valamennyi szülő köteles gyermekét eltartani. Ez a gyermek felnőttkorára ugyanúgy vonatkozik, mint gyermekkorára. A tartási kötelezettség a gyermek 21. évének eléréséig áll fenn, a szükséglet szintjétől függetlenül.Lásd a 2. kérdést a szülők gyermekekkel szemben fennálló kötelezettségeire vonatkozó információkért.- gyermekek szüleiknek?A gyermekek kötelesek szüleiket eltartani.A tartási kötelezettség csak a szülők szükséghelyzetében áll fenn.- elvált házastárs a másik házastársnak (korábbi bejegyzett élettársak)A házastársak között a házasság során fennálló tartási kötelezettség a házasság felbomlását követően is fennmarad. A bíróság a bontóperben hozott ítéletben vagy későbbi ítéletben tartásdíjat ítélhet meg az egyik korábbi házastárstól azon házastárs részére, aki nem rendelkezik saját megélhetési költségeinek fedezésére elegendő anyagi eszközzel (és ésszerűen nem várható el, hogy képes lesz azt megszerezni), az utóbbi kérésére. Ilyen tartásdíj megállapításakor a bíró figyelembe veszi az egyik korábbi házastárs szükségleteit és a másik korábbi házastárs eszközeit (pénzügyi erőforrásait). Nem pénzügyi tényezők is szerepet játszhatnak, például a házasság vagy az együttélés időtartama. Ha a bíróság a tartási kötelezettségre nem ír elő időbeli korlátozást, az 12 év leteltével megszűnik. Ezen időszakot a bíróság a tartást igénylő korábbi házastárs kérésére meghosszabbíthatja, amennyiben ez utóbbi pénzügyi nehézségekkel kerül szembe. Rövid (legfeljebb 5 évig tartó), gyermektelen házasságot követően a tartási kötelezettség időtartama elvileg nem hosszabb magánál a házasságnál.
A fentiek a korábbi bejegyzett élettársakra is vonatkoznak.A korábbi házastársak a tartást illetően bíróságon kívül is megegyezhetnek. Erről a bontóperben kötött egyezség rendelkezik. A gyakorlatban az ilyen egyezséget a bíróság a bontóperben hozott ítéletben megerősíti. Az ilyen megerősítés a tartásra jogosultnak nagyobb jogbiztonságot nyújt.Egyéb?Házastársak/bejegyzett élettársakA házastársaknak és a bejegyzett élettársaknak, kivételes körülmények kivételével, egyaránt hozzá kell járulniuk a háztartási kiadásokhoz. Ilyen tekintetben házassági vagy élettársi szerződésben eltérően is megállapodhatnak.Biológiai apa / partner az anya életébenA gyermek biológiai apja köteles (akár el nem ismert) gyermekének tartást biztosítani, amennyiben a gyermek nem áll törvényes rokoni kapcsolatban ezzel a személlyel vagy más férfival (vagyis ha nincs törvényes apja).Ugyanez a kötelezettség vonatkozik az anya életében arra a partnerre, aki beleegyezett olyan aktusba, mely a gyermek fogantatását eredményezhette.Közös felügyeletA szülővel együtt a gyermek felett felügyeletet gyakorló nem szülő a gyermek felé tartási kötelezettséggel bír (a BW 1:253w. cikke). A tartási kötelezettség a gyermek huszonegyedik születésnapjáig fennáll, amikor a gyermek nagykorúvá válásával a közös felügyelet megszűnik.Milyen esetekben?A tartási kötelezettség általában fennáll, ha a tartásra jogosultnak erre szüksége van. Egy személyről akkor ítélik meg úgy, hogy erre szüksége van, ha saját létfenntartásához nem rendelkezik elegendő jövedelemmel, és ennek megszerzése tőle ésszerűen nem várható el.
A 18 év alatti
(kiskorú) gyermekek esetében a szülőknek a gondviselés és a neveltetés
költségeit meg kell fizetniük. Ez vonatkozik a megélhetési költségre és a
gyermek felnevelése során az oktatáshoz és a szabadidős tevékenységekhez
kapcsolódóan felmerülő egyéb költségekre. A szülők kötelesek a gondviselési
és neveltetési költségeket lehetőségeikhez mérten biztosítani. Ez a
kötelezettség akkor is fennáll, ha a gyermek rendelkezik saját anyagi
forrásokkal és/vagy jövedelemmel.
18, 19 és 20
éves gyermekek („fiatal felnőttek”) esetében a szülők a megélhetési és
oktatási költségek megfizetéséért felelősek. A megélhetési és oktatási
költségek ugyanúgy értelmezendők, mint a gyermekkorban a gondviselési és
neveltetési költségek. Ez a tartási kötelezettség független a tartásra
jogosult igényeitől.
tartási kötelezettség akkor is fennáll ilyen gyermekek esetén, ha
munkaviszonyból vagy saját forrásból saját jövedelemmel rendelkeznek, vagy ha
házasok. A gyermek saját jövedelme azonban meghatározza a tartásdíj iránti
igényeik mértékét.
21 éves és
idősebb gyermekek esetében a szülők csak akkor kötelezettek tartásdíjra, ha a
gyermeknek erre szüksége van, és nem képes gondoskodni magáról. Például ha a
gyermek testi vagy szellemi fogyatékkal él.
3. Milyen esetekben alkalmazandó a holland jog?
A tartási kötelezettség megállapítására alkalmazandó jogot a holland nemzetközi magánjog alapján határozzák meg, az 1973. évi, tartásról szóló Hágai Egyezmény vonatkozó szabályai (alkalmazandó jog) (Trb. 1974., 86) alapján. Az egyezményről további információt talál a nemzetközi magánjogról szóló hágai konferencia - weblapján:E szerződésnek megfelelően a holland bíróság a holland jogot alkalmazza:ha a tartásra kötelezett és a tartásra jogosult egyaránt holland állampolgárságú, és a tartásra kötelezett tartózkodási helye Hollandia;ha a tartásra jogosult tartózkodási helye Hollandia;ha a tartásra jogosult Hollandián kívüli tartózkodási helye szerinti országban a jog nem tesz számára lehetővé tartásdíjat, és mind a tartásra kötelezett, mind a tartásra jogosult holland állampolgárságú;ha sem a tartásra jogosult Hollandián kívüli tartózkodási helye szerinti ország joga, sem a tartásra kötelezett és a tartásra jogosult megegyező állampolgársága szerinti jog nem tesz lehetővé a tartásra jogosult számára tartásdíjat;korábbi házastársak közötti tartás esetében, ha a bontópernél a holland jogot alkalmazták.
4. Ha ez a jog nem alkalmazható, milyen jogot alkalmaznak a holland bíróságok?
bíróság ilyen esetben elvileg a tartásra jogosult tartózkodási helye szerinti
külföldi jogot alkalmazza. Ha az említett jog nem rendelkezik a tartásról, a
holland bíróság a tartásra kötelezett és a tartásra jogosult megegyező
állampolgársága szerinti jogot alkalmazza.
Bontóper esetén
a bontópernél alkalmazott jog a korábbi házastárs felé fennálló tartási
kötelezettségre is alkalmazandó.
A tartásra
kötelezett által fizetendő összeget vagy maguk a felek állapítják meg és
rögzítik megállapodásban, vagy bíróság ítéli meg azt. Bontóperben a bíróságot
gyakran kérik fel a korábbi házastárs vagy a gyermek tartásdíjáról való
Ha a tartásdíjat
bírósági ítélettel állapítják meg, az alábbi alkalmazandó:
megállapítására, megváltoztatására vagy megszüntetésére alkalmazandó bírósági
eljárás kereset benyújtásával kezdődik. A keresetet ügyvéd szövegezi. Ez az
ügyvéd képviseli a tartásra jogosultat a bírósági tárgyaláson. A keresetnek
tartalmaznia kell a tartásra jogosult, illetve a tartásra kötelezett
vezetéknevét, keresztnevét, születési idejét és lakcímét. Meg kell határoznia
továbbá, hogy miért van szükség tartás megállapítására, megváltoztatására
vagy megszüntetésére. A keresetnek a bíróság hivatalánál történő
benyújtásakor szükség esetén be kell nyújtani a keresetben foglalt
információkat alátámasztó dokumentumokat. Tartási esetekben ezek a
dokumentumok különösen a pénzügyi helyzetre vonatkozó dokumentumok, például
adóügyi célokból készített pénzügyi kimutatások, bérkimutatások, a
szükségletekről és a pénzügyi eszközökről szóló számítások. Az ügyvéd a
keresetet az illetékes bíróság hivatalának küldi meg. A bíróság hivatala ezt
követően (elvileg) megküldi a kérelem egy példányát, illetve a vonatkozó
kísérő dokumentumokat az érdekelt félnek, vagyis tartási esetekben a tartásra
kötelezettnek. Ez utóbbit ezután a bíróság beidézi.
Nem: a
keresetet a tartásra jogosult ügyvédjének kell benyújtania. A tartásra
jogosultak nem nyújthatnak be ügyvéd nélkül keresetet.
A kiskorú
gyermeket törvényes képviselője (általában szülő) képviseli.
Itt meg kell különböztetni a nemzetközi joghatóságot (van-e a holland bíróságnak joghatósága?) és a belső illetékességet (melyik holland bíróság illetékes?).A holland bíróság nemzetközi joghatóságára európai uniós kontextusban az úgynevezett „Brüsszel I.” rendelet alkalmazandó. Ez a rendelet a tartási keresetekre vonatkozóan rendelkezik a bíróságok joghatóságáról.A rendelet 2. cikke szerint a Hollandiában lakóhellyel rendelkező tartásra kötelezett (alperes) elvileg a tartásra jogosult (felperes) holland bírósága elé idézhető.A Brüsszel I. rendelet a tartási kötelezettségre vonatkozóan alternatív szabályt is tartalmaz. Az 5. cikk (2) bekezdése előírja, hogy egy tagállam területén lakóhellyel rendelkező alperes beidézhető másik tagállamban is:a tartásra jogosult lakóhelye vagy tartózkodási helye szerinti bíróság elé,vagy ha ez további követelmény személyek családjogi státuszára vonatkozó keresetnél, vagyis bontóperrel foglalkozó bíróság bírója vagy házassági rokoni viszonyról döntő bíró esetén, a hatáskörrel rendelkező bíróság elé, kivéve ha ez a joghatóság pusztán az egyik fél állampolgárságán alapul.Az a) pont azt jelenti, hogy a Hollandiában lakó tartásra jogosult például holland bíróság elé idézhet egy Franciaországban lakó tartásra kötelezettet, és ennek nemzetközi joghatósága van az 5. cikk (2) bekezdése szerint. A lakóhely szerinti bíróságnak van joghatósága.
Holland bíróság nem európai uniós kontextusban vizsgált nemzetközi joghatóságára a következő alkalmazandó. Ha az alperes (akár a jogosult, akár a kötelezett) az Európai Unión kívül él, a fent említett Brüsszel I. rendelet nem alkalmazandó, és a holland bíróság joghatósága a polgári perrendtartásból származtatható. A bontóperrel foglalkozó holland bíróság hatásköre tehát a bontóperrel kapcsolatos átmeneti rendelkezések vagy például a tartásdíjjal vagy a családi otthon közös használatával kapcsolatos kiegészítő rendelkezések meghozatala. A holland bíróság továbbá hatáskörrel rendelkezik külön tartásdíjra vonatkozó keresettel kapcsolatosan, ha vagy a felperes vagy egy vagy több érdekelt fél Hollandiában él, vagy ha az ügy egyéb okokból elegendő mértékben köthető Hollandia joghatóságához, ha a holland bíróságot választják mint hatáskörrel rendelkező bíróságot, vagy ha az érdekelt fél a bírósági eljárás során megjelenik és nem kifogásolja a hatáskör hiányát.Holland bíróság nemzeti hatáskörére vonatkozóan a bíróságok (elsőfokú bíróság, fellebbviteli bíróság, Hollandia Legfelsőbb Bírósága) közül az elsőfokú bíróság rendelkezik hatáskörrel tartási esetekben. Az elsőfokú bíróság illetékességét a polgári perrendtartás határozza meg. Ez vagy a (z egyik) felperes lakóhelye szerinti elsőfokú bíróság vagy az egyik érdekelt fél lakóhelye szerinti, a keresetben illetékesként megjelölt bíróság, vagy az egyik fél lakóhelyének hiányában valamelyik fél tényleges lakóhelye szerinti bíróság.
A tartásdíj megállapítására, megváltoztatására vagy megszüntetésére vonatkozó kérelmet is ügyvédnek kell benyújtania. Az ügyvéd a tárgyalás során képviseli a felperest. Az ügyvédek nevei és címei megtalálhatók a nemzeti ügyvédi kamara - weboldalán.Van továbbá „Családjogi Ügyvédek és Bontóperben Közvetítők Kamarája”, melynek tagjai többek között bontóperekre és tartásra szakosodtak. Ezek emellett bontóperben közvetítésre és ezzel járó ügyekre is szakosodnak.Lásd a VFAS-Advocaten-t: ez a weboldal elérhető holland és angol nyelven.
Ha a felperes nem tudja (teljes mértékben) megfizetni az ügyvédi költséget, bizonyos feltételek mellett költségmentességet kaphat (lásd még a Költségmentesség című weboldalt). Ez a „költségmentesség esete”. A kormány részben megfizeti a költségeket, a felperes pedig „személyes hozzájárulást” fizet. A „személyes hozzájárulás” mértéke a felperes jövedelmétől és pénzügyi lehetőségeitől függ. A Költségmentességi Tanács ítéli meg a költségmentességet. A felperesnek kérelmet kell benyújtania a tanács felé azon a (fellebbviteli bíróság szerinti) illetékességi területen, ahol az ügyvéd irodája található. A gyakorlatban a kérelmet gyakran az ügyvéd nyújtja be, ha a költségmentességre irányuló kérelmet megelőzően már megkeresték.Emellett (a lakóhely önkormányzati hatóságától beszerezhető) „szegénységi bizonyítványt” kell benyújtani. Ezt az igazolást a kérelemmel együtt meg kell küldeni a Költségmentességi Tanácsnak, mely kivizsgálja, hogy a felperes jogosult-e költségmentességre. Ha igen, kiadják a költségmentességre való jogosultság igazolását. Ilyen esetekben a bírósági hivatali díjat is csökkentik.A költségmentességre való jogosultság határon átnyúló jogvitákban is fennáll, vagyis akkor, ha a felperes Hollandián kívül lakik. Ezt az határon átnyúló költségmentességről szóló európai irányelv írja elő. A költségmentesség a költségmentességről szóló törvény 23A–23K. cikkeire hivatkozással kérelmezhető, a hágai Költségmentességi Tanácsnál az említett irányelvhez csatolt formanyomtatványon, mely minden tagállamban egyforma.
Adott esetben a Költségmentességi Tanács az ügyvédválasztásban is segítséget nyújt. A tanács címe a 16. kérdésre adott válaszban található.
Határozatában a bíróság figyelembe veszi a tartásdíjat kérő vagy kapó személy szükségleteit, illetve a tartásdíjra kötelezett vagy azt megfizető személy lehetőségeit (pénzügyi erőforrásait).A szükségletek és a lehetőségek viszonylagosak. A bíróság bizonyos mértékig szabadon határozhat az adott eset sajátosságaitól függően.A bíróságok irányelveket, úgynevezett Trema-normákat (lásd: De Rechspraak - ) alakítottak ki. Ezek azonban nem kötelezők a bíróságokra.A bíróság döntésénél az alábbi bevételek és kiadások fontosak:a munkaadótól származó jövedelemkiegészítő munkaviszonyból származó jövedelemösztöndíjakjáradékoknyugdíj(al)bérletből származó jövedelemkamatok és más tőkejövedelmeka közös háztartásban élőktől a háztartás fenntartásához való hozzájárulásoka jövedelem növelésére meglevő lehetőségek (keresőképesség)vagyonnyilatkozatokbérleti díjakjelzálog-visszafizetések és kamatok, továbbá rögzített díjak. A jelzálog még ki nem fizetett részét is fel kell tüntetni.biztosítási kötvényekszükséges rendszeres utazási költségekpénzügyi kötelezettségek mások feléa tartásra jogosult és/vagy családtagjai speciális orvosi ellátásának költségeia jövedelemtermeléssel összefüggő kiadásokadósságokról szóló nyilatkozatokHivatalos indexálásAz Igazságügyi Minisztérium minden évben megállapítja a bíróság által megítélt vagy megállapodásban rögzített tartásdíj törvényes emelésének mértékét. Az emelés mértékének kiszámításakor a minisztérium figyelembe veszi az üzleti világban és a kormányzaton belül, továbbá egyéb szektorokban a bérek alakulását. Ezt a mértéket közzéteszik a Staatscourant-ban [a holland Hivatalos Közlönyben].
A tartásdíj automatikus kiigazítása alól számos kivétel van. A felek és a bíróság is figyelmen kívül hagyhatják a hivatalos indexálást vagy egyéb indexálási módszert állapíthatnak meg.
házastársak tartását közvetlenül a tartásra jogosultnak fizetik meg.
A bíróság által
kiskorú gyermekekre megállapított tartásdíjat közvetlenül a gyermeket gondozó
szülőnek (vagy gondviselőnek) fizetik meg.
Ha a tartási kötelezettséget bírósági ítélettel állapítják meg, és a tartásra kötelezett elmulasztja a partner tartásdíjának megfizetését, a teljesítést általában végrehajtó útján kényszerítik ki. Bírósági ítélet hiányában az eset bíróság elé kerül. Ilyenkor ügyvédet kell bevonni. Gyermektartás fizetésének beszedéséhez számos esetben fellebbezni lehet a Tartásdíjfizetés Beszedésével Foglalkozó Nemzeti Irodához (LBIO) Goudában. Lásd az alábbi 13. kérdést.
Gyermektartás esetében a releváns szervezet a Tartásdíjfizetés Beszedésével Foglalkozó Nemzeti Iroda (National Bureau for the Collection of Maintenance Payments (LBIO)) Goudában.Az LBIO eljárhat a beszedés ügyében a tartásra kötelezett esetleges hátralékának megléte vagy annak hiánya esetén is. Az LBIO-t erre fel kell hatalmaznia a tartásra jogosultnak vagy a tartásra kötelezettnek. A LBIO adott esetben végrehajtás útján járhat el a beszedés ügyében. Az LBIO például zár alá veheti a tartásra kötelezett bérét, járadékait vagy ingó és ingatlan javait.
Az LBIO szolgáltatásai nem ingyenesek. Fizetési hátralék esetében a tartásra kötelezettnek a beszedés költségeit meg kell téríteni az LBIO felé. Az LBIO a beszedésért külön díjat számol fel. Ez a külön díj az esedékes összeg 10%-a. A bírósági eljárás és a végrehajtás költségeit szintén beszedik a tartásra kötelezettől.Az LBIO csak gyermektartás beszedésével foglalkozik. Az LBIO nem foglalkozik korábbi házastársak (korábbi bejegyzett élettársak) tartásdíjának megfizetésével. Ez alól kivételt jelentenek az LBIO egyezményből adódó feladatai (lásd a 17. kérdésre adott választ).A „gyermektartás beszedésének átruházására” vonatkozó formanyomtatvány letölthető a LBIO weboldaláról NL.Ezen a weboldalon számtalan információ található a LBIO feladatairól és eljárásairól, az ügyfélfogadásról (telefonon) és egyebekről.
15. Kaphat-e segítséget a felperes Hollandiában szervezettől vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervtől?
Igen, gyermektartás esetében, lásd a 13. kérdést.Igen, költségmentesség esetében, lásd a 8. kérdést.
16. Ha igen, milyen szervezethez vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervhez kell fordulni?
Gyermektartás esetében:Landelijk Bureau Inning Onderhoudsbijdragen (LBIO )Postbus 8002800 AV GOUDATelefon: +31 182 572 020Fax: +31182.537 179Költségmentesség esetében:de Raad voor de rechtsbijstand ,Postbus 450,2501 CL Den Haag.Telefon: +31 703 701 414
Lásd a 13. kérdésre adott választ.Az LBIO-nak a tartás nemzetközi beszedése területén is vannak feladatai. Ezek a feladatok két olyan egyezményből származnak, melyeknek Hollandia részes fele:Hollandia részes fele az ENSZ tartásdíj külföldi beszedéséről szóló egyezményének - (New York, 1956. június 20.). Ez kölcsönös jogsegélyről szóló egyezmény, melynek célja nemzetközi ügyekben a tartásdíjhoz való hozzáférés megkönnyítése. Ebből a célból az egyezmény küldő és fogadó intézmények rendszerét alakította ki, melyek a tartásra jogosultnak segítenek a tartási keresetek végrehajtásában. Az LBIO Hollandia küldő és fogadó intézménye.Hollandiában lakó személyek, akik tartásdíj külföldön (vagyis a New York-i Egyezmény részes országában) lakóhellyel rendelkező tartásra kötelezettől való beszedésével kapcsolatosan problémával szembesülnek, hivatkozhatnak a New York-i Egyezményre. Ez az egyezmény a gyermektartásra és a partnertartásra egyaránt vonatkozik.Az LBIO szintén beszedi a tartást a külföldön (vagyis a New York-i Egyezmény részes országában) lakóhellyel rendelkező tartásra jogosult kérésére a Hollandiában lakó tartásra kötelezettől. Ha a más tagállamban lakó tartásra jogosult tartást követel Hollandiában lakó tartásra kötelezettől, az említett egyezmény rendszerére hivatkozhat. Hollandia fogadó intézményéhez (az LBIO-hoz) kell kérelmet benyújtania. A fogadó intézmény ezután megteszi a szükséges intézkedéseket a tartás beszedésére.Az LBIO szolgáltatásainak igénybevételéhez a „tartás külföldi beszedése” formanyomtatványt kell benyújtani. Ez a formanyomtatvány letölthető az LBIO weboldaláról NL.A költségmentességre vonatkozóan lásd a 9. kérdésre adott választ.
18. Fordulhat-e Hollandiában keresetével a felperes közvetlenül ilyen szervezethez vagy (központi vagy helyi) kormányzati szervhez?
Lásd a 13. és 17. kérdést.
« Tartási igények - Általános információk | Hollandia - Általános információk »

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
10 év börtönre ítélte a bíróság a barátnőjét baltával bántalmazó férfit | Tatabányai Törvényszék
10 év börtönre ítélte a bíróság a barátnőjét baltával bántalmazó férfit
Megjelenés ideje: 2019. október 28., 11:27
A vádlott 2017. augusztus 7-én hajnalban többször fejen ütötte a sértettet egy baltával, este pedig feladta magát a rendőrségen. A tárgyalások során azzal védekezett, hogy tettével segíteni akart a nőn, aki vallási meggyőződése miatt nem követhetett el öngyilkosságot, de meg akart halni. A bíróság a 2017 augusztusa óta letartóztatásban lévő férfit 10 év börtönbüntetésre ítélte.
A bíróság által megállapított tényállás szerint a vádlott 2017 áprilisában egy internetes társkeresőn ismerkedett meg a sértettel. Többször találkoztak, a vádlott szerelmes lett a sértettbe, a sértett azonban csak barátként tekintett rá. 2017. augusztus 6-án este a sértett átment a vádlotthoz és hajnalig beszélgettek, majd a nő hajnalban lefeküdt aludni, a vádlott pedig – mivel nem tudta elfogadni, hogy a sértett barátként tekint rá, valamint részben azért, mert így akarta a sértettet számára szebb világba segíteni – elhatározta, hogy megöli. A vádlott a garázsból bevitt egy baltát, amivel a sértett fejét egy alkalommal közepes erővel megütötte. A sértett ekkor nyöszörögni kezdett, mire a vádlott még legalább hat alkalommal a balta él- és fokrészével megütötte őt, egészen addig, amíg a sértett már nem mozdult és nem adott életjelet. A vádlott azt hitte, hogy a sértett meghalt, ezért elhagyta a házat és a napot kerékpározással töltötte. A vádlott abban a hiszemben, hogy a sértett meghalt, 2017. augusztus 7-én este feladta magát a rendőrségen. A helyszínre érkező járőrök megállapították, hogy a sértett még él, mentőt hívtak hozzá. A sértett életét a kórházban sikerült megmenteni, azonban az őt ért bántalmazás következtében maradandó fogyatékosságot okozó sérülései keletkeztek.
A Tatabányai Törvényszék 2019. október 28-án különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettének kísérlete miatt 10 év börtönbüntetésre ítélte a férfit és 8 évre eltiltotta a közügyek gyakorlásától.
A bíróság enyhítő körülményként értékelte a vádlott büntetlen előéletét, a csaknem teljes beismerő vallomását és az önfeljelentést, valamint azt, hogy a tárgyaláson tanúsított magatartása alapján rendkívül megbánta tettét, illetve, hogy a bűncselekmény elkövetésekor enyhe-közepes fokban volt korlátozott a belátási képessége. A bíróság súlyosító körülményként értékelte, hogy a vádlott cselekménye kétszeresen is minősült (védekezésre képtelen személy sérelmére, különös kegyetlenséggel követte el tettét), azt, hogy súlyos egészségromlást, maradandó fogyatékosságot és pszichés zavarokat okozott a sértettnek, valamint, hogy az okozott sérülések külön-külön is életveszélyesek voltak.
Az ítélet nem jogerős. Az ügyész 3 nap gondolkodási időt tartott fenn, a vádlott és védője pedig enyhítésért fellebbezett.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kiss Anna: Drog és irodalom - 16 Augusztus 2012 - Blog - Kuktin Erzsébet oldala
Vasárnap, 2019-08-25, 7:43 AM Főoldal | Regisztráció | Belépés
Főoldal » 2012 » Augusztus » 16 » Kiss Anna: Drog és irodalom
Kiss Anna: Drog és irodalom
"Hunyjátok le a szemeiteket. És az apró ópiumpipa elvezet oda, ahol azért élünk, hogy éljünk, és semmi másért. Hiszen ez az egyetlen célja a létnek" - írja Csáth Géza, eredeti nevén dr. Brenner József idegorvos. A "Nyugat" első nemzedékéhez tartozó író volt, a magyar irodalom egyik legfurcsább zsenije. Zseni, de tékozló fiú is egyszerre. 1908-ban, 21 éves korában, "A varázsló halála" című novellájával beírta nevét - Karinthy kifejezését kölcsönkérve - a "legtökéletesebb írásművészet"[3] enciklopédiájába. 11 évvel később, 1919-ben, fiatalon és összetörten vetett véget életének. Mindössze 32 éves volt. A morfium teljesen szétroncsolta testét és szellemét. 1910-től haláláig a méreg végighempergett és végigviharzott életén, eltékozolva mindazt a tehetséget, ami kezdetben számára megadatott.
Miért történt mindez? Miért rabolt magának mindennap 14 órai gyönyört? Mert Csáth szerint "ez a tizennégy óra egyenlő négyszáz generációnak nyolcezer éves életével. De számítsunk csak ötezret. Egy nap alatt tehát ötezer esztendőt élek. Egy esztendő alatt ez körülbelül kétmillió évet jelent. Föltéve, hogy az ópiumszívást mint kifejlett férfi kezded, és nagy gondot fordítasz testi épséged fönntartására - amelyet legjobb ügyes orvosra bízni -, tíz esztendeig elélhetsz. És akkor húszmillió éves korodban nyugodtan hajthatod fejedet az örök megsemmisülés jeges párnájára"[4]- írta 1909-ben, még egy évvel azelőtt, hogy kipróbálta volna a kábítószert. Valóban igaza lett. Tíz évet élt még, de úgy halt meg, mintha kétmillió éves lett volna.
Csáth Géza, e csodálatos és sokoldalú tehetség, a brutalitás és álmodozás bizarr megformálója, morfinista volt. Tragikus élete s ezen belül művészete, még ma sem lezárt kérdés. Sokáig kortársai sem tudták, mikor kezdett élni a méreggel. Naplója viszont sejteti, hogy az "Ópium" megírásakor még nem nyúlt a szerhez. (Ezért téves az a feltételezés, amely az "Ópium" című művét kapcsolatba hozza morfinizmusával.)
Barátja és unokatestvére, Kosztolányi Dezső - a Nyugat egyik számában - megdöbbentő adatokat közölt Csáth Géza betegségéről és haláláról.[5] Kosztolányi szerint a méreg hatása lassan mutatkozott Csáthnál. A két barát gyakran találkozott egymással. Négy évig, a háború kitöréséig Kosztolányi észre sem vette, hogy unokatestvére beteg. Később viszont egyre több olyan jelenséget fedezett fel, amely furcsán, idegenül hatott. Azok az írásai, amelyek a kábítószerezése kezdetén készültek, még eredetiek és finomak voltak. Csak halványan tanúskodtak a változásról. Kosztolányi figyelő szemének viszont feltűnt, hogy valamiként másképp hatnak. Régi, lírai hangja megcsuklott. Figyelmét az álomszerű helyett a kézzelfogható jelenségek kötötték le. Ez a "földiség" már a morfium hatása volt. Mert Kosztolányi szerint "a morfium nem hoz bódító és mennyországi lázakat, mint a 'hozzánemértők' képzelik. Éppen ellenkezően hat. Összeszűkíti a szem bogarát, és kisebbíti a látótért. A szellemi hatása is körülbelül ilyen. A részletek elevenen tűnnek fel, de az egész mellékessé válik. Ez a szer lehúz a földre, tompává, közönyössé, elégedetté, nyugodttá, prózaivá tesz. Csáth Géza az egészsége idején volt álomlátó, aztán csak a földre tekintett. Különös átalakulás, melyről eddig nem olvastam, minthogy az írók túlon-túl regényes színben látják a morfinizmust."[6] Kosztolányi megállapításainak valósága Baudelaire írásaiban is fellelhető. "A mesterséges mennyországok" című lírai esszéjében a francia szimbolizmus atyja részletesen kifejti az ópium és a hasis káros hatását. A kábítószer rabjai a gyönyörök után olyan borzalmakat tudhatnak magukénak, amely megkérdőjelezi a mennyországot keresők átélt örömét. Miközben a megistenülés tévhitében ringatják magukat, saját poklukat készítik elő. A hasis például a magányos örömök osztályába tartozik, a nyomorult semmittevők számára van fenntartva. Haszontalan és veszélyes. A hasis egyik leggroteszkebb következménye - Baudelaire szerint - az aggodalmaskodó tébolyig terebélyesedő félelem attól, hogy bárkit is megbánthat a bódult állapotban lévő. Ha ereje volna hozzá, még azt a természetellenes állapotot is eltitkolná, amelyben van, nehogy nyugtalanságot keltsen embertársaiban. A bódulat elején úgy tűnik, mintha csodálatosan jó közérzetnek és szellemi frissességnek örvendene, és semmi fáradtságot sem érezne. De alighogy talpra áll, gyenge lába csak vonakodva hordozza, és attól fél, hogy összezúzódik, mint valami törékeny tárgy. Nagy bágyadtság hatalmasodik el lelkén. Képtelen dolgozni, és erőt gyűjteni a cselekvéshez. Baudelaire éppen ezt tartja a megérdemelt büntetésnek. Ez a gyalázatos tékozlás egyenes következménye a szernek. A droggal élő személyiségét szétszórja a négy égtáj felé, életereje nagy hányadát elvesztegeti.[7]
Az 1909-ben még "tiszta" Csáth is hasonló tüneteket ír le. Elismeri, hogy a "fölébredés elviselhetetlen szenvedéseket okoz. És a szenvedések soká tartanak. A világosság reggel harsogó akkordokban dübörög végig az utcákon. És az ablakok tejüvegje meg a színes függönyök nem védenek ellene, mert bántó, recsegő ritmusos lármájával áthatol mindenen, és követelően hív. Menni kell." A gyönyörért fizetni kell. A fény, "a világosság, amely reggelenként könyörtelen ismétlődéssel megérkezik, behajtja a díjat. A szív ernyedten dobog, a szempilla alig bírja a fénysugarak súlyát, és a bőr irtózik a széltől. Az izmok kelletlenül és tétovázva végzik a munkájukat. A kiáltásokra összerázkódik a test, és a nyakszirt táján tompa fájdalmak bujdosnak a koponyában."[8]
E figyelmeztetések ellenére, egy évvel később mégis bekeríti a sors, és bőre alá szúrja a tűt. A méreg szétterjed a testben és a lélekben egyaránt. Erről ő maga 1913-ban így ír:
"A hét elég jól indult, 0,044- és 0,046-os napi adaggal, melyeket három- és négyfelé osztottam el, de tegnap és ma ismét belejutottam abba az iszonyú circulus vitiosusba, mely a legszégyenletesebb önvádlások forrása. Ilyenkor mindig onnan ered a baj, hogy nincs erőm bevárni a délelőtti defecatiot. Mert ha ez sikerül, és a bélből újra felszívódó morfium-mennyiség távozott, akkor mindig jelentkezik egy egész napos és kellemes morfiuméhség, mely a rendes adaggal csillapítható. Ha ellenben reggel még ágyban vagy székelés előtt megtörténik az első bűn, akkor az adag nem is okoz eufóriát. Vétkezni is, ártani is, és még nem is élvezni - ez a keserves gondolat üldöz ilyenkor, és sokszor, ha pisztoly volna a közelemben, egy másodperc alatt szétrobbantanám ilyenkor a fejemet."
Naplójából és Kosztolányi nekrológjából tudjuk, hogy Csáth sokat szenvedett. Teste tele volt tályogos tűnyomokkal. Az utolsó években már alig tudott járni, mégis dolgozott, ellátta orvosi teendőit. Tudta, hogy a biztos halál felé rohan. Tudta, hiszen orvos volt. Figyelte önmagát, és kísérletezett a testével. Volt idő, amikor szanatóriumba vonult, hogy leszokjon a szerről, de később, akaraterejét elveszítve, újra a morfiumhoz nyúlt. Valójában sohasem hagyta abba, legfeljebb az adagot csökkentette olykor-olykor. De ez is inkább csak önmaga becsapása volt. Az elvonó kúrák idején is becsempészett a kórházba egy-egy kisebb mennyiséget, majd újból a régi adag következett.
"Vajon meg lehetett volna-e valamiképp menteni?" - kérdezi Kosztolányi.[9] Pesszimista válasza elgondolkodtató.
"A fizikai elkülönítés, a szer föltétlen megvonása csak a testi épségét mozdította volna elő talán, és az utolsó véres tragédiát gátolja meg, de semmi esetre sem lelkibetegsége kifejlődését, melyet a morfium eltakart pár évig, a maga forró és sűrű ködfátyolával. A morfinizmus mindig okozat és nem ok. Mikor ő ehhez a méreghez nyúlt, öntudatlanul is tudta, hogy a kisebb veszélyt választja a nagyobb helyett. Menekülni próbált a melankólia elől, mely túlvilágian édes dallal zengett írásaiban. Schumann fájó panasza hasonlít ehhez, annak a zeneszerzőnek a sírása, ki ugyanezzel a betegséggel volt terhes. Egy darabig átmentette ezt a művészetébe, aztán már sok volt, a befogadó közeg nem vette át, és összeroppantotta a testét. Különben a tragédiája messze visszaágazik az életébe. Az, hogy elmeorvosnak készült, talán öntudat alatti kirezgése volt annak a megismerésnek, hogy beteg és magán akar segíteni."
Talán igaza van Kosztolányinak, talán nem. Talán tényleg okozat volt a morfium Csáthnál, de az is lehet, hogy ok csupán. Lehet, hogy ilyen volt a lelki alkata.
A történelmi kor, amelyben Csáth Géza rövid írói pályáját futotta, igen alkalmas volt arra, hogy a beteg test és lélek furcsaságait művészetté alakítsa. A XX. század elején lejárt a nagy szeretetek heroikus romanticizmusa. Úgy tűnik, Csáth elveszítette az én illúzióinak minden formáját, és a bódító álomba menekült. A morfium misztikus bűnének kísértete erősebb volt. De ebben a beteg és bűnös, maga és mások által teremtett világban, a beteg test a beteg kor gyümölcse. Az író a valóság szigorú megfigyelésén munkálkodik: egyrészt a betegek éleslátásával belülről elemzi saját testét, másrészt pedig mint orvos, kívülről is láttatja önmagát. Ez a kettős szemlélet, a látás és a láttatás teszi lehetővé a lelki folyamatok megértését. Olyannak látjuk - mi olvasók - az akkori világot, amilyenné az író benne eltorzult. Nem törött tükör, hanem a meztelen valóság: bizarr, kegyetlen, csúf, sivár, céltalan. S benne az élet csupa nyomorúság. Így talán érthető, hogy Csáth Géza beteg volt. „Végtelent” ivott s a lelke „égre lázadt, majd” összetörte „a tébolyok és a lázak szent poharát”.[10] Vagy mégis inkább bűnös ember, aki a büntetőjogi normákat megszegte? A kérdés furcsának tűnhet, de ha most bíróság elé állítanánk őt, akkor a mai büntetőjogi megítélés szerint a bíróság bűnösséget megállapító ítéletet hozna. Dr. Brenner József, morfinista magatartásával ugyanis a "visszaélés kábítószerrel" elnevezésű bűncselekményt valósította meg. Saját korának törvényei ezt a bűncselekményt még nem definiálták. Ennek oka, hogy a bűncselekmények köre és a felelősségre vonás feltételei a történelem folyamán állandóan változtak. A koronként eltérő jogpolitikai szempontok folyamatosan befolyásolták és befolyásolják a definiálható magatartásokat. A büntetőjog által szabályozott viszonyok mindig alkalmazkodtak a társadalom fejlettségéhez. A felvilágosodás „felvilágosult” százada például eltörölte azokat a bűncselekményeket, amelyek a „sötét” középkort jellemezték. A természetjog öröktől fogva létező tilalmai viszont kortól és politikai rendszertől függetlenül őrködnek a társadalmak fölött. Az ölést és a lopást mindig bűnnek tartották, s elkövetőit mindig üldözték. Ugyanakkor ma már senkit sem állítanak bíróság elé házasságtörés vagy boszorkányság vádja miatt, korábban viszont nem ismerték az adócsalás bűntettét. A kábítószer fogyasztása csaknem egyidős az emberiséggel. Büntetőjogi megítélése viszont későbbi korok terméke. Magyarországon például az 1930. évi XXXVII. törvénycikk vezeti be. A szabályozások sorát az 1961. évi V. törvény folytatta, amely a fogyasztást mint elkövetési formát még nem tartalmazta. Az 1971-ben megszületett Büntető Novella módosította a korábbi szabályozást. A korábbi büntetési tételeket felemelte, és újabb bűnelkövetési magatartásokkal gazdagította a büntetőjogi törvény kelléktárát.
A jelenleg is hatályos - de több mint ötvenszer módosított - Büntető Törvénykönyv, az 1978. évi IV. törvény szabályozza a "visszaélés kábítószerrel" és a "kóros szenvedélykeltés" tényállását.
A nyolcvanas évek büntetőpolitikájának egyik legfőbb hibája volt, hogy nem tett egyértelműen különbséget fogyasztó és kereskedő között. A jogirodalomban 1986-ig vitatkoztak arról, vajon a kábítószer-fogyasztás önálló bűncselekmény-e. A kérdésre a választ a Legfelsőbb Bíróság a VI. sz. Büntető Elvi Döntésével adta meg. Kimondta, hogy "a kábítószer fogyasztója a kábítószerrel visszaélés bűncselekményét akkor is elköveti, ha nem maga készítette vagy tartotta a kábítószert, hanem mástól, a fogyasztás érdekében szerezte meg".
A kategóriáknak ezt a szétválasztását tükrözte az 1978. évi IV. törvényt módosító 1987. évi III. törvény. Lehetővé tette, hogy a kábítószer-élvezőkkel szemben kényszergyógyítást alkalmazzanak.
Az 1993. évi XVII. törvénnyel módosított Büntető Törvénykönyv - a kompromisszumos kriminálpolitikának megfelelően - a kábítószerrel kapcsolatos deviancia kezelésekor az ún. medikalizáló megoldást választotta.
A kilencvenes években a jogalkotó egyre következetesebben fellépett a szervezett bűnözéssel szemben. Ez kihatott a "visszaélés kábítószerrel" bűncselekményre is azáltal, hogy az 1997. évi LXXIII. törvény ismét módosította a Büntető Törvénykönyvet, és határozottabban elkülönítette a keresleti és a kínálati oldalt. A szervezett bűnözéssel összefüggésben elkövetett kábítószeres bűncselekmények büntetési tételeit felemelte. A másik oldalon viszont, a csekély mennyiségre történő elkövetők esetében lehetővé tette, hogy a bíróság a szabadságvesztés, vagy a pénzbüntetés mellett közérdekű munkát szabjon ki.
A büntető jogszabályok újabb módosításakor nagy vitát kavart az 1998. évi LXXXVII. törvény. A jogszabály hátterében meghúzódó büntetőpolitikát ekkoriban a szigorítási szándék jellemezte. Elveiben a „nulla-tolerancia” politikája érvényesült. A büntetőjog eszközeivel akarta mind a keresleti, mind a kínálati oldalon történő kábítószer-jelenséget visszaszorítani. Ennek érdekében bővítette a büntetendő cselekmények körét. A kábítószer termesztését, előállítását, megszerzését, tartását, az országba történő behozatalát, az onnan történő kivitelt és az ország területén történő átvitelt alapbűncselekményként definiálta, az összes többi megvalósulási formát pedig privilegizált esetként büntette. A fogyasztást, mivel jellemzően valamilyen más elkövetési magatartáshoz kapcsolódik, mint pl. termesztéshez, előállításhoz, megszerzéshez, tartáshoz, szubszidiárius bűncselekményként fogalmazta meg. Kimondta, hogy a "kábítószerrel visszaélés" csak szándékosan valósítható meg.
A törvény mögött meghúzódó kriminálpolitika alapvető célja a „drogmentes társadalom” létrehozása volt. (A hétköznapok gyakorlatában viszont – a szigorú szabályozás ellenére – kedvező változás nem történt.)
Ennek a törvénynek a nagy hibája volt, hogy az alkalmi fogyasztót kihagyta abból a kedvezményből, amely a kábítószerfüggő személy esetében érvényesült. A függés szakértői megállapítása után lehetőséget adott az elkövetőnek arra - feltéve, hogy két évnél nem súlyosabban büntetendő cselekményt követett el, hogy a bűntető ügyet eltereljék. A terheltnek az első fokú ítélet meghozataláig hitelt érdemlő okirattal igazolnia kellett, hogy legalább hat hónapig folyamatos kábítószer-függőséget megelőző vagy gyógyító kezelésben részesült. S ez - mint büntethetőséget megszüntető ok - később az eljárás megszüntetéséhez vezetett. Ebből a kedvezményből 2003. március 1-jéig az alkalmi fogyasztó kimaradt.
Az 1998. évi törvény fogyatékosságát a 2003. évi II. törvény részben orvosolja, számos kérdést viszont nem rendez. A kompromisszumos megoldásnak megfelelően kiiktatja a fogyasztást önálló elkövetési magatartásként meghatározó rendelkezést, de továbbra is büntetni rendeli a kábítószer megszerzését és tartását. Szélesíti a büntető útról való elterelés lehetőségét. (Az alkalmi fogyasztó számára is lehetővé teszi.) Ugyanakkor következetesen kizárja e kedvezmény alól azokat, akik terjesztőként követik el a bűncselekményt. A kábítószer forgalomba hozatala esetén ugyanis nem kerülhet sor az elterelésre. Tévednek azok, akik a módosító jogszabály kritikájaként említik, hogy a március 1-jétől hatályos szabályozás a dílerek tevékenységét segíti. A terjesztők ugyanis fogyasztóként sem mentesülhetnek a büntetőjogi felelősségre vonás alól. Külön szabályozza a 18. életévét be nem töltött személy sérelmére elkövetett visszaélést. Következetesen szétválasztja a kábítószer fogyasztójával és terjesztőjével kapcsolatos rendelkezéseket. Külön rendelkezik a függő személy cselekményeiről.
A kábítószeres bűncselekményekkel kapcsolatban sajátos szabályokat tartalmaz mind a tanulmány megírásakor még hatályban lévő, többször módosított 1973. I. törvény, mind pedig a 2003. júliusában hatályba lépő 1998. évi XIX. törvény. Mindkét jogszabály a büntetőeljárás rendjét szabályozza.
Az 1973. évi I. törvény értelmében az ügyész a vádemelés feltételeinek fennállása esetén, háromévi szabadságvesztésnél nem súlyosabb büntetéssel fenyegetett bűncselekményeknél a vádemelést egy évtől két évig terjedő időszakra elhalasztja, ha ennek a gyanúsított jövőbeni magatartásában mutatkozó kedvező hatása feltételezhető. Ezen idő alatt a terhelt pártfogó felügyeletét is elrendelik. Külön magatartási szabályként előírhatják, hogy gyógyító vagy megelőző kezelésben részt vegyen. A "visszaélés kábítószerrel" bűncselekmények közül több esetben is alkalmazható a vádemelés elhalasztása.
Az Európai Unio tagállamai a kábítószer-fogyasztás büntethetősége tekintetében különböző megoldásokat fogadnak el. Az egyik modell a nulla-tolerancia elvére épül, és általános büntetőjogi tilalmat vezet be. A kompromisszumos megoldás - a hazai szabályozás is ilyen - a prohibicionista politika elveit valósítja meg. Ebben a típusban is a büntetőjog szabályozza a kábítószerrel visszaélés cselekményét, de egyéb prevenciós eszközöket is alkalmaz. A büntetőjogi útról való elterelést bizonyos esetekben megengedi. A keresleti oldalhoz tartozókat döntően betegnek tekinti, és a célt a gyógyításban keresi. A harmadik típus a kábítószerek osztályozásán alapuló ún. holland modell, amely a normalizáló politika elveire épül. Ennek lényege, hogy a drogot két csoportra osztja: az elfogadható kockázattal járó és az elfogadhatatlan kockázattal járó drogok csoportjára. A bűnügyi tevékenység az utóbbira korlátozódik.[11]
Lehet-e vajon a drogot így osztályozni? Vannak-e kevésbé veszélyes kábítószerek? Esetleg léteznek ártalmatlan bódítószerek is, mint amilyeneket Frank Thyndall professzor ígért 1936-ban? Olyanok, amelyek „szédületes gyönyöröket” adnak, de ártalmatlanok?[12]
Bálint György szerint az ártalmatlan bódítószer lehetetlen. Mert „minden bódítószer kiragad a valóságból – ha hatása elszállt, visszazuhanunk a valóságba. Ez minden alkalommal friss és tűrhetetlen megrázkódtatást jelent. Minden bódítószernek ártalmas utóhatása van tehát – mindaddig, amíg maga a valóság is ártalmas. Minden bódítószer adagolását fokozni kell –mindaddig, amíg a valóság is fokozódó adagokban nehezedik idegeinkre. Mennél tűrhetetlenebb a valóság, annál ’szédületesebb gyönyöröket’ ad a bódítószer – és annál keservesebb a visszatérés a valóságba.”[13]
Abban igaza van Bálint Györgynek, hogy ártalmatlan drog nem létezik. Abban is igaza van, hogy a világ 1936-ban „megrázkódtatást jelent”-ett az akkor élőnek. De szeretném azt is hinni, hogy a szörnyű világot is éppúgy mi teremtjük magunk köré, mint a nagyszerű, szerető, nyomorúságnélkülit. Mi öltöztetjük olyanná, amilyen. És lehet, hogy jót akarunk, amikor büntetőjogi szabályokkal igyekszünk rendet teremteni, és elfelejtjük, hogy a dolgok rendetlensége mögött a világ rendetlensége áll. A szabályozások rendszerében az én szabadságát csökkentjük, ugyanakkor elfelejtjük létküzdelmeiben segíteni őt. Megtiltjuk, hogy önmagát támogassa, de ennek ellenében nem támogatjuk, hanem magára hagyjuk. Hiszem és tudom, hogy nem kívülről ránk erőltetetett, hanem önként vállalt rendre van szükség.
A törvények mögött meghúzódó cél gyakran nemes, és a segítő szándék vezeti a jogalkotót. A hétköznapok gyakorlatában viszont az eredeti célkitűzés olykor-olykor a visszájára fordul. Pl. a jelenlegei hazai szabályozás egyik fő problémája a fiatalkorúak esetében, az iskolai vélemény kötelező beszerzése. A kábítószerrel visszaélést elkövető fiatalkorúnak így esélye sincs arra, hogy az iskolában ne derüljön ki az a cselekmény, amely a büntetőjogi szabályozás következtében stigmaként nehezedik rá. Pedig biztosan nem ez volt a jogalkotó eredeti célja. Az ügyek bizonyos részében egy ad hoc jellegű magatartás rögzül, s a fiatalkorút az állam a bűnöző címkével illeti. Pedig ebben az esetben nem a fiatalkorú személy immanens sajátja a deviancia, hanem az állami politika minősíti ilyennek a tevékenységét. Tehát a társadalom felelőssége ebben az esetben kettős: egyrészt felelős a deviancia keletkezéséért, másrészt pedig a deviáns viselkedés állandósulásáért. Ez pedig azzal a veszéllyel jár, hogy a bűnözővé nyilvánítás identitásváltozást idéz elő az egyénnél, aki e minősítésnek megfelelően fog a jövőben viselkedni.[14] A jelenlegi büntetőjogi szabályozás következtében tehát a pillanatnyi magatartás állapottá alakul át. A jogalkotó biztosan végiggondolta ezeket a kérdéseket, és a szabályozás előtt eldöntötte, mi éri meg neki.
A minisztériumban folyó jelenlegi jogszabály előkészítési munkálatok sejtetik, hogy a még nem tökéletes drogszabályozás a közeljövőben sem fog változni. Új Büntető Törvénykönyvre 2006-ig nem számíthatunk. Ezt követően is - nagy valószínűséggel - megmarad a jelenlegi prohibicionista szabályozási elv. A normalizáló politikára való áttérésre nincs esély, mert a mai jogpolitika szerint az ún. cannabis típusú szerek ugyanúgy veszélyesek, mint a hard drogok. A pokol előszobájának tekintik azokat, így a jövőben sem kívánják szétválasztani a puha és a kemény drogokat.
Tovább rontja a helyzetet az új büntetőeljárási jogszabály - az 1998. évi XIX. törvény - júliusi hatályba lépése, hiszen a jelenlegi nyomozóhatósági elterelésre akkortól már nem lesz mód. Kiszorítja azt az ügyész által alkalmazható vádhalasztás intézménye. Erre akkor kerülhet sor, amikor a kábítószer-élvező személy vállalja a folyamatos kezelésen vagy a megelőző-felvilágosító szolgáltatáson való részvételt. Az új Be az elterelés lehetőségét korlátozza akkor, ha az elkövető már korábban ilyen bűncselekmény miatt részesült az eljárás felfüggesztésének kedvezményében. Ebben az esetben az ügyész a vádiratban indítványozza, hogy a korábban felfüggesztett eljárást a bíróság folytassa, és az ügyeket egyesítse.
Visszatérve Csáth Géza esetére, a mai szabályok értelmében megvalósította a "visszaélés kábítószerrel" bűntettét. Csáth tragédiája nem ennél a bűncselekménynél ért véget. Aki ismeri életét, tudja, hogy ennél sokkal súlyosabb bűncselekményt is megvalósított, amikor 1919 nyarán, mielőtt saját életét odaadta, rendelőszobájában „angyali gyilkosa”[15] lett feleségének. Ez a cselekménye viszont más jogi kérdéseket vet fel. Ezek megválaszolása egy másik tanulmány feladata lehet.
Mostani, drogról való elmélkedésemet Barbereau tanár úr szavaival zárnám. "Nem értem, hogy az értelmes és szellemi ember miért vesz igénybe mesterséges eszközöket a költői boldogság eléréséhez, amikor a lelkesültség és az akaraterő bőségesen elegendő ahhoz, hogy általuk a természetfeletti létezés magaslatára emelkedjék. A nagy költők, a filozófusok, a proféták mind olyan személyiségek, akik akaraterejük puszta és szabad gyakorlása útján olyan állapotba kerülnek, amelyben ők egyidejűleg az ok és az okozat, az alany és a tárgy, a delejező és az alvajáró."[16]
Még annyit szeretnék ezekhez a gondolatokhoz hozzátenni, hogy a gyönyör, az álmodozás, a jókedv elérése és megszerzése nem csupán a nagy emberek, a költők, a tudósok, a művészek kiváltsága. Én Juhász Gyulához hasonlóan, „hiszek az emberi haladásban, és remélem, hogy a természettudományos világnézet terjedése, a szociális higiéné térfoglalása lassan, de biztosan elviszik a sokat szenvedett és sokszor tévelygett emberiséget abba a ma még utópiának tetsző állapotba, amelyben nem kell többé a szabad és egészséges embernek semmi más narkotikum, csupán kettő: az álom és a művészet!”[17]
Megtekintések száma: 889 | Hozzáadta:: Messalina | Helyezés: 0.0/0

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság