text:
1 Sulyok Tamás Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete PhD értekezés Szeged, 2013
2 Sulyok Tamás Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete PhD értekezés Szeged, 2013 SZTE Állam- és Jogtudományi Kar Doktori Iskola Témavezető: Prof. Dr. Trócsányi László
3 1 Tartalomjegyzék 1. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetének főbb kiindulópontjai A funkcionális dichotómia és hatásai a jogállamban Az ügyvédi hivatás, mint alkotmány által védett jogintézmény Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi relevanciája Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetét megalapozó alapjogok és alkotmányos értékek Az államhatalom korlátozásának célja Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi védelmét biztosító jogalapok Az ügyvédség intézményére vonatkozó jogi szabályozás történeti sajátosságai Európában Az angolszász út Az ügyvédi hivatás fejlődése Franciaországban Az európai kontinentális fejlődés klasszikus példája a német út Az ügyvédi hivatás szabályozása a Közép - Kelet Európai államokban Az ügyvédi hivatás hazánkban Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetét érintő nemzetközi jogi szabályok és az Európai Unió jogának ide vonatkozó szabályai Az ügyvédi hivatás szabályozása az Európai Unió belső piacának jogában Az ügyvédi hivatásgyakorlás, mint belső piaci szolgáltatás Az ügyvéd, mint az Európai Unió versenyjogának alanya Az Európai Bizottság versenyjogi vizsgálatai és a védelemhez való jog Az ügyvéd és az ügyfél levelezésének védelme az Európai Unió jogában Az Európai Unió pénzmosási szabályai és a védelemhez való jog Másodlagos uniós jogalkotás az ügyvédi szolgáltatásokról és az ügyvédi letelepedésről Az ügyvédi díjszabás jogi szabályozása és megítélése az uniós jogban Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete a Magyar Alkotmánybíróság gyakorlatában 100
4 4.1. A szabályozási dichotómia érvényesülése az ügyvédségre vonatkozó magyar jogi szabályozásban Az ügyvédi hivatás alapjogvédelmi funkciója A foglalkozás illetve a vállalkozás szabadságának alapjoga és az ügyvédi függetlenség Az ügyvédi hivatást érintő jogalkotással szembeni alkotmányos követelmények Formai típusú követelmények: Tartalmi típusú követelmények A tisztességes eljáráshoz való jog hatása az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetére Az ügyvédség alapjogvédelmi funkciójának alkotmányos védelme és a tisztességes eljáráshoz való jog összefüggései Az ügyvédi függetlenség, mint a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülésének biztosítéka Az ügyvéd funkcionális függetlensége az államtól, a munkajogi függőség és a párhuzamos foglalkozásgyakorlás kérdése Az ügyvéd funkcionális függetlensége és a megbízói érdekek képviselete Az ügyvéd közvetlen személyes érintettsége a jogi képviselet során Az ügyvéd közvetett személyes érintettsége, a megbízói érdekérvényesítés határai A védő kirendelésére vonatkozó jogi szabályozás és az ügyvéd funkcionális függetlensége Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetének összegzése Az ügyvédség, mint közjogi intézmény Az ügyvédség jogérvényesítő funkciója a jogállamban A jogállam intézményvédelmi kötelezettsége az ügyvédséggel szemben A közbizalom fenntartásához szükséges jogintézmények kialakítása és fenntartása Az ügyvédi függetlenség garantálása, mint a jogállam alapvető és mellőzhetetlen intézményvédelmi kötelezettsége Az ügyvédi hivatás szabadfoglalkozás jellegének biztosítása
5 7.4. Az ügyvédség intézménye a jogállami alkotmányokban Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi védelmét megalapozó jogalapok A tisztességes eljáráshoz való jog, mint az ügyvédi hivatás alkotmányjogi relevanciáját megalapozó közvetett jogalap Az igazságszolgáltatás rendes működésének alapértéke, mint az ügyvédi hivatást közvetetten védő jogalap A foglalkozás, vállalkozás szabadsága, mint az államhatalom korlátozásának céljához képest az ügyvédi hivatást közvetlenül védő jogalap Az ügyvédi hivatásra vonatkozó jogi szabályozás jellege Az ügyvédség intézményére vonatkozó jogalkotással szembeni alkotmányos elvárások Formai követelmények: Tartalmi típusú követelmények Az ügyvédi függetlenség, mint a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülésének biztosítéka Az ügyvéd függősége az államtól, önkormányzattól, vagy valamely ilyen szervtől Az ügyvéd munkajogi vagy más közvetlen függőséget eredményező jogviszony fennállása miatti függő helyzete Az ügyvéd funkcionális függetlensége és a megbízói érdekek képviselete Irodalomjegyzék Hivatkozott jogszabályok, jogesetek jegyzéke
6 1. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetének főbb kiindulópontjai 1.1. A funkcionális dichotómia és hatásai a jogállamban Az ügyvédi hivatás egyik legjellemzőbb karaktere a kétarcúság, egy sajátos dichotómia. Ez a helyzet első látásra abból adódik, hogy az ügyvédnek egyszerre kell képviselnie a közhatalom által alkotott és alkalmazott jogot illetve a partikuláris megbízói érdekeket. Ebből következően az ügyvéd hivatása gyakorlása során egyszerre kell érvényre juttatnia a közjót és az egyéni javakat. Ezt a jelenséget az ügyvédi hivatás funkcionális dichotómiájának nevezzük. A jogállamiságot megelőző hatalmi konstrukciókban a funkcionális dichotómia jelensége vagy nem létezett, vagy ha létezett, nem kapott közjogi relevanciát. A modern jogállami alkotmányok alapján azonban a funkcionális dichotómia az ügyvédi intézmény közjogi kereteinek meghatározásában a közjogi szabályozás tárgyává vált. Az ügyvéd részt vesz a közhatalom részeként működő igazságszolgáltatás tevékenységében, és ezzel a közhatalom gyakorlásának egy funkciójával áll közvetlen kapcsolatban, s ugyanakkor a közhatalom tárgyaként is megjelenő egyéni, partikuláris érdekek és akaratok képviseletét is ellátja, a megbízói érdekképviselet révén. Az ügyvédnek az igazságszolgáltatásban való részvétele egyrészt történelmi hagyomány, másrészt azonban, s az ügyvédség alkotmányjogi relevanciája szempontjából ennek van döntő jelentősége: a jogállam egyik alapkövetelménye és alapcélja, nevezetesen a jogegyenlőség tényleges biztosítása az, amely az ügyvédség intézményének alapvető alkotmányos relevanciát biztosít. Ez az alapvető relevancia ontológiai jellegű, hiszen az ügyvédi intézmény léte önmagában kiinduló feltétele a jogegyenlőség alkotmányos követelményének. A jogegyenlőség alkotmányos követelménye biztosításának jogállami célja nemcsak az ügyvédség intézményének ontológiai szükségességét, hanem az ügyvédség intézményével szemben támasztott alapvető minőségi követelményeket is meghatározza. Ez a meghatározottság az ügyvédség intézményének a jogegyenlőség tényleges biztosításához szükséges jogállami funkciójából ered. Ez a funkció az ügyvédség alapjogvédelmi funkciója. Az ügyvédség intézményében az alapjogvédelmi funkción keresztül a jogállami alkotmányok 4
7 azon garanciája tételeződik, hogy az alapjogokat az egyének ténylegesen is érvényesíteni tudják. Az alapjogvédelmi funkció betöltésének célja határozza meg az ügyvédség intézményével szemben a jogállami alkotmányok által támasztott alapvető követelményeket. Ezen legfontosabb követelmények az ügyvédség szervezeti és funkcionális függetlensége, a közbizalom biztosításának követelménye, és az ügyvédi szabadfoglalkozás biztosításának követelménye. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete tehát a jogegyenlőség biztosításának alkotmányos követelménye érdekében az ügyvédségre háruló alapjogvédelmi funkció biztosítása alapján határozható meg. A jogegyenlőség alkotmányos alapjogi követelményét az alapjogvédelmi funkció keretében az egyéni jogérvényesítés során érvényesítő ügyvéd e funkciójának gyakorlása során jellemzően az egyének megbízottjaként jár el, s az ügyvédség intézményének gazdasági alapjait is a megbízók által fizetett díjazás adja. A jogállamiság közjogi követelményei által létrehívott ügyvédség intézménye tehát a magánjogi szabályozás alapján működő piacon jut hozzá létének pénzügyi alapjaihoz. Ebből következik az ügyvédség intézményi dichotómiájának egy másik aspektusa, a jogi szabályozás dichotómiája. A funkcionális dichotómia jelenségét a jogállami alkotmányok akként oldják fel, hogy az ügyvédi hivatás közhatalommal összefüggő kereteit a közjogi szabályozás, az ügyvédi hivatás piaci összefüggéseit pedig magánjogi szabályozás keretében végzik el. Az ügyvédi hivatás intézménytörténete arról szól, hogy az igazságszolgáltatásban való közreműködés közjogi követelményrendszerét melynek középpontjában az ügyvéd függetlensége áll- milyen intézményi rendszer útján lehet összeegyeztetni az ügyvédi működés piaci gyökerével. Az ügyvédi hivatás fenti funkcionális és szabályozási dichotómiája miatt az ügyvédség intézménye a kapitalizmus fejlődése során az ügyvédi funkció intézményi megkettőződéséhez vezetett. Ezt a jelenséget nevezzük az ügyvédi hivatás intézményi dichotómiájának. 5
8 Az intézményi dichotómia különös élességgel figyelhető meg az angol fejlődésen, ahol ez a kétpályás rendszer a mai napig érvényesül, de tetten érhető ez a francia és a német ügyvédség intézménytörténetében is. Az intézményi dichotómia mögött a közhatalom azon törekvése figyelhető meg, hogy az igazságszolgáltatás függetlenségének védelmében a piacnak az ügyvédi intézményre gyakorolt hatásait semlegesítse. Az ügyvédi hivatás fejlődésének angol útján kialakult barristerek és solicitorok feladatkörükben és funkciójukban egyaránt teljesen elkülönült ügyvédi foglalkozásokként alakultak ki az angol történelemben. A barristerek kizárólag az igazságszolgáltatásban vehettek részt, míg a solicitorok az igazságszolgáltatáson kívüli ügyvédi tevékenységeket végezték. Az angol intézményi dichotómia történeti indoka az volt, hogy az igazságszolgáltatás közjogi integritását védje az azzal szemben megjelenő magánérdekek érvényesülésétől és hatásaitól. Ezen védelem azáltal vált igen erőssé, hogy a barristereknek nem is lehetett kapcsolatuk az ügyféllel, ők csak a solicitorokon keresztül álltak kapcsolatban az ügyféllel, a barristerek ügyfelei a solicitorok voltak, velük állapodtak meg a munkadíjban is, és így a munkadíj beszedésének kockázatát is kizárólag a solicitorok viselték. Az igazságszolgáltatás integritására veszélyt jelentő pénzt tehát az intézményi dichotómia segítségével kísérelték meg távol tartani a bírósági tárgyalótermek világától. Egy ideig hasonló fejlődést mutatott a francia és a német intézménytörténet is. A barristereknek felelt meg Franciaországban az avoué, Németországban a Prokurator, a solicitornak Franciaországban az avocat illetve Németországban a Rechtsanwalt. Míg zaonban az angolszász jogban az ügyvédi hivatás kétpályás rendszere - noha igen mély tartalmi átalakulás mellett -, formálisan a mai napig fennmaradt, addig a kontinentális Európa két meghatározó államában az ügyvédi foglalkozások egypályás rendszere alakult ki. Az egypályás ügyvédi hivatásrend kialakulása sem szüntette meg azonban az ügyvédi hivatás eredendő kettős gyökerét, csupán a funkcionális dichotómia már nem jár együtt intézményi dichotómiával, azaz a közhatalom a funkcionális dichotómia jelenéségét nem az intézményi dichotómia eszközével, hanem más jogi eszközrendszerrel igyekszik feloldani. Az ügyvédség intézménytörténetének egy sajátos fejezete a kommunizmus ügyvédi berendezkedése, amelyet a politikai diktatúra dichotómiájának nevezünk. 6
9 Az ügyvédi hivatás fejlődése sajátosan alakult a közép- kelet európai államokban, ahol az ügyvédi hivatás gyakorlását a kommunista rendszerek mind politikai, mind jogi eszközökkel sokrétűen korlátozták, s ahol a rendszerváltásokat követően alakult ki az ügyvédi hivatás jogállami kihívásokat kielégítő rendszere. A kommunista államokban az ún. társadalmi tulajdont élesen megkülönböztették az ún. magántulajdontól abból az elvi megfontolásból, hogy a politikai ideológia feltételezése szerint az utóbbi a kommunizmus időszakára már meg is fog szűnni. Ehhez a tulajdonjog felfogáshoz igazították a jogi szolgáltatások rendszerét is a kommunista államokban, s ebből következően alakult ki az ügyvédi hivatásnak a politikai diktatúra ideológiájából levezethető dichotómiája. Ez abban mutatkozott meg, hogy az állami gazdálkodó szervezetek jogi képviseletét, jogi tanácsadással való ellátását a jogtanácsosok látták el, még a magánszemélyek polgári jogi, családjogi jogvitában való jogi képviseletet és jogi tanácsadást az ügyvédek végezték. Az ügyvédi hivatásnak eme kettéosztottsága tehát nem a funkcionális dichotómiából következő intézményi dichotómia jelensége, hanem kizárólag a szovjet modellen alapuló jogpolitikai elméleti megfontolások szolgáltak a kialakult rendszer alapjául. A funkcionális dichotómia problematikáját tehát egyrészt a szabályozási dichotómiával másrészt az intézményi dichotómiával igyekeztek a különböző jogrendszerek, különböző korszakokban megoldani. Amint azonban a funkcionális dichotómiából nem következik szükségképpen az intézményi dichotómia, azaz a funkcionális kétarcúság nemcsak az intézményi megkettőződés útján, hanem más jogi eszközrendszerrel is feloldható a jelenkor ügyvédi intézményfejlődése éppen ezt mutatja-, a funkcionális dichotómiából a szabályozási dichotómia sem következik szükségképpen. Ez utóbbi következtetés megfigyelhető a kontinentális európai és az amerikai jogrendszereknek a jogi szabályozás jellege területén eltérő fejlődésén. Az amerikai illetve a kontinentális európai jogrendszerek által szabályozott ügyvédi intézmények között a jogi szabályozás jellege szerinti alapvető különbség az, hogy az amerikai jogrendszer az ügyvédség intézményének közjogi szabályozását nem tartja szükségesnek, azaz a funkcionális dichotómiából számára nem következik a jogi szabályozás dichotómiája is. 7
10 A kontinentális európai jogrendszerek ezen belül különösen a német jogrendszer- ezzel szemben az ügyvédet az igazságszolgáltatás szerveként fogja fel, amelynek ennek révén alapvetően közjogi státusza van. Az amerikai jogi felfogás az ügyvédi intézményt elsősorban az egyoldalú megbízói érdekérvényesítéshez köti, amely emiatt inkább magánjogi meghatározottsággal bír. A kontinentális európai jogfelfogás elvárja az ügyvédtől azt, hogy a megbízói érdekek képviseleténél a közjóra is legyen figyelemmel, emiatt bizonyos fokig és korlátozott mértékig még a megbízójától is legyen független, míg az amerikai felfogás nem szab a megbízói érdekérvényesítésnek ilyenfajta határt. Amíg a kontinentális európai ügyvédi magatartási szabályoknak közjogi normatív erejük van, addig az amerikai ügyvédi magatartási szabályok csupán egyfajta code of best practise -nek foghatók fel, az ügyfél diszpozíciójának vannak alávetve, ezért alapvetően magánjogi jellegűek, s közjogi normatív erejük nincs. Az ügyvédségre vonatkozó amerikai jogfelfogás hatása egyre jobban érvényesülni látszik az európai kontinensen is. Ez a folyamat ugyanúgy tetten érhető a BVerfG újabb joggyakorlatában, és az Európai Unió jogában is. Az Európai Unió jogának fejlődése sajátos hatással van a hagyományos kontinentális ügyvédfelfogásra. Az Európai Unió joga az ügyvédi hivatással alapvetően, mint az egységes piacon megjelenő vállalkozási tevékenységgel, szolgáltatással foglalkozik. E körben ugyan nem tagadja az ügyvédi hivatás igazságszolgáltatáshoz való kötődését, az egységes belső piac megteremtése érdekében azonban sokszor kevésbé tartja fontosnak a tagállamok különféle igazságszolgáltatási rendszereinek speciális vonásaival összefüggő ügyvédi kiváltságokat, melyek piaci oldalról a gazdasági verseny korlátozása irányába hatnak, mint az ügyvédek közötti gazdasági verseny szabadságának, s ez által a tagállamok ügyvédi piacai megnyitásának minél szélesebb körű megteremtését. Ez a tendencia az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetének szemszögéből vizsgálva nem tűnik pozitív irányúnak, hanem a kontinentális jogfelfogás egyfajta elbizonytalanodását, következetlenségét jelenti. A kontinentális európai jogrendszereknek az ügyvédi intézményről alkotott felfogásának középpontjában a XIX. század végéig az az alapvető alkotmányjogi attitűd állt, amely az ügyvédi intézmény funkcionális dichotómiáját az intézményi dichotómiával oldotta fel, míg a 8
11 XX. század elejétől az intézményi dichotómia helyett egyre inkább a jogi szabályozás dichotómiája jelentette a problematika megoldási irányát. A második világháború után kialakult európai jogállamok ezen alkotmányos örökség alapján alakították ki az ügyvédi intézmény alkotmányjogi szabályozását, melynek fő funkciója a jogegyenlőség biztosítása érdekében az alapjogok védelme. Tehát az ügyvédi intézmény kontinentális jogállami felfogásának magja az ügyvédség alapjogokat védő, klasszikusan közjogi funkciója. Ebből következően ügyvédi hivatás kontinentális felfogása nem képzelhető el a szabályozási dichotómia nélkül, illetve ha ezt feladja, akkor az ügyvédség intézményének jogállami alkotmányjogi alapfelfogását és alapfunkcióját is fel kell adnia. Ebben a körben különös jelentőséggel bír az Európai Unió joga, amelynek alkotmányos korlátai nem a tagállami alkotmányok, ám az EJEE illetve az Alapjog Charta megfelelő értelmezése alapján valószínűleg ugyancsak el lehet jutni a kontinentális ügyvéd felfogás azon jogállami alapelveihez, amelyek a tagállami alkotmánybíróságok gyakorlatában már kikristályosodtak. Különös jelentősége van e körben az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikk (2) bekezdésének, mely szerint az Európai Unió hatásköreinek érintése nélkülcsatlakozik az EJEE-hez. A Lisszaboni Szerződés és az EJEE-hez fűzött 14. Jegyzőkönyv módosításai alapján a csatlakozás előfeltételei megteremtődtek. A csatlakozás elvi lehetősége az uniós alapjogvédelem területén új kérdéseket vet fel, melyek megoldása a jövő kérdése. Az európai integráció erősödése s esetleges dominanciája esetén azonban mindenképpen megkerülhetetlen lesz az Európai Unió jogának is alkotmányjogi tartalmú és értékű választ adni arra a kérdésre, hogy az ügyvédség funkcionális dichotómiájával összefüggésben melyik alapvető alkotmányjogi megoldást választja: a szabályozásbeli dichotómiát fenntartja-e vagy nem. Amennyiben ez utóbbi felfogás válna az Európai Unió jogában uralkodóvá, s az ügyvédség intézményére vonatkozó szabályozás elveszítené közjogi jellegét, ugyanakkor a tagállami alkotmányok nem szakítanának az ügyvédi hivatás szabályozásbeli dichotómiájával, az ügyvédséget érintő jogi szabályozásban feloldhatatlan alkotmányjogi skizma alakulna ki, amely közvetlenül veszélyeztetné az ügyvédi hivatás jogállami funkciójának betöltését. E veszély miatt a tagállamoknak mindent meg kell tenniük annak érdekében, hogy a kontinentális ügyvéd felfogás az Európai Unió jogában és a tagállami jogokban ne távolodjék, hanem inkább közelítsen egymáshoz. A tagállamok fentiek szerint kívánatos aktivitásának a jelenben sajnos alig vannak egyértelmű jelei. 9
12 Az Európai Unió jogának az ügyvédség intézménye alkotmányjogi felfogására gyakorolt hatása amiatt is érdekes, mert az ügyvédi hivatásra vonatkozó jogi szabályozás elmagánjogiasodási tendenciája az uniós versenyjog szabályainak az ügyvédségre történt alkalmazásával teljesedett ki, ez teremtett megfelelő jogalapot arra, hogy a verseny szabadságának korlátozása jogcímén kerüljenek lebontásra az egyes tagállamok ügyvédségének olyan történetileg kialakult közjogi intézményei, mint pl. a Singularzulassung. Ráadásul ezek az említett közjogi intézmények a kontinentális európai államokban az intézményi dichotómia feladását követően az azt felváltó szabályozási dichotómiával összefüggésben voltak hivatva védeni az ügyvédség intézményét a piac bizonyos értelemben negatív befolyásától. Ám ha a kontinentális jogokban az intézményi dichotómián túl a szabályozási dichotómiát is teljesen feladjuk, a funkcionális dichotómia közjogi ellensúlya megszűnhet. Ebben a helyzetben a jogegyenlőség garantálására és az alapjogvédelmi funkció betöltésére a kontinentális jogrendszerekben más az alkotmányos célokat támogató jogi megoldást kellene találni, de ilyenre ezen jogrendszerekben még nemigen volt példa. Általánosságban leszögezhető, hogy a tradicionális kontinentális európai ügyvédfelfogás az 1980-as évek elejétől jelentős átalakuláson ment át. Az átalakulás iránya az, hogy az egyes államok sajátos igazságszolgáltatási rendszereiben történetileg kialakult ügyvédi hivatásgyakorlási szabályokat egyre inkább a gazdasági verseny szabadságának szempontjából teszik mérlegre, s e speciális foglalkozásgyakorlási elveket, mint pl. a német Singularzulassung vagy Lokalisationsprinzip egyre kevésbé az igazságszolgáltatás rendes működését segítő alkotmányos értékekként, hanem inkább a gazdasági verseny vagy a vállalkozás, foglalkozás szabad gyakorlásának korlátozásaiként értékelik. A hagyományos kontinentális ügyvédkép lebontásában a BVerfG élenjárt, s ezzel mintegy támogatta az Európai Unió jogának az amerikai jogszemlélethez közelítő piaci orientációjú, magánjogi meghatározottságú felfogásának egyre komolyabb térhódítását. A kontinentális ügyvédi intézmény-felfogás napjainkra egyre jobban veszíteni látszik a közjogi meghatározottságból, s az elmagánjogiasodás irányába látszik elmozdulni. A helyzet fonákságát jól mutatja, hogy az ügyvédségre vonatkozó szabályozás elmagánjogiasodása az európai unió jogában elsősorban éppen azon uniós versenyjog 10
13 alapvető szabályaira hivatkozással történik, amely versenyjog más oldalról - a magánjog közjogiasodásának folyamatában játszik központi szerepet Az ügyvédi hivatás, mint alkotmány által védett jogintézmény Bár az ügyvéd szót az európai alkotmányok alig tartalmazzák, 1 az ügyvédség intézménye a jogállami alkotmány védelme alatt áll. Ez a helyzet a felületes szemlélő számára azért is tűnhet visszásnak, mivel a közfelfogás szerint éppen az ügyvéd az, aki az állami büntetőhatalommal szemben az egyéni jogok védelmében száll síkra. Minél erősebb az alkotmányos igény az egyéni jogok állammal szembeni védelmére, annál komolyabb jogi védelem illeti meg az egyéni jogok védelmére történetileg kialakult intézményt, az ügyvédséget. Az ügyvédség alkotmányjogi relevanciáját tehát az alkotmányos jogegyenlőség elvéből következően az egyéni jogok védelmének, az alapjogvédelem igényének alkotmányos megjelenése alapozza meg. Az ügyvédi hivatás történetileg abban az időpontban kezdi kinőni a puszta magánjogi kereteket, amikor a polgári forradalmakat követően az igazságszolgáltatás rendszerét érintő szabadságjogok (nyilvánosság, törvény előtti egyenlőség, ártatlanság vélelme, védelemhez való jog) megjelennek, s ezáltal a bírói hatalom és az igazságszolgáltatás egész rendszere az alkotmányos alapjogok érvényesülési területévé válik. Az addig jobbára a magánjog területén működő ügyvédség szerepe az igazságszolgáltatás alapjogiasodásával kezd intézményesülni a bírói hatalmi ággal összefüggésben olyan intézményként, amely képes az igazságszolgáltatásban az eltérő súlyú eljárási pozíciók (pl. állam és egyén) közötti jogegyenlőség megteremtésére és fenntartására. 1 Az Európai Unió tagállami alkotmányai közül az ügyvédnek az igazságszolgáltatással fennálló kapcsolatát kifejezett formában egyedül a Szlovén Alkotmány szabályozza: Az ügyvédi munka, mint az igazságszolgáltatás része, önálló és független szolgáltatás, melyet törvény szabályoz. (Szlovén Alkotmány 137. cikk in: Trócsányi Badó: Nemzeti Alkotmányok az Európai Unióban KJK KERSZÖV Jogi és Üzleti Kft Budapest o.) További európai alkotmányok elsősorban a védelemhez vagy a jogi képviselethez való jog szabályozása körében említik az ügyvédség igazságszolgáltatáshoz való kötődését (Észt, Lengyel, Lett, Magyar, Máltai, Olasz, Portugál, Spanyol, Szlovák, Szlovén Alkotmány), illetve egyes alkotmányok az ügyvédség reprezentánsai számára az igazságszolgáltatás legfőbb testületi szervében vagy az Alkotmánybíróság tagjai közé való megválasztáshoz biztosítanak alkotmányos lehetőséget. ( Málta, Magyar, Spanyol, Szlovén Alkotmány). ( Vö. Trócsányi Badó: Nemzeti Alkotmányok az Európai Unióban KJK KERSZÖV Jogi és Üzleti Kft Budapest 2005.) 11
14 Az ügyvédi hivatás tehát azóta és annyiban képezheti az alkotmányjogi vizsgálódás tárgyát, amióta és amennyiben az igazságszolgáltatásban bizonyos szabadságjogok érvényesülnek. E szabadságjogok érvényesülése a polgári fejlődés során fokozatosan erősödött, s az utóbbi idők jogállam felfogásában látszik kicsúcsosodni. A második világháborút követően a bírósági eljárásokkal szemben kialakult jogállami elvárások összefoglaló elvévé, és egyben annak minőségét meghatározó követelményrendszerévé a tisztességes eljárás elve vált, ezért napjainkban az ügyvédség alkotmányjogi helyzete és funkciója egyik oldalról a tisztességes eljáráshoz való jog felől közelíthető meg. A tisztességes eljárás központi eleme a védelemhez való jog illetve a fegyverek egyenlőségének alapelve, mindkét fenti követelmény érvényre juttatásában központi szerepet játszik az ügyvédi hivatás. Az ügyvédi hivatás tehát az igazságszolgáltatás egyfajta jogállam - jellegű minőségének garanciális biztosítékaként vált a közjogi szabályozás tárgyává. A jogállami igazságszolgáltatásnak e minőségét az alkotmányjogok a tisztességes eljárás fogalma alapján írják le, az ügyvédi hivatás tehát szorosan kötődik az igazságszolgáltatás eljárásai tisztességességének biztosításához, s ezen keresztül az ügyvédi hivatás az államhatalom jogállami korlátozásának egyfajta alkotmányjogi relevanciával bíró eszköze. Der Kampf ums Recht ist die Poesie des Charakters mondta Rudolf von Jhering 1872 tavaszán a Bécsi Jogász Társaság előtt tartott beszédében, a jogért való küzdelem a jellem költészete. 2 Jhering szerint Nem a józan pénzügyi érdek az, amely a sérelmet szenvedettet a per megindítása felé hajtja, hanem az elszenvedett jogtalanság felett érzett erkölcsi fájdalom, egy belső hang súgja, hogy számára nem egy értéktelen tárgy csupán a tét, hanem saját személyisége, saját jogérzéke, saját önbecsülése, így a per rövidesen egy pusztán érdekbeli kérdésből jellembeli kérdéssé válik. 3 A jogért való küzdelem adja a jogállam létének dinamikáját, attól a perctől kezdve, hogy a jog a küzdelemre való készségét feladja, saját magát adja fel. Ebben a küzdelemben neked is meg kell találnod a jogodat 4 mondja Jhering. Ez a jogért folytatott küzdelem - struggle for law - a jogért folytatott vita és a jog kiharcolása az ügyvéd hivatás alkotmány által védett lényege. 2 Idézi: Franz Kasper: Der Anwalt ums Recht, Juristische Zeitschrift 1995/ szám l. 3 Franz Kasper i.m. 746.l. 4 Jheringtől idézi Franz Kasper i.m. 746.l. 12
15 Az ügyvédség ezen egyéni jogokért küzdő karaktere miatt a politikai diktatúrák számára sohasem volt kívánatos. A második világháborút követő európai fejlődés eredményeként az ügyvédi hivatás egyre inkább a jogállam immanens elemévé és az egyének jogai tényleges érvényesülésének garanciájává vált. Az egyenlőség elvének a jogalkalmazás körében való általános érvényesülése érdekében ugyanis nyilvánvalóvá vált, hogy ügyvédi segítség nélkül a jogot kereső személyek az állami szakapparátusokkal szemben jogismeret hiányában szükségképpen nincsenek egyenlő pozícióban. A jogállam a jogi normák uralmát jelenti. Az Alkotmánybíróság értelmezésében jogállamiságon azt az - évszázadok alatt formálódott és mára a demokráciákban maradéktalanul elismert követelményt értjük, hogy az államnak a jog uralma alatt kell állni, az állam csak a jog keretei között, a jog által előre meghatározott eljárási rendben működhet, az ítélkezési gyakorlat kezdete óta a jogállam-értelmezéshez tartozik. Az Alkotmánybíróság már 1991-ben, mintegy elvi éllel kimondta, hogy a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket. 5 A jog egyrészt normák összessége, másrészt ezen normák egyedi esetekre való interpretálása során alkalmazott szabályok és elvek összessége, mely a modern államok szintjén igen bonyolult és összetett rendszert alkot, s amelynek ismeretéhez és a gyakorlatban történő alkalmazásához különleges szaktudás és szakmai gyakorlat szükséges. A jogi normák egyik sajátos formáját alkotják az Európai Unió sui generis jogrendszerének jogszabályai, melyek egyik legfontosabb sajátossága az, hogy nincs mögöttük jogalkotó állam, tartalmukat tekintve pedig soha nem látott jogi összetettséget, ha tetszik, normatív bonyolultságot hordoznak. Az ügyvédet elsősorban a jogi tudása és tapasztalata teszi alkalmassá arra, hogy a jogkeresőket a jog útvesztőiben elkalauzolja, és jogaik érvényesítésében segítse. Az ügyvédi intézménynek azonban a jogi tudáson túl más alkotmányos adottságokkal is kell rendelkeznie ahhoz, hogy alkalmas legyen a jogért való küzdelem Jhering-i küldetésének megvalósítására. 5 56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454.,
16 Ahhoz, hogy a jogot keresőknek objektív lehetőségük legyen a jogilag releváns problémáinak az ügyvéddel a jog érvényesítése céljából történő megosztására, az ügyvédeknek elsősorban bizalmat kell élvezniük. Ennek a bizalomnak mindig van egy szubjektív, individuális oldala, amely nehezen formalizálható, és mindig van egy objektív, szociális, társadalmi oldala is, mely már könnyebben leírható, s ezt közbizalomnak nevezzük. A bizalom társadalmi vetülete azt jelenti, hogy az ügyvédségnek, az ügyvédi hivatásnak olyan társadalmi rangot és hitelt kell birtokolnia, amely mind a közösség, mind pedig az egyének számára objektíve lehetségessé teszi azt, hogy az ügyvédet a saját jogérvényesítés iránti küzdelmük érdekében igénybe vegyék. Az objektív közbizalom, és a szubjektív bizalom tehát az ügyvédi működés előfeltétele, ezért a jogállam feladata, hogy a közbizalom és bizalom fenntartását biztosító jogot alkosson. Az ügyvédségnek a szaktudás és a bizalom mellett olyannak is kell lennie, amelynél nem merülhet fel az, hogy egyszerre két urat szolgál. A jogot kereső, a jogért küzdelembe szálló egyén számára ebben a keresésben, küzdelemben csak az a hiteles tanácsadó, segítség, akinél nem merülhet fel annak a gyanúja, hogy másnak, esetleg éppen az ellenfélnek is tanácsadója, segítsége. Az ügyvédnek tehát függetlennek kell lennie, elsőként az államtól, illetve mindenkitől, aki az egyéni jogérvényesítés nézőpontjából az ellenkező oldalon állhat, továbbá meg kell őriznie a reá bízott információkat, titkot kell tartania. A jogállam feladata ebben a körben pedig az, hogy az ügyvéd függetlenségét és az ügyvédi titok megőrzését jogi normák útján biztosítsa. A közbizalom biztosítása, a függetlenség garantálása és a titokvédelem az ügyvédség alkotmányjogi relevanciájának legfontosabb szabályozási területei, melyek a szabályozás sajátosságából adódóan közjogi jellegű szabályozást igényelnek. Az ügyvédi foglalkozás a történelmi fejlődés során értelmiségi szabadfoglalkozásként alakult ki, és ez a helyzet bizonyos fokú garanciát is jelenthet a bizalomra, a függetlenségre és a titoktartásra. A jogállam feladata ebben a körben az, hogy az ügyvédség függetlenségének történelmi tradícióit megőrizve olyan jogot alkosson, amely az ügyvédség szabadfoglalkozás jellegét megőrzi, és amely az ügyvéd számára az államtól és egyben minden megbízójától gazdasági függetlenséget biztosít. Az ügyvédi hivatás gazdasági, piaci relációira jellegénél fogva a magánjogi szabályozás az alkalmasabb. Amint a jogért való küzdelem adja a jogállam dinamikáját, az ebben a küzdelemben az egyének oldalán az egyenlőségi elv biztosítékaként részt vevő ügyvédi hivatás a jogállam 14
17 olyan központi eleme, amelyre vonatkozó alapvető szabályoknak az alkotmányban kell gyökerezniük. Az ügyvédi hivatást az alkotmánynak abból a célból kell védenie, hogy az államhatalmat korlátozza az ügyvédi hivatás alapjogvédelmi funkciójának érvényesülése érdekében. Az államhatalom ilyen alkotmányos korlátozásának célját támasztja alá az igazságszolgáltatás rendes, jogállami működésének követelménye, mint alkotmányos érték is, hiszen csak a független, közbizalmat élvező ügyvédség képes az igazságszolgáltatásban reá ruházott funkció betöltésére. Az ügyvédi hivatás ilyen alkotmányjogi helyzetének meghatározásához két, egymással párhuzamos és egymással egyenértékű úton juthatunk el. Az egyik út az igazságszolgáltatás azon jogállami minőségéből adódik, amelyet -a bírói eljárásokban történelmileg kialakult demokratikus jogelveket egyesítve és összefoglalva - tisztességes eljárásnak, fair trial - nak nevezünk. A tisztességes eljárás elve az igazságszolgáltatás szereplői között az egyenlőségi elv érvényesítését tűzi ki céljául, s ennek megfelelően állapítja meg a fegyverek egyenlősége elvét, és a védelemhez való jogot, ezen belül külön nevesítve a védő útján való védelemhez való jogot, illetve a bírósághoz fordulás jogát. A tisztességes eljáráshoz való jog alapjogi védelemben részesül, az alapjog lényeges tartalmához az ügyvédi hivatás léte és jogi helyzetének főbb elemei közvetlenül is hozzátartoznak, így ez ügyvédi hivatásra vonatkozó jogi szabályok egyes központi elemeire a tisztességes eljáráshoz való joghoz kötődő alapjogi védelem kapcsolódik. A másik út az ügyvédi hivatás szabadfoglalkozás jellegéből adódóan abból a történetileg kialakult, és a jogállamban garanciális szerephez jutó jogi helyzetből következik, amely szerint az ügyvédi foglalkozás a foglalkozás szabad megválasztásának illetve gyakorlásának valamint a vállalkozás szabadságának alapjogán keresztül az alkotmány által garantáltan mindenki által egyenlő feltételek mellett érhető el, és az ügyvédi foglalkozáshoz való hozzáférés eleve nem zárható ki, illetve aránytalanul nem nehezíthető meg. Az ügyvédi hivatás, mint foglalkozás egyenlőségének és szabadfoglalkozás jellegének alkotmányjogi védelme ugyancsak alapjogi védelem, amely egyben az ügyvédi hivatás közhatalomtól való elválasztásának is alkotmányjogi garanciája. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetére tehát alapvetően egyrészt a fenti kétféle alapjogi védelem, másrészt az ügyvédi hivatásnak az igazságszolgáltatás rendes működésének érdekével összefüggő alkotmányos értéke van döntő hatással. 15
18 Ugyanakkor figyelemmel kell lennünk arra a körülményre is, hogy Magyarország az Európai Unió tagállama, s ennek következtében az Unió Alapszerződésében meghatározott körben szuverenitását az Alaptörvény E cikk (2) bekezdéséből fakadóan az Európai Unió intézményei útján gyakorolja. Az Alapszerződés 6 az Európai Unió számára a belső piac egyes területeit érintően kizárólagos hatáskört állapít meg, amely azt eredményezi, hogy ezeken a jogterületeken a tagállamokat önálló jogalkotási hatáskör nem illeti meg, s ennélfogva az Európai Unió által a kizárólagos hatáskör körében alkotott jog tekintetében a tagállami alkotmány alapján az ügyvédi hivatás jogi helyzete önmagában már nem is vizsgálható. E körben az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzetére az Alapszerződésnek és ehhez kapcsolódóan az Európai Unió Bíróságának 7 (a továbbiakban: Bíróság) a jogértelmező gyakorlatának van meghatározó szerepe. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete tehát azon tény ellenére ténylegesen fennálló helyzet, hogy az alkotmányok expressis verbis általában nem szólnak az ügyvédi hivatásról. Az ügyvédi hivatásgyakorláshoz tartozó tevékenységi körök történetileg kialakult formái egész Európában viszonylagos egységet mutatnak. Az ügyvédi hivatás gyakorlás körébe tartozó tevékenységek a következők: - jogi tanácsadás - okiratok szerkesztése - bíróság előtti jogi képviselet - büntetőjogi védelem - az ügyvédi tevékenységekhez kapcsolódó pénzletétek kezelése. Az ügyvédi hivatás, mint szabadfoglalkozás gyakorlása során az ügyvéd az ügyfelei részére az előzőekben megjelölt tartamú jogi szolgáltatásokat nyújtja. Az ügyvédi szolgáltatások és az azokhoz kapcsolódó jogi szabályozás jellemzően magánjogi jellegű. Az ügyvédi hivatás kontinentális jogi szabályozásának jelenleg még jellemző vonása, hogy míg az ügyvédi hivatás státusz- szabályai, az igazságszolgáltatásban való közreműködés szabályai alapvetően közjogi jellegűek, addig a szolgáltatás jellegből fakadó piaci működés szabályait elsősorban magánjogi jellegű jogszabályok határozzák meg. Ezt a képet tovább 6 AZ EURÓPAI UNIÓRÓL SZÓLÓ SZERZŐDÉS ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ MŰKÖDÉSÉRŐL SZÓLÓ SZERZŐDÉS EGYSÉGES SZERKEZETBE FOGLALT VÁLTOZATA (2010/C 83/01) 7 Az Európai Unió Bírósága elnevezés a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta az Európai Bíróság, a Törvényszék és a Közszolgálati Törvényszék összefoglaló elnevezése. Mivel az ügyvédség szempontjából releváns esetjog az Európai Bíróság esetjoga, a dolgozat továbbiakban a Bíróság megjelölést használja a releváns esetjog megjelölésénél. 16
19 színezi az az újabban tapasztalható folyamat, amelynek során a belső piaci viszonyokat érintően az ügyvédségre is kiterjedő belső piaci és versenyjogi tárgyú Európai Uniós szabályok az ügyvédi hivatásra vonatkozó jogi szabályozás egésze tekintetében is egyre meghatározóbb szerephez jutnak. Az európai uniós versenyjog területén pedig, ahol mint láttuk- éppen a magánjog közjogiasodásának lehetünk tanúi, az ügyvédség piaci helyzetére komoly befolyást jelentő, és az Európai Unió kizárólagos határkörébe tartozó versenyjogi szabályok sajátos vonásaként szokás emlegetni azt, hogy a versenyjogi szabályozás a magánjog elközjogiasodásának egyik területe. Az ügyvédi hivatásgyakorláshoz kapcsolódó tevékenységek lényege szerinti egységessége Európában abból is látható, hogy az Európai Közösségek Bírósága a Wouters ügyben viszonylag egységes tartalommal tudott meghatározást adni az ügyvédi tevékenységekről: Az ügyvédek szakvélemény adása, szerződések és egyéb dokumentumok kidolgozása, bíróság előtti védelem és jogi képviselet formájában ellenérték fejében jogi szolgáltatásokat nyújtanak, és ezért a Római Szerződés 81, 82. és 86. cikkei értelmében vállalatnak tekintendők. Az a tény, hogy szolgáltatásaik komplexek, szakmailag specifikusak, és hogy foglalkozásuk gyakorlása szabályoknak van alávetve, ezen az eredményen mit sem változtatnak. A tevékenységükkel összefüggő pénzügyi kockázatokat maguk viselik, mivel a kiadások és a bevételek között kialakult egyensúlytalanság esetén a veszteségeket nekik maguknak kell viselniük. 8 Napjainkban az jogért való küzdelemre talán kevesen tekintenek Jheringgel szólva úgy, mint a jellem költészetére, s talán az ügyvédekben is kevesen fedezik fel a jellem költőit. Úgy tűnik, hogy az ügyvédi hivatásról kialakult kép az idők változásával átalakul, módosul, s ez alól a mai kor ideje különösen nem jelent kivételt. A jelen munka a maga szerény eszközeivel szeretne hozzájárulni ahhoz, hogy az államhatalom alapvető szervezeti és működési szabályait illetve az alapjogokat meghatározó alkotmánynak az ügyvédi hivatásra vonatkozó jogilag releváns hatásmechanizmusait feltárja, és ezzel az ügyvédség intézményéről kialakított képet árnyaltabbá és alaposabbá tegye. 8 A Bíróság ítélete február J. C. J. Wouters, J. W. Savelbergh und Price Waterhouse Belastingadviseurs BV v/s Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten (C-309/99.) 17
20 1.3. Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi relevanciája Az ügyvédség alkotmányjogi helyzetét, illetve az ügyvédségre vonatkozó jogi szabályozás alkotmányjogi relevanciáját mint már korábban is rámutattunk - Európa-szerte jellemzi az, hogy az ügyvédség, az ügyvédi hivatás az alkotmányokban szó szerint általában nem szerepel. Az egyes alkotmányok értelmezése és alkalmazása során azonban a jogállamiság mércéje megköveteli azt, hogy az ügyvédi hivatás az alapjogok és ezen belül kiemelten a tisztességes eljáráshoz való jog - ezen belül a védelemhez való jog illetve a fegyverek egyenlősége elvének - biztosítása és tényleges érvényesülése érdekében a jogállami alkotmányok védelmét élvezze. Ugyanezen alkotmányos védelem illeti meg az ügyvédi hivatásgyakorlás azon alapvetően közjogi jellegű szabályait, amelyek az igazságszolgáltatás jogállami rendes működésének elengedhetetlen feltételei, s így az igazságszolgáltatás rendes működésének alkotmányos értéke az, amely az ügyvédi hivatás e körben való alkotmányjogi védelmét indokolja. Az igazságszolgáltatás rendes működésének alkotmányos értéke körében az ügyvédi hivatás azon speciális jellege emelendő ki, amely szerint e hivatás jogállami funkciójának betöltéséhez elengedhetetlen az ügyvédi hivatással szembeni közbizalom fenntartása, ezért az ügyvédi hivatás alkotmányjogi védelme körében az igazságszolgáltatás rendes működésének alkotmányos értéke mögött általában az ügyvédséggel szembeni közbizalom fenntartásának közvetett alkotmányos értéke, illetve célja jelenik meg. Hangsúlyozzuk azonban, hogy a fenti alkotmányjogi védelem közvetlenül nem az ügyvédséget, hanem az általa megvédeni hivatott alapjogokat illetve alkotmányos értékeket illeti, s ezért az ügyvédi hivatás ebben az értelemben közvetett alkotmányos védelem alatt áll. Az ügyvédi hivatás ezen közvetett alkotmányjogi védelme azonban közvetlen alkotmányjogi relevanciát von maga után, és ez objektív formában is megjelenik az alkotmánybíróságok gyakorlatában. Különösen jellemző e körben a BVerfG alkotmányfejlesztő és értelmező gyakorlata. A Német Alkotmánybíróság következetes alkotmányértelmezése során jutott arra a következtetésre, hogy a jogállamban az ügyvédi hivatás alkotmányjogi relevanciával bír, s döntéseiben kísérletet tett az ügyvédség jogállami alkotmányjogi helyzetének definiálására. A BVerfG október 8-i határozatában a következőkre mutatott rá az ügyvédi hivatás és a jogállami alkotmány összefüggésében: 18
AZ ÜGYVÉDI HIVATÁSREND
SULYOK TAMÁS AZ ÜGYVÉDI HIVATÁSREND Az Európai Unióhoz történő csatlakozás időpontjáig kialakult Magyarországon a jogállami követelményeknek megfelelő ügyvédi hivatásrend. A magyar ügyvédfelfogás mintájaként

matches:
sui generis
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
Bíróság


text:
Devizahitelek: megszólalt a Kúria, ismét pert nyertek az OTP ellen - Nemzeti Civil Kontroll
Hétfőre várta a közvélemény a Kúria devizahiteleseket is érintő jogegységi határozatát. Aznap össze is ült az intézmény jogegységi tanácsa, a döntést azonban későbbre halasztotta. Közben ismét győztek a devizahitelesek egy perben.
Banicz Erika, a Kúria Polgári Kollégiumának sajtószóvivője, hozzátette: még novemberben megszületik az eredmény. Ez a határozat azonban nem "az" a határozat lesz. A múlt héten jelzettnek megfelelően összeült hétfőn a Kúria jogegységi tanácsa, hogy három különböző eljárásjogi kérdésben jogegységi határozatot hozzon. Ezek tartalma nem nyilvános, az ülés zárt volt. Döntés nem született, a Kúria egy későbbi, novemberi időpontra halasztotta a határozathozatalt. Hogy pontosan mikorra, arról Banicz Erika nem kívánt tájékoztatást adni, de szavai szerint a döntést a megfelelő időpontban külön közleményben ismerteti majd a Kúria.
A szóvivőtől megtudtuk: a Kúria novemberben esedékes jogegységi határozata azokat a szerződéseket érinti, amelyekkel kapcsolatban a szerződés érvénytelenségének megállapítását kérték vagy kérik a bíróságoktól. Nem kizárólag a devizahitel-szerződésekről, sőt nem is csak a hitelszerződésekről van szó. Ebből következően a határozat eleve csak nagyon általános lehet, konkrét pénzügyi útmutatást nem adhat. Különösen nem a közel 2500, devizahitelekkel kapcsolatban folyamatban lévő, rendkívül sokféle bírósági ügyről egyszerre. Célja csupán az, hogy a bíróságokat a jogszabályok értelmezésében segítse, az általános joggyakorlatot továbbfejlessze a Kúria.
Pedig nagy várakozás előzi meg a Kúria lépéseit. Korábban Varga Mihály nemzetgazdasági miniszter jelezte, hogy a Kúria "átfogó döntését" követően kezdenek hozzá a devizahiteles probléma pénzügyi szempontból történő rendezéséhez, Rogán Antal, a Fidesz frakcióvezetője pedig felszólította Kúriát, hogy "soron kívül alakítsa ki jogegységi álláspontját az ügyben". Az előbbiekben említett jogegységi határozatnak azonban ehhez nincs köze, az már jóval korábban indult.
A Kúria a devizahiteles ügyben "nyilvánvalóan nem felelhet meg azoknak a várakozásoknak, melyeket a sajtó ez ügyben a Kúrához intézett megkeresései tartalmaznak. Ezeket az igényeket is figyelembe véve azonban a Kúria Polgári Kollégiuma a közeljövőben fel kívánja mérni, hogy a deviza-alapú hitelszerződésekkel összefüggésben hány per van az országban folyamatban, továbbá, hogy a jogerős ítéletek alapján eltérő joggyakorlat kialakulása megállapítható-e.
E felmérés eredményeként kerül a Kúria abba a helyzetbe, hogy döntsön esetlegesen jogegységi eljárás indításáról vagy más, a rendelkezésére álló intézkedés megtételéről. E további fejleményekről a sajtót természetesen a Kúria folyamatosan tájékoztatni fogja." – fogalmazott a Kúria múlt heti közleménye. Banicz Erika szerint ennek a közleménynek a szövege az ügyben továbbra is irányadó.
Jogerős közbenső ítéletében a Szegedi Ítélőtábla kedden érvénytelenítette a svájci frank alapú jelzáloghitelek kamatának egyoldalú módosítására lehetőséget adó pontot az OTP Bank Nyrt., az OTP Jelzálogbank Zrt. és egy domaszéki házaspár között létrejött szerződésben. Szeghő Katalin tanácsvezető bíró az ítélet indoklásakor kifejtette, önmagában az egyoldalú szerződésmódosítás lehetőségének kikötése nem ütközik jogszabályba és nem tekinthető tisztességtelennek sem. A felperes és a bank között 2005 nyarán létrejött hitelszerződésnek az ügyleti kamat és a kezelési költség egyoldalú módosítására lehetőséget adó pontja azonban nem felelt meg a jogszabályokban rögzített tartalmi követelményeknek. Nem sorolta fel részletesen, az ügyfél számára kellőképpen átlátható módon az okokat, hogy mikor és milyen mértékben módosítható a kamat.
A tanácsvezető bíró hangsúlyozta, a szerződés ebben a formában lényegében arra adott lehetőséget a pénzintézet számára, hogy tetszése szerint bármikor változtathasson a kamaton, ezzel megbontva az ügyfelek közötti egyensúly elvét. A felperes, Bán Tamás feleségével 2005 májusában 11,45 millió forintnyi svájci frank alapú, 240 hónapos futamidejű jelzáloghitelt vett fel az OTP-től egy domaszéki építkezéshez. A változó kamatozású hitel kezdeti ügyleti kamata 2,49 százalék volt, ennek mértékét a bank azonban egyoldalúan csaknem 6 százalékig fölemelte. A bank 2006 januárja és 2011 januárja között összesen tizenkétszer módosított a hitel kamatán, tizenegy esetben fölfelé.
A közbenső ítélet eredményeként a felpereseknek és a banknak úgy kell elszámolniuk egymással, hogy nem vehetik figyelembe az egyoldalú kamatmódosításokat. A peres felek követeléseinek elszámolása azonban hosszabb bizonyítást, feltehetően szakértő bevonását igényli, ezért volt szükség a közbenső ítélet meghozatalára. Bán Tamás számítása szerint a kezdetben 80-90 ezer forintos, majd időközben duplájára emelkedő havi törlesztőrészletük az ítélet nyomán 40 százalékkal csökkenhet.
bankár Devizahitel győztek a devizahitelesek jogegységi jogerős ítélet közvélemény kúria Kúriához Sajtó Sajtószóvivő Varga Mihály
Érvénytelenek a devizaalapú kölcsönszerződések polgári jogi szempontból – vélekedett a Magyar Hírlapnak adott interjújában Jobbágyi Gábor, a Pázmány Péter Katolikus...
Hihetetlen dolgot találtak román építőipari munkások. A bukaresti Traian épület lebontásakor az alapba ásva találtak meg több mint 50 milliárd...

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria kúria


text:
EUR-Lex - 32007R0864 - HU
HL L 199., 2007.7.31., 40—49. o. (BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, GA, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
hatálybalépés: 11/01/2009; végrehajtás lásd cikk 32
hatálybalépés: 11/07/2008; részleges végrehajtás lásd cikk 32
javaslat Bizottság; biz. 2003/0247 végleges
együttdöntési eljárás vélemény Európai Parlament; HL C 157E/2006 o 371
közös álláspont Tanács; HL C 289E/2006 o 68
tervezet egyeztetőbizottság; given on 25/6/2007
állásfoglalás Európai Parlament; given on 10/7/2007
határozat Tanács; given on 28/6/2007
52003PC0427 elfogadás Módosító jogszabályok:
helyesbítette: 32007R0864R(01) A jogi aktust érintő bírósági ügyek:
A31 értelmezte: 62010CJ0412 A32 értelmezte: 62010CJ0412 cikk 31 értelmezését kéri 62010CN0412 cikk 32 értelmezését kéri 62010CN0412 Idézett jogi aktusok:
12006E005 Az összes, ezt a dokumentumot idéző dokumentum kiválasztása
a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról ("Róma II.")
a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően, az egyeztetőbizottság által 2007. június 25-én jóváhagyott közös szövegtervezet figyelembevételével [2],
(1) A Közösség célul tűzte ki a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség fenntartását és fejlesztését. E térség fokozatos létrehozása érdekében a Közösség a belső piac megfelelő működéséhez szükséges mértékben intézkedéseket fogad el a határokon átnyúló hatású polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködéssel kapcsolatosan.
(3) Az Európai Tanács 1999. október 15-én és 16-án Tamperében tartott ülésén jóváhagyta az igazságügyi hatóságok ítéletei és egyéb határozatai kölcsönös elismerésének elvét, mint a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés alapját, és felkérte a Tanácsot és a Bizottságot, hogy fogadjanak el egy programot a kölcsönös elismerés elvének végrehajtására irányuló intézkedésekről.
(4) 2000. november 30-án a Tanács elfogadta a Bizottságnak és a Tanácsnak a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerése elvének megvalósítására irányuló közös programját [3]. A program a kollíziós szabályok harmonizációjához kapcsolódó olyan intézkedéseket határoz meg, amelyek elősegítik az ítéletek kölcsönös elismerését.
(5) Az Európai Tanács által 2004. november 5-én elfogadott hágai program [4] a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra vonatkozó kollíziós szabályokkal ("Róma II.") kapcsolatos munka tevékeny folytatására szólított fel.
(6) A belső piac megfelelő működése – annak érdekében, hogy előreláthatóbbá váljon a jogviták kimenetele, valamint hogy javuljon az alkalmazandó joggal kapcsolatos biztonság és az ítéletek szabad mozgása – szükségessé teszi azt, hogy a tagállamokban hatályos kollíziós szabályok ugyanazt a nemzeti jogot határozzák meg, függetlenül attól, hogy melyik országban található az a bíróság, amely előtt keresetet indítanak.
(7) E rendelet tárgyi hatályának és rendelkezéseinek összhangban kell lenniük a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelettel [5] (Brüsszel I.) és a szerződéses kötelmi viszonyokra alkalmazandó joggal foglalkozó jogi eszközökkel.
(14) A jogbiztonság követelménye és az egyedi ügyekben az igazságtétel iránti igény a jog érvényesülésén alapuló térség alapvető elemei. E rendelet azon kapcsoló tényezőkről rendelkezik, amelyek e cél elérését a legmegfelelőbben biztosítják. Ezért e rendelet az általános szabály mellett különös szabályokról is rendelkezik, és egyes rendelkezésekben "menekülési záradékot" tartalmaz, amely eltérést enged e szabályoktól, amikor az eset összes körülménye alapján egyértelmű, hogy a jogellenes károkozás nyilvánvalóan szorosabban kapcsolódik egy másik országhoz. E szabálycsoport a kollíziós szabályok rugalmas keretét alkotja. Egyben az eljáró bíróság számára lehetővé teszi az egyedi ügyek megfelelő elbírálását.
(18) E rendeletben általános szabályként a 4. cikk (1) bekezdésében foglalt lex loci damni elvét kell alkalmazni. Kivételnek kell tekinteni ezen általános elv alól a 4. cikk (2) bekezdését, amely különös kapcsolatot hoz létre abban az esetben, ha a felek szokásos tartózkodási helye ugyanazon országban található. A 4. cikk (3) bekezdése egy "menekülési záradékként" értelmezendő a 4. cikk (1) és (2) bekezdéséhez képest, amennyiben az eset körülményei alapján egyértelmű, hogy a jogellenes károkozás nyilvánvalóan szorosabban kapcsolódik egy másik országhoz.
(21) A 6. cikkben foglalt különös szabály nem képez kivételt a 4. cikk (1) bekezdésében foglalt általános szabály alól, hanem egyértelművé teszi azt. A tisztességtelen versennyel összefüggő esetekben a kollíziós szabálynak biztosítania kell a verseny résztvevőinek, a fogyasztóknak és általában a köznek a védelmét, valamint a piacgazdaság megfelelő működését. Az azon ország jogával való kapcsolat, amelyben a versenyviszonyok vagy a fogyasztók kollektív érdekei érintettek vagy érintettek lehetnek, általában megfelel e céloknak.
(24) A "környezeti kár" fogalma úgy értelmezendő, mint a természeti erőforrásokban, mint például a vízben, földben vagy levegőben bekövetkezett kedvezőtlen változás, vagy egy természeti erőforrás által más természeti erőforrás vagy a köz javára betöltött funkcióban beálló romlás, vagy az élő szervezetek változatosságának csökkenése.
(25) A környezeti károk tekintetében a Szerződés 174. cikke – amely kimondja, hogy az elővigyázatosság és a megelőzés elve, a környezeti károk elsődlegesen a forrásuknál történő elhárításának elve, valamint a "szennyező fizet" elv alapján magas szintű védelmet kell biztosítani – teljes mértékben indokolttá teszi a károsult személy javára történő megkülönböztetés elvének alkalmazását. Azt a kérdést, hogy a kártérítést követelő személy mikor választhatja meg az alkalmazandó jogot, az eljáró bíróság helye szerinti tagállam jogának megfelelően kell meghatározni.
(26) A szellemi tulajdonjogok megsértése esetén fenn kell tartani a lex loci protectionis általánosan elismert elvét. E rendelet alkalmazásában a "szellemi tulajdonjog" kifejezést például a szerzői és a szomszédos jogokra, az adatbázisok védelmére vonatkozó sui generis jogra, valamint az ipari tulajdonjogra vonatkozó fogalomként kell értelmezni.
(27) A szervezett fellépés – így például a sztrájk vagy a munkabeszüntetés – pontos fogalma tagállamonként eltér, és arra az egyes tagállamok belső szabályai vonatkoznak. Ezért ez a rendelet a munkavállalók és a munkaadók jogainak és kötelességeinek védelme céljából általános elvként úgy tekinti, hogy annak az országnak a jogát kell alkalmazni, ahol a szervezett fellépésre sor került.
(31) A felek autonómiája elvének tiszteletben tartása és a jogbiztonság érdekében a felek számára lehetővé kell tenni, hogy megválaszthassák a szerződésen kívüli kötelmi viszonyra alkalmazandó jogot. E jogválasztásnak kifejezettnek, vagy annak az eset körülményeiből kellő bizonyossággal megállapíthatónak kell lennie. A bíróságnak a megállapodás fennállásának megállapításakor tiszteletben kell tartania a felek szándékát. A gyengébb felek védelmében a választást bizonyos feltételekhez kell kötni.
(34) A felek közötti ésszerű egyensúly megteremtése érdekében megfelelő mértékben figyelembe kell venni az abban az országban hatályos biztonsági és magatartási szabályokat, amelyben a kárt okozó cselekményt elkövették, még akkor is, ha a szerződésen kívüli kötelmi viszonyra egy másik ország joga alkalmazandó. A "biztonsági és magatartási szabályok" kifejezést úgy kell értelmezni, mint amely magában foglal minden, biztonsággal és magatartással kapcsolatos szabályozást, beleértve például baleset esetén a közúti biztonsági szabályokat.
(35) El kell kerülni azt a helyzetet, amikor a kollíziós szabályok több jogi eszközben találhatók, és e szabályok között eltérések mutatkoznak. Ez a rendelet ugyanakkor nem zárja ki a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra vonatkozó kollíziós szabályok felvételének lehetőségét a közösségi jogi rendelkezésekbe egyedi ügyek tekintetében.
E rendelet nem sértheti azon egyéb jogi eszközök alkalmazását, amelyek a belső piac megfelelő működésének elősegítését szolgáló rendelkezéseket határoznak meg, amennyiben azok nem alkalmazhatók az e rendelet szabályai által kijelölt joggal együtt. Az e rendeletben foglalt szabályok által kijelölt alkalmazandó jog rendelkezéseinek alkalmazása nem korlátozhatja az áruk és szogáltatások szabad mozgását a közösségi jogi eszközökben – így a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8-i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (elektronikus kereskedelemről szóló irányelv) [6] – szabályozott módon.
(36) A tagállamok által vállalt nemzetközi kötelezettségek tiszteletben tartása megköveteli, hogy e rendelet ne sértse azokat a nemzetközi egyezményeket, amelyekben egy vagy több tagállam e rendelet elfogadásakor részes. A szabályokhoz történő könnyebb hozzáférés céljából a Bizottság a tagállamok által közölt információk alapján közzé kell, hogy tegye az Európai Unió Hivatalos Lapjában a vonatkozó egyezmények jegyzékét.
a) a családi kapcsolatokból és az ilyen kapcsolatokra alkalmazandó jog szerint hasonló joghatásúnak tekintett kapcsolatokból – beleértve a tartási kötelezettséget is – eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyok;
c) a váltókból, csekkekből és saját váltókból, továbbá más átruházható értékpapírokból eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyok, amennyiben az ilyen átruházható értékpapírokon alapuló kötelezettségek azok átruházható jellegéből fakadnak;
d) a társasági jogból, valamint más jogi személyekre vagy jogi személyiség nélküli szervezetekre vonatkozó jogból eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyok – például a társaságok és más jogi személyek vagy jogi személyiség nélküli szervezetek bejegyzés útján vagy más módon történő létrehozásával, jogképességével, belső szervezetével vagy feloszlásával kapcsolatos kérdésekben –, a tisztviselőknek és tagoknak a társaság vagy szervezet kötelezettségeiért való személyes felelősségéből, továbbá a számviteli iratok jog szerinti könyvvizsgálata során a könyvvizsgálóknak a társasággal vagy annak tagjaival szembeni személyes felelősségéből származó szerződésen kívüli kötelmi viszonyok;
e) az önkéntesen létrehozott célvagyon ("trust") kötelezettségvállalói, vagyonkezelői és kedvezményezettjei közötti kapcsolatból eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyok;
g) a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jó hírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyok.
(4) E rendelet alkalmazásában "tagállam" Dánia kivételével bármely tagállam.
(3) a) A verseny korlátozásából eredő szerződésen kívüli kötelmekre alkalmazandó jog annak az országnak a joga, amelynek piaca érintett vagy érintve lehet.
b) Ha a piac több országban is érintett vagy érintve lehet, a kártérítési igényt érvényesíteni kívánó személy – aki az alperes állandó lakóhelye szerinti bíróságon kezdeményez peres eljárást –, alapozhatja a keresetét az eljáró bíróság helye szerinti jogra is, feltéve ha azon tagállam piacát a kereset alapját képező szerződésen kívüli kötelmi viszonyt eredményező versenykorlátozás közvetlenül és jelentősen érinti; amennyiben – a joghatóságra alkalmazandó szabályoknak megfelelően – a felperes több alperes ellen kezdeményez peres eljárást ezen a bíróságon, kizárólag akkor alapozhatja keresetét az e bíróság helye szerinti jogra, ha a valamennyi alperes ellen irányuló kereset alapját képező versenykorlátozás azon bíróság országának piacát is közvetlenül és jelentősen érinti.
a) a kárt okozó esemény bekövetkezését követő megállapodás útján;
Amennyiben egy személyt ("a hitelezőt") szerződésen kívüli követelés illet meg egy másik személlyel ("a kötelezettel") szemben, és egy harmadik személy köteles a hitelezőt kielégíteni, vagy ténylegesen e harmadik személy elégítette ki a hitelezőt az említett kötelezettség alapján, úgy a harmadik személy e kötelezettségére irányadó jog határozza meg, hogy a harmadik személy jogosult-e – és ha igen, milyen mértékben – a kötelezettel szemben gyakorolni azon jogokat, amelyekkel a hitelező rendelkezett a kötelezettel szemben a jogviszonyukra irányadó jog alapján.
(2) A Bizottság legkésőbb 2008. december 31-ig tanulmányt nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak a magánélet és a személyiségi jogok megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jog terén fennálló helyzetről, figyelembe véve a sajtószabadságra és a médiában érvényesülő véleménynyilvánítási szabadságra vonatkozó szabályokat, valamint a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvhez [7] kapcsolódó kollíziós kérdéseket.
[1] HL C 241., 2004.9.28., 1. o.
[2] Az Európai Parlament 2005. július 6-i véleménye (HL C 157. E, 2006.7.6., 371. o.), a Tanács 2006. szeptember 25-i közös álláspontja (HL C 289. E, 2006.11.28., 68. o.) és az Európai Parlament 2007. január 18-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé). Az Európai Parlament 2007. július 10-i jogalkotási állásfoglalása és a Tanács 2007. június 28-i határozata.
[5] HL L 12., 2001.1.16., 1. o. A legutóbb az 1791/2006/EK rendelettel (HL L 363., 2006.12.20., 1. o.) módosított rendelet.
A Bizottság a "Róma II." rendelet 30. cikkének keretében az Európai Parlament és a Tanács felkérésére legkésőbb 2008 decemberéig tanulmányt nyújt be a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jó hírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelezettségekre alkalmazandó jog helyzetéről. A Bizottság figyelembe veszi a helyzet minden aspektusát, és szükség esetén megteszi a megfelelő intézkedéseket.
A Bizottság tudatában van annak, hogy a tagállamok egymástól eltérő gyakorlatot folytatnak a külföldi jog kezelésével kapcsolatban, és legkésőbb a "Róma II." rendelet hatálybalépésétől számított négy éven belül – de ha lehet, már hamarabb – horizontális tanulmányt tesz közzé a külföldi jognak a tagállamok bíróságai által a polgári és kereskedelmi ügyekben történő alkalmazásáról, tekintettel a hágai program célkitűzéseire. A Bizottság továbbá szükség esetén kész meghozni a megfelelő intézkedéseket.

matches:
bíróság
bíróság
sui generis
bíróság
bíróság
bíróság