text:
„Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1215/2012/EU rendelet – Különös joghatóságok – A 7. cikk 2. pontja – Jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyek – A káresemény bekövetkezésének helye – A kár bekövetkezésének helye – Az EUMSZ 101. cikkel és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás 53. cikkével ellentétesnek nyilvánított kartell által okozott kár megtérítése iránti kérelem”
A C‑451/18. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Győri Ítélőtábla (Magyarország) a Bírósághoz 2018. július 10‑én érkezett, 2018. június 19‑i határozatával terjesztett elő
a Tibor‑Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft.
a DAF Trucks NV
– a DAF Trucks NV képviseletében Boronkay M. ügyvéd, B. Winters és J. K. de Pree advocaten,
– az Európai Bizottság képviseletében M. Heller, Talabér‑Ritz K. és G. Meessen, meghatalmazotti minőségben,
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 2. o.) 7. cikke 2. pontjának értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet a magyar jog szerint létrejött gazdasági társaság, a Tibor‑Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft. (a továbbiakban: Tibor‑Trans) és a holland jog szerinti társaság, a DAF Trucks NV között az állítólagosan az EUMSZ 101. cikk és az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.; a továbbiakban: EGT‑Megállapodás) 53. cikkének megsértésével okozott károk megtérítése iránti kártérítési kereset tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
(16) Az alperes lakóhelyén vagy székhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. A szoros kapcsolat megléte jogbiztonságot nyújt, és elkerüli azt, hogy az alperes ellen egy olyan tagállam bíróságán indíthassanak eljárást, amelyre észszerűen nem számíthatott. Ez különösen fontos a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jó hírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokkal kapcsolatos jogviták tekintetében.
(34) Biztosítani kell [a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i] egyezmény [HL 1972. L 299., 32. o.], [a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i] 44/2001/EK [tanácsi] rendelet [HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o., helyesbítés: HL 2006. L 242., 6. o., és HL 2011. L 124., 47. o.] és e rendelet közötti folytonosságot, ennek érdekében átmeneti rendelkezéseket kell megállapítani. Ugyanez a folytonossági követelmény vonatkozik az 1968. évi Brüsszeli Egyezménynek és a helyébe lépő rendeleteknek az Európai Unió Bírósága általi értelmezésére is.”
4 Az 1215/2012 rendeletnek a „Hatály és fogalommeghatározások” című I. fejezetében található 1. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„E rendeletet a bírósági rendszer jellegétől függetlenül a polgári és kereskedelmi ügyekre kell alkalmazni. […]”
5 E rendelet „Joghatóság” című II. fejezete tartalmazza többek között az „Általános rendelkezések” című 1. szakaszt és a „Különös joghatóság” című 2. szakaszt. Az említett rendelet ezen 1. szakaszában található 4. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
6 Az 1215/2012 rendelet II. fejezetének 2. szakaszában szereplő 7. cikkének szövege a következő:
7 Az Európai Bizottság 2016. július 19‑én elfogadta az EUMSZ 101. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39824 – Tehergépjárművek ügy) a C(2016) 4673 final határozatot, amelyről 2017. április 6‑án összefoglalást tettek közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL 2017. C 108., 6. o., a továbbiakban: érintett határozat).
8 Az érintett határozatban a Bizottság megállapította, hogy tizenöt nemzetközi tehergépjármű‑gyártó vállalkozás – köztük a DAF Trucks – között összehangolt magatartás állt fenn két termékkategória, nevezetesen a 6 és 16 tonna közötti tömegű tehergépjárművek és a 16 tonnánál nehezebb tehergépjárművek tekintetében, merev és vontató tehergépjárműként egyaránt.
9 E határozat szerint a kartell az EUMSZ 101. cikkbe és az EGT‑Megállapodás 53. cikkébe ütköző egységes és folyamatos jogsértés formáját öltötte, amelyben három társaság 1997. január 17. és 2010. szeptember 20. között, a további tizenkét társaság, köztük a DAF Trucks 1997. január 17. és 2011. január 18. között vett részt. A jogsértés az Európai Gazdasági Térségben (EGT) alkalmazott árazásra és a bruttó áremelésekre vonatkozó összehangolt megállapodásokból, valamint a közepes és nehéz tehergépjárművekre vonatkozó Euro 3–6 szabványok által előírt szennyezőanyag‑kibocsátást szabályozó technológia bevezetésével járó költségek időzítéséből és áthárításából állt.
10 Az érintett határozatból kitűnik, hogy az árakra, az áremelésre és az új kibocsátási szabványok 2004‑ig történő bevezetésére vonatkozó egyeztetésekre közvetlenül az e határozat címzettjeiként szereplő társaságok székhelyein került sor, és hogy legalábbis 2002 augusztusától kezdődően az egyeztetések a német leányvállalatokon keresztül zajlottak, amelyek arról eltérő mértékben tettek jelentést anyavállalataiknak.
11 A Bizottság megállapította, hogy az EUMSZ 101. cikk megsértése az EGT egészére kiterjedt, és 1997. január 17‑től 2011. január 18‑ig tartott. Következésképpen a Bizottság bírságot szabott ki valamennyi részt vevő jogalanyra, köztük a DAF Trucksra, a mentességet élvező jogalany kivételével.
12 Amint az a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik, a Tibor‑Trans olyan belföldi és nemzetközi árufuvarozási társaság, amely 2000‑től kezdve 2008‑ig fokozatosan új tehergépjárművek beszerzésébe invesztált. Végfelhasználóként a Tibor‑Trans nem tudott közvetlenül a gyártótól vásárolni, így a Magyarországon bejegyzett márkakereskedőkhöz kellett fordulnia. A beszerzéseket Magyarországon bejegyzett lízingcégek finanszírozták úgy, hogy a felperes zárt végű lízingszerződéseket kötött, a finanszírozó pedig a Tibor‑Trans által kialkudott árra tette rá a lízing költségeit, valamint hasznát. A tehergépjárművek tulajdonjoga rendszerint a teljesítést követően, a lízingszerződések megszűnésével szállt át a Tibor‑Transra.
13 Az alapeljárásban nem vitatott, hogy a Tibor‑Trans közvetlenül a DAF Truckstól soha nem vásárolt tehergépjárműveket.
14 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy az érintett határozatban említett időszakban a magyar jog szerinti más társaságok is végeztek beszerzéseket. 2007. április 4‑én ezek a társaságok a Tibor‑Transba beolvadtak, ekként az ő jogaik és kötelezettségeik tekintetében a Tibor‑Trans jogutódnak minősül.
15 2017. július 20‑án a Tibor‑Trans szerződésen kívüli kártérítési felelősség jogcímén keresetet indított a Győri Törvényszék (Magyarország) előtt a DAF Trucks ellen, és a hivatkozott kárát arra alapította, hogy a kartellmegállapodások miatt – amelyekben a DAF Trucks is részt vett – a tehergépjárműveket torzított áron tudta beszerezni.
16 A Tibor‑Trans azzal érvel, hogy a magyar bíróságok joghatóságát az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja alapozza meg, amelyet a Bíróság ítélkezési gyakorlata is értelmezett, többek között a 2015. május 21‑i CDC Hydrogen Peroxide ítéletben (C‑352/13, EU:C:2015:335), amely szerint ha a különböző tagállamokban székhellyel rendelkező alperesekkel szemben az EUMSZ 101. cikknek és az EGT‑Megállapodás 53. cikkének a Bizottság által megállapított egységes és folyamatos, általuk több tagállamban, különböző időpontokban és helyszíneken megvalósított megsértése miatt indítanak kártérítési keresetet, úgy minden egyes állítólagos károsult dönthet akként, hogy keresetét akár a saját székhelye szerinti bíróság előtt indítja meg.
17 A DAF Trucks vitatja a magyar bíróságok joghatóságát, és úgy véli, hogy az alapügy sajátosságai miatt a 2015. május 21‑i CDC Hydrogen Peroxide ítélet (C‑352/13, EU:C:2015:335) a jelen ügyben nem releváns. E tekintetben egyrészt azzal érvel, hogy az összejátszásra irányuló találkozókra Németországban került sor, ami a német bíróságok joghatóságát alapozza meg, másrészt pedig, hogy soha nem lépett közvetlen szerződéses kapcsolatba a Tibor‑Transszal, így észszerűen nem számíthatott arra, hogy a magyar bíróságok előtt indul ellene per.
18 2018. április 19‑i határozatával a Győri Törvényszék megállapította, hogy nincs joghatósága az alapügy elbírálására, és az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának alkalmazása szempontjából kapcsolóelvként a kárt okozó esemény bekövetkezésének helyét tartotta szem előtt, vagyis azt a helyet, ahol az összejátszásra irányuló megállapodások létrejöttek.
19 Az e határozat ellen benyújtott fellebbezés alapján eljáró kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak afelől, hogy az alapügyben analógia útján alkalmazható‑e – a felek közötti közvetlen szerződéses kapcsolat hiányában – a 2015. május 21‑i CDC Hydrogen Peroxide ítéletre (C‑352/13, EU:C:2015:335) alapított érvelés. Továbbá kétségét fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy az említett ítélet a gyakorlatban egy tág forum actoris szabály létrehozását eredményezheti, ami ellentétes az 1215/2012 rendelet által követett céllal.
20 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy az alapügyben vitatott lenne, hogy a magyar bíróságok nem alapíthatják a joghatóságukat a hivatkozott kárt okozó esemény bekövetkezésének helyére amiatt, hogy az EUMSZ 101. cikk szerinti jogsértést megvalósító, összejátszásra irányuló megállapodások egyike sem Magyarországon valósult meg. A kérdést előterjesztő bíróság részéről ennélfogva felmerül a kérdés, hogy a magyar bíróságok mindazonáltal alapíthatják‑e joghatóságukat a hivatkozott kár bekövetkezésének helyére.
21 E körülmények között a Győri Ítélőtábla úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Az […] 1215/2012/EU rendele[t] 7. cikk[e] 2. pontjának különös joghatósági szabályát úgy kell‑e értelmezni, hogy a »káresemény bekövetkezésének helye« megalapozza a fórum joghatóságát, ha
– [az alapeljárás] állítása szerint kárt szenvedett felperes[ének] székhelye, gazdasági tevékenységének, vagyoni érdekeltségeinek központja ebben az államban van;
– [az alapeljárás] felperes[e] igényét egyetlen, más uniós tagállamban székhellyel rendelkező tehergépjármű‑gyártó alperes ellen az [EUMSZ 101. cikk] (1) bekezdésének megsértésére hivatkozással a Bizottság által [hozott,] az Európai Gazdasági Térségben alkalmazott árazásra és a bruttó áremelésekre vonatkozó összehangolt megállapodásokból álló jogsértés[t megállapító határozatra] alapítja, mely határozatnak az [alapeljárás] alperes[é]n kívül több címzettje is van;
– [az alapeljárás] felperes[e] kizárólag a kartellben érintett más vállalkozások által gyártott tehergépjárműveket szerzett be;
– nincs arra vonatkozó adat, hogy a versenykorlátozónak minősített találkozók bármelyikére a fórum [tag]államában került sor;
– [az alapeljárás] felperes[e] – álláspontja szerint torzított áron – tehergépjárműveket rendszerint a fórum [tag]államában és úgy vásárolt, hogy itt működő cégekkel zárt végű lízingszerződéseket kötött, de állítása szerint a márkakereskedőkkel közvetlenül tárgyalt, az általa kialkudott árat a lízingbeadó [a] saját hasznával és a lízing költségeivel megnövelte, a felperes pedig a lízingszerződés teljesítését követően, annak megszűnésével szerezte meg a gépjárművek tulajdonjogát[?]”
22 Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az EUMSZ 101. cikk szerinti, különösen a tehergépjárművek árazására és bruttó áremeléseire vonatkozó összehangolt megállapodásokból álló jogsértés által okozott kár megtérítése iránti kereset keretében a „káresemény bekövetkezése helyének” az a hely tekintendő, ahol a károsult állítása szerint a kár bekövetkezett, még akkor is, ha a kereset a szóban forgó kartell olyan résztvevője ellen irányul, akivel a károsult nem létesített szerződéses jogviszonyt.
23 Elöljáróban emlékeztetni kell elsősorban arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, mivel az 1215/2012 rendelet hatályon kívül helyezi a 44/2001 rendeletet, és annak helyébe lép, amely pedig a polgári és kereskedelmi ügyekben az új tagállamoknak az alábbi egyezményhez való csatlakozásáról szóló későbbi egyezményekkel módosított, a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i egyezmény helyébe lépett, a Bíróság által az utóbbi jogi aktusok rendelkezései tekintetében adott értelmezés az 1215/2012 rendeletre vonatkozóan is érvényes, mivel ezek a rendelkezések „egyenértékűnek” tekinthetők (lásd ebben az értelemben: 2018. május 31‑i Nothartová ítélet, C‑306/17, EU:C:2018:360, 18. pont; 2018. november 15‑i Kuhn ítélet, C‑308/17, EU:C:2018:911, 31. pont; 2019. február 28‑i Gradbeništvo Korana ítélet, C‑579/17, EU:C:2019:162, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24 Másodsorban meg kell jegyezni, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló, az uniós versenyjog állítólagos megsértéséből eredő kár megtérítésére irányuló kereset az 1215/2012 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „polgári és kereskedelmi ügy” fogalmába, következésképpen pedig e rendelet hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2014. október 23‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 38. pont).
25 Harmadsorban emlékeztetni kell továbbá arra, hogy amint azt a Bíróság az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatában többször is kimondta, a „hely, ahol a káresemény bekövetkezett” fogalma magában foglalja egyrészt azt a helyet, ahol a kár bekövetkezett, másrészt azt a helyet, ahol az e kárt okozó esemény bekövetkezett, ezért a felperes választásától függően az alperes perelhető mind az egyik, mind a másik hely szerinti bíróság előtt (2015. január 28‑i Kolassa ítélet, C‑375/15, EU:C:2015:449, 28. pont; 2016. június 16‑i Universal Music International Holding ítélet, C‑12/15, EU:C:2016:449, 28. pont; 2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑27/17, EU:C:2018:533, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26 A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyetlen eleme sem enged arra következtetni, hogy vitatott lenne, hogy a magyar bíróságok a joghatóságukat nem alapozhatják a hivatkozott kárt okozó esemény bekövetkezésének helyére amiatt, hogy az EUMSZ 101. cikk szerinti jogsértést megvalósító, összejátszásra irányuló megállapodások egyike sem Magyarországon valósult meg. Az előterjesztett kérdés kizárólag a hivatkozott – az alapügyben szóban forgó kartell tárgyát képező tehergépjárművekéhez hasonlóan mesterségesen magas ár miatt fizetett többletköltségben megnyilvánuló – kár bekövetkezése helyének meghatározására vonatkozik.
27 A kár bekövetkezése helyének meghatározását illetően meg kell jegyezni, hogy ez attól függ, hogy a kárt okozó eseményből közvetlenül fakadó első kárról – amely kár bekövetkezésének a helye megalapozhatja az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szerinti joghatóságot – van‑e szó, vagy pedig a későbbi hátrányos következményekről, amelyek nem alapozhatják meg az e rendelkezés szerinti joghatóságot (lásd ebben az értelemben: 2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑27/17, EU:C:2018:533, 31. pont).
28 E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy a „hely, ahol a káresemény bekövetkezett” fogalma nem értelmezhető olyan mértékben kiterjesztő módon, hogy bármilyen olyan helyet magában foglaljon, ahol megjelenhetnek az olyan cselekmény hátrányos következményei, amely egy másik helyen már ténylegesen bekövetkezett kárt okozott. Következésképpen pontosította, hogy e fogalmat nem lehet úgy értelmezni, hogy olyan helyet foglal magában, ahol a károsult egy másik államban bekövetkezett és általa elszenvedett első kár következtében – állítása szerint – vagyoni kárt szenvedett (2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑27/17, EU:C:2018:533, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29 A Bíróság a polgári és kereskedelmi ügyekben az új tagállamoknak az alábbi egyezményhez való csatlakozásáról szóló későbbi egyezményekkel módosított, a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i egyezménynek – az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontja szövegének megfelelő – 5. cikkének 3. pontját illetően azt is megállapította, hogy az olyan kár, amely annak az eredetileg elszenvedett kárnak a közvetett következménye, amely a bekövetkezett kár közvetlen károsultjait képező más személyeket egy attól eltérő helyen érte, mint ahol a közvetett károsult a későbbiekben kárt szenvedett, e rendelkezés alapján nem alapozhatja meg a joghatóságot (lásd ebben az értelemben: 1990. január 11‑i Dumez France és Tracoba ítélet, C‑220/88, EU:C:1990:8, 14. és 22. pont).
30 Amint az a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik – és a tényállásnak a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő értékelése mellett –, a Tibor‑Trans által hivatkozott kár az EUMSZ 101. cikkbe ütköző egységes és folyamatos jogsértést megvalósító, összejátszásra irányuló megállapodások alapján a tehergépjárművekre alkalmazott mesterségesen magas árak miatt megfizetett többletköltségből áll, amely megállapodás az EGT egész területén 1997. január 17. és 2011. január 18. között fejtette ki hatását, és amelyben tizenöt nemzetközi tehergépjármű‑gyártó vett részt, köztük a DAF Trucks. Az említett ügyiratokból az is kitűnik, hogy a Tibor‑Trans a tehergépjárműveket nem közvetlenül a szóban forgó kartell résztvevőitől vásárolta meg, mivel azokat eredetileg a magyar gépjármű‑márkakereskedők részére értékesítették, akik az árak emelkedését a végfelhasználókra – mint a Tibor‑Transra – hárították át.
31 A hivatkozott kár jellegét illetően meg kell jegyezni, hogy az nem minősül olyan egyszerű pénzügyi következménynek, amely a közvetlen vásárlók – mint például a magyar gépjármű‑márkakereskedők – részéről következhetett volna be, és amely az áremelést követően forgalomkiesésben jelentkezhetett volna. Ezzel szemben az alapügyben hivatkozott kár lényegében a mesterségesen megemelt árak okán kifizetett többletköltségekből ered, éppen ezért az EUMSZ 101. cikkbe ütköző jogsértés közvetlen következménye, tehát közvetlen kárnak minősül, amely főszabály szerint megalapozhatja a kár bekövetkezésének helye szerinti tagállam joghatóságát.
32 Az ilyen kár bekövetkezésének helyét illetően az érintett határozatból kitűnik, hogy az EUMSZ 101. cikkbe ütköző, megállapított jogsértés az EGT egészére kiterjedt. A verseny torzulását eredményezte tehát ezen a piacon, amelynek 2004. május 1‑jétől Magyarország is részese.
33 Márpedig, amennyiben a versenyellenes magatartással érintett piac abban a tagállamban található, amelynek területén a hivatkozott kár állítólag bekövetkezett, akkor úgy kell tekinteni, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának alkalmazásában a kár bekövetkezésének helye ebben a tagállamban található (lásd ebben az értelemben: 2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑27/17, EU:C:2018:533, 40. pont).
34 Ez a megoldás ugyanis eleget tesz a joghatósági szabályokkal kapcsolatos, a közelségre és kiszámíthatóságra vonatkozó célkitűzésnek, mivel egyrészt az érintett piac szerinti tagállam bíróságai vannak a legmegfelelőbb helyzetben a kártérítés iránti ilyen kérelmek elbírálására, másrészt pedig a versenyellenes magatartást tanúsító gazdasági szereplő észszerűen számíthat arra, hogy azon hely bíróságai előtt perlik, ahol a magatartásával a tisztességes versenyre vonatkozó szabályokat megsértette (lásd ebben az értelemben: 2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑27/17, EU:C:2018:533, 40. pont).
35 Amint azzal a Bizottság az írásbeli észrevételeiben érvel, és amint arra a 2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet (C‑27/17, EU:C:2018:533) 41. pontja is emlékeztet, a kár bekövetkezése helyének e meghatározása összhangban van a szerződésen kívüli kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet („Róma II”) (HL 2007. L 199., 40. o.) (7) preambulumbekezdésében szereplő, koherenciára vonatkozó követelményekkel, mivel e rendelet 6. cikke (3) bekezdésének a) pontja szerint a versenykorlátozó magatartással összefüggő kár megtérítése iránti keresetekre azon ország joga alkalmazandó, amelynek piaca érintett vagy érintve lehet.
36 Ami a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott egyéb olyan sajátos körülményeket illeti, amelyek ahhoz a tényhez kapcsolódnak, hogy a Tibor‑Trans a szóban forgó jogsértésben részt vevő vállalkozások közül csupán egy, mégpedig olyan vállalkozással szemben indított keresetet, amelynél közvetlenül nem végzett beszerzéseket, a Bizottsághoz hasonlóan meg kell jegyezni, hogy egy egységes és folyamatos versenyjogi jogsértés az elkövetők egyetemleges felelősségét vonja maga után. Ennélfogva az a körülmény, hogy a Tibor‑Trans a bíróság előtt kizárólag egy, mégpedig olyan elkövetővel szemben indított keresetet, amelynél közvetlenül nem végzett beszerzéseket, nem kérdőjelezheti meg a jelen ítélet 31–33. pontjában foglalt, az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjában meghatározott joghatósági szabályt illető fejtegetéseket.
37 E megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontját úgy kell értelmezni, hogy az EUMSZ 101. cikk szerinti, különösen a tehergépjárművek árazására és bruttó áremeléseire vonatkozó összehangolt megállapodásokból álló jogsértés által okozott kár megtérítése iránti kereset keretében a „káresemény bekövetkezése helyének” az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben a jogsértéssel érintett piac helye tekintendő, vagyis ahol a torzított piaci árakat alkalmazták, és ahol a károsult állítása szerint a kár bekövetkezett, még akkor is, ha a kereset a szóban forgó kartell olyan résztvevője ellen irányul, akivel a károsult nem létesített szerződéses jogviszonyt.
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkének 2. pontját úgy kell értelmezni, hogy az EUMSZ 101. cikk szerinti, különösen a tehergépjárművek árazására és bruttó áremeléseire vonatkozó összehangolt megállapodásokból álló jogsértés által okozott kár megtérítése iránti kereset keretében a „káresemény bekövetkezése helyének” az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben a jogsértéssel érintett piac helye tekintendő, vagyis ahol a torzított piaci árakat alkalmazták, és ahol a károsult állítása szerint a kár bekövetkezett, még akkor is, ha a kereset a szóban forgó kartell olyan résztvevője ellen irányul, akivel a károsult nem létesített szerződéses jogviszonyt.
Kihirdetve Luxembourgban, a 2019. július 29‑i nyilvános ülésen.

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
58. Az előzetes letartóztatás - A Hunvald-per
2011.07.02. 13:04 hunvaldper
A tegnapi és mai nap vezető híre, hogy Szilvásy Györgyöt őrizetbe vették és államellenes bűncselekménnyel gyanúsítják. Gondolom előzetesbe fog kerülni. Mindenesetre leszögezném, hogy ez az írás véletlenül került fel pont ide, és pont most. És hogy a Hunvald-per eseményei vagy szereplői és a cikkben közöltek között esetlegesen felfedezett bármiféle hasonlóság csupán csak a véletlen műve. Vagy nem.
Tehát kezdjük eredeti témánkkal: Hunvald Györgyöt június 17-én - két hete - kérték meg, hogy fáradjon már vissza az előzetesbe. Én meg – többekkel együtt – nagyon nem értettem ezt. Miért? Minek? A hivatalos indoklást – szökés, elrejtőzés veszélye, blablabla, blablabla – ismerem, de ettől még nem értem. Minek újból az előzetes? Egyáltalán, mi ez az előzetes letartóztatás? Mi a célja, feladata, mire használják és kik?
Irány a gugli, remélve, hogy közérthető nyelven is megtudhatom azt, ami érdekel. És láss csodát, első oldalak között találtam egy riportot a Magyar Narancsban, igaz, hogy még 2010 tavaszáról. A cikkben Jován László ügyvéd osztja meg gondolatait az előzetes letartóztatás magyarországi gyakorlatáról. Szerintem tanulságos, és majd’ minden kérdésemre megadta a cseppet sem megnyugtató választ. Íme:
"Jogi értelemben kényszervallatás" - Jován László ügyvéd az előzetes letartóztatás gyakorlatáról
Védte Tocsik Mártát és a maratoni Kulcsár-ügy egyik vádlottját, Bitvai Miklóst. Ügyfeleit ritkán hagyja előzetesben tartani. Úgy látja, az előzetest a gyakorlatban sokszor nem csupán megelőző intézkedésként, hanem "bizonyítási eszközként" használják. Jován László ilyen jellegű ügyben készül precedensperre.
Magyar Narancs: Nemrég beperelte a rendőrséget és az ügyészséget. Miért?
Jován László: Van egy háromgyermekes kunszentmiklósi cigány ember. Ruhakereskedéssel foglalkozik. Súlyos hasi operáció után egy hete feküdt a kórházban, amikor egy ügyben - egy társaság becsapott két külföldi szállítót hamis számlákkal - felvetődött a neve, hogy ott volt az egyik tárgyalásnál. Elmentek érte a rendőrök, és azt az embert, aki soha életében nem volt büntetve, letartóztatták azzal, hogy a szökésétől, elrejtőzésétől kell tartani. Mozdulni alig tudott, nemhogy elszökni. Előzetesbe helyezték, amit folyamatosan hosszabbítgattak, de érdemi bizonyítékot nem produkáltak. A fogdán megkereste őt a rendőr, és az ügyész is üzent, hogy jó lenne, ha elmondaná, mit követett el, mert akkor nem kellene bent maradni. Három hónap múlva hozzátették a fogva tartás addigi okához, hogy veszélyeztetné az eljárást, ha szabadlábon lenne. Ez végképp kiütötte nálam a biztosítékot. Honnan tudják? És amikor jött az ügyész a következő hosszabbítási javaslattal, odakerült az okok közé a bűnismétlés veszélye is. Ezt már a nyomozási bíró sem tudta tolerálni, úgy döntött, szabadlábra helyezi. Egyik nap még leírták, hogy mindhárom fogva tartási feltétel fennállt, másnap meg egy sincs. A Bács-Kiskun Megyei Bíróság kitűzte a tárgyalást a keresetlevelem után. Precedensértékű per lesz, amit személyi szabadság törvénytelen korlátozása miatt indítottam.
MN: Az előzetes fogva tartás túl tágra szabott lehetőség lenne?
JL: Az előzetes letartóztatásnak a törvény szövege szerint viszonylag szigorú feltételei vannak. A gyakorlatban azonban sokkal lazábban kezelik. Ha csak úgy néz ki, hogy valamikor majd bizonyítani lehet valakinek a bűnösségét, az többnyire még nem ok a letartóztatására. Persze bizonyos esetekben, például erőszakos, másokat közvetlenül veszélyeztető bűncselekmények alapos gyanújakor indokolt lehet az előzetes fogva tartás, igaz, akkor sem mindig.
MN: Vegyünk egy friss ügyet: a BKV-sok előzetesének indokai között szerepel például - noha csak egyikük bujkált - a szökés, elrejtőzés veszélye.
JL: Tudja, miért? Mert ha a gyanúsításban megjelölt bűncselekményeknek magas a büntetési tételük, akkor ez a gyakorlat. Az a logikája, hogy ha elítélnék a terheltet, kapna négy-hat évet, és ha ezt a gyanúsított tudná, megszökne. Sajátos észjárás, nem? A büntetőeljárási törvény pontosan meghatározza, miben áll a szökés, elrejtőzés veszélye: ha a cselekmény jellege olyan, vagy van arra adat, hogy a terhelt előkészületeket tett annak érdekében, hogy kivonja magát az eljárás alól. 2003-ban, amikor az új törvényt hatályba léptették, az ügyvédek örültek: nem elég csak rámondani valakire, hogy megszökne.
MN: Előtte mi volt?
JL: Csak a meghatározás: szökés, elrejtőzés veszélye. Furcsa, de addig mégis konszolidáltabb volt az előzetes fogva tartás gyakorlata. Azóta egyre rosszabb.
MN: Hogyhogy?
JL: A Legfelsőbb Bíróság már a korábban hatályos büntetőeljárási jogszabályok alapján is kimondta: nem elég az előzetes letartóztatásba helyezésnél csak azt figyelembe venni, milyen büntetéssel fenyegeti az adott bűncselekmény terheltjét a törvény, a szökés veszélyére hivatkozásnál annak szándékát is bizonyítani kell. Azt meg sok esetben csak úgy lehetne - ami nem életszerű -, ha a gyanúsított azt mondja: elszökött volna, ha nem hozzák be.
MN: Vagy valóban meg is kísérli.
JL: Ez egyébként a már szóba került három törvényes indokon kívül a negyedik lehetséges oka az előzetes letartóztatásnak: ha valaki ténylegesen megszökött a büntetőeljárás elől.
MN: Miben látja a jelenlegi gyakorlat okát?
JL: Az előzetes letartóztatás előlépett bizonyítási eszközzé.
MN: Ezt hogyan értsük?
JL: Tegyük fel, engem százmillió forint elsikkasztásával gyanúsítanak, és nem teszek vallomást. Arra hivatkoznak, kettő és nyolc év közötti a fenyegetettség, és ha nem zárnak be, tartani lehet a szökésemtől. Vagy - megnehezítve a bizonyítási eljárást, ami szintén gyakori és nehezen megfogható indoka az előzetes letartóztatásnak - eltüntetném a bizonyítékokat, dacára annak, hogy arra már hónapok óta módom lett volna. Ha két nap múlva beismerem a bűncselekmény elkövetését, minden bizonnyal szabadlábra helyeznek. Akkor viszont - mivel vallottam magamra - biztosan kapok négy évet. Ha védekezem, lehet nulla is.
MN: Noha általános lehetőség, olykor kedvezménynek látszik a házi őrizet.
JL: A házi őrizetet akkor lehet elrendelni, ha az előzetes letartóztatás feltételei közül egyedül a szökés, elrejtőzés jövőbeni veszélye áll fönn. Az a célja ennek az intézkedésnek, hogy ellenőrzés alatt legyen a terhelt. Úgy fogalmaz a törvény, hogy "rendelkezésre álljon", azaz ne tudja kivonni magát az eljárás alól.
MN: Vendéget fogadhat a házi őrizetes?
JL: Igen.
MN: Vele üzenhet, nem? A családtagjaival is.
JL: Persze. Van egyébként egy sajátos helyzet is: ha - alapesetben - három éven belül nem születik elsőfokú ítélet, és az előzetes letartóztatás időtartama eléri a három évet, akkor meg kell szüntetni, és házi őrizet is elrendelhető. Nemrég bizonyos esetekre fölemelték a három évet négyre, illetve ötre. Egyébként a bíróság előírhatja a házi őrizet módját. Az egyik verziónál éjjel-nappal ott dekkol a rendőr, keresztbe fekszik a küszöbön, ahogy mondani szokták. Vagy az is lehet, hogy naponta, időszakonként, akár éjjel is ellenőrizni kell a delikvenst. Ami történhet személyesen vagy telefonon.
MN: Meghatározza e fokozatokat jogszabály?
JL: Nem. A nyomozási bíró belátására van bízva. Azt is a bíróság dönti el, miként számítson bele a házi őrizetben töltött idő a kiszabott szabadságvesztés időtartamába. Egytől öt napig terjed ennek a lehetősége, a gyakorlat szerint négy napot tekintenek egy börtönben töltött napnak. Ezt konkrétabban kellene szabályozni, mert nem mindegy, milyen feltételek közt valósul meg a házi őrizet, vagy hogy milyenek a körülmények: nem mindegy, hogy lakótelepi garzonban vagy többhektáros kerttel rendelkező családi házban tölti-e valaki a házi őrizetet.
MN: Ha már korlátozni kell valakinek a szabadságát, a házi őrizet nem lenne elegendő gazdasági bűncselekmények gyanúja esetén?
JL: Ha én az előzetes letartóztatás ötödik napján teljes körű vallomást teszek egy milliárdos nagyságrendű sikkasztás kapcsán, többnyire azonnal kiengednek. Más okból értelmetlen bent tartani egy gazdasági bűncselekmény gyanúsítottját. Tudja egyébként, a személyi bizonyítékoknak gazdasági ügyben mennyi a jelentőségük? Nullával egyenlő. Az okiratok beszélnek. Csak a Kulcsár-ügyben ítéltek el embereket vallomás alapján. Önmagukban a vallomások normális esetben nem érnének semmit. Ha én valahonnan kivettem ötvenmilliót, odaadtam magának, s elmondtam, hogy ez bűncselekményből származik, akkor engem gyanúsíthatnak, de önt is, ha igazat mondtam. Ám ahhoz, hogy magának ebből baja legyen, ahhoz több kell, nem elég a vallomásom, hiszen hazudhatok. Érdekes az ügyészség tevékenysége a Kulcsár-ügyben; a vallomása eléggé irányítottnak látszik, különösen a közismert videofelvételt látva. Nem tudni, ki mondta jegyzőkönyvbe, Kulcsár Attila vagy helyette valaki más, hogy Bitvai Miklós elfogadott tőle százmillió forintot, hogy nála fektessen be, sőt kérte a pénzt. És ez ettől sikkasztás, ami önmagában nonszensz. Minden vádpontban fölmentették Bitvai Miklóst, de ebben nem. Nem akartam elhinni. Így mondtam a perbeszédben: katasztrófa, hogy a gyanúsított, Kulcsár Attila dönti el, kiből legyen terhelt, kiből tanú, ki maradjon benn a perben, ki nem. Feketén-fehéren bebizonyosodott a tárgyaláson, hogy az ügyfelemmel szemben a vádak nem állnak meg. Nehéz lenne józan ésszel valakinek a fejéhez vágni, hogy úgy követett el vagyon elleni bűncselekményt, hogy a cégének és a költségvetésnek ötszázötvenmillió forint hasznot hajtott.
MN: Ezzel együtt is dolgozhat valaki saját zsebre.
JL: Kulcsár a K&H Equities vezetője volt. Az Állami Autópálya Kezelő (ÁAK) számlavezető bankja a K&H volt. Ilyen egyszerű. Bitvai az ÁAK vezérigazgatójaként állampapírok vásárlására adott utasítást a brókercégnek, ám Kulcsár Attila tőzsdei műveletet hajtott végre. Amikor Bitvai megtudta, hogyan működött Kulcsár, feljelentést tett, emellett azonnali hatállyal felmondta a szerződést, visszakövetelte a pénzt, amelyet az ÁAK vissza is kapott a hozamokkal együtt. Valójában ezzel indult az ügy, mert így összeomlott Kulcsár "pénzügyi rendszere", hiszen akkortól hiányoztak belőle ezek a milliárdok.
MN: Ön többször célzott korábbi nyilatkozataiban arra, hogy Kulcsár Attila házi őrizetbe helyezése az előzetes letartóztatás után úgynevezett vádalku - hivatalos elnevezéssel: bűnügyi megállapodás - része volt.
JL: Persze. Más országokban vizsgálóbíró vagy bíróság határoz a vádalkuról. Nálunk az ügyész dönt. Így simán ki lehet vonni valakit egy ügyből ellenőrizhetetlenül.
MN: A BKV-ügy egyik szereplője nyíltan vállalt vádalkut köt; feltehetően azért, mert nem akarja elvinni mások balhéját.
JL: Én sosem kötöttem vádalkut. Elvből ellenzem. Egyrészt a bűnügyi megállapodás rendszere és a jogi háttere szerintem alkotmányellenes. Másrészt arra kényszerítheti az alkudozót - és most nem konkrét ügyről beszélek -, hogy hazudjon. Kódolva van az eljárásban a visszaélés lehetősége. Az ügyész engedélyével lehet vádalkut kötni. Sajnos. És nem nyilvános az az ügyészi utasítás, amely konkrétan meghatározza, milyen megállapodás jöhet létre a delikvenssel.
MN: A bírónak mi a szerepe?
JL: Nincs szerepe. Az ügyész megszünteti a terhelt elleni eljárást. Közigazgatási határozattal futni hagynak egy bűnöst, ami szerintem nem korrekt. Oké, hogy segíti az igazságszolgáltatást, de előtte bűncselekményt követett el. Ezzel az intézménnyel úgy élnek vissza, ahogyan akarnak, azon egyszerű oknál fogva, hogy az egész folyamat és a megállapodás államtitoknak van minősítve. Nem kellene minden esetben annak lennie, a törvény nem így fogalmaz.
MN: Hanem?
JL: Bűnügyi megállapodásnál a rendőrség fedőokiratot készít - különösen védett tanú esetén, ami nem ide tartozik -, illetve kezdeményezheti a titkosítást. De ez nem kötelező. Akinek a személye fedésben van, azzal a megállapodás természetesen legyen titkos. De akinél nincs így? Miért nem tudhatom én, mit kapott ő azért a magyar államtól. Polgárként és ügyvédként nekem is közöm van ehhez, hiszen nem mindegy, mi a motivációja a vallomásának.
MN: Elfogadható magyarázata lehet a titkosításnak bosszú, befolyásolás ellen védeni a tanúvá lett gyanúsítottat.
JL: De hát ott van tanúként a bíróságon, aki a nyomozás során gyanúsított volt. S ott az egymondatos határozat is, hogy együttműködő terhelt, azért szüntették meg ellene az eljárást. Egyébként 2006-ban az Alkotmánybírósághoz fordultam, még nincs határozat. Arra irányult a kérelmem, hogy a bűnügyi megállapodásban foglaltakról bíróság döntsön, az határozza meg, mit kap az az ember, s mit adott cserébe. A korrekt eljárásnak alapeleme szerintem a saját ügyében a beismerő vallomás, a másikéban a bizonyíték szolgáltatása, illetve, hogy valamilyen büntetést kapjon az, akivel bűnügyi megállapodást kötnek. A bíró pedig tudjon a vádalkuról, legyen beavatva, hogy ebben és ebben egyeztünk meg. De a bíróság mindenképp szabjon ki egy enyhe ítéletet, mondjuk szabadságvesztés helyett pénzbüntetést. A lényeg, hogy bűnös embernek ne lehessen büntetlenséget ígérni. Persze ha a vádalkut kötő megszegi a szavát, akkor az eredeti helyzet áll elő.
MN: Nem lehet, hogy egyes helyzetekben a hatóságok a társadalmi várakozásnak tesznek eleget, amikor kezdeményezik, illetve elrendelik az előzetes fogva tartást? Van egy hangulat, amit különösen politikusok szeretnek hangoztatni már a jogerős ítélet előtt: "rács mögött vannak a bűnösök, nincsenek kivételek".
JL: Ez egy politikai propaganda. Ilyennek látszik a BKV-sok ügye is. A büntetőeljárás szabályai szerint a méltóságot tiszteletben kell tartani, és a terheltek szabadságát a szükséges mértékben szabad csak korlátozni. Azonban sok esetben mintha a személyes szabadság nem volna a nyomozás szempontjaival szemben is különlegesen védett érték. Csak azon csodálkozom, amikor a bírók ebbe belemennek. Például a már idézett K&H-ügyben Kulcsár Attila kivételével semmi nem indokolta az előzetes letartóztatást abban az ügyben sem. Illetve dehogynem: mielőtt bementünk a rendőrségre, megmondtam az ügyfelemnek, hogy valószínűleg benntartják. De nem is sejtettük, mivel fogják gyanúsítani. Amikor kiderült, azonnal láttuk, hogy légből kapott az egész. Mégis jött az őrizetbe vétel, majd az előzetes letartóztatás szökés, elrejtőzés veszélyére hivatkozva - noha nem bujkált sehol, nem is menekült. Egyébként: szabadlábra kerülése után, hónapok múlva az eredeti gyanúsítást módosították, a letartóztatás alapjául megnevezett tényállás szóba sem került már.
MN: Nem lehet, hogy az csak egy gyanú volt, aztán valami más viszont annál már több?
JL: Akkor máshonnan közelítek. Bitvai Miklós letartóztatásának nemhogy jogi alapja, de semmi értelme sem volt. Legfeljebb az, hogy akik nem ismerték, arra számítottak, a sokk hatására hülyeségeket fog beszélni. Egy másik gyanúsított, majd vádlott, Garamszegi Gábor MSZP-s, Bitvai SZDSZ-es irányultságúként volt beharangozva. Egyébként engem soha nem érdekelt ügyfeleim politikai, vallási és egyéb hovatartozása. A Kulcsár-ügyben vártak tőlük valamiféle vallomást. Nem a rendőrök, hanem a felügyelő ügyészek, akik kézi vezérléssel irányították az eljárást. Miközben előzetesben ült a védencem, kezdődött az üzengetés, hogy Bitvai Miklós mit mondjon, kire tegyen terhelő vallomást, és akkor megszüntetik az előzetes letartóztatást. Erre én azt üzentem - így írtam körül a perbeszédben is -, hogy kerüljön közvetlen harcérintkezésbe a legközelebbi hozzátartozójával. Erre már válasz nem érkezett.
MN: Azt akarja mondani, hogy az előzetes letartóztatás nyomásgyakorlás céljából is történhet?
JL: Nyomásgyakorlásnak nevezni enyhe fogalmazás. Jogi értelemben kényszervallatás. Alaposan felpuhították az előzetes letartóztatás különös feltételeit. Pedig a törvényszöveg egyértelmű. Ám, mint már említettem, a helyzet rosszabb, mint az új, 2003-tól hatályos szabályozás előtt volt.
MN: A rendőrségi, az ügyészségi vagy a bírói gyakorlatban?
JL: Ha a rendőrség kéri az előzetes letartóztatást, az ügyészség rendszerint rábólint. Korábban a bíróság keményen ellenállt ennek a futószalagszerű eljárásnak, az utóbbi hat-hét évben azonban ez a tapasztalatom szerint kezdett megváltozni.
MN: Ön szerint miért?
JL: Kritikák érték a nyomozási bírókat, hogy "hiába visszük oda az embert, mindenkit szabadlábra helyeznek". Az ügyészség úgy fogta fel, hogy a nyomozási bíró gátolja a munkáját. Pedig a törvény korrekten szabályozza az eljárást. Azt már én teszem hozzá: nemegyszer megtörténik - főleg előzetes letartóztatás hosszabbításának elbírálásakor -, hogy mire odaérünk a nyomozási bíróhoz, a határozat már le is van írva. Megjegyzem, az is probléma, hogy általában igen rövid ideje van a bírónak arra, hogy az elé tett iratanyagot tanulmányozza.
MN: Ezzel kiszolgáltatott helyzetbe kerülhet?
JL: Vannak így is lehetőségei a megfelelő mérlegelésre. Például megkérdezheti az ügyészt, mivel bizonyítja, hogy a terhelt elszökne, milyen intézkedéseket tett annak érdekében? A védőnek is van joga kérni a bírótól, kötelezze az ügyészt arra, hogy bizonyítsa, amire az előzetes letartóztatás érveként hivatkozott. Viszonylag sok ügyvéd meg is csinálja. De egy részük lojálisabb a hatósághoz, mint az ügyfeléhez, mondván, ne kekeckedjünk, mert rosszabbul járunk. Ami persze hülyeség.
Narancs XXII. évf. 9. szám (2010.03.04.)
https://hunvaldper.blog.hu/api/trackback/id/tr233031340
gergelyjózsef 2011.07.02. 17:20:32
Technikai megjegyzés: a mai cikknél is az történt, hogy rákattintok a "tetszik" téglalapra, bevillan a nevem, majd visszaáll az eredeti helyzet (hogy én még nem jelöltem). Az előző esetben a második napon engedte a "tetszik" jelölését. Miért?
Habitus 2011.07.02. 17:27:17
@gergelyjózsef:
Ennyit sikerült kideríteni: A Facebook Like gomb nem a blog.hu szolgáltatása, hanem egy tőlük független, beágyazott funkció. Ez azt jelenti, hogy nincs ráhatásuk a gombok működésére. Korábbi tapasztalataik alapján mondják, hogy valószínűleg hamarosan újra visszatér minden a régi kerékvágásba és helyesen fognak működni a gombok, valamint az eddig Like-ok száma sem veszett el, újra meg fog jelenni.
Ami még kiderült: Firefox alatt nem engedi (ahogy írta, csak bevillan), IE alatt viszont igen... Érteni nem értjük, de próbáljuk magyarázni. :(
Habitus 2011.07.02. 17:32:30
Illetve bocsánat: most már egyik böngésző alatt sem reagál "tetszik" gombra való rákattintásra... :(
Palást 2011.07.03. 11:26:00
Brüsszelben 2011.06.14-én véglegesítették a ZÖLD KÖNYVET, amely az őrizetre vonatkozó uniós büntető igazságszolgáltatási jogszabályok alkalmazásáról szól.Ennek lényeges elemei és főbb céljai:
-a tagállamoknak a korábbiaknál alaposabban tisztába kell lenniük egymás büntető igazságszolgáltatási rendszerével,
-cél a gyanúsítottak , vagy vádlottak eljárási jogainak megerősítése,
-a tárgyalást megelőzően túlságosan hosszú letartóztatási idő káros az egyénre nézve, kedvezőtlenül érintheti a tagállamok közötti igazságügyi együttműködést és nem képviseli az EU által vallott elveket,
-szükséges minimumszabályok meghatározása a büntetőeljárás alá vont gyanúsítottakra és vádlottakra. ( sorolhatnám tovább!)
A jelenlegi magyar kormány és a magyar ügyészség mindezekkel nem törődik, melynek alapján például Hunvald György esetében is megsértették az EU büntetőjogi elveit:
-EU Alapjogi Chartája 47.cikkét " mindenkinek joga van az ésszerű időn belül kitűzött tárgyaláshoz, vagy a tárgyalásig történő szabadlábra helyezéséhez."
-EU Alapjogi Chartája 48. cikkének (1) bekezdését,
-EU emberi jogok európai egyezménye 6.cikkének (2) bekezdését,
-EU Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányát.
Valami nagy baj van a fentiekkel hazánkban.Ha megtekintjük EU kimutatás alapján néhány országban az összes fogvatartottakon belül az előzetes letartóztatottak arányát, megdöbbentő adatokat találunk:
Bulgáriában 10,4 %
Cseh Köztársaságban 11,3 %
Finnországban 17,1 %
Németországban 15,5 %
Írországban 14,9 %
Litvániában 14,0 %
Lengyelországban 10,3 %
Spanyolországban 18,7 %
Angliában /Wales is/ 14,9 %
MAGYARORSZÁGON 29,3 % ( !!!)
A jelenlegi magyar kormány ennek ellenére tovább kívánja szigorítani az előzetes letartóztatás szabályait, megvonva az előzetes letartóztatottak alapvető demokratikus jogait.Egyúttal beszűkíti az általános alkotmányos, emberi jogokat,az 50-es évekhez hasonló módszereket alkalmaz az ellenzékkel szemben, pedig jól tudja, hogy mindebből óriási nemzetközi elmarasztalásban részesülhet. Mert nem tesz annak érdekében semmit, ami előírás: a nemzeti igazságügyi hatóságok feladata annak biztosítása, hogy a vádlott előzetes letartóztatása ne lépje túl az ésszerű időt és megfeleljen az ártatlanság vélelme és a szabadsághoz fűződő jog elvének! Így válik Hunvald György ügye európai üggyé. És Európa nem hagyja cserbe a demokrácia alapelveit!

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság