text:
Az ismertetés napja: 2019. szeptember 17.(1)
C‑489/19. PPU. sz. ügy
elleni büntetőeljárás (bécsi ügyészség),
(a Kammergericht Berlin [berlini regionális felsőbíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás – Büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés – Európai elfogatóparancs – 2002/584/IB kerethatározat – A 6. cikk (1) bekezdése – Kibocsátó igazságügyi hatóság – Az ügyészség végrehajtó hatalomtól való függetlensége – Értékelési szempontok – Ügyész által kibocsátott, és végrehajtása előtt egy átfogó felülvizsgálatot követően az általános hatáskörű bíróság által jóváhagyott európai elfogatóparancs”
1. A Bíróság nagytanácsa az OG és PI ítéletben(2) kimondta, hogy a 2002/584/IB kerethatározat(3) 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „kibocsátó igazságügyi hatóság” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az nem terjed ki valamely tagállam azon ügyészségére, amely ki van téve azon kockázatnak, hogy közvetlenül vagy közvetetten alá lehet rendelve a végrehajtó hatalmi szerv egyedi utasításainak az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat meghozatala keretében. Előzetes döntéshozatal iránti kérelmével a Kammergericht Berlin (berlini regionális felsőbíróság, Németország), amely az osztrák hatóságok átadás iránti kérelmének ügyében jár el, e függetlenségi követelmény alkalmazására, valamint az ügyészség által kibocsátott, és az általános hatáskörű bíróság által előzetesen jóváhagyott európai elfogatóparancsra vonatkozóan a jelen ügyben releváns értékelési szempontokra vonatkozó kérdést intézett a Bírósághoz.(4)
2. A 2002/584 kerethatározat preambulumbekezdéseiben az uniós jogalkotó a következő állításokat fogalmazza meg:
„(5) Az Uniónak abból a kitűzött céljából, hogy a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének térségévé váljon, következik a tagállamok közötti kiadatás eltörlése és annak az igazságügyi hatóságok közötti átadási rendszerrel való felváltása. Emellett az elítéltek vagy gyanúsítottak – büntetőítélet végrehajtása vagy büntetőeljárás lefolytatása céljából történő – átadásának új, egyszerűsített rendszerének bevezetése lehetővé teszi a jelenlegi kiadatási eljárások bonyolultságának és a jelenlegi kiadatási eljárásokban rejlő késlekedés kockázatának a megszüntetését is. A tagállamok között mindeddig irányadó hagyományos együttműködési kapcsolatokat a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésének térségében a büntetőügyekben hozott bírósági határozatok szabad mozgásán nyugvó rendszernek kell felváltania mind az ítélethozatal előtti, mind az azt követő szakaszban.
(8) Az európai elfogatóparancs végrehajtásaként hozott határozatokat megfelelően ellenőrizni kell, ami azt jelenti, hogy annak a tagállamnak az igazságügyi hatósága határoz az átadásról, amelyben a keresett személyt elfogták [helyesen: hogy abban a tagállamban, amelyben a keresett személyt elfogták, igazságügyi hatóság határoz az átadásról].
(10) Az európai elfogatóparancs szabályozása a tagállamok közötti nagy fokú bizalomra épül. Végrehajtása csak abban az esetben függeszthető fel, ha a tagállamok egyike súlyosan és tartósan megsérti az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének (1) bekezdésében rögzített alapelveket, és ezt a Tanács a Szerződés 7. cikkének (1) bekezdése szerint, a 7. cikkének (2) bekezdésében rögzített következményekkel megállapítja.
(12) E kerethatározat tiszteletben tartja az alapvető jogokat és összhangban van az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkében elismert és a[Chartában], különösen annak VI. fejezetében kifejezésre juttatott alapelvekkel. […]”
3. E kerethatározatnak „Az európai elfogatóparancs meghatározása és végrehajtásának kötelezettsége” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
(3) E kerethatározat nem érinti az [EUSZ] 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartásának a kötelezettségét.”
4. Az említett kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
5. A 2. cikk (2) bekezdése értelmében a cselekmény kettős büntethetőségének mérlegelése nélkül az európai elfogatóparancs alapján átadásra kerül sor az e rendelkezésben felsorolt bűncselekmények esetében, ha ezeknél a kibocsátó tagállam joga szerint a kibocsátó tagállamban a büntetési tétel felső határa legalább háromévi szabadságvesztés vagy szabadságelvonással járó intézkedés. Ilyen bűncselekmény a szervezett lopás vagy fegyveres rablás.(5)
6. A kerethatározat 3., 4. és 4a. cikke felsorolja az európai elfogatóparancs végrehajtása kötelező és mérlegelhető megtagadásának okait.
7. A 2002/584 kerethatározatnak „Az illetékes igazságügyi hatóságok meghatározása” címet viselő 6. cikke értelmében:
8. A 8. cikk meghatározza az európai elfogatóparancs tartalmát és formáját.
9. A keresett személy jogairól szóló 11. cikk rendelkezése szerint „ha egy keresett személyt elfognak, az illetékes végrehajtó igazságügyi hatóság nemzeti jogával összhangban tájékoztatja ezt a személyt az európai elfogatóparancsról és annak tartalmáról, valamint arról is, hogy beleegyezhet a kibocsátó igazságügyi hatóságnak történő átadásába”.
10. A 14. cikk kimondja, hogy „ha az elfogott személy nem egyezik bele a 13. cikk szerinti átadásába, joga van ahhoz, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság a végrehajtó tagállam nemzeti joga szerint kihallgassa”.
11. A Staatsanwaltschaftsgesetz (az ügyészségről szóló törvény, a továbbiakban: StAG) 2. §‑ának (1) bekezdése értelmében:
12. A Gesetz über die Justizielle Zusammenarbeit in Strafsachen mit den Mitgliedstaaten der Europäischen Union (a büntetőügyekben az Európai Unió tagállamaival folytatott igazságügyi együttműködésről szóló törvény, a továbbiakban: EU‑JZG) 29. §‑a az európai elfogatóparancsnak (a jelen ügyben is megtörtént) bírósági jóváhagyását írja elő. Az EU‑JZG 29. §‑a (1) bekezdésnek első mondata így rendelkezik:
„Az ügyészség – bíróság által jóváhagyott európai elfogatóparanccsal – elrendeli az elfogást, és adott esetben a Schengener Durchführungsübereinkommen (a Schengeni Megállapodás végrehajtásáról szóló egyezmény) 95. §‑a szerint az illetékes biztonsági hatóságok útján kezdeményezi a keresett személyre vonatkozó figyelmeztető jelzésnek a Schengeni Információs Rendszerbe történő bevitelét, ha valamely személy elfogás céljából történő körözésének indoka legalább egy tagállamban fennáll.”
13. E bírósági vizsgálat keretében a törvényességre és az arányosságra vonatkozó, a Strafprozessordnung (a büntetőeljárásról szóló törvény, a továbbiakban: StPO) 5. §‑ának (1) és (2) bekezdése szerinti rendelkezéseket kell figyelembe venni:
„(1) A bűnügyi rendőrség, az ügyészség és a bíróság a jogköreik gyakorlása és a bizonyítás során csak akkor avatkozhat be személyek jogaiba, ha ezt törvény kifejezetten előírja, és ez a feladatok teljesítéséhez szükséges. E jogok ezáltal előidézett bármely sérelmének megfelelő arányban kell állnia a bűncselekmény súlyával, a gyanú fokával és az elérni kívánt eredménnyel.
14. A bírósági jóváhagyás az StPO 87. §‑ának (1) bekezdése szerint jogorvoslati kérelemmel megtámadható.(6)
15. A bírósági jóváhagyási eljárás a StPO 105. §‑án alapul:
16. Az osztrák hatóságok – a jelen ügyben kibocsátott európai elfogatóparancs alapján – NJ elfogását és átadását kérték büntetőeljárás lefolytatása céljából azzal az indokkal, hogy az érintett személy Bécsben, Ausztriában a következő cselekményeket követte el.
17. 2018. augusztus 9‑én NJ egy társtettessel együtt feltörte az SQ Equipment Leasing Polska vállalkozás turistabuszát, és abból eltulajdonított egy fényképezőgépet fényképezőgép táskával együtt, két hátizsákot, egy pénztárcát és 1000 CNY (kínai jüan) készpénzt. Ennek során megszerezte az egyik sértett tulajdonát képező hitelkártyát. 2018. augusztus 10‑én NJ egy társtettessel együtt feltörte a W. E. Blaschitz vállalkozás járművét, hogy abból értékeket tulajdonítson el, azonban zsákmány nélkül elmenekült, amikor harmadik személy meglepte őt, amely személyt egy kés maga elé tartásával arra kényszerített, hogy ne üldözze őt. 2018. augusztus 17‑én NJ egy társtettessel együtt eltulajdonított egy pénztárcát tartalmazó kézitáskát, egy mobiltelefont és egy szemüveget összesen 950 euró értékben, valamint 50 euró készpénzt, minek során a táskát a NJ magához vette, miközben a társtettes elterelte a sértett férjének figyelmét. A 2018. augusztus 18‑án NJ egy társtettessel együtt az oldalüveg betörésével feltört egy idegen személygépjárművet abból a célból, hogy értékeket tulajdonítson el, azonban nem talált semmit (a továbbiakban: állítólagos bűncselekmények).
18. NJ a berlini ügyészség (Németország) által megindított eljárás keretében 2019. május 14. óta lopás gyanúja miatt előzetes letartóztatásban van. A bécsi ügyészség által 2019. május 16‑án kibocsátott, a Landesgericht Wien (bécsi regionális bíróság, Ausztria) 2019. május 20‑i határozatával bíróság által jóváhagyott európai elfogatóparancs tanúsítja, hogy az állítólagos bűncselekmények elkövetése miatt a bécsi ügyészségnek azonos ügyszám alatt, az ugyanazon bíróság 2019. május 16‑i határozatával bíróság által jóváhagyott, 2019. május 14‑i nemzeti elfogatóparancsa áll fenn NJ‑vel szemben.
19. 2019. május 24‑én NJ nem járult hozzá az egyszerűsített átadási eljáráshoz.(7) A kérdést előterjesztő bíróság a 2019. május 29‑i határozatával (az európai elfogatóparancsot kibocsátó igazságügyi hatósággal kapcsolatos kétségei miatt) csak NJ előzetes letartóztatását rendelte el, azzal a megjegyzéssel, hogy az érintett személy már fogságban van.
20. Az OG és PI(8) ítéletet követően tett nyilatkozata(9) értelmében az osztrák kormány úgy ítéli meg, hogy az említett ítéletnek nincs hatása az Osztrák Köztársaságra, mivel véleménye szerint az osztrák jogban megállapított eljárás(10) megfelel az ezen ítéletben megállapított követelményeknek. A kérdést előterjesztő bíróság azonban nem ért egyet ezzel az elemzéssel, mivel véleménye szerint az OG és PI ítélet 74. és 75. pontjában megfogalmazott feltételeknek együttesen (nem pedig, amint azt vélhetőleg az osztrák kormány az említett nyilatkozatban állítja, vagylagosan) kell fennállniuk.(11)
21. Ezért a kérdést előterjesztő bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
22. Az osztrák és a német kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket. A 2019. szeptember 3‑i tárgyaláson a fent említett felek, valamint a spanyol kormány szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazásáról
23. A kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság eljárási szabályzatának 107. cikke alapján kérte a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi eljárásban történő elbírálását.
24. E kérelme alátámasztására a kérdést előterjesztő bíróság arra hivatkozott, hogy az érintett személy jelenleg kettős jogcím alapján van megfosztva szabadságától. Egyfelől ugyanis a jelen előzetes döntéshozatal tárgyán kívül eső cselekmények miatt Németországban vele szemben indított büntetőeljárás keretében tartják fogva (a továbbiakban: első előzetes letartóztatás). Mivel az első előzetes letartóztatás legfeljebb hat hónapig tarthat, bármikor véget érhet. Másfelől, miközben kétségeit fejezte ki a kibocsátó igazságügyi hatóságra és a jelen ügyben kibocsátott európai elfogatóparancs érvényességére vonatkozóan, a nemzeti bíróság második előzetes letartóztatás intézkedést rendelt el az osztrák hatóságok részére történő esetleges átadás érdekében (a továbbiakban: második előzetes letartóztatás). Ez a második intézkedés csak az első előzetes letartóztatás lejártát követően végrehajtható, és jogszerűen nem lehet két hónapnál hosszabb időtartamú.
25. A kérdést előterjesztő bíróság által közölt információkból kitűnik, hogy egyrészt a Bíróság által meghozandó ítélet befolyásolhatja a második előzetes letartóztatás időtartamát, és ezáltal az érintett személy fogva tartásának teljes időtartamát, másrészt – többek között az első előzetes letartóztatás és a Bíróság előtti előzetes döntéshozatali eljárás időtartamától függően – fennáll a valós kockázata annak, hogy az érintett személyt szabadlábra kell helyezni, és kivonhatja magát a vele szemben indított büntetőeljárások alól, ami meggátolja az osztrák hatóságok által kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását.
26. Először is e tekintetben ki kell emelni, hogy ezen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya a 2002/584 kerethatározat értelmezése, amely kerethatározat az EUM‑Szerződés harmadik részének a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségére vonatkozó V. címe alá tartozik. Az említett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tehát elbírálható sürgősségi eljárásban a Bíróság eljárási szabályzata 107. cikkének (1) bekezdése alapján.
27. Másodszor, a sürgősség kritériumát illetően meg kell állapítani, hogy az alapeljárásban érintett személyt jelenleg fogva tartják, és hogy az alapeljárás kimenetelének várhatóan nem elhanyagolható befolyása lesz e fogva tartás tartamára.(12) Egyébként az érintett személy helyzetét azon időpontra tekintettel kell értékelni, amelyben az előzetes döntéshozatalra utalás sürgősségi eljárásban történő elbírálására irányuló kérelmet vizsgálják.(13) A jelen ügyben megállapították. hogy a kérdést előterjesztő bíróság által benyújtott kérelem vizsgálatának napján az érintett személyt ténylegesen fogva tartották, és hogy további fogva tartása többek között az alapeljárás kimenetelétől függ.(14)
28. Ezen túlmenően figyelembe kell venni az érintett személy szabadlábra helyezésének a kockázatát, amely a jelen ügyben veszélyeztetheti a kerethatározat által bevezetett átadási rendszer hatékonyságát és az európai elfogatóparancs végrehajtására vonatkozó kötelezettség tiszteletben tartását, amely a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint központi jelentőségű.(15)
29. E körülmények között az előadó bíró javaslatára, a főtanácsnok meghallgatását követően a Bíróság második tanácsa 2019. július 11‑én úgy határozott, hogy helyt ad a kérdést előterjesztő bíróság azon kérelmének, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi eljárásban bírálják el.
30. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a jelen ügy a 2002/584 kerethatározat hatálya alá tartozik. A felrótt cselekmények ugyanis részben olyan bűncselekmények közé tartoznak, amelyek megfelelnek a 2002/584 kerethatározat 2. cikkének (1) bekezdésében előírt kettős büntethetőség követelményének, másrészről a kerethatározat 2. cikkének (2) bekezdésében felsorolt bűncselekményeket valósítanak meg (mivel ezek a cselekmények szervezett lopásnak vagy fegyveres rablásnak minősülhetnek).(16)
31. Az említett kérelemből egyébként az is kitűnik, hogy a bécsi ügyészség által kibocsátott európai elfogatóparancs megfelel a 2002/584 kerethatározat 8. cikkében meghatározott tartalmi és formai követelményeknek.
32. Elemzésem megkezdése előtt még pontosítanom kell az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát.
33. A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal iránti kérelme lényegében annak megállapítására irányul, hogy a bécsi ügyészség „kibocsátó igazságügyi hatóságnak” minősül‑e, és a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése, valamint az OG és PI ügyben a Bíróság által hozott ítélet alapján megfelel‑e a függetlenség követelményeinek, tekintettel arra a tényre, hogy egyfelől az ügyészség a végrehajtó hatalom egyedi utasításainak lehet alárendelve, másfelől pedig arra, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozatát annak hatálybalépése előtt minden esetben előzetes bírósági felülvizsgálatnak (vagyis a jelen esetben bírósági jóváhagyás formájában megvalósított ex ante felülvizsgálatnak) kell alávetni.
34. Más szóval, így ez az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem olyan helyzetre vonatkozik, amikor a végrehajtó hatalom egyedi utasításainak potenciálisan alávetett ügyészség joghatásokkal járó európai elfogatóparancsot bocsát ki, amellyel szemben az érintett személy utólagos bírósági felülvizsgálathoz (ex post felülvizsgálat) vezető jogorvoslattal élhet. A Bizottsághoz hasonlóan megjegyzem, hogy a Bíróság pontosítása szerint az ilyen utólagos bírósági felülvizsgálat nem garantálja az ügyészség függetlenségét.(17)
Emlékeztető az OG és PI ítéletben foglaltakra
35. Előzetesen megjegyzem, hogy az OG és a PI ítéletet a C‑508/18. sz. ügyben a Staatsanwaltschaft bei dem Landgericht Lübeck (lübecki ügyészség, Németország) által OG‑vel szemben indított büntetőeljárás lefolytatása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása, a C‑82/19. PPU. sz. ügyben a Staatsanwaltschaft Zwickau (zwickaui ügyészség, Németország) által PI‑vel szemben indított büntetőeljárás lefolytatása érdekében kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása keretében két ír bíróság által benyújtott előzetes döntéshozatalra utalás alapján hozták.
36. Az érintett felek, OG és PI arra hivatkoztak, hogy az ezen elfogatóparancsokat kibocsátó ügyészségek nem a kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „kibocsátó igazságügyi hatóságok”, és ezért ezek az elfogatóparancsok nem érvényesek.
37. A kérdést előterjesztő ír bíróságok azt kérdezték a Bíróságtól, hogy a kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése szerinti „kibocsátó igazságügyi hatóság” fogalmát úgy kell‑e értelmezni, hogy az kiterjed valamely tagállam vádképviseletre hatáskörrel rendelkező ügyészségére, amely alá van rendelve valamely végrehajtó hatalmi szervnek, mint amilyen az igazságügyi miniszter, és közvetlenül vagy közvetetten alá lehetnek rendelve ez utóbbi egyedi utasításainak az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat meghozatala keretében.
38. A Bíróság e kérdésre nemleges választ adott.
39. A Bíróság ítéletében elsőként azon alapelvre emlékeztetett, mely szerint az „igazságügyi hatóság” kifejezést önállóan és egységesen kell értelmezni. Emellett a Bíróság a korábbi ítélkezési gyakorlatát felidézve arra is rámutatott, hogy e kifejezés „nem szorítkozik kizárólag a tagállami bírák vagy bíróságok kijelölésére, hanem azt úgy kell érteni, mint amely tágabb értelemben jelöli az ezen állam büntető igazságszolgáltatásában részt vevő hatóságokat is, eltérően többek között a minisztériumoktól vagy rendőrségektől, amelyek a végrehajtó hatalomba tartoznak”(18).
40. Ezzel kapcsolatban a Bíróság úgy ítélte meg, hogy egy olyan hatóságot, mint az ügyészség, amely a büntetőeljárás keretében a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személlyel szemben eljárásra jogosult e személy bíróság elé állítása érdekében, az érintett tagállam igazságszolgáltatásában részt vevő hatóságnak kell tekinteni.
41. Másodikként a Bíróság a kibocsátó igazságügyi hatóságokra alkalmazandó függetlenségi követelmény kérdésében határozott.(19)
42. Miután emlékeztetett arra, hogy az európai elfogatóparancsok rendszere a keresett személyt megillető eljárási jogok és alapvető jogok „kétszintű védelmét” tartalmazza,(20) azt a többek között a Kovalkovas(21) ítéletben tárgyalt elvet hangsúlyozta, amely szerint az érintett személy jogai védelmének a második szintje „magában foglalja, hogy az illetékes igazságügyi hatóság az európai elfogatóparancs kibocsátásához a nemzeti jognak megfelelően ellenőrzi többek között az e kibocsátáshoz szükséges feltételek fennállását, és megvizsgálja azt a kérdést, hogy az egyes esetek sajátosságaira tekintettel az említett kibocsátás arányos‑e”(22). Ennek alapján e második védelmi szint tehát az ily módon kibocsátott európai elfogatóparancs törvényességére és arányosságára vonatkozó ellenőrzést foglalja magában.
43. Ezzel összefüggésben a Bíróság úgy ítélte meg az OG és PI ítélet 74. és 75. pontjában – amelyet teljes terjedelmében érdemes felidézni –, hogy:
„74. […] a kibocsátó igazságügyi hatóság biztosítékot kell, hogy tudjon adni a végrehajtó igazságügyi hatóság számára arra vonatkozóan, hogy a kibocsátó tagállam bírósági rendszere által nyújtott garanciákra tekintettel függetlenül jár el az európai elfogatóparancs kibocsátásával járó feladatok ellátása során. E függetlenség megköveteli a jogállásra és a szervezetre vonatkozó olyan szabályok fennállását, melyek képesek biztosítani, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóság az ilyen elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat meghozatala keretében ne legyen kitéve azon kockázatnak, hogy többek között a végrehajtó hatalomtól származó egyedi utasításnak van alávetve.
75. Emellett, amikor a kibocsátó tagállam joga az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó hatáskört az e tagállam igazságszolgáltatásában részt vevő olyan hatóságra bízza, amely maga nem valamely bíró vagy bíróság, az ilyen elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozatnak és különösen az ilyen határozat arányos jellegének az említett tagállamban olyan bírósági jogorvoslat alá rendelhetőnek kell lennie, amely teljes mértékben megfelel a hatékony bírói jogvédelem követelményeinek.”
44. Egyebekben, azon kockázatra vonatkozóan, hogy a végrehajtó hatalom valamely egyedi esetben befolyást gyakorolhat az ügyészségekre, a Bíróság az ítélete 85. és 87. pontjában azt is megállapította, hogy:
„85. [e] megállapítást nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy – ahogyan arra a német kormány a Bíróság előtt a tárgyaláson hivatkozott – az alapügyben szereplőhöz hasonló ügyészségek európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozata a hatáskörrel rendelkező német bíróságok előtt az érintett személy által keresettel megtámadható.
87. Ugyanis, noha az ilyen jogorvoslati út lehetővé teszi annak biztosítását, hogy az ügyészség feladatainak ellátása alá legyen rendelve az utólagos bírósági felülvizsgálat lehetőségének, az európai elfogatóparancs kibocsátása során az igazságügyi miniszter esetleges egyedi utasítása az ügyészségeknek mindenképpen a német jog által megengedett marad”.
45. A Bíróság e megállapításai összhangban állnak a PF ítélettel,(23) amelyet ugyanazon a napon hirdettek ki, mint az OG és PI ítéletet, és amely a litván főügyész függetlenségéről szól. E ponton megjegyzem, hogy a PF ítélet 52. és 53. pontja megegyezik az OG és PI ítélet 74. és 75. pontjával.
46. Jóllehet a Bíróság az említett OG és PI ítéletben megállapította, hogy a német ügyészségek nem felelnek meg a fent említett függetlenségi követelménynek, a PF ítéletben ezzel szemben úgy vélte, hogy a litván ügyész minden külső befolyástól mentesen járt el, és alkotmányos jogállása „nem csupán tevékenységének objektív ellátását biztosítja”, hanem a végrehajtó hatalomtól való függetlenségének garanciáját is nyújtja az európai elfogatóparancs kibocsátása keretében.(24)
47. Most pedig az ezen ítéletben foglaltakat kell a jelen előzetes döntéshozatali ügy körülményeire alkalmazni.
A jelen ügyben szereplő kibocsátó igazságügyi hatóság a 2002/584 kerethatározat 6. cikke (1) bekezdésének fényében
48. Vajon egy olyan nemzeti szerv, mint az osztrák ügyészség a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében igazságügyi hatóságnak minősül‑e?
49. A felek írásbeli beadványai és a tárgyaláson előadott érvei fényében nem vitatott, hogy az a tény, hogy az említett ügyészség alá lehet rendelve a végrehajtó hatalmi szerv egyedi utasításainak, nem zárja ki az európai elfogatóparancs érvényes kibocsátását, amennyiben azt a bíróság előzetes és szisztematikus jóváhagyásának kell megelőznie.(25) E tekintetben megjegyzem, hogy az osztrák jog szerint az európai elfogatóparancs csak az említett jóváhagyástól kezdődően válthat ki joghatásokat. Az olyan európai elfogatóparancs, amely nem rendelkezik előzetes jóváhagyással (miután az eljáró bíróság megtagadta azt), hatástalan marad.
50. Először is meg kell állapítani, hogy az ügyészség a tagállamok büntető igazságszolgáltatásában részt vevő hatóság,(26) mivel a büntetőeljárás keretében a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személlyel szemben eljárásra jogosult e személy bíróság elé állítása érdekében.(27)
51. Ugyanis, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint az osztrák kormány írásbeli és szóbeli észrevételeiből kitűnik, az osztrák büntetőjogban a vádemelés az ügyészség feladata, amelynek így előzetesen össze kell gyűjtenie a szükséges információkat. Az ügyészség vezető szerepet játszik a bűnügyi nyomozásban. Az ügyészség felel a nyomozás előmeneteléért, és tárolja a büntetőeljárás iratait. Ennek keretében az ügyészség utasításokat adhat a nyomozással megbízott bűnügyi rendőrségnek, illetve, ha ez hatékonyabb, maga végezhet nyomozási feladatokat.
52. Az európai elfogatóparancsnak a bűnügyi nyomozás során (a vádirat benyújtását megelőzően) történő kibocsátása keretében az ügyészség elrendeli az elfogást, az EU‑JZG 29. cikke (1) bekezdésének első mondatában említett bírósági jóváhagyás feltétele mellett (ez utóbbi, az ügyészség határozatával ellentétben önálló keresettel megtámadható).
53. Ez alapján az osztrák ügyészség a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében magára vállalhatja a kibocsátó igazságügyi hatóság szerepét, feltéve, hogy az OG és a PI ítéletben ismertetett függetlenségi kritérium teljesül. Erre a kérdésre a jelen indítványban később visszatérek.(28)
54. Az európai elfogatóparancsnak az említett ügyészség általi kibocsátásával kapcsolatos függetlenségi garanciák vizsgálata előtt azonban a következő kérdést kell tisztázni. Azzal ellentétben, amit az osztrák és a német kormány, valamint a Bizottság vélhetően az Özçelik ítéletre(29) való hivatkozással állított, úgy gondolom, hogy az európai elfogatóparancs bírósági jóváhagyásának feladatát ellátó bíróságot nem lehet egyenértékűség alapján az említett parancs tényleges kibocsátójának minősíteni, mégpedig három okból.
55. Először megjegyzem, hogy az Özçelik ügyben szóban forgó eljárásban a magyar rendőrség által kibocsátott, és az ügyész által jóváhagyott nemzeti elfogatóparancsról volt szó. Ebben az összefüggésben a Bíróság úgy tekintette, hogy az a határozat képezi az ezen eljárásban szóban forgó európai elfogatóparancs alapját, amellyel az ügyészség jóváhagyta az érintett rendőrség által kibocsátott nemzeti elfogatóparancsot A Bíróság hozzátette, hogy az e rendőrség által kibocsátott elfogatóparancs ügyészség általi jóváhagyása olyan jogi aktus, amellyel az ügyészség ellenőrzi és helybenhagyja ezt az elfogatóparancsot. Az európai elfogatóparancsban szereplő e jóváhagyást követően az ügyészséget kell a nemzeti elfogatóparancs kibocsátása vonatkozásában felelős szervvel egyenértékűnek tekinteni.
56. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az ügyészséggel ellentétben egy ilyen rendőrséget egyáltalán nem lehetett volna igazságügyi hatóságnak minősíteni, mivel szervezetileg a végrehajtó hatalom részét képezi.(30) Éppen ezért az ügyészség a jóváhagyási mechanizmus révén az egyetlen olyan igazságügyi hatóság, amely a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében érvényesen európai elfogatóparancsot adhat ki.
57. A jelen ügyben, amint arra a fenti 53. pontban rámutattam, az osztrák ügyészség a büntető igazságszolgáltatásában részt vevő olyan hatóság lehet, amely ezáltal európai elfogatóparancs kibocsátására jogosult. Ipso facto, egy ilyen ügyészség helyzete nem hasonlítható össze az Özçelik ügyben érintett rendőrség helyzetével.
58. Másodszor meg kell jegyezni, hogy az osztrák jogalkotó által létrehozott eljárási szabályozásban egyértelmű különbség áll fenn a (vádemelést megelőző) bűnügyi nyomozás szakasza között, amelyben az ügyészség vezető szerepet gyakorol a szükséges bizonyítékok összegyűjtése céljából, és a főeljárás között, amelyben az irányítás az eljáró bíróság (amely ezzel összefüggésben adott esetben az ügyészség indítványára európai elfogatóparancs formájában elrendelheti az elfogást) feladata.
59. A nyomozati szakaszban az ügyész és az európai elfogatóparancs jóváhagyásának feladatát ellátó bíróság eltérő jogköröket gyakorol. Az elfogatóparancs kibocsátását az ügyészség (amely az elfogást az StPO 171. §‑a alapján elrendeli) kezdeményezi. Ez alapján az ügyészség az „eljárás menedzsere”(31), és e szerv határozza meg egy adott intézkedés célszerűségét.(32) Ebben az összefüggésben a bíróság szerepe a StPO 5. §‑ának (1) és (2) bekezdése értelmében lényegében az ügyészség által (gyakorlatilag egy nyomtatvány formájában) kiállított határozat törvényességének és arányosságának vizsgálatából áll. Ennek keretében a bíróságnak meg kell vizsgálnia a részére hiánytalanul benyújtott ügyiratot (amely tartalmazza az olyan felsőbb szervek, mint a végrehajtó hatalmi szervek utasításait). A bíróság, amennyiben szükségesnek látja, ezzel összefüggésben kiegészítő nyomozati cselekményeket rendelhet el, vagy azokat maga elvégezheti. Amennyiben e felülvizsgálat eredményeként a bíróság megadja a jóváhagyását, azt egyetlen mondatnak a nyomtatványra történő rájegyzésével teszi. A jóváhagyás nem jár az ügyészségnek adott, az érintett intézkedés végrehajtására irányuló utasítással: a bíróság csupán a jóváhagyás érvényességének határidejét határozza meg (amelynek be nem tartása az érintett intézkedés hatályvesztéséhez vezet). E jóváhagyás megadását követően, az ügyészség feladata az európai elfogatóparancs aláírása, végrehajtása és a végrehajtó tagállam felé történő továbbítása. Az ügyészség például dönthet úgy, hogy nem hajtja végre és nem továbbítja az így jóváhagyott elfogatóparancsot.
60. Amint azt az osztrák kormány írásbeli és szóbeli észrevételeiben kifejtette, az ügyészség és a bíróság közötti hatáskörmegosztás a 2008. január 1‑jén hatályba lépett osztrák büntetőjogi reform következménye. E reform következtében a korábban a vizsgálóbírák által ellátott feladatot az ügyészségre bízták – a hatáskörök átruházását a bírósági felügyelet (jóváhagyás) létrehozása ellensúlyozta.
61. Végül harmadszor meg kell említeni, hogy az említett 2002/584 kerethatározat 6. cikke (3) bekezdésének megfelelően a tagállamok mindegyike az európai elfogatóparancs kibocsátása érdekében tájékoztatja a Tanács Főtitkárságát a belső joga szerinti illetékes igazságügyi hatóságról. Úgy tűnik, hogy 2008. január 28‑án (lásd az 5711/08. sz. tanácsi dokumentumot) Ausztria közölte, hogy e rendelkezés értelmében a Landesgericht (regionális bíróság) székhelye szerinti ügyészség(33) az illetékes igazságügyi hatóság.
62. A tárgyaláson a felek különösen arra a kérdésre vártak választ, hogy fennállhat‑e az osztrák rendszerben az ügyészségből és a bíróságból álló „kettős” kibocsátó hatóság, (ami azt jelenti, hogy a Tanács Főtitkárságával közölt információk részben pontatlanok lennének). Ez annak a kérdését is felveti, hogy a kerethatározat alapján, amely egyes számban említi az illetékes hatóságot, elfogadható‑e egy olyan kétpólusú vagy összetett rendszer, amely az európai elfogatóparancs kibocsátásával kapcsolatos felelősséget megoszthatja.
63. Véleményem szerint az osztrák kormány által a Tanács Főtitkárságával közölt információkat kell alapul venni. Ugyanis az érintett tagállam rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a kerethatározat 6. cikkének (3) bekezdése alapján a belső jogának megfelelően kijelölje az illetékes hatóságot. Úgy vélem, hogy nem az előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján eljáró Bíróságnak, vagy a végrehajtó tagállam hatóságainak a feladata, hogy a kibocsátó tagállam által a Tanáccsal megfelelő módon közölt információkat kiegészítse vagy helyesbítse, és hogy ezzel összefüggésben az említett kibocsátó hatóság (potenciálisan) kétpólusú vagy összetett rendszerére vonatkozóan döntés hozzon.
64. Véleményem szerint mindezen okokból meglehetősen mesterkéltnek tűnik, hogy a bíróság – amely csak a későbbiekben lép közbe, mivel a bűnügyi nyomozás szakaszának irányítása az ügyészség feladata – minősül az európai elfogatóparancs kibocsátójának. Nem gondolom, hogy e tekintetben relevanciával bírna az a tény, hogy az érintett személy által adott esetben indított kereset a bírósági jóváhagyásra (és nem szigorúan véve az ügyészség határozatára) vonatkozik. A Bizottság által a tárgyaláson megfogalmazott állásponttal ellentétben úgy vélem, hogy továbbra is az ügyészség az elfogatóparancs kibocsátója, még akkor is, ha bizonyos értelemben az e határozattal kapcsolatos felelősséget megosztja a végrehajtását jóváhagyó bírósággal, amelynek határozatával szemben e címen jogorvoslattal lehet élni.
65. Ezért nem osztom az osztrák kormány álláspontját, amely szerint a bírósági jóváhagyás lehetővé teszi, hogy a bíróságot egy tekintet alá lehessen venni a nemzeti vagy európai elfogatóparancs kibocsátójával.
66. Így véleményem szerint az osztrák büntetőjogi rendszerben az ügyészség az a hatóság, amely kibocsátja az európai elfogatóparancsot. Ezért a helyzetét, különösen pedig a függetlenségét az EU‑JZG 29. §‑a (1) bekezdésének első mondatában bevezetett bírósági jóváhagyás mechanizmusának figyelembevételével kell megvizsgálni.
A kibocsátó igazságügyi hatóság függetlenségének követelménye
67. Amint azt a fentiekben megjegyeztem, az OG és PI ítéletében a Bíróság megállapította, hogy az európai elfogatóparancs rendszere a keresett személyt megillető eljárási jogok és alapvető jogok kétszintű védelmét tartalmazza. E személy számára először is a nemzeti bírósági határozat – mint amilyen egy nemzeti elfogatóparancs – elfogadása során, másodszor az európai elfogatóparancs kibocsátása során kell bírósági védelmet biztosítani.(34)
68. A jelen ügy középpontjában az a kérdés áll, hogy az osztrák rendszer a hatékony bírói jogvédelem követelményeinek fényében teljes függetlenséggel biztosítani tudja‑e az érintett személy jogait.
A „függetlenség” fogalma az osztrák rendszerben az OG és PI ügy alapján
69. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy „[u]gyanis a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése szerinti »kibocsátó igazságügyi hatóság«, vagyis az európai elfogatóparancs kibocsátásáról végső soron határozatot hozó jogalany feladata a védelem e második szintjének biztosítása, még akkor is, ha ezen európai elfogatóparancs valamely bíró vagy bíróság által hozott nemzeti határozaton alapul”. Így a „kibocsátó igazságügyi hatóságnak” függetlennek kell lennie, ami azt jelenti, hogy nem lehet kitéve „[…] azon kockázatnak, hogy határozathozatali jogköre különösen a végrehajtó hatalom részéről külső utasításoknak volna kitéve, oly módon, hogy semmilyen kétség nem férhet ahhoz, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat e hatóságtól származik, nem pedig az említett hatalomtól”(35).
70. Amint arra rámutattam, a Bíróság megállapította, hogy a „függetlenség” e fogalma lényegében két tényezőn alapul. A kibocsátó igazságügyi hatóságnak képesnek kell lennie arra, hogy biztosítékot adjon a végrehajtó igazságügyi hatóság számára arra vonatkozóan, hogy a saját tagállamában fennállnak a jogállásra és a szervezetre vonatkozó olyan szabályok, melyek képesek biztosítani, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóság az ilyen elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat meghozatala keretében ne legyen kitéve azon kockázatnak, hogy többek között a végrehajtó hatalomtól származó egyedi utasításnak van alávetve. Emellett, amikor a kibocsátó igazságügyi hatóság egy olyan szerv, amely nem minősül bíróságnak (mint például a jelen ügyben az ügyészség), az elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozatnak, és különösen az ilyen határozat arányos jellegének az említett tagállamban olyan bírósági jogorvoslat alá rendelhetőnek kell lennie, amely teljes mértékben megfelel a hatékony bírói jogvédelem követelményeinek.(36)
71. A tárgyalás során lefolytatott viták annak megállapítását tették lehetővé, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó ügyészi határozat bírósági jóváhagyásának osztrák rendszere atipikus a többi tagállam hatályos rendszereihez képest. Mégis úgy vélem, hogy egy ilyen nemzeti rendszer összhangban áll a 2002/584 kerethatározat 6. cikke (1) bekezdésének követelményeivel(37).
72. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk szerint az osztrák jog vonatkozó rendelkezései előírják, hogy a jóváhagyás céljából végzett bírósági felülvizsgálat keretében az eljáró bíróság – többek között az alapvető jogok figyelembevételével(38) – megvizsgálja, hogy az ügyészség határozata megfelel‑e a jogi követelményeknek, és – tekintettel az ügy ténybeli hátterére – az említett határozat arányos‑e.(39) Ezenkívül a keresett személy magát a bírósági jóváhagyást támadhatja meg jogorvoslati kérelemmel.(40)
73. Úgy vélem, hogy a jelen ügyben, tekintettel az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban, valamint az osztrák kormány írásbeli és szóbeli észrevételeiben ismertetett tényekre, egy ilyen nemzeti rendszer (ideértve többek között a jóváhagyási eljárást is) biztosítja az ügyész határozatának az eljáró bíróság általi szigorú vizsgálatát. E bírói felülvizsgálat célja annak ellenőrzése, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátása megfelel‑e az alkalmazandó jogi követelményeknek, köztük az arányosság szempontjának. Véleményem szerint a bíróság által végzett felülvizsgálat célja nem annak vizsgálata, hogy a végrehajtó hatalmi szerv egy egyedi ügyben esetlegesen utasítást adott‑e az ügyészségnek (jóllehet az osztrák kormány szerint az ilyen utasításokat írásban kell megfogalmazni, és a bűnügyi ügyirathoz mellékelni kell, amelyet a jóváhagyó bírósághoz továbbítanak).(41) A különbség apró, de fontos. Úgy vélem, mindenekelőtt az elvégzett bírósági felülvizsgálatnak annak megállapítását kell lehetővé tennie az eljáró bíróság számára, hogy a jogi feltételeket összességében betartották‑e. A szóban forgó rendszernek biztosítania kell, hogy az érintett igazságügyi hatóság teljes mértékben a joggal összhangban bocsátotta ki az európai elfogatóparancsot. Ennélfogva egy ilyen rendszernek az ügyész jogellenes határozatai végrehajtásának az előzetes bírósági felülvizsgálat révén történő megakadályozásával lehetővé kell tennie a végrehajtási szervet megillető utasítási jogkör jogellenes következményeinek elhárítását.(42)
74. Úgy gondolom, hogy egy ilyen rendszer biztosítja a 2002/584 kerethatározat által létrehozott európai elfogatóparancs rendszere alapjának, azaz a büntetőügyekben folytatott együttműködésük keretében a tagállamok között fennálló nagy fokú bizalom tiszteletben tartását(43).
75. A teljesség kedvéért hozzáteszem, hogy mivel fennállhat annak a veszélye, hogy az ügyészség a jóváhagyást követően kap a végrehajtó hatalmomtól utasításokat, amelyek az európai elfogatóparancs végrehajtására és végrehajtó tagállam részére történő továbbítására vonatkoznak (egyébként ez a kockázat a jelen esetben nem megállapítható), e végrehajtó tagállam hatóságainak feladata megvizsgálni ezt a kérdést, és adott esetben a szükséges következtetéseket levonni. Mindenesetre megállapítom, hogy ez a veszély bármely más, az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó rendszerben is fennállhat, és végeredményben az, ha a kibocsátó tagállam nem hajtja végre vagy nem továbbítja az elfogatóparancsot, aligha veszélyezteti a keresett személy jogait – márpedig a jelen ügyben végzett elemzésemnek éppen ez a tárgya.
Az OG és PI ítéletben meghatározott feltételek
76. A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az OG és PI ítélet 74. és 75. pontjában meghatározott feltételeket együttesen vagy vagylagosan kell‑e értelmezni.
77. A német kormány előadja, hogy mind a Bíróságnak az OG és a PI ítéletben a német ügyészségre vonatkozóan tett következtetése, mind az ítélet 74. és 75. pontjának szövege (amely tartalmazza az „emellett” kifejezést) e két feltétel együttes értelmezése mellett szól. Az osztrák kormány úgy véli, hogy az OG és PI ítélet 74. és 75. pontja közötti kapcsolat kérdését nem kell megvizsgálni, mivel a jelen ügyben az elfogatóparancs jóváhagyásának feladatát ellátó bíróság az, amely felel ez utóbbi kibocsátásáért, miáltal e kérdés nem releváns. Végül a Bizottság úgy véli, hogy két külön kérdésről van szó, amelyek között nincs együttes vagy vagylagos kapcsolat, ezeket inkább saját kritériumaik és követelményeik alapján kell értékelni. A Bizottság szerint ezek olyan jogi követelmények, amelyeket egyrészről az európai elfogatóparancsok érvényes kibocsátása, másrészről az így kibocsátott európai elfogatóparancsok elleni jogi védelem kapcsán kell alkalmazni.
78. Mindenekelőtt úgy vélem, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az elemzést a 2002/584 kerethatározat 6. cikke (1) bekezdésének szövegének, kontextusának, valamint az e kerethatározattal elérni kívánt célkitűzésnek a figyelembevételével kell elvégezni.(44) Egyebekben megjegyzem, hogy az EUMSZ 267. cikkben említett eljárással összefüggésben, amikor egy nemzeti igazságszolgáltatási szerv előtt folyamatban lévő konkrét ügy keretében értelmezi a jogot, a Bíróság arra szorítkozik, hogy e jog betűjéből és szelleméből levezeti az e jogban meghatározott normák jelentését, mivel az adott ügyben így értelmezett jogszabályok alkalmazása a nemzeti bíróság feladata.(45)
79. Így a jelen ügyben a Bíróságnak kell értelmeznie a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdését, és a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezésére kell bocsátania azokat az elemzési kritériumokat, amelyek annak megállapításához szükségesek, hogy a kérdéses nemzeti rendszer megfelel‑e az említett kerethatározat követelményeinek. A Bíróság feladata, hogy pontosítsa az OG és a PI ítéletben a nagytanács által ismertetett ellenőrzési szabályokat. Ennek alapján, nem az érintett rendelkezéssel kapcsolatos kiegészítő követelmények előírásáról, hanem magából a „kibocsátó igazságügyi hatóság” fogalmából eredő követelmények tisztázásáról van szó.
80. Úgy vélem, hogy a jóváhagyó bíró által az ügyészség határozata tekintetében végzett bírósági felülvizsgálat szempontjából az OG és PI ítélet 74. és 75. pontjában említett két feltétel releváns. Egyetértek a Bizottsággal abban, hogy nem tűnik helyénvalónak e feltételek „vagylagosként” vagy „együttesként” történő minősítése, mivel eltérő tárgyra vonatkoznak, és ezeket saját kritériumaik és követelményeik alapján kell értékelni. Ennek alapján véleményem szerint a Bíróság tehát az ügyészség határozatának bírósági felülvizsgálatára vonatkozó értékelés két szükséges szakaszát határozta meg.
81. Így a kibocsátó tagállam jogrendszerében az európai elfogatóparancs kibocsátására jogosult hatóság függetlenségéhez, valamint az érintett európai elfogatóparancs arányosságához kapcsolódó biztosítékok vizsgálata hiányában ezen elfogatóparancs nem fejthetne ki joghatásokat.
82. Kiindulópontként meg kell jegyezni, hogy a kibocsátó igazságügyi hatóság feladata annak megállapítása, hogy a kibocsátó tagállamban tiszteletben tartották‑e a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeket. Teljes mértékben egyetértek néhai kollégámmal és barátommal, Bot főtanácsnokkal, aki a Bob Dogi ügyre vonatkozó indítványában rámutatott, hogy:
„Úgy vélem, hogy az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadási okainak drasztikus keretek közé szorítása ellentételezésképpen feltételezi, hogy az európai elfogatóparancsot kibocsátó tagállamban fennállnak a védelemhez való jog konkrét és tényleges eljárási garanciái, amelyek nélkül felborulna a büntető igazságszolgáltatás hatékonysági követelményei és az alapvető jogok védelmével kapcsolatos kötelezettségek közötti elengedhetetlen egyensúly, amely az európai igazságügyi térség kiépítésének sajátja.(46)
83. Ennélfogva minden nemzeti rendszernek képesnek kell lennie olyan eljárási biztosítékok nyújtására, amelyek teljes mértékben összhangban állnak az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) rendelkezéseivel.(47) Ez következik abból az állandó ítélkezési gyakorlatból, amely szerint az európai elfogatóparancs a kölcsönös elismerés elvén alapul.(48) A kölcsönös elismerés elve, amely – amint az többek között a kerethatározat (6) preambulumbekezdéséből kitűnik – a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés „sarokköveként” szolgál, a 2002/584 kerethatározat 1. cikkének (2) bekezdésében jut érvényre, amelynek értelmében a tagállamok főszabály szerint kötelesek végrehajtani az európai elfogatóparancsokat.(49)
84. A kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett függetlenség és arányosság követelményeit illetően meg kell jegyezni, hogy ez előbbi a keresett személy alapvető jogaira vonatkozik.(50) A második annak biztosítására irányul, hogy a tagállamok igazságügyi hatóságai nem indítanak büntetőeljárást az említett személlyel szemben csekély bűncselekmények miatt.(51) E második követelmény vonatkozásában széles körben elfogadott tény, hogy az arányosság vizsgálatának kérdése az európai elfogatóparancs rendszerének hatálybalépése óta az egyik legnagyobb problémát jelenti e rendszerrel kapcsolatban. Az OG és a PI ítéletet követően már egyértelmű, hogy az arányosság ellenőrzése alapvető követelmény.(52)
85. A Bíróság már hangsúlyozta a függetlenség és az arányosság követelményét, amelyeket a kerethatározat céljaira és rendszerére tekintettel akkor kell alkalmazni, ha a kibocsátó tagállam az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó hatáskört az e tagállam igazságszolgáltatásában részt vevő olyan hatóságra bízza, amely (mint a jelen ügyben is) maga nem bíróság.(53)
86. Véleményem szerint, ha a Bíróság pontosítaná az e tekintetben követendő referenciaszabályokat, akkor egyszerűbb lenne eldönteni, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátására felhatalmazott nemzeti hatóság megfelel‑e a 2002/584 kerethatározat 6. cikkében meghatározott feltételeknek. Ezzel összefüggésben hangsúlyozom, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátásának szakaszában feltétlenül elő kell írni az eljárási biztosítékokat.
87. Úgy vélem, hogy ha a kibocsátó tagállam jogrendje lehetővé teszi, hogy az európai elfogatóparancs kibocsátására irányuló határozatot olyan hatóság hozza meg, amely maga nem bíróság, azonban megköveteli e határozat bírósági jóváhagyását, elengedhetetlen, hogy az említett állam feltétlenül képes legyen annak bizonyítására, hogy az így bevezetett bírósági felülvizsgálat nem jelent az ügyészséghez hasonló szerv eredeti határozatának tényleges vizsgálata nélküli egyszerű „nihil obstat” jóváhagyást.
88. Hozzáteszem, hogy ha az európai elfogatóparancs kibocsátásáról szóló határozatot elfogadó igazságügyi hatóság olyan ügyészség, amely (mint a jelen esetben) többek között a végrehajtó hatalom által kiadott utasításoknak lehet alárendelve; az ilyen határozat bírósági jóváhagyásának még az előtt meg kell történnie, mielőtt ezen elfogatóparancs joghatásokat váltana ki.
89. Végül, tekintettel arra, hogy egy európai elfogatóparancs kibocsátása sértheti az érintett személynek a Charta 6. cikkében biztosított szabadsághoz való jogát, úgy vélem, hogy a jóváhagyás nemzeti rendszerének lehetővé kell tennie a keresett személy számára, hogy e határozat érvényességének vitatása érdekében egy bíróság a Charta 47. cikkének megfelelően meghallgassa.
A jelen ügyben való alkalmazás
90. Milyen hatással van a Bíróság által az OG és PI ügyben elfogadott határozat az alapeljárásra?
91. Véleményem szerint az osztrák rendszer egyértelműen, két alapvető pontban különbözik az említett ítélet alapját képező német rendszertől.(54)
92. Az ügyészségek az osztrák rendszer hierarchiájában kétségtelenül a végrehajtó hatalom alá vannak rendelve. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információk szerint ugyanis az ügyészségek közvetlenül a főügyészségek alá tartoznak, és ez utóbbiak utasításainak vannak alávetve: a főügyészségek és a főügyész pedig a szövetségi igazságügyi miniszter alá tartozik.
93. Azonban, amint arra maga a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, az európai elfogatóparancs kibocsátására irányuló osztrák eljárás eltér az OG és a PI ítélet alapjául szolgáló körülményektől. Először is, az osztrák rendszer az európai elfogatóparancs bírósági jóváhagyását írja elő (amely jóváhagyás a jelen ügyben ténylegesen megtörtént). Másodszor, ez a bírósági jóváhagyás a törvényességre és az arányosságra vonatkozó kritériumok ellenőrzését foglalja magában (az StPO 5. §‑ának (1) és (2) bekezdésével összhangban). Harmadszor, a bírósági jóváhagyásra irányuló eljárást törvény szabályozza; ha további nyomozati feladatok ellátására van szükség az elfogatóparancs jóváhagyásának elbírálásához, az eljáró bíróság utasíthatja erre a bűnügyi rendőrséget, vagy hivatalból maga elvégezheti azokat.(55) Végül negyedszer, a jóváhagyás az StPO 87. §‑ának (1) bekezdése alapján bíróság előtt keresettel megtámadható.(56) Úgy vélem, hogy egy ilyen kereset olyan elem, amely teljes mértékben megfelel a hatékony bírói jogvédelem követelményeinek.
94. Egyebekben megjegyzem, hogy a bírósági jóváhagyást azelőtt bírálják el, hogy az ügyészség határozata joghatásokat fejtene ki.
95. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban, az osztrák kormány írásbeli és szóbeli észrevételeiben, valamint az ez utóbbi által a Bíróság tárgyaláson feltett kérdéseire adott válaszokban szereplő információk alapján számomra úgy tűnik, hogy az osztrák jogi szabályozás szerint a nemzeti bíróságoknak alaposan és szigorúan kell megvizsgálniuk minden hozzájuk benyújtott elfogatóparancsot, és az ahhoz kapcsolódó bűnügyi ügyiratot. E bírósági felülvizsgálat során a törvényesség és arányosság kritériumait kell figyelembe venniük.
96. Mivel a 2002/584 kerethatározat által létrehozott rendszer a tagállamok közötti nagy fokú bizalmon alapul, ami azt vélelmezi, hogy az egyes tagállamok tiszteletben tartják a Chartában rögzített jogokat, úgy vélem, hogy kellően megalapozott, ezzel ellentétes bizonyíték hiányában nem vonható kétségbe a jelen ügyhöz hasonló olyan jogrendszernek a Chartával és a kerethatározattal való összhangja, amely az európai elfogatóparancs ügyészség általi kibocsátását előzetes bírósági ellenőrzésnek veti alá. E vélelem megdöntését csak olyan, a kibocsátó tagállam igazságszolgáltatási rendszerének működésére vonatkozó objektív, megbízható, pontos és kellően aktuális adatokkal lehet alátámasztani;(57) úgy tűnik, ilyen tények a jelen ügyben nem szerepelnek.
97. Ezért úgy vélem, hogy a vizsgálat céljából a Bíróság elé terjesztett tényezők alapján az előterjesztés napján Ausztriában hatályos rendszerhez hasonló rendszer összhangban áll a 2002/584 kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményekkel.
98. Ebből arra következtetek, hogy a nemzeti bíróság feladata, hogy az alapügy valamennyi körülményére tekintettel megvizsgálja, hogy az érintett kibocsátó tagállam rendszere a 2002/584 kerethatározat 6. cikke (1) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően tartalmazza‑e az európai elfogatóparancs által érintett személy védelemhez való jogának és az ezen elfogatóparancs arányosságára vonatkozó vizsgálatnak a biztosításához szükséges eljárási garanciákat. Az alapügyben szereplőhöz hasonló esetben e nemzeti rendszernek a következő elemeket kell tartalmaznia: (i) az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó eredeti határozatot bíróság vizsgálja felül, amelynek keretében az eljáró bíróság a jóváhagyás megadása előtt az említett határozatot szigorú vizsgálatnak veti alá; (ii) e bírósági felülvizsgálatra még azelőtt kerül sor, mielőtt az említett határozat joghatásokat fejtene ki; továbbá (iii) az európai elfogatóparancs (e bírósági felülvizsgálatot követő) jóváhagyásával szemben keresetet lehet benyújtani.
99. A fenti megfontolások alapján úgy vélem, hogy a Kammergericht Berlin (berlini regionális felsőbíróság, Németország) által a Bírósághoz intézett kérdésre az alábbi választ kell adni:
A kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az alapügy valamennyi körülményére tekintettel megvizsgálja, hogy a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően (i) igazságügyi hatóság bocsátotta‑e ki a szóban forgó európai elfogatóparancsot, (ii) ez a hatóság teljes függetlenséggel járt‑e el, és (iii) az említett hatóság értékelte‑e ez ezen elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozat törvényességét és arányosságát.
Egy olyan ügyben, mint amely az alapeljárásban szerepel, annak megállapítása érdekében, hogy a kibocsátó tagállam rendszere megfelel‑e a hatékony bírói jogvédelem követelményeinek, az alábbi tényekre lehet hivatkozni:
– az európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó eredeti határozatot bíróság vizsgálja felül, amelynek keretében az eljáró bíróság a jóváhagyás megadása előtt az említett határozatot szigorú vizsgálatnak veti alá;
– e bírósági felülvizsgálatra még azelőtt kerül sor, mielőtt az említett határozat joghatásokat fejtene ki,
– magával az európai elfogatóparancs (e bírósági felülvizsgálatot követő) jóváhagyásával szemben keresetet lehet benyújtani.
2 2019. május 27‑i (Lübecki és a zwickaui ügyészség) ítélet (C‑508/18 és C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, a továbbiakban: OG és PI ítélet).
3 A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2009. L 81., 24. o.) módosított, az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i tanácsi kerethatározat (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.; a továbbiakban: 2002/584 kerethatározat).
4 Fel kell hívnom a figyelmet három, egyazon bíróság (a Rechtbank Amsterdam, [amszterdami bíróság], Hollandia) által 2019. augusztus 22‑én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelemre (C‑625/199 PPU, C‑626/19 PPU és C‑627/199 PPU), amely ugyanerre a jogkérdésre vonatkozik.
5 Lásd: a 2. cikk (2) bekezdésének tizennyolcadik francia bekezdése.
6 Lásd: a jelen indítvány 93. pontja.
7 Lásd: a jelen indítvány 9. és 10. pontja.
8 A fentiek szerint (lásd: 2. lábjegyzet).
9 Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a kérdést előterjesztő bíróság (a 22. pontban) a német kormány nyilatkozatára hivatkozik. Úgy vélem, hogy valószínűleg a 2019. június 12‑i „Judgments of the CJEU of 27 May 2019 in joined cases C‑508/18 and C‑82/19 PPU and in case C‑509/18 – public prosecutors offices acting as judicial authorities– Exchange of views on the follow‑up – Paper by the Presidency” címet viselő ST 9974. sz. tanácsi dokumentumban (2019., 13. o.) található nyilatkozatról van szó.
10 Lásd: a jelen indítvány 11–15. pontja.
11 Lásd: a jelen indítvány 76–81. pontja.
12 2013. május 30‑i F ítélet (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 31. pont).
13 Lásd: 2019. február 12‑i TC ítélet (C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
14 Lásd: a jelen indítvány 24. és 25. pontja.
15 Lásd: 2015. július 16‑i Lanigan ítélet (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 37. pont).
16 Lásd a 2002/584 kerethatározat 2. cikke (2) bekezdésének tizennyolcadik francia bekezdése. A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis rámutat, hogy az érintett személy legalább egy, társtettessel közösen, és harmadik személy megfélemlítése érdekében kés használatával megvalósított lopás kísérletét követte el (lásd: a jelen indítvány 4. és 17. pontja.
17 OG és PI ítélet (85–87. pont).
18 2016. november 10‑i Poltorak ítélet, C‑452/16 PPU, EU:C:2016:858, 33. és 35. pont; 2016. november 10‑i Kovalkovas ítélet, C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 34. és 36. pont.
19 Lásd: a jelen indítvány 76. pontja.
20 Lásd: az OG és PI ítélet 67. pontja.
21 Lásd: 2016. november 10‑i ítélet, C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 47. pont.
22 Lásd: az OG és PI ítélet 71. pontja.
23 2019. május 27‑i (Litvánia főügyésze) ítélet (C‑509/18, EU:C:2019:457).
24 Ugyanott, 55. és 56. pont. Ugyanakkor a Bíróság nem határozott abban a kérdésben, hogy a litván főügyész európai elfogatóparancs kibocsátására vonatkozó határozataival szemben benyújtható‑e olyan kereset, amely teljes mértékben megfelel a hatékony bírói jogvédelemhez kapcsolódó követelményeknek: a Bíróság felhívta a kérdést előterjesztő bíróságot e kérdés megvizsgálására.
25 A Bizottság emellett hozzáteszi, hogy az említett bíróságnak az európai elfogatóparancs kibocsátásainak feltételeit és arányosságát is vizsgálnia kell.
26 A 2016. november 10‑i Poltorak ítéletben, C‑452/16 PPU, EU:C:2016:858, 33. és 35. pont, a 2016. november 10‑i Kovalkovas ítéletben, C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 34. és 36. pont, valamint az OG és PI ítéletben (50. pont) foglalt értelemben.
27 OG és PI ítélet (60. pont).
28 Lásd: a jelen indítvány 67. pontja.
29 2016. november 10‑i Özçelik ítélet (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860).
30 Lásd: OG és PI ítélet (50. pont), amelyben a Bíróság „a minisztériumok[at] vagy rendőrségek[et említi], amelyek a végrehajtó hatalomba tartoznak”. Lásd:2016. november 10‑i Özçelik ítélet (C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, 32. pont).
31 Ily módon az osztrák kormány által a szóbeli előadásában használt megfogalmazásra utalok.
32 Ezt a tényt az osztrák kormány a tárgyaláson megerősítette. Az ügyészség indítja meg a nyomozást, és e szerv van a legmegfelelőbb helyzetben ahhoz, hogy megítélhesse egy európai elfogatóparancs kibocsátásának hasznosságát.
33 A felek a tárgyaláson pontosították, hogy ez az értesítés többek között a jelen indítvány 60. pontjában említett reformra hivatkozott – arra a reformra, amely a hatásköröket a bíróságoktól az ügyészségre ruházta át. Lásd még: „Statement by the Republic of Austria pursuant to Article 6 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States, Annex to Council of the European Union, Council Framework Decision 2002/584/JHA on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States – Statement by the Republic of Austria on a change in the competent Authorities, Brussels, 5711/08, 28 January 2008”.
34 Lásd: az OG és PI ítélet 67. pontja. Lásd még: a jelen indítvány 42. pontja és 21. lábjegyzete.
35 OG és PI ítélet (72. és 73. pont).
36 OG és PI ítélet (74. és 75. pont).
37 Lásd: a jelen indítvány 66. pontja.
38 Lásd: a jelen indítvány 15. pontja.
39 Lásd: a jelen indítvány 66. pontja.
40 Lásd: a jelen indítvány 14. pontja.
41 A Bíróság példaként a végrehajtó hatalomtól származó egyedi utasításokra hivatkozott (lásd: OG és PI ítélet, 74. pont).
42 Lásd: a jelen indítvány 59. pontja.
43 Lásd: a 2002/584 kerethatározat (10) preambulumbekezdése.
44 OG és PI ítélet (49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45 Lásd mutatis mutandis: 1963. március 27‑i Da Costa és társai ítélet, 28/62–30/62, EU:C:1963:6, 76. o.
46 C‑241/15, EU:C:2016:131, 55. pont.
47 Lásd többek között: a Charta 6. cikke (a szabadsághoz és biztonsághoz való jog) és 47. cikke (a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jog).
48 OG és PI ítélet (43–46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49 Lásd: 2016. november 10‑i Özçelik ítélet, C‑453/16 PPU, EU:C:2016:860, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
50 Lásd: a 2002/584 kerethatározat (12) preambulumbekezdése és 1. cikkének (3) bekezdése.
51 Lásd: Bot főtanácsnok Bob Dogi ügyre vonatkozó indítványa, C‑241/15, EU:C:2016:131, 77–83. pont.
52 Lásd: a Radu ügyre vonatkozó indítványom (C‑396/11, EU:C:2012:648), 60. pont.
53 Lásd: a 2002/584 kerethatározat (8) preambulumbekezdése; 2016. november 10‑i Kovalkovas ítélet (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861, 47. pont); OG és PI ítélet (71. pont).
54 Lásd: a jelen indítvány 58. és azt követő pontjai.
55 Lásd: a jelen indítvány 13. pontja.
56 Lásd: a jelen indítvány 14. pontja.
57 Lásd analógia útján: 2018. július 25‑i Minister for Justice and Equality (az igazságszolgáltatási rendszer hiányosságai) ítélet (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Az Európai Unió hivatalos lapja C Tájékoztatások és közlemények 52. évf. (2009. május 1.) C 102. sz. - EPA
Az Európai Unió hivatalos lapja C Tájékoztatások és közlemények52. évf. (2009. május 1.) C 102. sz.
2009/C 102/01 - A Bíróság utolsó kiadványa az Európai Unió Hivatalos LapjábanHL C 90., 2009.4.18.1 [803.98 kB - PDF]EPA-00877-02074-0010
2009/C 102/02 - C-205/06. sz. ügy: A Bíróság (nagytanács) 2009. március 3-i ítélete – az Európai Közösségek Bizottsága kontra Osztrák Köztársaság (Tagállami kötelezettségszegés — Az EK 307. cikk második bekezdésének megsértése — Az EK-Szerződés és a tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásai közötti összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadásának elmulasztása — Az Osztrák Köztársaság által a Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török Köztársasággal és a Zöld-foki Köztársasággal kötött beruházási megállapodások)2 [828.44 kB - PDF]EPA-00877-02074-0020
2009/C 102/03 - C-249/06. sz. ügy: A Bíróság (nagytanács) 2009. március 3-i ítélete – az Európai Közösségek Bizottsága kontra Svéd Királyság (Tagállami kötelezettségszegés — Az EK 307. cikk második bekezdésének megsértése — Az EK-Szerződés és a tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásai közötti összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadásának elmulasztása — A Svéd Királyság által az Argentin Köztársasággal, a Bolíviai Köztársasággal, az Egyiptomi Arab Köztársasággal, az Elefántcsontparti Köztársasággal, Hongkonggal, az Indonéz Köztársasággal, a Jemeni Köztársasággal, a volt Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársasággal, a Kínai Népköztársasággal, a Madagaszkári Köztársasággal, Malajziával, a Pakisztáni Iszlám Köztársasággal, a Perui Köztársasággal, a Srí Lanka Demokratikus Szocialista Köztársasággal, a Szenegáli Köztársasággal, a Tunéziai Köztársasággal és a Vietnami Szocialista Köztársasággal kötött beruházási megállapodások)2 [838.55 kB - PDF]EPA-00877-02074-0030
2009/C 102/04 - C-88/07. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2009. március 5-i ítélete – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Spanyol Királyság (EK 28. cikk és EK 30. cikk — Áruk szabad mozgása — 2001/83/EK irányelv — Gyógynövényalapú termékek — Gyógyszernek besorolt termékek — Étrend-kiegészítőként vagy diétás készítményként más tagállamokban jogszerűen előállított vagy forgalomba hozott termékek — A »gyógyszer« fogalma — Forgalomba hozatali engedély — Akadály — Igazolás — Közegészség — Fogyasztóvédelem — Arányosság — 3052/95/EK határozat — Az áruk Közösségen belüli szabad mozgásának elvétől eltérő nemzeti intézkedésekre vonatkozó információ cseréjét biztosító eljárás)3 [837.76 kB - PDF]EPA-00877-02074-0040
2009/C 102/05 - C-222/07. sz. ügy: A Bíróság (második tanács) 2009. március 5-i ítélete (a Tribunal Supremo [Spanyolország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA) kontra Administración General del Estado (Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — EK 12. cikk — Állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma — EK 39., EK 43., EK 49. és EK 56. cikk — Az EK-Szerződésben biztosított alapvető szabadságok — EK 87. cikk — Állami támogatás — 89/552/EGK irányelv — Televíziós műsorszolgáltató tevékenység gyakorlása — A televíziós műsorszolgáltatók arra vonatkozó kötelezettsége, hogy működési bevételeik egy részét európai játék- és tévéfilmek előzetes finanszírozására fordítsák, és e finanszírozás 60%-át olyan alkotások készítésére szánják, amelyek eredeti nyelve a Spanyol Királyság valamely hivatalos nyelve, és amelyeket többségükben a spanyol filmipar készít)4 [830.80 kB - PDF]EPA-00877-02074-0050
2009/C 102/06 - C-302/07. sz. ügy: A Bíróság (negyedik tanács) 2009. március 5-i ítélete (a VAT and Duties Tribunal, London [Egyesült Királyság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – J D Wetherspoon plc kontra The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Első és hatodik HÉA-irányelv — Az adósemlegesség és az arányosság elve — A HÉA-összegek kerekítésére vonatkozó szabályok — Kerekítési módszerek és szintek)5 [827.00 kB - PDF]EPA-00877-02074-0060
2009/C 102/07 - C-350/07. sz. ügy: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. március 5-i ítélete (a Sächsisches Landessozialgericht [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Kattner Stahlbau GmbH kontra Maschinenbau- und Metall-Berufsgenossenschaft (Verseny — EK 81.,EK 82. és EK 86. cikk — A munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések kockázataival szemben biztosító intézménynél kötelezően létesítendő tagsági jogviszony — A „vállalkozás” fogalma — Erőfölénnyel való visszaélés — Szolgáltatásnyújtás szabadsága — EK 49. és EK 50. cikk — Korlátozás — Igazolás — A társadalombiztosítási rendszer pénzügyi egyensúlya súlyos sérelmének veszélye)5 [837.70 kB - PDF]EPA-00877-02074-0070
2009/C 102/08 - C-388/07. sz. ügy: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. március 5-i ítélete (a High Court of Justice [England and Wales], Queen’s Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – The Queen, The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) kontra Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform (2000/78 irányelv — A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód — Életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés — Nyugdíjazás jogcímén történő elbocsátás — Igazolás)6 [838.47 kB - PDF]EPA-00877-02074-0080
2009/C 102/09 - C-479/07. sz. ügy: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. március 5-i ítélete – Francia Köztársaság kontra az Európai Unió Tanácsa (Megsemmisítés iránti kereset — 809/2007/EK rendelet — Az „eresztőháló” fogalmának meghatározása — Thonaille — Indokolási kötelezettség — Az arányosság és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elveinek megsértése)7 [827.62 kB - PDF]EPA-00877-02074-0090
2009/C 102/10 - C-545/07. sz. ügy: A Bíróság (negyedik tanács) 2009. március 5-i ítélete (a Sofiyski gradski sad [Bulgária] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Apis-Hristovich EOOD kontra Lakorda AD (96/9/EK irányelv — Adatbázisok jogi védelme — Sui generis jog — Valamely adatbázis tartalmának megszerzése, ellenőrzése, illetve előállítása — Kimásolás — Valamely adatbázis tartalmának jelentős része — Elektronikus jogi adatbázis)7 [837.69 kB - PDF]EPA-00877-02074-0100
2009/C 102/11 - C-556/07. sz. ügy: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. március 5-i ítélete – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság (Tagállami kötelezettségszegés — Közös halászati politika — 894/97/EK rendelet — Eresztőhálók — Fogalom — „Thonaille” elnevezésű halászhálók — Bizonyos fajok halászatának tilalma — 2847/93/EGK rendelet és 2371/2002/EK rendelet — Az e tilalom betartásának biztosítása érdekében alkalmazott hatékony ellenőrzési rendszer hiánya)8 [836.85 kB - PDF]EPA-00877-02074-0110
2009/C 102/12 - C-507/08. sz. ügy: 2008. november 21-én benyújtott kereset – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Szlovák Köztársaság9 [736.22 kB - PDF]EPA-00877-02074-0120
2009/C 102/13 - C-14/09. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Berlin (Németország) által 2009. január 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Hava Genc kontra Land Berlin10 [722.36 kB - PDF]EPA-00877-02074-0130
2009/C 102/14 - C-45/09. sz. ügy: Az Arbeitsgericht Hamburg (Németország) által 2009. február 2-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Gisela Rosenbladt kontra Oellerking Gebäudereinigungsgesellschaft mbH10 [732.30 kB - PDF]EPA-00877-02074-0140
2009/C 102/15 - C-49/09. sz. ügy: 2009. február 2-án benyújtott kereset – az Európai Közösségek Bizottsága kontra Lengyel Köztársaság11 [721.86 kB - PDF]EPA-00877-02074-0150
2009/C 102/16 - C-63/09. sz. ügy: A Juzgado de lo Mercantil no 4 de Barcelona (Spanyolország) által 2009. február 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Axel Walz kontra Clickair S.A.11 [732.12 kB - PDF]EPA-00877-02074-0160
2009/C 102/17 - C-70/09. sz. ügy: A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által 2009. február 17-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Alexander Hengartner, Rudolf Gasser kontra Voralberger Landesregierung12 [721.67 kB - PDF]EPA-00877-02074-0170
2009/C 102/18 - C-72/09. sz. ügy: A Cour de Cassation (Franciaország) által 2009. február 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Établissement Rimbaud SA kontra Directeur général des impôts, Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence12 [721.67 kB - PDF]EPA-00877-02074-0180
2009/C 102/19 - C-74/09. sz. ügy: A Cour de cassation (Belgium) által 2009. február 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Bâtiments et Ponts Construction SA, Thyssenkrupp Industrieservice kontra Berlaymont 2000 SA12 [738.22 kB - PDF]EPA-00877-02074-0190
2009/C 102/20 - C-75/09. sz. ügy: A Commissione Tributaria Provincia di Alessandria (Olaszország) által 2009. február 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Agra Srl kontra Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Alessandria13 [727.61 kB - PDF]EPA-00877-02074-0200
2009/C 102/21 - C-77/09. sz. ügy: A Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Olaszország) által 2009. február 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Gowan Comercio Internacional e servicos limitada kontra Ministero della Salute13 [727.61 kB - PDF]EPA-00877-02074-0210
2009/C 102/22 - C-78/09. P. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) T-365/06. sz., Bateaux mouches kontra OHIM ügyben 2008. december 10-én hozott ítélete ellen a Compagnie des bateaux mouches SA által 2009. február 24-én benyújtott fellebbezés13 [739.70 kB - PDF]EPA-00877-02074-0220
2009/C 102/23 - C-81/09. sz. ügy: A Συμβούλιο της Επικρατείας (Államtanács, Görögország) által 2009. február 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ΙΔΡΥΜΑ ΤΥΠΟΥ Α.Ε. (Sajtóintézet RT) kontra Υπουργός Τύπου και Μέσων Μαζικής Ενημέρωσης (a sajtó és a tömegkommunikációs eszközök minisztériuma)14 [724.53 kB - PDF]EPA-00877-02074-0230
2009/C 102/24 - C-82/09. sz. ügy: A Symvoulio tis Epikrateias (Görögország) által 2009. február 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Dimos Agios Nikalaos Kriti kontra Ypurgos Agrotikis Anaptixis kai Trofinon14 [738.46 kB - PDF]EPA-00877-02074-0240
2009/C 102/25 - C-83/09. P. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) T-388/02. sz., Kronoply GmbH & Co. KG és Kronotex GmbH & Co. KG kontra az Európai Közösségek Bizottsága (támogatják: a Zellstoff Stendal GmbH, a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Land Sachsen-Anhalt) ügyben 2008. december 10-én hozott ítélete ellen az Európai Közösségek Bizottsága által 2009. február 25-én benyújtott fellebbezés15 [738.33 kB - PDF]EPA-00877-02074-0250
2009/C 102/26 - C-85/09. P. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság (nyolcadik tanács) T-137/07. sz., Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda kontra az Európai Közösségek Bizottsága ügyben 2008. december 17-én hozott ítélete ellen a Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda által 2009. február 27-én benyújtott fellebbezés16 [728.76 kB - PDF]EPA-00877-02074-0260
2009/C 102/27 - C-86/09. sz. ügy: A VAT and Duties Tribunal, Manchester által 2009. február 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Future Health Technologies Ltd kontra Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs16 [736.14 kB - PDF]EPA-00877-02074-0270
2009/C 102/28 - T-156/08. P. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság 2009. március 16-i ítélete – R kontra Bizottság („Fellebbezés — Közszolgálat — Próbaidős tisztviselők — Próbaidős jelentés — Sérelmet okozó aktus hiánya — Keresetindítási határidő — Késedelem”)18 [825.81 kB - PDF]EPA-00877-02074-0280
2009/C 102/29 - T-47/09. sz. ügy: 2009. február 9-én benyújtott kereset – Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch kontra OHIM (diegesellschafter.de)18 [825.81 kB - PDF]EPA-00877-02074-0290
2009/C 102/30 - T-55/09. sz. ügy: 2009. február 13-án benyújtott kereset – Swarovski kontra OHIM – Swarovski (Daniel Swarovski Privat)18 [835.26 kB - PDF]EPA-00877-02074-0300
2009/C 102/31 - T-57/09. sz. ügy: 2009. február 9-én benyújtott kereset – Alfastar Benelux kontra Tanács19 [731.00 kB - PDF]EPA-00877-02074-0310
2009/C 102/32 - T-60/09. sz. ügy: 2009. február 16-án benyújtott kereset – Herhof kontra OHIM – Stabilator (stabilator)20 [721.79 kB - PDF]EPA-00877-02074-0320
2009/C 102/33 - T-61/09. sz. ügy: 2009. február 16-án benyújtott kereset – Meica kontra OHIM – Bösinger Fleischwaren (Schinken King)21 [721.53 kB - PDF]EPA-00877-02074-0330
2009/C 102/34 - T-62/09. sz. ügy: 2009. február 13-án benyújtott kereset – Rintisch kontra OHIM – Bariatrix Europe (PROTI SNACK)21 [729.75 kB - PDF]EPA-00877-02074-0340
2009/C 102/35 - T-63/09. sz. ügy: 2009. február 17-én benyújtott kereset – Volkswagen kontra OHIM – Suzuki Motor (SWIFT GTi)22 [720.44 kB - PDF]EPA-00877-02074-0350
2009/C 102/36 - T-64/09. sz. ügy: 2009. február 16-án benyújtott kereset – Micro Shaping kontra OHIM (>packaging)23 [727.05 kB - PDF]EPA-00877-02074-0360
2009/C 102/37 - T-65/09. P. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék F-136/06 sz., Reali kontra Bizottság ügyben 2008. december 11-én hozott ítélete ellen Enzo Reali által 2009. február 14-én benyújtott fellebbezés23 [735.95 kB - PDF]EPA-00877-02074-0370
2009/C 102/38 - T-72/09. sz. ügy: 2009. február 18-án benyújtott kereset – Pilkington Group és társai kontra Bizottság24 [723.71 kB - PDF]EPA-00877-02074-0380
2009/C 102/39 - T-73/09. sz. ügy: 2009. február 18-án benyújtott kereset – Compagnie de Saint-Gobain kontra Bizottság25 [723.81 kB - PDF]EPA-00877-02074-0390
2009/C 102/40 - T-74/09. sz. ügy: 2009. február 18-án benyújtott kereset – Franciaország kontra Bizottság26 [729.82 kB - PDF]EPA-00877-02074-0400
2009/C 102/41 - T-76/09. sz. ügy: 2009. február 16-án benyújtott kereset – Mundipharma kontra OHIM – Asociación Farmaceuticos Mundi (FARMA MUNDI FARMACEUTICOS MUNDI)27 [735.43 kB - PDF]EPA-00877-02074-0410
2009/C 102/42 - T-78/09. P. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék F-148/06 sz., Collée kontra Parlament ügyben 2008. december 11-én hozott ítélete ellen az Európai Parlament által 2009. február 25-én benyújtott fellebbezés28 [726.70 kB - PDF]EPA-00877-02074-0420
2009/C 102/43 - T-80/09. P. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék F-52/05 sz., Q kontra Bizottság ügyben 2008. december 9-én hozott ítélete ellen az Európai Közösségek Bizottsága által 2009. február 23-án benyújtott fellebbezés28 [734.71 kB - PDF]EPA-00877-02074-0430
2009/C 102/44 - T-82/09. sz. ügy: 2009. február 20-án benyújtott kereset – Dennekamp kontra Parlament29 [728.81 kB - PDF]EPA-00877-02074-0440
2009/C 102/45 - T-88/09. sz. ügy: 2009. február 27-én benyújtott kereset – Idromacchine és társai kontra Bizottság30 [723.67 kB - PDF]EPA-00877-02074-0450
2009/C 102/46 - T-90/09. sz. ügy: 2009. február 27-én benyújtott kereset – Mojo Concerts és Amsterdam Music Dome Exploitatie kontra Bizottság31 [734.28 kB - PDF]EPA-00877-02074-0460
2009/C 102/47 - T-91/09. P. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék F-34/07. sz., Skareby kontra Bizottság ügyben 2008. december 15-én hozott ítélete ellen Carina Skareby által 2009. március 2-án benyújtott fellebbezés32 [726.41 kB - PDF]EPA-00877-02074-0470
2009/C 102/48 - T-95/09. sz. ügy: 2009. február 26-án benyújtott kereset – United Phosphorus kontra Bizottság32 [735.27 kB - PDF]EPA-00877-02074-0480
2009/C 102/49 - T-98/09. sz. ügy: 2009. március 11-én benyújtott kereset – Tubesca kontra OHIM – Tubos del Mediterráneo (T TUMESA TUBOS DEL MEDITERRÁNEO S.A.)33 [730.47 kB - PDF]EPA-00877-02074-0490
2009/C 102/50 - T-99/09. sz. ügy: 2009. március 4-én benyújtott kereset – Olaszország kontra Bizottság34 [725.94 kB - PDF]EPA-00877-02074-0500
2009/C 102/51 - F-104/06. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. március 12-i ítélete – Arpaillange és társai kontra Bizottság (Közszolgálat — Szerződéses alkalmazottak — Felvétel — Besorolás — Korábbi egyéni szakértők — Oklevél — Szakmai tapasztalat — Jogellenességi kifogás)36 [819.20 kB - PDF]EPA-00877-02074-0510
2009/C 102/52 - F-24/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. március 12-i ítélete – Lafleur Tighe kontra Bizottság (Közszolgálat — Szerződéses alkalmazottak — Felvétel — Besorolási fokozatba történő besorolás — Korábbi egyéni szakértők — Szakmai tapasztalat — Oklevél — Egyenértékűségi igazolás — Elfogadhatóság — Lényeges új körülmény)36 [819.20 kB - PDF]EPA-00877-02074-0520
2009/C 102/53 - F-63/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. március 3-i ítélete – Patsarika kontra Cedefop (Közszolgálat — Szerződéses alkalmazottak — Újrabeosztás — Védelemhez való jog — A próbaidő leteltekor történő elbocsátás — Mulasztási eljárás)37 [825.22 kB - PDF]EPA-00877-02074-0530
2009/C 102/54 - F-98/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. január 29-i ítélete – Petrilli kontra Bizottság (Közszolgálat — Kisegítő szerződéses alkalmazottak — Elfogadhatóság — Sérelmet okozó aktus — Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 3b. és 88. cikke — A szerződés időtartama — A Bizottság szolgálatainál nem határozatlan időtartamra alkalmazott személyzet szolgálati viszonyának maximális időtartamáról szóló, 2004. április 28-i bizottsági határozat 3. cikkének (1) bekezdése — Jogszerűség)37 [825.22 kB - PDF]EPA-00877-02074-0540
2009/C 102/55 - F-100/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2009. március 10-i ítélete – Tsirimiagos kontra Régiók Bizottsága (Közszolgálat — Tisztviselők — Díjazás — A díjazás egy részének az alkalmazási hely szerinti országon kívülre történő átutalása — A régi személyzeti szabályzat VII. melléklete 17. cikke (2) bekezdésének b) pontja — Lakástakarék-számla — Jogalap nélkül fizetett összeg visszakövetelése — Feltételek — Az átutalás szabálytalansága — A szabálytalanság nyilvánvaló jellege)38 [826.62 kB - PDF]EPA-00877-02074-0550
2009/C 102/56 - F-106/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2009. március 10-i ítélete – Giaprakis kontra Régiók Bizottsága (Közszolgálat — Tisztviselők — Díjazás — A díjazás egy részének az alkalmazás helye szerinti országon kívülre történő átutalása — A régi személyzeti szabályzat VII. melléklete 17. cikke (2) bekezdésének b) pontja — Lakásmegtakarítás — Jogalap nélkül fizetett összeg visszakövetelése — Feltételek — Az átutalás szabálytalansága — A szabálytalanság nyilvánvaló jellege)38 [836.28 kB - PDF]EPA-00877-02074-0560
2009/C 102/57 - F-4/08. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. március 12-i ítélete – Hambura kontra Parlament (Közszolgálat — Ideiglenes alkalmazottak — Felvétel — Kiválasztási eljárás — Vizsgára bocsátás megtagadása — A PE/95/S jelzésű felvételi felhívás — Az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett jelentkezési lap használatának mellőzése — Elfogadhatóság — Előzetes közigazgatási eljárás)39 [827.42 kB - PDF]EPA-00877-02074-0570
2009/C 102/58 - F-7/08. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (harmadik tanács) 2009. február 11-i ítélete – Schönberger kontra Parlament (Közszolgálat — Tisztviselők — Előléptetés — Az érdemek összehasonlító vizsgálata — Érdempontok adása — Az egyenlő bánásmód elve)39 [832.29 kB - PDF]EPA-00877-02074-0580
2009/C 102/59 - F-88/07. sz. ügy: A Közszolgálati Törvényszék (harmadik tanács) 2008. november 12-i végzése –Domínguez González kontra Bizottság (Közszolgálat — Technikai asszisztens — Hatáskör hiányára alapozott kifogás — Elfogadhatatlansági kifogás — A Közszolgálati Törvényszék hatáskörének hiánya)1 [811.53 kB - PDF]EPA-00877-02074-0590

matches:
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Sui generis
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság


text:
A védjegybitorlás objektív felelősségen alapul - Szakma - Jogászvilág
2017. 06. 29. 9:00
Cimkék: védjegybitorlás, védjegy, jogeset
Ami a tényállást illeti, a felperes jogosultja volt a „CASTRUM” szóvédjegynek, valamint annak a színes, ábrás védjegynek, amelyek panziók, szállodai szolgáltatások, táborhelyek hasznosítása, gyógyászati szolgáltatások, különösen gyógyászati célú és más terápiás szolgáltatásokra állnak oltalom alatt. A felperes irányítása alatt álló CASTRUM csoport az ország számos helységében nyújt idegenforgalmi szolgáltatásokat „CASTRUM” márkanévvel. Az alperes 2010-ben vásárolta meg annak az ingatlannak a tulajdonjogát, amin korábban az előző tulajdonos a felperes hálózatának tagjaként, franchise szerződés alapján kempinget és panziót működtetett, és 2009 májusáig védjegyhasználati engedéllyel rendelkezett. Ezek a védjegyek az épület homlokzatán és a bejárat előtti táblán láthatók voltak. Az alperes a védjegyek eltávolítása nélkül az ingatlan megvásárlását követően felújítási munkákat végzett és a létesítményt 2013 júniusában nyitotta meg „Sopron-Balf kemping” név alatt. Ennek ellenére a közutak mellett kihelyezett táblák és különböző internetes oldalak (a felperes oldalát kivéve) még a CASTRUM Kemping és Panzióra hivatkoztak.
A felperes annak megállapítását kérte, hogy az alperes 2010. december 27-étől a védjegyek alatt szolgáltatás nyújtásával és reklámozásával, 2012. december 5-ig az épülethomlokzaton való megjelenítésével, valamint 2014. január 22-éig az útjelző táblákon és az internetes felületeken történő használatával bitorolta a védjegyeit. Az alperes azzal védekezett, hogy az ingatlanon 2013 júniusáig nem nyújtott vendéglátási szolgáltatást, ezt követően pedig „Sopron-Balf Kemping” elnevezés alatt üzemeltette a panziót és a kempinget, amelyet a sopron-balf-camping.hu internetes oldalon hirdetett. Az épület homlokzatán lévő feliratot a felperes felszólítása után eltávolította, a közutak mellé kihelyezett táblák tulajdonosaival, illetve a kifogásolt internetes oldalak üzemeltetőivel pedig nem áll jogviszonyban.
Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy az alperes bitorolta a felperes védjegyeit, ezért az alperest az internetes használat abbahagyására kötelezte, egyben eltiltotta a megjelölések használatától. A bíróság álláspontja szerint nincs relevanciája annak, hogy a megjelöléseket viselő kemping vagy panzió üzemelt-e. A védjegytörvény [1997. évi XI. törvény 12. § (2) bekezdés] nem kifejezetten gazdasági tevékenységet, hanem ebbe a körbe eső használatot kíván meg, a szolgáltatás előkészítése, adott esetben a renoválási munkák idején megvalósuló védjegyhasználat is ilyennek tekinthető. A bíróság úgy vélte, az interneten, épülethomlokzaton és útjelző táblákon közölt üzenetek nyilvánvalóan attól függetlenül célba érnek, hogy a szolgáltatást az alperes ténylegesen felkínálja-e.
A másodfokú bíróság megváltoztatta az elsőfokú ítéletet és a felperes keresetét elutasította. Nem értett egyet azzal az állásponttal, hogy a védjegytörvény nem kíván meg kifejezetten gazdasági tevékenységet. Meglátása szerint a védjegybitorlás csak valamely megjelölés gazdasági jellegű, tényleges használatát eredményező, aktív magatartással valósulhat meg. A szolgáltatás előkészítése, a renoválás ideje alatt az épület homlokzatán, az útjelző táblákon és az interneten látható védjegyek tekintetében nem állapítható meg a bitorlás, mivel az érintett szolgáltatásokkal kapcsolatban a gazdasági tevékenység körébe eső használat nem nyert igazolást. Önmagában az a körülmény, hogy az alperes az ingatlan átvételét követően nem intézkedett azonnal a korábbi üzemeltető által felhelyezett feliratok, ábrák eltávolításáról, nem szolgálhat a bitorlás elkövetésének alapjául, legfeljebb csak a tulajdonos gondatlanságát támasztja alá. A bíróság érvelése szerint az ismeretlen személyek által az internetre ellenőrizetlenül feltett információkért pedig az alperes nem tehető felelőssé.
A felperes az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte. Álláspontja szerint a másodfokú bíróság tévesen értelmezte a védjegyjogi használat fogalmát. Úgy vélte, adott esetben a szolgáltatás előkészítése idején megvalósuló védjegyhasználat is sértheti a védjegy funkcióit, ezért a renoválási munkák ideje alatt kifejtett védjegyhasználat is bitorlásnak minősül. A védjegy azonosító, megkülönböztető és tájékoztató funkciója ugyanis annak ellenére érvényesül, hogy az alperes által kínált szolgáltatás pillanatnyilag igénybe vehető-e, hiszen a fogyasztók okkal feltételezhetik, hogy a felpereshez köthető vállalkozásról van szó. Az interneten, az épülethomlokzaton és az útjelző táblákon közölt üzenetek a reklámozás funkcióját töltik be. Ezért a használat hiánya csak akkor lenne megállapítható, ha az alperes eljárt volna az internetes hirdetések és az útjelző táblák eltávolítása érdekében, ilyenre azonban nem került sor.
A védjegytörvény értelmében a kizárólagos használati jog alapján a védjegyjogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplőkkel. E feltételek megvalósulása esetén tilos különösen szolgáltatás nyújtása vagy annak felajánlása a megjelölés alatt, illetve a megjelölés használata a reklámozásban. Aki ennek megsértésével a védjegyet jogosulatlanul használja, védjegybitorlást követ el.
A Kúria kiemelte, hogy a törvény alapján a védjegybitorlás objektív felelősségen alapuló jogintézmény, amely azt jelenti, hogy valamely gazdasági tevékenység körébe eső védjegyhasználati cselekmény megvalósulása esetén a védjegybitorlás megtörténte attól függetlenül megállapítható, hogy a bitorló szándéka a védjegy kifejezett használatára, illetve annak jogszerűségére kiterjedt-e. A védjegy használatára, illetve annak jogszerűségére irányuló tudat vagy szándék vizsgálatának legfeljebb a védjegybitorlás szubjektív jogkövetkezményének alkalmazása során lehet jelentősége. Nem tartotta megalapozottnak ezért a másodfok azon érvelését, hogy a védjegybitorlás csak aktív, tudatos magatartás tanúsítása esetén állapítható meg, ezért a gondatlanság következményeként megvalósult védjegyhasználat a bitorlás megítélése során nem értékelhető. A Kúria álláspontja szerint a védjegy használata az alperes részéről gondatlan magatartással valósult meg azáltal, hogy a korábbi ingatlantulajdonos szolgáltatásának reklámozására használt védjegy eltávolításáról nem intézkedett.
A reklám célú védjegyhasználat - függetlenül attól, hogy a kínált szolgáltatás igénybe vehető-e -, a gazdasági tevékenység körébe eső használatnak minősül, mert annak a fogyasztókra és más piaci szereplőkre is hatása van. A felújítási munkák alatt a védjegy használatából a fogyasztók arra következtethetnek, hogy a szolgáltatás előkészítését követően tovább folytatódik a Castrum-lánchoz kapcsolódó kemping működése. Mindezek alapján a Kúria helyt adott a felülvizsgálati kérelemben foglaltaknak.
Az ismertetett döntés (Kúria Pfv. IV. 21.578/2016.) a Kúriai Döntések 2017/6. számában 190. szám alatt jelent meg.
Az elkövetési idő több évnyi bántalmazás során
Amennyiben az elkövetési magatartás több részcselekményből áll, az utolsó részcselekmény időpontja tekinthető elkövetési időnek. Törvényi egység esetén, ha valamennyi részcselekményt a bíróság már jogerősen elbírált, az el nem bírált új részcselekmény miatt nincs helye vádemelésnek, perújításnak lehet helye. Ugyanez irányadó az olyan részcselekményre nézve, amely az elbírált bűncselekménnyel alaki halmazatban áll – a Kaposvári Törvényszék eseti döntése.
Tartásdíj 18 év felett »

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság