text:
Köf.5.065/2015/4. számú határozat | Kúria
Köf.5.065/2015/4. számú határozat
Az ügy száma: Köf.5065/2015/4.szám
A tanács tagjai: Dr. Kozma György a tanács elnöke, Dr. Balogh Zsolt előadó bíró, Dr. Mudráné dr. Láng Erzsébet bíró
Az indítványozó: Budapest II-III. kerületi Bíróság
Az érintett önkormányzat: Budapest Főváros Közgyűlése
Az érintett önkormányzat képviselője: dr. Marczinka Péter jogtanácsos
Az ügy tárgya: csatornadíj
– megállapítja, hogy az önkormányzati tulajdonú vízi-közműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú vízi-közmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás további feltételeiről szóló 4/1995.(II.13.) Főv. Kgy. rendelet 2. § (2) bekezdés második mondata más jogszabállyal ellentétes, ezért azt megsemmisíti;
– megállapítja, hogy az önkormányzati tulajdonú vízi-közműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú vízi-közmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás további feltételeiről szóló 4/1995.(II.13.) Főv. Kgy. rendelet 2. § (2) bekezdés második mondata nem alkalmazható a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság előtt folyamatban lévő 1.G.22.796/2014. számú ügyben, valamint a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben;
[1] A Budapest II. és III. kerület Bíróság előtt folyamatban lévő perben a F. Cs. M. Zrt. felperes kérte a bíróságtól 49.206 forint és késedelmi kamatai megfizetésére kötelezését a K. Kereskedelmi és Szolgáltatási Kft. alperesnek. Hivatkozott arra, hogy a felek között a Budapest Gy út 2.,valamint a Budapest, P. u. 40. szám alatti ingatlanok kapcsán szennyvízelvezetés tárgyában közüzemi szerződés jött létre. Az alperes 2009. július 30. napjától 2013. november 29. napjáig terjedő időszakban a felperes által elvezetett, 2009. július 30. napjától 2013. december 19. napjáig esedékessé vált szennyvíz díját nem fizette meg a felperes részére.
[2] Az alperes ellenkérelmében hivatkozott arra, hogy a Budapest Gy. út 2. szám alatti fogyasztási hely tekintetében a felperesnek nem tartozik, mert a vízvezeték meghibásodása miatt csőtörés következett be és a víz a környezetbe elszivárgott. A csőtörést 2010 szeptemberében javíttatta ki. Álláspontja szerint a csőtörést megelőző időszakra csupán átalány fizetési kötelezettség terheli. Az önkormányzati tulajdonú vízi-közműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú vízi-közmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás további feltételeiről szóló 4/1995.(II.13.) Főv. Kgy. rendelet (a továbbiakban: Főv. Kgyr.) 2. § (1) és (2) bekezdései szerint az ivóvízdíj fizetésének alapjául szolgáló ivóvíz mennyiséget vízmérővel, vízmérő hiányában a melléklet szerinti átalánnyal kell meghatározni. A kivételeket a Főv.Kgyr. 2. § (3), (4) és (5) bekezdései tartalmazzák. A Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdése értelmében a csatornadíj számításának alapját képező, a mért szennyvízmennyiség szivárgás, elfolyás miatt nem csökkenthető.
[3] Ilyen tényállás és jogszabályi környezet alapján a Budapesti II. és III. kerületi Bíróság az 1.G.22.796/2014. számú ügy tárgyalását felfüggesztette és a Kúria Önkormányzati Tanácsához fordult.
[4] A Budapest II. és III. kerületi Bíróság (a továbbiakban: indítványozó) álláspontja szerint a Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdésének az a szabálya, mely szerint a csatornadíj nem csökkenthető szivárgás, vagy elfolyás miatt, ellentétes a közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről szóló – már nem hatályos, azonban a perben alkalmazandó – 38/1995.(IV.5.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 1.Korm. rendelet) 24.§ (4) bekezdésével. E szabály 2000. január 1-jétől hatályos c) pontja szerint nem vehető figyelembe a szennyvíz mennyiségének meghatározásánál az a vízmennyiség, amely az ivóvízvezeték meghibásodása következtében a környezetben elszivárgott. A bíróság utalt arra is, hogy a jelenleg is hatályos, a vízi-közmű szolgáltatásokról szóló 2011. évi CCIX. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 58/2013. (II.27.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 2.Korm. rendelet) a hatályon kívül helyezett 1.Korm. rendelet 24. § (4) bekezdés c) pontjában foglaltakkal egyező rendelkezést tartalmaz a 2.Korm. rendelet 63. § (6) bekezdés c) pontjában, azaz a hatályos szabályozás alapján sem kell csatornadíjat fizetni az ivóvízvezeték meghibásodása következtében a környezetben elszivárgott víz után.
[5] Az indítványozó bíróság utalt arra, hogy az 1.Korm. rendelet 2000. január 1-jétől hatályos módosítása alapján az elvezetett szennyvízmennyiség kapcsán a figyelembe vehető vízmennyiség alóli kivételek köre bővült, ezt a módosítást a vonatkozó hatályos Főv.Kgyr. nem követte, s továbbra sem teszi lehetővé a vízmennyiség csökkentését elszivárgás miatt. A Főv.Kgyr. vizsgálni kért rendelkezései ezért ellentétesek az 1.Korm. rendelet 24. § (4) bekezdésével és a 2.Korm. rendelet 63. § (6) bekezdés c) pontjával.
[6] A bíróság utalt arra is, hogy más helyi önkormányzati rendeletek e körben az 1.Korm. rendelet 24.§ (4) bekezdés c) pontjában foglaltakkal egyező szabályokat tartalmaznak, szemben a Főv.Kgyr.-rel.
[7] A perben eldöntendő kérdés, hogy – alperesi bizonyítási kötelezettség teljesítése esetén – csökkenthető-e a mért vízmennyiség a környezetbe elszivárgott vízmennyiséggel, és ez utóbbi alapján határozható-e meg a szennyvíz-elvezetési díjfizetési kötelezettség.
[8] Az indítványozó kitért végül arra, hogy az 1.Korm. rendelet 17. § (5) bekezdései alapján a helyi vízvezeték – a fogyasztó által nem ellenőrizhető, vagy nem karbantartható helyen történő – rejtett meghibásodása esetén a vízfogyasztást az árjogszabályok szerinti átalány alapján kell megállapítani. Az adott esetben irányadó árjogszabály az 1990. évi LXXXVII. törvényben foglalt felhatalmazás alapján született Főv.Kgyr. azonban nem tartalmaz a helyi vízvezeték rejtett meghibásodása esetén a vízfogyasztás megállapítása alapját képező egyértelmű átalányszámítási szabályt.
[9] A Kúria a Bszi. 52. §-a alapján az indítványt megküldte az érintett önkormányzatnak állásfoglalása beszerzése végett. Az érintett önkormányzat kifejtette, hogy 2000. január 1-je óta valóban fennáll a kollízió a Főv.Kgyr. és a felsőbb szintű jogszabályok, az 1.Korm. rendelet, illetve az ezt felváltó 2.Korm. rendelet hivatkozott rendelkezései között. Mivel a fővárosi önkormányzat rendelete magasabb jogszabállyal nem lehet ellentétes, ezért a Főv.Kgyr. 2.§ (2) bekezdés második mondatának, amelynek értelmében „a vízmennyiség (3), (4), (5) bekezdésben foglaltakon túl egyéb címen (bedolgozás, szivárgás, elfolyás stb.) nem csökkenthető” megfelelő módosítására, vagy törlésére lenne szükség.
[10] A Fővárosi Önkormányzat a Főv.Kgyr.-t az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény (a továbbiakban: ártörvény) 7. §-ában kapott felhatalmazás alapján a törvény mellékletében felsorolt tárgykörben alkotta meg. Az ártörvény 2011. december 31-től hatályos módosítása folytán azonban az önkormányzatnak már nincs felhatalmazása e tárgykörben rendeletalkotásra, mivel ennek a szolgáltatásnak a hatósági ármegállapítási joga a vízi-közmű szolgáltatásról szóló 2011. évi CCIX. törvény 65. § (1) bekezdése értelmében miniszteri hatáskörbe került. A törvény rendelkezése több módosításon is átesett, melynek következtében 2013. május 10-étől az a szabály az irányadó, mely szerint a vonatkozó miniszteri rendelet hatálybalépéséig a nem lakossági felhasználók vonatkozásában a vízi-közmű szolgáltató a 2013. január 31-én jogszerűen alkalmazott díjakat alkalmazhatja. A miniszteri rendelet azonban nem került megalkotásra, hiányában a fővárosi vízi-közmű szolgáltatók számára a hivatkozott törvények átmeneti rendelkezései csak a fizetendő díj mértékét állapították meg, de a hatósági díj alkalmazásának egyéb feltételeit a Főv.Kgyr.-en kívül semmilyen más felsőbb szintű jogszabály nem szabályozza, sőt a 2011. évi CCIX. törvény 74. § (2) bekezdés 3. pontja is csak a díj és a díjalkalmazás kezdő időpontjának rendeleti megállapítására ad felhatalmazást a miniszternek.
[11] Minderre tekintettel a fővárosi önkormányzat – a fővárosi vízi-közmű szolgáltatás zavartalan működésének biztosítása érdekében – a fogyasztó és a szolgáltató közti jogviszony fontos részét képező díjalkalmazási feltételeket tartalmazó Főv.Kgyr.-t mindaddig hatályban kell, hogy tartsa, amíg a felsőbb szintű jogszabályok ezeket a kérdéseket nem rendezik. Ugyanakkor a jelenleg még hatályos Főv.Kgyr. szabályozási tárgyára a Fővárosi Önkormányzatnak már nincs rendeletalkotási felhatalmazása, így annak módosítására, vagy pontosítására sincs lehetősége.
[12] Az indítvány az alábbiak miatt megalapozott.
[13] Az 1.Korm. rendelet 24. § (4) bekezdés c) pontja szerint „nem vehető figyelembe a szennyvíz mennyiségének meghatározásánál az a vízmennyiség, amely az ivóvízvezeték meghibásodása következtében a környezetben elszivárgott;”
[14] A Főv.Kgy.r. indítvánnyal támadott 2. § (2) bekezdés értelmében:
[15] „(2) A csatornadíj alapja a mért szennyvízmennyiség, mérés hiányában a csatornaműbe bekötött ingatlanon felhasznált teljes vízmennyiség, függetlenül attól, hogy annak beszerzése honnan történt.
A vízmennyiség (3), (4), (5) bekezdésben foglaltakon túl egyéb címen (bedolgozás, szivárgás,
elfolyás stb.) nem csökkenthető.”
[16] A Főv.Kgy.r. 2. § (3) bekezdése a saját szennyvízelvezető művel rendelkezőknek, a (4) bekezdése a gazdasági tevékenységhez felhasznált szennyvizet illetően, az (5) bekezdés a közszolgáltatási szerződéssel rendelkező közfürdőknek biztosít az ott meghatározott módon díjkedvezményt. Megállapítható tehát, hogy a Főv.Kgy.r. 2. § (2) bekezdés második mondata nem teszi lehetővé a csatornaműbe bekötött ingatlanon felhasznált teljes vízmennyiség szivárgás miatti csökkentését a csatornadíj alapjának meghatározásakor, holott az 1.Korm. rendelet – perben alkalmazható – 24. § (4) bekezdés c) pontja szerint az elszivárgott víz nem vehető figyelembe a szennyvíz mennyiségének megállapításánál. Maga az érintett önkormányzat sem vitatta, hogy a Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdés második mondata az 1.Korm. rendelet fenti szabályával kollízióba áll, sőt arra is felhívta a figyelmet, hogy az 1.Korm. rendelet helyébe lépő, 2.Korm. rendelet jelenleg is hatályosan tartalmazza a korábbi szabályt. A 2.Korm. rendelet 63. § (6) bekezdés c) pontja szerint nem vehető figyelembe a szennyvíz mennyiségének meghatározásánál az a vízmennyiség, amely a házi ivóvízhálózat, illetve a csatlakozó hálózat meghibásodása következtében a környezetben elszivárgott.
[17] Tehát a Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdés második mondata az 1.Korm. rendelet 24. § (4) bekezdés c) pontjával, illetve jelenleg a 2.Korm. rendelet 63. § (6) bekezdés c) pontjával ellentétes. Az Alaptörvény 32. cikk (3) bekezdése értelmében „[a]z önkormányzati rendelet más jogszabállyal nem lehet ellentétes.” A Bszi. 24. § (1) bekezdés f) pontja értelmében a Kúria dönt az önkormányzati rendelet más jogszabályba ütközéséről és megsemmisítéséről, az 55. § (2) bekezdés a) pontja szerint a Kúria a más jogszabállyal ellentétes önkormányzati rendeletet megsemmisíti.
[18] A fentiekre tekintettel a Kúria a Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdés második mondatát megsemmisítette. Mivel a jelen eljárás bírói kezdeményezésre indult, ezért a Kúria megállapította, hogy a Bszi. 56. § (5) bekezdés alapján a Főv.Kgyr. 2. § (2) bekezdés második mondata nem alkalmazható a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság előtt folyamatban lévő 1.G.22.796/2014. számú ügyben, valamint a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben.
[19] Az ivóvízvezeték meghibásodásából eredő szivárgás miatt elfolyt vízmennyiség nem számítható be a csatornadíj alapjába.
[20] 38/1995.(IV.5.) Korm. rendelet 24.§ (4) bekezdés c) pontja
58/2013. (II.27.) Korm. rendelet 63. § (6) bekezdés c) pontja
[21] A Magyar Közlönyben és az önkormányzati rendelettel azonos módon való közzététel elrendelésére a Bszi 57. §-a folytán alkalmazandó Bszi. 55. § (2) bekezdés b) és c) pontja alapján került sor. Az általános alkalmazási tilalom a Bszi. 56. § (5) bekezdése alapján került elrendelésre.
[22] A döntés elleni jogorvoslatot a Bszi. 49. §-a zárja ki.

matches: Kúria Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Kúria Bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság


text:
Állami szervek a korrupció ellenében - Példanélküli együttműködés köttetett Magyarországon | hírek | Jogi Fórum
2013.12. 9.
Címzett: Feladó: 2011. november 18-án a közigazgatási és igazgatásügyi miniszter, a legfőbb ügyész, a Kúria elnöke és az Állami Számvevőszék elnöke közös nyilatkozatot írtak alá, amelyben erkölcsi kötelezettséget vállaltak az általuk vezetett állami szervek korrupcióval szembeni ellenálló képességének erősítésére, a korrupcióellenes eszköztár fejlesztésére. A megállapodás példa nélküli mind Magyarországon, mind a világon.
A nyilatkozattevők lefektették, hogy az igazságszolgáltatási szervek függetlenségének tiszteletben tartása mellett összehangolt lépéseket tesznek a korrupció megelőzéséért, megfékezéséért, ennek érdekében folyamatosan konzultálnak és partnerszervezeteik, valamint más állami szervek bevonásával együttműködések hálózatát igyekeznek kialakítani. A résztvevők abban is megállapodtak, hogy minden évben találkoznak és áttekintik az együttműködést.
2013. december 9-én, a korrupció elleni küzdelem világnapján, Dr. Navracsics Tibor, közigazgatási és igazságügyi miniszter, Domokos László, az Állami Számvevőszék elnöke, Dr. Kónya István, a Kúria elnökhelyettese, Dr. Polt Péter legfőbb ügyész és Dr. Handó Tünde, az Országos Bírósági Hivatal elnöke, az Állami Számvevőszék székházában értékelték az általuk vezetett intézmény éves korrupcióellenes tevékenységét, majd az eredményekről tájékoztatták a közvéleményt.
Megalakulása óta a Kormány (Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium) az elmúlt húsz év legintenzívebb korrupcióellenes intézkedéssorozatát hajtotta végre, elfogadta egy korrupció-megelőzési programot, amelynek végrehajtása folyamatban van. A jog, a közigazgatás, a gazdaság terén a szigorúbb szabályozás megteremtésén túl most már a megelőzésre is hangsúly kerülhet. A korrupció három területét – a politikai, a társadalmi és a gazdasági korrupciót – együtt kell kezelni, mivel ezek hatással vannak egymásra, együttesen érvényesülnek. Az intézkedéssorozat kiemelten fontos elemei a következők:
2011. november 18-án korrupcióellenes közös nyilatkozatot írt alá Navracsics Tibor közigazgatási és igazságügyi miniszter Domokos Lászlóval, az Állami Számvevőszék elnökével, Baka Andrással, a Legfelsőbb Bíróság elnökével és Polt Péter legfőbb ügyésszel, a korrupció elleni összehangolt, hatékony állami fellépésről. 2012. március 28-án pedig a Kormány elfogadta a közigazgatási korrupció-megelőzési programot, melynek fő célja, hogy az állam korrupcióval szembeni ellenálló képessége erősödjön, hogy korrupció jelenségét felismerő, azt elítélő és elhárító közszféra jöjjön létre. Továbbá egy olyan társadalmi összefogást is életre hív, amely elősegíti etikai értékeink gyakorlatban való megszilárdítását. A program előremutató, hiszen nemcsak a büntetőjogi eszközök alkalmazását hangsúlyozza, hanem fontos szerepet szán a korrupció megelőzésének, az integritás erősítésének is; illetve szorosan illeszkedik a Magyary Zoltán Közigazgatás-fejlesztési Program keretei közé is. A Kormány felhívta a korrupció elleni küzdelemért különös felelősséget viselő kormányzati szervezeteket, illetve a független állami szervezeteket, hogy korrupció-megelőzési tevékenységükről és együttműködésükről évente adjanak általános összefoglaló tájékoztatást, mely alapján a KIM jelentést készített a Kormány számára.
Az összehangolt etikai szabályozás elősegítése érdekében Zöld Könyv készült az állami szerveknél érvényesítendő etikai követelményekről, amelyet a KIM társadalmi egyeztetésre is bocsátott. Különféle képzési formák segítségével már folyamatban van a kormánytisztviselők felkészítése a Hivatásetikai Kódex alkalmazására. A Nemzeti Közszolgálati Egyetem (NKE) szervezésében 2013 júliusában befejeződött az első, több mint 2000 fő érintő hivatásetikai képzési hullám is, valamint elkészült az az e-learning tananyag is, amelyből ezidáig több ezer kormánytisztviselő sajátíthatta el az új etikai követelmények elméleti és gyakorlati tudnivalóit. A korrupció elleni értékek megjelennek továbbá a 2013 őszén életbe lépett új Nemzeti Alaptantervben is; a NKE pedig 2013. február 22-én integritás tanácsadó szakirányú továbbképzés indított, mely nemzetközi jelentőségű képzési fejlesztés, hiszen példaértékűvé teszi hazánk korrupcióellenes intézkedéseit. Alapos szakmai előkészítést követően megkezdődött a közigazgatás legnagyobb továbbképzési programja, amely 720 vezetőt és összesen 8550 munkatársak céloz meg. A fővárosban és a megyeszékhelyeken szervezett tréningeken 2013. november 1-ig összesen több mint 3500 munkatárs vett részt. A kifejlesztett integritás oktatási módszertant a KIM a NKE-vel együttműködésben szervezett, „Teaching Integrity for Public Officials” című, 2013. december 10. és 13. között megrendezésre kerülő angol nyelvű nemzetközi konferencián mutatja be, ahol nemzetközi, többek között OECD szakértők is részt vesznek.
Jelentős lépések történtek az államigazgatási szervek integritásának erősítése érdekében is: az Állami Számvevőszék Integritás Felmérésben 2013-ben – részben a felkérés mellé csatolt, Navracsics Tibor közigazgatási és igazságügyi miniszter által aláírt támogató levélnek is köszönhetően – közel 40%-kal több költségvetési szerv vett részt, mint 2012-ben. Annak érdekében, hogy átláthatóvá és a piac számára is hozzáférhetővé váljon a nyilvántartott közadatok rendszere, a KIM 80 millió forintos európai uniós forrásból az adatok, információk szolgáltatásával kapcsolatos jogszabály-felülvizsgálati programot indított, amely 2013 folyamán valósult meg. A korrupciómegelőzési projekttel kapcsolatos információk és szakmai anyagok közzétételére 2013. március 1-től új honlap is indult.
A közigazgatási és igazságügyi miniszter a Kormány kérésének megfelelően felülvizsgálata a bejelentővédelmi szabályozást is, az új törvényi rendelkezés előkészítése 2013. júniusában lezárult. A törvényjavaslat a korrupció visszaszorítása érdekében a köz- és magánszférára egyaránt tartalmaz bejelentővédelmi intézkedéseket. A KIM széleskörű egyeztetés mellett és nemzetközi példák alapján dolgozta ki a számos egyéb jogszabályt is módosító törvényjavaslatot, melyet az Országgyűlés október 17-én fogadott el. A magánszférában a törvényjavaslat bevezeti a bejelentővédelmi ügyvéd intézményét. A Kormány jelentős lépéseket tett továbbá az igazságszolgáltatás felgyorsítása érdekében is, hogy a bűncselekményt elkövetők ne maradhassanak éveken át büntetlenül. A bíróságok működésének javítása érdekében a Kormány az Országgyűlés elé terjesztette a bírósági eljárások gyorsítását célzó, úgynevezett „gyorsító csomagot”, ami 2011. március 1-jén lépett hatályba. Az ügyészség és a bíróságok hatékonyabb, átláthatóbb és ésszerűbb működését garantálja az Országgyűlés által 2011-ben elfogadott igazságszolgáltatási reform is, amelynek egyik fő törekvése, hogy minden ügyben legfeljebb két éven belül jogerős ítélet szülessen. Az igazságszolgáltatási reform keretében alkotott alapvető új kódexekben, mint az új Polgári Törvénykönyvben és az új Büntető Törvénykönyvben is visszaköszönnek a közigazgatás fejlesztésében is kiemelt értékek: a korrupció elleni harc és az állami vagyonnal való felelős gazdálkodás elvárása.
A kormányalakulást követően megkezdődött a korábbi hatalmi elit elszámoltatása, a nemzeti vagyonnal való felelőtlen bánásmód felderítése. A Kormány elszámoltatási és korrupcióellenes kormányzati feladatokért felelős kormánybiztost nevezett ki, aki az állami cégeknél történt korábbi visszaéléseket és az állami földek jogellenes elherdálását vizsgálta. A kormánybiztos, valamint a Kormányzati Ellenőrzési Hivatal (KEHI) munkájának köszönhetően több ügyben kezdődött átfogó vizsgálat, született feljelentés és indult nyomozás. A Kormány által az Országgyűlés elé terjesztett egyik első törvény az állami vagyonnal való felelős gazdálkodás érdekében szükséges törvények módosításáról szóló törvénycsomag volt. Fontos továbbá, hogy az új Alaptörvény a magyar állam és az önkormányzatok tulajdonát nemzeti vagyonként határozza meg, 2011. december 23-án fogadta el az Országgyűlés a nemzeti vagyonról szóló sarkalatos törvényt, mely részletesen szabályozza ezt a területet. A Széll Kálmán Tervben vállaltaknak megfelelően 2012. január 1-jén új közbeszerzési törvény is életbe lépett, amely a visszaélések és a korrupció visszaszorítása érdekében bezárja azokat a kiskapukat, amelyeken keresztül az állam vagyona eddig elszivároghatott, tiszta és átlátható viszonyokat teremt.
Végül, de nem utolsósorban Magyarország a korrupció elleni küzdelemben szorosan együtt kíván működni a nemzetközi szervezetekkel is, kiemelten az ENSZ-szel és az OECD-vel. Magyarország 2010 szeptemberében alapító tagként csatlakozott a Nemzetközi Korrupcióellenes Akadémiához (IACA). Magyarország csatlakozott továbbá az Amerikai Egyesült Államok, az Egyesült Királyság, Norvégia és további öt állam által 2011. szeptember 20-án aláírt, Nyílt Kormányzati Együttműködés (Open Government Partnership) kezdeményezéshez, melynek keretében a Kormány 2013 februárjában akciótervben rögzítette hazánk vállalásait. A Magyarország Kormánya és az OECD közötti közigazgatás-fejlesztési keretmegállapodás alapján elkészült a magyar antikorrupciós erőfeszítéseket értékelő jelentés is, mely jó gyakorlatként nevesíti a korrupciós kockázatelemzéseket és az integritásirányítási rendszer bevezetését, továbbá az integritás témájú képzéseket, ugyanakkor felhívja a figyelmet a korrupció visszaszorítása és az integritás erősítése érdekében szükséges további lépésekre, így a jogalkotási folyamat kockázataira, a módszertani fejlesztés szükségességére, valamint az etikai kódexek gyakorlatba való átültetésével kapcsolatos feladatokra.
Az Állami Számvevőszék (ÁSZ) kiemelten kezeli és küldtetésének tekinti a korrupció elleni fellépést. Mindez illeszkedik az ÁSZ stratégiájához, amelyben hangsúlyos feladatként jelenik meg az integritás alapú, átlátható és elszámoltatható közpénzfelhasználás megteremtése, továbbá az ÁSZ szerepvállalása a korrupció és csalás elleni küzdelemben.
Átlátható közpénzügyi rendszer nélkül, egyetlen állam sem lehet hatékony. A holland példa alapján kidolgozott, 2013-ban már harmadik alkalommal elvégzett Integritás felmérésünk a magyarországi közintézmények korrupciós kockázatait méri. A 2017-ig tartó felméréssorozat eredményeként évről-évre egyre jobban láthatóvá válnak a közszféra korrupciós kockázatai, átláthatóbbá válik a hazai igazgatási rendszer. Egyfajta „magyar modell”, hogy a felmérésünket az egész magyar közszférára kiterjesztettük.
2013-ban minden korábbinál több, 1501 intézmény töltötte ki és küldte vissza a kérdőívet, ezek között vannak a korrupció elleni küzdelemben együttműködő állami intézmények is. A felmérésben résztvevő intézmények számának nagymértékű (a 2012. évhez képest 46,1%-os) növekedése jelzi, hogy a közszféra szervezeteiben egyre inkább tudatosul, hogy az őket fenyegető korrupciós kockázatok azonosítása és kezelése nélkül nem képesek eredményesen ellátni feladataikat, illetve megvalósítani céljaikat. A felmérés eredményeiről szóló összefoglaló tanulmányt az ÁSZ 2013. november 28-án nyilvánosságra hozta és a honlapján elérhetővé tette.
Az idei felmérésben új elemként jelent meg, hogy az ÁSZ az adatfelvételre felkért szervezetek számára együttműködési ajánlatot tett, melynek elfogadásával az adott intézmény tagja lett az Integritást Támogatók Körének. Az adatszolgáltató intézmények 93 százaléka vállalta, hogy a következő évek során is részt vesz a felmérésben, ezáltal sokkal inkább összehasonlíthatóvá válnak az évenkénti felmérések. Az együttműködés keretében a válaszadó szervezetek felhasználói jogosultságot kaptak az ÁSZ Integritás portálon újonnan létrehozott Fórumhoz, amely lehetőséget biztosít a tagoknak észrevételeik, tapasztalataik megosztására, megvitatására, az integritás alapú kultúra terjesztésére.
Az Állami Számvevőszéknél a módszertani megújulás részeként az ellenőrzési témák és helyszínek kiválasztása kockázatelemzésen alapul, amelynek során a pénzügyi helyzetből adódó kockázatok mellett az integritási felmérés eredményeinek figyelembe vételére is sor kerül. Mind központi, mind önkormányzati szinten nagy hangsúlyt fektetünk a belső kontrollok szabályozottságának és működésének ellenőrzésére. Megfelelően kiépített és működtetett belső kontrollrendszerrel ugyanis jelentősen csökkenthetők a korrupciós kockázatok, nélküle azonban nem valósítható meg a közpénzek, a közvagyon szabályszerű, gazdaságos, hatékony és eredményes felhasználása.
Az integritás alapú közigazgatási kultúra megszilárdítását az ÁSZ szakmai-tudományos kapcsolatrendszerén keresztül is támogatta. A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériummal létrejött együttműködés keretében egyedülálló, 20 szakmai eseményt magában foglaló országos előadássorozatra kerül sor a helyi önkormányzatok integritásának erősítése érdekében. Az ÁSZ a Nemzeti Közszolgálati Egyetemmel való együttműködés keretében az idei évtől fővédnökként és szakmai támogatóként közreműködik az integritás tanácsadók képzésében. Az ÁSZ nemzetközi szinten is aktív szerepet vállal az integritás témakörét érintő konferenciákon, folyamatosan megosztja tapasztalatait. Ennek egyik pilléreként az ÁSZ szakmai támogatást kíván nyújtani a Legfőbb Ellenőrző Intézmények Nemzetközi Szervezete (INTOSAI) tagjai számára egy Magyarországon megrendezendő szemináriumsorozaton keresztül. A tervek szerint az első szeminárium 2014. március 3-7. között kerül megrendezésre, amelynek témája az ÁSZ Integritás Projektje.
Az Állami Számvevőszék az erőforrások optimális felhasználása érdekében támogatja a projektszerű munkavégzést, elősegíti az ellenőrök kreatív együttműködését a minőségi eredmény elérése érdekében. Az esetleges befolyásolás, elfogultság elkerülése érdekében az ellenőrzést végző személyek rotációjának követelményét az SZMSZ és a belső szabályzatok is tartalmazzák. Az összeférhetetlenségre vonatkozó szabályok az ÁSZ honlapján 2012 decemberében közétett, az Állami Számvevőszék függetlenségének garanciális elemei című dokumentumba is beépültek. Az évek óta érvényben lévő ÁSZ Ellenőrzési Kézikönyv tartalmazza az ÁSZ alkalmazottainak magatartási szabályait. Ehhez kapcsolódva, a nemzetközi sztenderdek megújításával összhangban, 2012 decemberében elfogadásra került „Az Állami Számvevőszék Etikai Alapelvei” című dokumentum.
A Kúria számára kiemelkedő fontosságú az állami szervekbe vetett bizalom fenntartása, éppen ezért nem csak a szorosan vett korrupciós bűncselekmények ellen kell küzdeni, hanem minden olyan jelenséget ki kell zárni, amely az adott állami szerv feladatainak jogszerű és etikus ellátását veszélyeztetheti. A Kúria kiemelt alkotmányos pozíciójából adódóan az állampolgárok által a Kúria működéséről alkotott kép a bírói hatalmi ág egészének megítélésére hatással van, az integritás erősítése ezért egyike a legfőbb bírósági szerv stratégiai célkitűzéseinek.
A Kúria működésére vonatkozó jogszabályok betartása és betartatása, a közpénzek ésszerű felhasználása az igazságszolgáltatásba vetett bizalom megőrzésének szükséges, de nem elégséges feltételei. A XXI. században Magyarországon is fokozódik a világos, érthető bírói ítéletek iránti társadalmi igény: az állampolgárok gyakran a bírói hatalomtól várják a társadalmi jelentőségű konfliktusok megoldását.
A Kúria 2013-ban középtávú intézményi stratégiát alkotott, amely általános célként az átlátható és eredményes működést jelölte meg. A Kúria emellett folyamatosan szabályozza az integritás szempontjából különösen érzékeny területeket: a 2013. évben gazdasági ügyrend készült, több gazdálkodást érintő szabályzat is megújult, új informatikai biztonsági szabályzat született. Az integritás megvalósulásának nyomon követése érdekében a 2013. évben a Kúria kiemelt figyelmet fordított a belső ellenőrzés működésének áttekintésére; megkezdődött a Belső Kontroll Kézikönyv összeállítása. A Kúria 2013-ban is – immár harmadik alkalommal – részt vett az ÁSZ Integritás Projekt keretében végzett korrupcióellenes felmérésben.
A stratégiai tervezés, a modern szervezetfejlesztési módszerek, a szabályzatalkotás, az ellenőrzési folyamatok kidolgozása nem vezethetnek eredményre, ha közben megfeledkezünk a szervezetet működtető ember kvalitásairól, erkölcsi értékrendjéről. A Kúria ezért figyelemmel kíséri a készülő új bírói etikai kódex tervezetének előkészítését. Világos, számon kérhető magatartási szabályok megalkotása a cél, amelyek biztosítják az ítélkező bíró politikai semlegességét és tisztességes, pártatlan eljárását, ugyanakkor nem fogalmaznak meg túlzó vagy anakronisztikus elvárásokat.
A Legfőbb Ügyészség vezetése 2010. év végén egyértelmű célkitűzésként fogalmazta meg, hogy az ügyészség aktívabb szerepet kíván játszani a korrupció elleni harcban. Ezen cél elérése érdekében, 2011. év áprilisában a sokszor szerteágazó, nagy tárgyi súlyú korrupciós ügyek nyomozására egy 15 fős – sokoldalúan képzett ügyészekből álló – osztály, a Korrupció Elleni Ügyek Osztálya alakult a Központi Nyomozó Főügyészségen.
A korrupció elleni küzdelemhez kapcsolódó szervezeti átalakítás második üteme 2012. január elején valósult meg, a katonai ügyészség ügyészi szervezetbe történt integrációjával. Ennek következtében a korábbi területi katonai ügyészségek a Központi Nyomozó Főügyészség regionális osztályaiként működnek. A regionális osztályok – a meglévő belső tartalékaik felhasználásával, a katonai eljárásra tartozó ügyek nyomozása mellett – a közélet tisztasága elleni nyomozásokban is aktívan részt vesznek, ezzel is támogatva a központi szervezeti egység korrupció elleni tevékenységét.
A Központi Nyomozó Főügyészség Korrupció Elleni Ügyek Osztálya a megalakulása óta eltelt két és fél évben 417 üggyel foglalkozott. Ezek közül 87 ügyben nyomozást rendelt el, melynek során 222 gyanúsítottat hallgatott ki. 13 ügyben emeltek vádat, összesen 107 vádlottal szemben.
A nyomozott ügyek között több olyan nagy tárgyi súlyú, bonyolult ügy is van, melyben külön nyomozó csoport dolgozik. 2013. évben több nyomozócsoportban 10 odavezényelt rendőr és 4 pénzügyőr segítette a főügyészség korrupció elleni harcát. A nyomozó ügyészek és a tapasztalt rendőrök, illetve pénzügyőrök részvételével létrehozott nyomozócsoportok rendkívül hatékonynak bizonyultak, mivel a különböző előképzettségű, eltérő nyomozási taktikával és metodikával gondolkodó emberek közös munkája jelentős hozzáadott értéket képvisel.
Eddig több ügyben – például az úgynevezett „bunda-ügyben”, vagy az egyes rendőri vezetőket is érintő korrupciós bűncselekmény-sorozat feltárása során – sikerült átütő eredményt elérni, illetve több olyan eljárási cselekmény, nyomozati lépés történt, amely egyedi vagy újszerű megoldásokat tartalmazott. A korrupció elleni küzdelmet továbbra is kiemelt prioritásként kezeli a Legfőbb Ügyészség vezetése. Ezen cél megvalósítását 2013. évben – a sokoldalúan képzett szakembergárda mellett – a Központi Nyomozó Főügyészség addigi elhelyezési gondjait megoldó beruházás is segítette.
A Központi Nyomozó Főügyészség 2013 októberében átadott új budapesti székházában az ügyészek munkáját korszerű eszközökkel felszerelt bűnügyi technikai labor, magasan képzett informatikus szaktanácsadók segítik. Az elmúlt 3 évben jelentős informatikai fejlesztés történt, melynek során a legmodernebb, elektronikus hitelesítést adó, nagy teljesítményű másoló- és elemző rendszereket szerezett be az ügyészség, amely eszközpark a korrupciós jellegű bűncselekmények felderítéséhez és bizonyításához is jelentősen hozzájárul.
Az Országos Bírósági Hivatal (OBH) elnökének kiemelt stratégiai célja a bírósági szervezet integritása, az ítélkezési és igazgatási munka átláthatósága, utóbbi kiszámíthatósága és ellenőrzöttsége. Az OBH olyan módszerek kialakítására törekszik, amelyek révén a bíróságok ítélkezése és igazgatása – az adatvédelmi és biztonsági követelmények megtartása mellett – mind szélesebb körben ismertebb és elfogadottabb legyen.
Bár a hazai és nemzetközi jelentések alapján is alacsony a bírósági szervezeten belüli korrupciós kockázat, a bíróságok törvényes, átlátható és tisztességes működésének fenntartása komoly feladat.
A Magyar Bírói Egyesület 2004-ben fogadott el egy Etikai Kódexet, amelynek megtartását az egyesület által kilakított testületek bejelentés alapján vizsgálták. Ugyanakkor a Birák jogállására vonatkozó törvény fegyelmi vétségként is nevesíti azt az esetet, ha a bíró életmódjával, magatartásával a bírói hivatás tekintélyét sérti vagy veszélyezteti.
Az OBH Elnöke által alapított Bírósági Integritási Munkacsoport 2013. évi feladatainak egyike volt az új Etikai Kódex tervezetének elkészítése. Ehhez kapcsolódóan a parlament előtt van az a törvénymódosítási javaslat, miszerint az Etikai Kodex elfogadására az Orszagos Bírói Tanács kap felhatalmazást. Igy az Etikai Kódex a szolgálati bíróság előtt folyó eljárásokban is alkalmazhatóvá válik.
Az Etikai Kodex tervezete elkészült, azt a bírói kar már véleményezte, de annak végleges megszövegezése, elfogadása még további egyeztetéseket tesz szükségessé. A Magyar Bírói Egyesületnek e tekintetben továbbra is meghatározó szerepe lehet. Nem csupán a konkrét, helyes vagy kifogásolható magatartásokhoz kell ugyanis előrelátható szabályokat meghatározni, hanem olyan véleményformáló testületre is szükség van, amihez kétség esetén fordulhat egy bíró, bírósági vezető.
Az Etikai Kódex megalkotásának a célja, hogy a magyar bírósági szervezet iránti közbizalmat erősítse. A szervezeti és személyi integritás erősítése érdekében szükséges meghatározni a bírák által követendő erkölcsi normákat. Az Etikai Kódex a bírói esküvel megerősített értékek mentén iránymutatásként fogalmazza meg a bírói hivatás etikai követelményeit. Támogatást nyújt a kockázatokat rejtő magatartások felismerésében, és védelmezi a hivatásukhoz méltó magatartást tanúsítókat.
Az új Etikai Kódex azokkal az alapvető értékekkel foglalkozik, amelyeket a bíró hivatali és magánéleti viselkedésében követendőnek tart: ilyen a függetlenség, az összeférhetetlenség, a méltóság, a gondosság, a tisztesség, valamint a tisztelet és az együttműködés. Nevesítve vannak benne azonban azon jelenségek is, amelyek az elmúlt években előtérbe kerültek, mint például az internetes felületeken való megjelenés etikai vonatkozású kérdési.
Az Etikai Kódex külön fejezetet szentel a vezető beosztású bírákkal szembeni elvárásoknak, előírásai irányadóak a nyugállományba vonult és más hivatást nem gyakorló bírák tekintetében is, így biztosítva azt, hogy a megkülönböztetésektől mentes és következetes igazgatási tevékenységen keresztül az átláthatóság, valamint a számonkérhetőség a bíróság egészének a működésében biztosítva legyen. Megosztás
Lezárult az állami vagyon utóellenőrzése - Az Állami Számvevőszék megállapításai (2017.06.20.)
Fehéredik a magyar gazdaság - Az Állami Számvevőszék elnökének előadása (2017.06.16.)
Lezárult az MSZP ellenőrzése - Az Állami Számvevőszék megállapításai (2017.06.15.)
Elfogadta az Országgyűlés az ÁSZ 2016-os beszámolóját - További módszertani fejlesztések várhatók az Állami Számvevőszék munkájában (2017.06.14.)
Befejeződött két pártalapítvány ellenőrzése - Az Állami Számvevőszék megállapításai (2017.06.13.)
Fókuszban a bíróság - Fotópályázat amatőr fotósok részére (2017.06.23.)

matches: Kúria Kúria Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság


text:
„Szomszédjogi generálklauzula” (Ptk. 5:23. §): változatlan koncepció, változó kihívások – I. - Szakma - Jogászvilág
„Szomszédjogi generálklauzula” (Ptk. 5:23. §): változatlan koncepció, változó kihívások – I.
2016. 11. 17. 7:30
Cimkék: régi Ptk., új Ptk., szomszédjogi generálklauzula, bírói gyakorlat, Polgári Jog folyóirat, Fuglinszky Réka
Kétrészes írásunkban a tulajdonjog egyik magánjogi korlátját, a szomszédjogi generálklauzulát változatlan formában fenntartó Ptk. 5:23. §-t vizsgáljuk. E változatlan koncepcióval a jogszabályhely kapcsán kialakult, több jogtételt kidolgozó gazdag bírói gyakorlat és a jogi, gazdasági környezet változásai állíthatóak szembe.
A szerző, Fuglinszky Réka[1] tanulmányában végső soron arra keresi a választ a jogtörténet, a jogösszehasonlítás módszerével, a magyar rekodifikáció köztes eredményeinek elemzésével, hogy a generálklauzulaszerű megfogalmazás mennyire bizonyul időtállónak. A tanulmány rámutat arra, hogy a közérdekű tevékenységgel okozott szükségtelen zavarás tekintetében valós szabályozási igény áll fenn.
1. Változatlan koncepció
[1] A dologi jog egyik klasszikus magánjogi intézménye a jogi köznyelvben szomszédjogi generálklauzulaként vagy általános szomszédjogi szabályként ismert, a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (Ptk.) 5:23. §-a, mely szerint a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen a szomszédokat szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné, a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (1959-es Ptk.) 100. §-át egyetlen apró változtatással vette át. A bírónak tehát továbbra is azt kell vizsgálnia, hogy szükségtelen-e a zavarás. Amennyiben a zavarás nem éri el a szükségtelen mértéket, a zavarás elszenvedőjét tűrési kötelezettség terheli, ellenkező esetben úgynevezett elhárítási igény (birtokvédelem, Ptk. 5:21. §, 5:5. §) illeti meg, illetve károsodás veszélye esetén az eset körülményeihez képest a Ptk. 6:523. §-ban foglalt lehetőségek (a veszélyeztető magatartástól való eltiltás, a kár megelőzéséhez szükséges intézkedések megtételére kötelezés, illetve biztosíték adására való kötelezés) közül választhat, végső soron pedig, ha kár éri, akkor a deliktuális felelősség szabályai szerint (Ptk. 6:519. §) annak megtérítését követelheti.
[2] A szomszédjogi generálklauzula kapcsán két jelenség figyelhető meg: egyrészről a polgári törvénykönyveken átívelő változatlan szabályozási koncepció; másrészről a jogi-gazdasági környezetben bekövetkezett és a szomszédjogi esetek elbírálására is hatást gyakorló változások. Kérdéses, hogy e két jelenség között van-e kapcsolat: a változó kihívásokból következtethetünk-e arra, hogy a koncepciót ki kellene igazítani, vagy a változatlan koncepcióból következik, hogy a generálklauzulaszerű megfogalmazás képes e változásokra is időtálló válaszokat adni? Tanulmányunkban először a jogi-gazdasági környezetben végbement változásokat vesszük sorra (2. pont), majd számba vesszük az általános szomszédjogi szabály egészének vagy részletkérdéseinek vonatkozásában szabályozási modellként szóba jöhető megoldásokat tartalmazó forrásokat (3. pont), végül megvizsgáljuk, hogy a Ptk. 5:23. §-ával összefüggésben fennáll-e tényleges szabályozási szükséglet, és ha igen, az mennyiben érinti a generálklauzulaszerű megfogalmazást (4. pont).
2. Komoly bírói gyakorlat és változó kihívások
[3] A változatlan szabályozási koncepció mellett megfigyelhető változó kihívások a klasszikus magántulajdon megerősödéséhez („a javak hasznosítása nem központosított tulajdoni struktúrán, hanem polarizált szerkezeten alapszik”[2]), azaz a rendszerváltás időszakához köthetőek. Ezek a változások, kihívások különösen jól tetten érhetőek a szomszédjogi generálklauzula kapcsán, mivel a dolog használatának általános magánjogi korlátja az egyik leginkább esetorientált területe a dologi jognak. Az alábbiakban röviden bemutatjuk az 1959-es Ptk. 100. §-hoz kapcsolódó bírói gyakorlatot, amelyből számos vonatkozásban akár jogszabályi rangra emelhető tételek is levezethetőek (2.1.), majd a jogi-gazdasági környezet azon változásait tárgyaljuk, amelyek a leginkább hatással voltak az általános szomszédjogi szabályra, illetve kihívást jelentenek a Ptk. 5:23. §-ának alkalmazója számára (2.2-5.).
2.1. Kikristályosodott bírói gyakorlat
[4] Mivel a Ptk. 5:23. § (az 1959-es Ptk. 100. §) generálklauzula, azaz nyitott törvényi tényállás, ezért a bírói gyakorlat által kimunkált szomszédjogi tételeknek, különösen a helyben szokásosságnak, a jogági jogellenesség függetlenségének, valamint a később építtető felelősségének, nagy gyakorlati jelentősége van.
[5] A helyben szokásosság az általános szomszédjog szubtilis fogalmi magja; az alatt az ingatlan használatának olyan módjait értjük, amelyek megegyeznek a referenciakörnyéken, azaz az összehasonlítás alapjául szolgáló település(rész)en fekvő ingatlanokon rendszeresen folytatott tevékenységgel[3]. A bírói gyakorlatban a 80-as években jelent meg először ez a szempont[4]. Ekkor még a bíróságok egyrészt nem használták magát a „helyben szokásos használat” kifejezést, másrészt a megközelítés inkább a később beköltöző fél részéről eltűrendő zavarással összefüggésben merült fel („amikor felperes ezt az ingatlant választotta, tudomást szerezhetett arról is, hogy az ingatlan olyan területen fekszik, ahol az államigazgatási hatóság engedélye alapján bizonyos állatok tartása megengedett”[5]). A 90-es évekből származó jogesetekben pedig már nemcsak azt vizsgálták a bíróságok, hogy helyben szokásos-e az alperesi tevékenység, hanem azt is, hogy van-e olyan műszaki megoldás, amellyel kiküszöbölhető a szükségtelen zavarás, és ha van, az milyen költséggel jár[6].
A később építtető felelősségének tétele kimondja, hogy ő akkor is felelős a szükségtelen zavarásért, ha építési engedély birtokában, az építési szabályokban foglaltak betartása mellett építkezik, mert a „már meglévő épület adottságaihoz kell igazodnia”. Ennek az alkalmazkodási kötelezettségnek azonban van egy korlátja, miszerint nem várható el, hogy az építkező tulajdonos a szomszéd érdekét a saját tulajdonosi érdeke elé helyezze
[6] A jogági jogellenesség függetlenségének tétele szerint a más jogágba tartozó előírások, például építésügyi, környezetvédelmi, közigazgatási előírások, továbbá hatósági határozatokban, engedélyekben foglaltak betartása a szomszédjogi zavarás megállapíthatóságát nem zárja ki, vagyis ami az egyik jogág szerint jogszerű magatartás, az egy másik jogág szerint – jelen esetben polgári jogi szempontból – jogellenes magatartásnak minősülhet[7].
[7] Végül a később építtető felelősségének tétele kimondja, hogy a később építtető akkor is felelős a szükségtelen zavarásért, ha építési engedély birtokában, az építési szabályokban foglaltak betartása mellett építkezik, mert a „már meglévő épület adottságaihoz kell igazodnia”[8]. Ilyenkor a bíróságok gyakorlatilag többletszempontokat vesznek figyelembe, például: a kilátásvédelmet (családi házas jellegű ingatlanok környékére sorház építése különleges kilátást nyújtó kiemelt területeken – pl: budai hegyek, Mecsek lejtője[9]; Duna-parti családi ház bővítése[10]), többlet-árnyékhatást (kizárólag díszítési célt szolgáló torony építése[11]; benapozottságot csökkentő gyümölcstermesztést korlátozó melléképület emelése[12]) vagy az intimitásvesztést (rálátás alperesi lakóépület lakásaiból felperes családi házára, kertjére[13]). Ennek az alkalmazkodási kötelezettségnek azonban van egy korlátja, mert az „nem terjedhet ki arra is, hogy a korábban építtető által okozott hátrányok és kialakított helyzet minden következményét magára vállalja a később építtető”[14]. Általánosabb érvényű megfogalmazásban: az nem várható el, hogy az építkező tulajdonos a szomszéd érdekét a saját tulajdonosi érdeke elé helyezze[15].
[8] Ehelyütt ezeket a birtokvédelmi eljárásban jegyzők, szomszédjogi jogviták tárgyalásakor bírók által is alkalmazott elveket nem fejtjük ki részletesen. Ellenben, mivel mind több közzétett bírósági határozatban találkozhatunk a magánérdek-közérdek kollíziójával, behatóbban foglalkozunk ehelyütt a szomszédjogi érdekösszemérésekben megjelenő közérdek fogalmával. Tesszük mindezt arra való tekintettel, mert míg a helyben szokásosság, a jogági jogellenesség függetlensége, vagy a később építtető felelőssége tételének kidolgozása lineáris folyamat volt, addig szomszédjogi kontextusban a közérdek megítélése több problémával is szembesítette a bíróságokat. Már a 60-as években közzétett esetekben megjelent ugyanis egyfajta népgazdasági érdekre[16], illetve közérdekre[17] hivatkozás, de érdekes módon ekkor még erre nem az alperesek, hanem a bíróságok hivatkoztak az ítéletek indokolásában; azt hétköznapi és kevésbé jogi értelemben használták (víztározó olcsóbb kivitelezése, illetve lakóépület felhúzása); és mindig olyan összefüggésben említették, hogy a közérdek igazolja ugyan az alperes cselekvőségét (és az ezzel járó kilátáselvonást), de ettől még kártérítési jogi felelőssége fennáll.
[9] A számunkra inkább releváns 1990 utáni esetek alapján ugyan elmondható, hogy a közérdek fogalma sokat változott, annak megítélése azonban általában, valamint konkrétan a szomszédjogi érdekkollíziók esetén továbbra is egy összetett probléma. A jogirodalom egységes a tekintetben, hogy a közérdek fogalma csak körülírható, de nem meghatározható[18], vita dúl – többek között – arról ugyanakkor, hogy a rendes bíróságok a közérdeket mennyiben vizsgálhatják[19]. Ezen elméleti vita eldöntése jelen írásunknak nem feladata, a szomszédjogi esetek elemezéséből annyi azonban megállapítható, hogy a restriktív fogalomhasználat követelményének a magyar bíróságok eleget tesznek. A közérdek fogalmát a nagyszámú, mobiltelefon-átjátszótornyokkal (bázisállomásokkal)[20] kapcsolatos eseteken túlmenően útépítéssel és -fenntartással[21], transzferállomás felállításával[22], szennyvízátemelő működtetésével[23] ,tűzoltóság létesítésével és üzemeltetésével[24], rendőrkapitányság működtetésével[25], valamint áruház működtetésével[26], temető bővítésével[27], villamos pálya felújításával[28] kapcsolatban vizsgálták a bíróságok.
[10] A közérdekre, közcélúságra való hivatkozás körében az első problémát – részben a fogalom meghatározhatatlansága folytán – a közérdek és a kvalifikált magánérdek elhatárolása jelenti. Kvalifikált vagy minősített magánérdek alatt azt a közérdeknek nem minősülő érdeket értjük, amely egy ipari, kereskedelmi, termelői, szolgáltatói tevékenységet gyakorló tulajdonos, üzemeltető komplexebb gazdasági érdekeként írható le. Jó példa mind a kvalifikált magánérdek mibenlétére, mind a közérdek és kvalifikált magánérdek közötti határ bizonytalanságára az az áruház építéséhez kötődő szomszédjogi eset, ahol az alperes a II. fokú eljárásban úgy érvelt, hogy a „város vonzáskörzetébe tartozó települések lakosainak érdekeit, vagyis a közérdeket szolgálta az, hogy az alperesi ingatlanon élelmiszer-áruház épüljön”[29]. A bíróság álláspontunk szerint helyesen úgy látta, hogy itt valójában „az alperesnek az áruház megépítéséhez és üzemeltetéséhez fűződő gazdasági, nyereségorientált érdeke áll szemben a felperesnek az ingatlana zavartalan használatához fűződő érdekével, s így az alperes felróhatóságát nem menti, hogy üzleti érdekeit csak a másoknak való károkozással tudja megvalósítani”[30]. Ez esetben tehát kvalifikált magánérdek áll szemben a magánérdekkel. Más a helyzet a mobilátjátszó-tornyokkal, valamint az útépítéssel és fenntartással vagy a tűzoltóság létesítésével kapcsolatos esetekben: itt a közérdekre hivatkozást a természetes jogérzék alapján helytállónak ismerjük el, leginkább azért, mert előbbi két esetben az elektronikus hírközlési szolgáltatást, és a közlekedési infrastruktúra fejlesztését a kisajátítás körében jogszabály [a kisajátításról szóló 2007. évi CXXIII. törvény 2. § i) és e) pont] kifejezetten közérdekű célként nevesíti, utóbbi esetben pedig a tűzoltóság a tűz oltása és a műszaki mentés érdekében kap az alkotmányos jogok korlátozására is felhatalmazást (ld.: a tűz elleni védekezésről, a műszaki mentésről és a tűzoltóságról szóló 1996. évi XXXI. törvény 3. §).
A bíróságok által is érzékelt alapvető feszültség a mobilátjátszó-tornyok miatt indult szomszédjogi perekben végső soron nem a közérdek és a magánérdek között, hanem a közérdekű cél és az üzleti alapon való megvalósítás között húzódik
[11] Ha a jogvitában arra a következtetésre jutunk, hogy az adott érdek közérdek, további problémát jelent, hogy a jogalkalmazó hogyan ítélje meg a szükségtelen zavarás kapcsán az alperes oldalán felmerülő közérdekűséget. Ha a bíró e körben csak a jogfejlesztő értelmezésre támaszkodhat, akkor álláspontunk szerint jó kiindulópont a feladat és annak megvalósításának elhatárolása. Így például mobilátjátszó-tornyok esetében el kell határolni az országos lefedettséget, mint közérdekű célt, annak megvalósításától, vagyis attól, hogy a bázisállomást létesítő és működtető perbeli fél tevékenységét piaci, üzleti alapon, nyereségorientált módon, versenyhelyzetben fejti ki[31], mely utóbbi ezért még nem feltétlenül tartozik a közérdek fogalmi körébe. A bíróságok által is érzékelt alapvető feszültség ezekben a szomszédjogi perekben végső soron nem a közérdek és a magánérdek között, hanem a közérdekű cél és az üzleti alapon való megvalósítás között feszül. A „szabályok lehetővé teszik a közszolgáltatás céljait szolgáló vagyonnak a köztulajdon köréből való kiemelését és a magánjogi tulajdon körébe sorolását, de az alkotmányból folyó kötelezettség ebben az esetben is a közszolgáltatás nyújtása folyamatosságnak biztosítása”[32], és ez a követelmény szinte szükségszerűen együtt jár a közérdekűség kiterjesztésével. Így már nemcsak a cél, a feladat lesz közérdekű, hanem az egyébként üzleti alapon való megvalósítás is, amelynek során nem vagy kevésbé vesznek figyelembe más (jogilag védett és nem védett) érdekeket. A közérdekre való hivatkozás ezekben az esetekben ezért a még szükségtelennek tekintendő zavarás körének bővüléséhez, azaz a kompenzáció nélküli tűrési kötelezettség kiszélesedéséhez vezet. Ezzel szemben a cél és a megvalósítás tudatos elhatárolása megakadályozza a közérdek kiterjesztő értelmezését. A bíróságok az ítéletek tanúsága szerint a célt és a megvalósítást elválasztják egymástól: a közérdekűség elismerése mellett több ízben deklarálták ugyan, hogy „a közérdekű építmények létesítésével bizonyos fokú zavarás sok esetben elkerülhetetlenül együtt jár”[33], de azt is rögzítették, hogy „a szomszédos lakóingatlanok zavarásának szükségességét a […] közcélúság és közérdek önmagában nem igazolja”[34], a közérdek nem zárja ki a jogellenességet[35]. A közérdekű cél és az üzleti alapon való megvalósítás szétválasztása történik meg a mobilátjátszó-tornyok zavaró hatásával összefüggésben hozott ítéletek indokolásában is, mely szerint „az alperesi pozícióban lévő telefontársaságok közszolgáltatási tevékenységüket piaci, üzleti alapon, nyereségorientált módon versenyhelyzetben fejtik ki és, […] az üzletszerű gazdasági tevékenység kockázatát a piaci szereplőknek maguknak kell viselniük, ideértve különösen tevékenységük költségvonzatát, amelyet nem háríthatnak át más, 3. személyekre, ill. amelyet maguk előre tudnak kalkulálni”[36].
[12] Végül az előbbi problémával is összefüggően aggályos, hogy a közérdekű tevékenységből eredő szükségtelen zavarás esetén milyen jogcímen ítélhető meg kompenzáció a tulajdonosnak. A bíróságok a mobiltelefon-átjátszótornyok zavaró hatására alapozott perekben például kezdettől elfogadták, hogy a mobilhálózatok tekintetében az országos lefedettség közérdek[37], de azt is, hogy e bázisállomások létesítése az ingatlanok forgalmiérték-csökkenését okozó szükségtelen zavarással jár együtt, amelyet azonban a szomszédok mégis tűrni kötelesek. Dogmatikai problémát jelentett ezért, hogy az 1959-es Ptk. 100. §-a nem tartalmazott rendelkezést a szükségtelen zavarás ellenére megállapítható tűrési kötelezettség esetére, mi több, ágazati kártalanítási szabályok sem léteztek. Konkrét jogszabályhely hiányában egyes bíróságok analógia útján akarták feloldani az érdekkollíziót és a szükségtelen zavarás ellenére fennálló tűrési kötelezettséget a közérdekű használat szabályának [1959-es Ptk. 108. § (1)-(2) bekezdés] analóg alkalmazása útján, kártalanítással akarták ellentételezni[38]. A Legfelsőbb Bíróság – álláspontunk szerint helyesen – ezt a gyakorlatot contra legemnek nyilvánította[39], ezzel a bíróságokat abba az irányba terelte, hogy a közérdekre hivatkozást érdemben vizsgálják és azt a kártérítés valamely tényálláseleménél értékeljék. Az alperesi oldalon álló, mobiltelefon-átjátszótornyot üzemeltetők arra törekedtek, hogy a bíróság elfogadja hivatkozásaikat, miszerint közérdekű tevékenységük[40], illetve a műszaki szükségszerűség kizárja a szükségtelen zavarást és így a jogellenességet[41], illetve a kárt azzal az indokolással, hogy a mobiltelefon-átjátszótornyok telepítése értéknövelő beruházásnak tekintendő[42]. A bíróságok azonban a kimentés körében vizsgálták a közérdekre való hivatkozást, elvetették azt, és olyan szűk körben tettek lehetővé a kimentést, hogy az alperes gyakorlatilag nem tudta volna megvalósítani a beruházást a nélkül, hogy valahol valakinek ne tartozott volna kártérítéssel az ingatlana értékcsökkenéséért, azaz eredményében már-már objektív felelősséget, helytállást teremtettek a fenti esetekben[43].
[13] Amellett, hogy a bíróságok egységes álláspontja szerint a „közérdek nem legalizálja a magánérdek sérelmét”[44], mind a mai napig rendezetlen és erősen kérdéses a közérdekű tevékenységre való hivatkozás megítélése, azaz, hogy a közérdekre való hivatkozást milyen tényálláselemhez kapcsolva bírálják el a bíróságok. A legnagyobb esetcsoportot alkotó mobilátjátszó-tornyok telepítése kapcsán ráadásul a jogalkotó több ízben is megkísérelte rendezni a hírközlésről szóló törvényben az általános szomszédjogi tényálláshoz való kapcsolatot (ld.: az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény 96. §-át, és annak módosításait) oly módon, hogy meghatározott feltételek teljesülésének esetére kimondta: az elektronikus hírközlési létesítmény elhelyezése és működtetése során bekövetkező zavarás nem minősül a Ptk.-ban meghatározott szükségtelen zavarásnak, így azt kompenzáció nélkül el kell tűrni. Ennek részletes bemutatása, különös tekintettel a vonatkozó alkotmánybírósági határozatok[45] megállapításaira, hosszú távú hatásának elemzésére egy másik írás tárgyát fogja képezni.
2.2. A tulajdonviszonyok tudatosodása és változása
[14] Az 1959-es Ptk. 100. §-a eredetileg egy személyi tulajdonra tervezett környezetben volt hivatva működni. 1989-től kezdve megfigyelhető egyfelől a klasszikus magántulajdon megerősödése és másfelől a tulajdon szabályainak árnyaltabbá válása. Ez utóbbi körben két tendenciát kell kiemelnünk: egyrészt a dologi jog-kötelmi jog határainak elmosódása keretében a szomszédjogi esetekben is fel-feltűnnek kötelmi jogi jogosultak dologi jogi pozícióban[46], másrészt a magánjog-közjog határai is sokkal kevésbé világosak, ahogy az új Polgári Törvénykönyv miniszteri indokolása fogalmaz e körben: „egyre erősebb a magánjogi szabályozás közjogi befolyásoltsága”[47].
Fuglinszky Réka teljes cikkét elolvashatja a Polgári Jog folyóirat 2016/11. számában.
[1] dr. Fuglinszky Réka LL.M. (Mainz) Fővárosi Törvényszék, bírósági fogalmazó.
[2] Menyhárd Attila: Dologi jog. ELTE Eötvös, Budapest, 2010, 32. o.
[3] Érdekes módon a bírói gyakorlat alapján azt nem lehet egyértelműen elhatárolni, hogy a zavaró vagy a zavarással érintett ingatlan vonatkozásában vizsgálandó-e ez a körülmény. Az alábbi esetekben a bíróságok a zavaró ingatlan vonatkozásában vizsgálták a helyben szokásosságot: BH1982. 9.; BH1989. 148.; BH1992. 100. Ezekben az esetekben a zavarással érintett ingatlan használata tekintetében vették figyelembe a helyben szokásosságot: BH2002. 358.; BDT2002. 671.; Csongrád Megyei Bíróság 2.Pf.20.752/2011/5.
[4] BH1980. 378., BH1982. 91., BH1985. 344., BH1989. 148.
[5] BH1982. 91.
[6] Pl.: BH1992. 100., ill. BH1992. 235.
[7] Építésügyi esetek: BH1965. 4401., BH1976. 103., BH1992. 235., BH1994. 245., BH1994. 661., FPK1995/14., BH1996. 22., Kúria Pfv.III.21.199/2008/6. Közigazgatási határértékek, engedélyek betartására való hivatkozást tartalmazó szomszédjogi esetek: BH1980. 378., BH1982. 91., BH1985. 344., BH1988. 32., EBH2001. 517., BDT2002. 671., BH2002. 179. Környezetvédelmi és egészségügyi határértékek betartására való hivatkozást tartalmazó esetek: Bács-Kiskun Megyei Bíróság 3.Pf.21.201/207/12.
[8] BH1998. 272., FPK1995/14.
[9] BH1998. 272.
[10] BH2000. 244.
[11] FPK1995/14.
[12] BH1996. 22.
[13] BH1998. 272.
[14] BH1994. 660.
[15] EH2011. 2397. (Legfelsőbb Bíróság Pfv. III.20.893/2010/6.)
[16] BH1965. 4652.
[17] BH1965. 4401.
[18] A közérdeket meghatározhatatlan, egyben eliminálandó fogalomként látja Sajó András, ld.: Sajó András: A közérdek-fogalom (Értelemadási kísérlet). In Van és legyen a jogban, Tanulmányok Peschka Vilmos 70. születésnapjára. KJK-MTA Jogtudományi Intézete, Budapest, 1999, 266. o. Földesi Tamás szerint a közérdek meghatározhatatlan, de társadalmi beágyazottsága folytán nem eliminálható, v.ö.: Földesi Tamás: Hasznos vagy káros fogalom a közérdek? In A statisztika és a közigazgatás elkötelezettje: ünnepi kötet a 60 éves Katona Tamás tiszteletére. ELTE ÁJK - KSH, H.n., 2008, 85. o. Fábián Ferenc a közérdek empirikus definiálásának bizonytalanságára hívja fel a figyelmet, ld.: Fábián Ferenc: A tulajdon alkotmányos korlátozhatóságáról. In Nótári Tamás (szerk.) Ünnepi tanulmányok Sárközy Tamás 70. születésnapjára. Lectum, Szeged, 2010, 76. o.
[19] Sajó András szerint a rendes bíróságoktól a közérdek tartalmi vizsgálata nem várható el, csak egy kritikai szellemű, megszorító fogalomhasználat. ld.: Sajó András: A közérdek-fogalom (Értelemadási kísérlet). In Van és legyen a jogban, Tanulmányok Peschka Vilmos 70. születésnapjára. KJK-MTA Jogtudományi Intézete, Budapest, 1999, 264-266. o. Fábián Ferenc is kritikus: A bírói felülvizsgálat, ha passzív, csak felülhitelesítést szolgál; ha aktív, akkor legfeljebb arra vállalkozik, hogy magát tolja az eddigi közérdek-letéteményesek helyébe anélkül, hogy közelebb kerülne a közérdekhez. Fábián Ferenc: A tulajdon alkotmányos korlátozhatóságáról. In Nótári Tamás (szerk.) Ünnepi tanulmányok Sárközy Tamás 70. születésnapjára. Lectum, Szeged, 2010, 78. o.
[20] A teljesség igénye nélkül: BDT2000. 274., BDT2000. 298., BDT2003. 785., BDT2003. 833., EBH2006. 1399., BDT2006. 1497., EBH2007. 1600., BDT2012. 2632., BDT2013. 2887., Pest Megyei Bíróság 12.P.24.135/2006/4., Pest Megyei Bíróság 12.P.24.489/2004/35., Hódmezővásárhelyi Városi Bíróság 4.P.20.906/2010/8., Nagykanizsai Városi Bíróság 1.P.20.496/2006/49., Pécsi Ítélőtábla Pf.II.20.407/2006/6., Zala Megyei Bíróság 5.P.21.085/2009/38., Pécsi Ítélőtábla Pf.III.20.251/2011/10., Pest Megyei Bíróság 21.P.25.745/2006/19., Veszprémi Városi Bíróság 14.P.21.368/2006/65.; Bács-Kiskun Megyei Bíróság 9.P.21.978/2010/26.; Fővárosi Ítélőtábla 17.Pf.21.083/2011/5.
[21] EBH2001. 408., Győri Ítélőtábla Pf.I.20.090/2006/35., Veszprém Megyei Bíróság 1.P.21.095/2005/138., Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság P.20.880/2004/37.; Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.203/2009/4.; Szegedi Ítélőtábla Pf.III.21.008/2013/6.
[22] Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.990/2008/4.
[23] Szekszárdi Törvényszék 17.P.20.976/2010/40.
[24] Fővárosi Ítélőtábla 5.Pf.20.501/2012/16.; ill. Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.241/2013/8.
[25] Pécsi Ítélőtábla Pf.III.20.476/2012/4.
[26] Debreceni Ítélőtábla Pf.II.20.123/2008/4.
[27] Bács-Kiskun Megyei Bíróság 2.Pf.21.862/2010/7. és Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.696/2011/4.
[28] Szegedi Ítélőtábla Gf.IV.30.174/2013/2.
[29] Debreceni Ítélőtábla Pf.II.20.123/2008/4.
[30] Debreceni Ítélőtábla Pf.II.20.123/2008/4. Megjegyezzük, hogy a gyakorlatban számos dogmatikai probléma merül fel a szomszédjogi jogsértésen alapuló kártérítési perekkel kapcsolatban. Egyrészt itt is megjelennek a kártérítési generálklauzula egyes tényálláselemeit érintő általános dilemmák (pl. a jogellenesség elválaszthatósága a felróhatóságtól), másrészt felmerülnek kifejezetten szomszédjog-specifikus kártérítési kérdések is (pl. szükségtelen zavarás és felróhatóság egymáshoz való viszonya, az ún. összegződő zavarások kártérítési jogi kérdései). E kérdéseket egy másik írásunkban tárgyaljuk majd.
[31] Ld.: a II. fokú bíróság indokolását a BDT2013. 2887.
[32] Harmathy Attila: A tulajdonjog közjogi és a magánjogi kérdéseiről. In Imre Miklós - Lamm Vanda - Máthé Gábor (szerk.): Közjogi Tanulmányok Lőrincz Lajos 70. születésnapja tiszteletére. BCE, Budapest, 2006, 140. o.
[33] EBH2006. 1399., Békés Megyei Bíróság 12.P.20.226/2009/77.
[34] BDT2012 .2632., Pest Megyei Bíróság 12.P.24.489/2004/35., Szegedi Városi Bíróság 22.P.20.620/2010/7.; Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.990/2008/4.; Bács-Kiskun Megyei Bíróság 3.Pf.21.201/2007/12.; Salgótarjáni Városi Bíróság 3.P.20.624/2005/38.; Legfelsőbb Bíróság Pfv.III.20.990/2008/4.
[35] Szegedi Városi Bíróság 22.P.20.620/2010/7.; Veszprémi Városi Bíróság 14.P.21.368/2006/65.
[36] BDT2005. 1284.; BDT2013. 2887.; Szegedi Ítélőtábla Pf.IV.20.399/2013/5.; Zala Megyei Bíróság 5.P.21.085/2009/38.; Salgótarjáni Városi Bíróság 3.P.20.624/2005/38.; Pest Megyei Bíróság 21.P.25.745/2006/19.; Szegedi Ítélőtábla Pf.I.20.299/2011/4.
[37] A közérdek fogalmának plaszticitásához általánosságban, illetve a közérdek tartalma bíró általi vizsgálatának szükségességéről ld.: Sajó András: A közérdek-fogalom (Értelemadási kísérlet). In Van és legyen a jogban, Tanulmányok Peschka Vilmos 70. születésnapjára. KJK-MTA Jogtudományi Intézete, Budapest, 1999, 264-266. o.
[38] BDT2003. 833., BDT2005. 1284.
[39] EBH2006. 1399.
[40] Az alperesi álláspont szerint közcélú mobilrádió telefonszolgáltatást végeznek a Magyar Állammal kötött koncessziós szerződés keretében, így átvállalt állami feladatot látnak el (pl.: Pest Megyei Bíróság 12.P.24.489/2004/35; Pest Megyei Bíróság 12.P.24.135/2006/4.; Hódmezővásárhelyi Városi Bíróság 4.P.20.907/2010/8. 5. oldal; Hódmezővásárhelyi Városi Bíróság 4.P.20.906/2010/8. 5. oldal, Nagykanizsai Városi Bíróság 1.P.20.496/2006/49. 4. oldal, Bács-Kiskun Megyei Bíróság 3.Pf.21.201/207/12.).
[41] Többször kérték, illetve kérik alperesek szakértő kirendelését arra, hogy a perbeli antennatorony az adott körülmények által lehetővé tett helyzetben a lehető legmegfelelőbb helyen van elhelyezve (pl.: Hódmezővásárhelyi Városi Bíróság 4.P.20.907/2010/8., Nagykanizsai Városi Bíróság 1.P.20.496/2006/49.).
[42] A beavatkozó önkormányzat érvelése szerint a mobilinternet-használati lehetőség és a megfelelő térerő biztosítása a felperesi ingatlanok vonatkozásában értéknövelő tényezőnek minősül, BDT2013. 2887.
[43] Több bírósági ítélet indokolása arra hivatkozik, hogy az alperesi érveléssel szemben nem áll fenn a műszaki szükségszerűség. Műszaki szükségszerűség akkor állapítható meg, ha más műszaki megoldással az adótorony emelése céljául szolgáló közlési szolgáltatás nem oldható meg, vagyis ha csak az adott ponton emelt, adott magasságú tornyon elhelyezett antennákkal képes az alperes az adott szolgáltatás nyújtására (ld. pl. Hódmezővásárhelyi Városi Bíróság 4.P.20.907/2010/8., Nagykanizsai Városi Bíróság 1.P.20.496/2006/49., Bács-Kiskun Megyei Bíróság 3.Pf.21.201/207/12.).
[44] EBH2006. 1399.
[45] 42/2006. (X. 5.) AB-határozat; 18/2015. (VI. 15.) AB-határozat.
[46] Ahogy a Ptk. indokolása A használat és a hasznok szedésének joga címszó alatt fogalmaz iránymutatást adva a bíróságoknak is: A használati jog gyakorlásának általános magánjogi korlátja - mint ahogy a különös szabályokban meghatározott korlátok is - a használati jog tartalmát képezik, ezért a használat jogának mindenkori jogosultját terhelik. Így ha a tulajdonos a használat jogát másnak átengedi, e kötelezettségek is a használati jogosultját fogják terhelni. A bírói gyakorlatból ld.: A bírói gyakorlat a technikai fejlődés folytán adódó új élethelyzetekre figyelemmel, jelen törvényhely alkalmazhatóságát kiterjesztette azokra az esetekre is, amikor valaki a dolgot nem tulajdonjoga, hanem egyéb jogcímen használja. BDT2003. 785.
[47] A 2013. évi V. törvény indokolása V. könyv Dologi jog 5. pont

matches: bíróság Bíróság bíróság Bíróság Kúria Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Az Európai Unió hivatalos lapja C Tájékoztatások és közlemények 48. évf. (2005. december 10. .) C 315. sz. - EPA
Az Európai Unió hivatalos lapja C Tájékoztatások és közlemények48. évf. (2005. december 10. .) C 315. sz.
- A Bíróság ítélete (első tanács) 2005. szeptember 15. a C-464/02. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra Dán Királyság ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - Munkavállalók szabad mozgása - Gépjárművek - Gépjármű biztosítása a munkavállaló részére a munkáltató által - A munkáltató székhelye szerinti tagállamban nyilvántartásba vett jármű - Másik tagállamban lakóhellyel rendelkező munkavállaló - Gépjárműadó)1 [250.45 kB - PDF]EPA-00877-00611-0010
- A Bíróság ítélete (második tanács) 2005. október 20. a C-111/03. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra Svéd Királyság ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - A mezőgazdasági termékek szabad mozgása - A 89/662/EGK irányelv - 5. cikk - Állat-egészségügyi ellenőrzések az áruk rendeltetési helye szerinti államban - Más tagállamból származó egyes állati eredetű termékek importőreit terhelő nemzeti előzetes bejelentési rendszer)1 [258.50 kB - PDF]EPA-00877-00611-0020
- A Bíróság ítélete (nagytanács) 2005. szeptember 13. a C-176/03. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra az Európai Unió Tanácsa ügyben (Megsemmisítés iránti kereset - EU 29. cikk, EU 31. cikk e) pontja, EU 34. cikk és EU 47. cikk - 2003/80/IB kerethatározat - Környezetvédelem - Büntetőjogi szankciók - A Közösség hatásköre - Jogi alap - EK 175. cikk)2 [226.09 kB - PDF]EPA-00877-00611-0030
- A Bíróság ítélete (harmadik tanács) 2005. október 20. a C-264/03. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - Közbeszerzés - 92/50/EGK irányelv - Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés odaítélési eljárása - A szolgáltatásnyújtás szabadsága - Beruházási megbízás - Azon személyek, akikre beruházási megbízotti tevékenység bízható - Francia jog alapján létrehozott jogi személyek taxatív felsorolása)2 [258.36 kB - PDF]EPA-00877-00611-0040
- A Bíróság ítélete (harmadik tanács) 2005. október 20. a C-327/03. és C-328/03. sz., (a Bundesverwaltungsgericht előzetes döntéshozatal iránti kérelme) a Bundesrepublik Deutschland kontra ISIS Multimedia Net GmbH und Co. KG és társai egyesített ügyekben (Távközlési szolgáltatások - 97/13/EK irányelv - 11. cikk (2) bekezdése - Díj az új telefonszámok kiutalásáért - A korábbi monopolvállalkozás jogutód vállalkozásának rendelkezésére álló ingyenes telefonszám-állomány)3 [222.53 kB - PDF]EPA-00877-00611-0050
- A Bíróság ítélete (nagy tanács) 2005. október 18. a C-405/03. sz. (a Gerechtshof te 's-Gravenhage előzetes döntéshozatal iránti kérelme) Class International BV kontra Colgate-Palmolive Company, Unilever NV, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc ügyben (Védjegyek - 89/104/EGK irányelv - 40/94/EK rendelet - A védjegyoltalom tartalma - Védjegyhasználat gazdasági tevékenység körében - Eredeti termékek behozatala a Közösségbe - Külső árutovábbítási és a vámraktározási eljárás alá vont termékek - Védjegyjogosult felszólalása - Külső árutovábbítási és a vámraktározási eljárás alá vont termékek eladásra felkínálása vagy eladása - Védjegyjogosult felszólalása - Bizonyítási teher)3 [259.09 kB - PDF]EPA-00877-00611-0060
- A Bíróság ítélete (második tanács) 2005. október 20. a C-468/03. sz., (a VAT and Duties Tribunal, London előzetes döntéshozatal iránti kérelme) Overland Footwear Ltd kontra Commissioners of Customs & Excise ügyben (Közös vámtarifa - Behozatali vámok - Olyan bejelentett vámérték, amely vételi jutalékot tartalmaz - Vámkivetés a bejelentett teljes összegre - Vámáru-nyilatkozat módosítása - Feltételek - A vételi jutalékra megfizetett vám visszafizetése)4 [227.86 kB - PDF]EPA-00877-00611-0070
- A Bíróság ítélete (harmadik tanács) 2005. október 20. a C-511/03. sz. (a Hoge Raad der Nederlanden előzetes döntéshozatal iránti kérelme) Staat der Nederlanden (Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij) kontra Ten Kate Holding Musselkanaal BV és társai ügyben (Állat-egészségügy - Szarvasmarhák szivacsos agyvelőbántalma (kergemarhakór) elleni védekezés - Kérődzők takarmányozása kérődzőkön kívüli állatfajtákból nyert takarmánnyal - Tagállam felelőssége a közösségi jog felróható megsértésével magánszemélyeknek okozott kárért - Alkalmazandó jog - Kötelezettség intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset indítására a Bizottság ellen)5 [224.40 kB - PDF]EPA-00877-00611-0080
- A Bíróság ítélete (második tanács) 2005. október 20. a C-6/04. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - A 92/43/EGK irányelv - A természetes élőhelyek védelme - Vadon élő állatok és növények)5 [259.44 kB - PDF]EPA-00877-00611-0090
- A Bíróság ítélete (első tanács) 2005. október 13. a C-73/04. sz. (az Oberlandesgericht Hamm előzetes döntéshozatal iránti kérelme) a Brigitte és Marcus Klein kontra Rhodos Management Ltd ügyben (A Brüsszeli egyezmény - Joghatóság ingatlanok bérlete tekintetében - Ingatlan időben megosztott használati joga)6 [250.58 kB - PDF]EPA-00877-00611-0100
- A Bíróság ítélete (első tanács) 2005. szeptember 15. a C-258/04. sz. (a Cour du travail de Liege előzetes döntéshozatal iránti kérelme) az Office national de l'emploi kontra Ioannis Ioannidis ügyben (Álláskeresők - Uniós polgárság - Hátrányos megkülönböztetés tilalma - EK 39. cikk - Első állásukat kereső fiatalok részére járó áthidaló járadék - A járadék megadásának feltétele a középfokú tanulmányoknak az érintett tagállamban való befejezése)6 [257.43 kB - PDF]EPA-00877-00611-0110
- A Bíróság ítélete (hatodik tanács) 2005. október 20. a C-505/04. sz., az Európai Közösségek Bizottsága kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - 2001/19/EK irányelv - Oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismerése - Általános ápoló, fogorvos, állatorvos, szülésznő, építészmérnök, gyógyszerész és orvos - Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása - Gibraltár)7 [197.04 kB - PDF]EPA-00877-00611-0120
- A Bíróság ítélete (negyedik tanács) 2005. október 20. a C-70/05. sz. Európai Közösségek Bizottsága kontra Luxemburgi Nagyhercegség ügyben (Tagállami kötelezettségszegés - 2000/78/EK irányelv - A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód - Az előírt határidőben történő átültetés elmulasztása)7 [197.04 kB - PDF]EPA-00877-00611-0130
- C-333/05. sz. ügy: A Bács-Kiskun Megyei Bíróság 2005. július 12-i végzésével a Németh Ilona kontra a Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem8 [146.18 kB - PDF]EPA-00877-00611-0140
- C-335/05. sz. ügy: A Finanzgericht Köln 2005. augusztus 24-i végzésével Rizeni Letoveho Provozu UR SP kontra Bundesamt für Finanzen ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem8 [146.18 kB - PDF]EPA-00877-00611-0150
- C-338/05. P. sz. ügy: Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának (második tanács) a T-17/04. sz., Front National és társai kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa ügyben 2005. július 11-én hozott végzése ellen a Front National, M. F. Stirbois, B. Gollnisch, C. Lang, J.C. Martinez, Ph. Claeys, K. Dillen és M. Borghezio által 2005. szeptember 19-én benyújtott fellebbezés9 [147.64 kB - PDF]EPA-00877-00611-0160
- C-346/05. sz. ügy: A Cour du travail de LiĂ¨ge 2005. szeptember 6-i ítéletével a Monique Chateignier kontra Office national de l'emploi (rövidítve: O. N. Em.) ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem9 [147.64 kB - PDF]EPA-00877-00611-0170
- C-356/05. sz. ügy: A High Court (Írország) 2004. július 30-i végzésével az Elaine Farrell kontra Alan Whitty, Minister for the Environment (Írország) és the Attorney General valamint Motor Insurers' Bureau of Ireland ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem10 [146.59 kB - PDF]EPA-00877-00611-0180
- C-359/05. sz. ügy: A tribunal de grande instance de Brive-La-Gaillarde 2005. szeptember 9-i végzésével az Estager SA kontra Receveur pincipal de la Recette des Douanes de Brive ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem10 [146.59 kB - PDF]EPA-00877-00611-0190
- C-370/05. sz. ügy: A Vestre Landsret 2005. október 5-i végzésével az Anklagemyndigheden kontra Uwe Kay Festersen büntetőügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem10 [146.59 kB - PDF]EPA-00877-00611-0200
- C-374/05. sz. ügy: A Bundesgerichtshof (Németország) 2005. július 21-i végzésével a Gintec International Import-Export GmbH kontra Verband Sozialer Wettbewerb e.V. ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem11 [143.73 kB - PDF]EPA-00877-00611-0210
- T-349/05. sz. ügy: 2005. szeptember 13-án benyújtott kereset - Ott és társai kontra Bizottság12 [146.84 kB - PDF]EPA-00877-00611-0220
- T-354/05. sz. ügy: 2005. szeptember 19-én benyújtott kereset - TF1 kontra Bizottság12 [146.84 kB - PDF]EPA-00877-00611-0230
- T-355/05. sz. ügy: 2005. szeptember 12-én benyújtott kereset - Vandaele kontra Bizottság13 [121.55 kB - PDF]EPA-00877-00611-0240
- T-359/05. sz. ügy: 2005. szeptember 26-án benyújtott kereset - Franklin és társai kontra Bizottság13 [121.55 kB - PDF]EPA-00877-00611-0250
- T-361/05. sz. ügy: 2005. szeptember 26-án benyújtott kereset - Genette kontra Bizottság14 [147.45 kB - PDF]EPA-00877-00611-0260
- T-364/05. sz. ügy: 2005. szeptember 26-án benyújtott kereset -Saint-Gobain Pam kontra OHIM14 [153.44 kB - PDF]EPA-00877-00611-0270
- T-365/05. sz. ügy: 2005. szeptember 26-án benyújtott kereset - Mische kontra Parlament15 [120.01 kB - PDF]EPA-00877-00611-0280
- T-367/05. sz. ügy: 2005. szeptember 23-án benyújtott kereset - UPC France Holding B.V. kontra Bizottság15 [127.93 kB - PDF]EPA-00877-00611-0290
- T-370/05. sz. ügy: 2005. szeptember 26-án benyújtott kereset - Franciaország kontra Bizottság16 [129.01 kB - PDF]EPA-00877-00611-0300
- T-372/05. sz. ügy: 2005. október 5 -én benyújtott kereset - Giant (China) kontra Tanács17 [121.10 kB - PDF]EPA-00877-00611-0310
- T-376/05. sz. ügy: 2005. október 13-án benyújtott kereset -Tea-Cegos és STG kontra Bizottság18 [121.86 kB - PDF]EPA-00877-00611-0320
- T-383/05. sz. ügy: 2005. október 20 -án benyújtott kereset - GHK Consulting kontra Bizottság18 [152.39 kB - PDF]EPA-00877-00611-0330
- T-270/04. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság 2005. szeptember 29-i végzése - BIC kontra Bizottság19 [144.52 kB - PDF]EPA-00877-00611-0340
- T-125/05. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság 2005. október 7-i végzése - Umwelt- und Ingenieurtechnik kontra Bizottság19 [144.52 kB - PDF]EPA-00877-00611-0350
- T-289/05 R. sz. ügy: Az Elsőfokú Bíróság 2005. október 13-i végzése - Milella és Campanella kontra Európai Közösségek Bizottsága19 [144.52 kB - PDF]EPA-00877-00611-0360
- A Bíróság utolsó kiadványa az Európai Unió Hivatalos Lapjában HL C 296., 2005.11.26 20 [140.18 kB - PDF]EPA-00877-00611-0370

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság