text:
PPT - Igazság a tárgyalóteremben PowerPoint Presentation - ID:4512058
Loading in 5 sec.... Igazság a tárgyalóterembenPowerPoint Presentation Download Igazság a tárgyalóteremben Download Presentation Igazság a tárgyalóteremben Loading in 2 Seconds... Share Presentations Email Presentation to Friend Error in Email Address... Email Sent Successfully Embed Code <iframe src="http://www.slideserve.com/embed/4512058" width="600" height="485" frameborder="0" marginwidth="0" marginheight="0" scrolling="no" style="border:1px solid #CCC;border-width:1px 1px 0;margin-bottom:5px" allowfullscreen webkitallowfullscreen mozallowfullscreen> </iframe> Embed Code Copied... Link 1 / 22 Create Presentation
Igazság a tárgyalóteremben - PowerPoint PPT Presentation
Igazság a tárgyalóteremben. A tudomány igazsága és a jog igazsága. A tudomány világképe. Copyright Complaint
Igazság a tárgyalóteremben An Image/Link below is provided (as is) to download presentation
Igazság a tárgyalóteremben A tudomány igazsága és a jog igazsága A tudomány világképe Hiszek a valóságban. Az én okom, úgy gondolom, tisztán pragmatikus. Fizikusként a leggazdaságosabb modellt keresem, amely megma-gyarázza észleléseimet. Egy fizikusnak a legegyszerűbb feltevés az, hogy észleléseim (az Önöké is) korrelálnak a mélyben rejlő, rajtam kívülálló valósággal. Ez a feltevés látszik a legegysze-rűbbnek, amely már számot ad észleléseimről. Joe Preskill Valóság Mérés nem Egyezik? igen Modell Predikció Keresd az igazságot, de óvakodj azoktól, akik azt állítják, hogy megtalálták! Mit várunk a bíróságtól? Döntsön el minden feltett kérdést Legyen objektív, pártatlan, kiszámítható Legyen körültekintő a tények feltárásában Alkalmazzon ismert és általánosan elfogadott módszereket Értsen mindenhez És ha mégsem, akkor….hívjon szakértőt A bírósági munka szakaszai: ténymegállapítás. Igaz-e a felperes állítása? Van-e ellentmondás a tanúvallomások között? jogi értelmezés A hétköznapi állításokat le kell fordítani a törvénykönyv fogalmai segítségével (felelős, bűnös, stb.) ítélethozatal A tényállás, az enyhítő és súlyosbító körülmények mér- legelése. A tényállás tisztázása gyakran időben és térben távoli események közötti kapcsolatok kiderítését igényli. A tényállás tisztázása Az 1952. évi III. törvény (a polgári perrendtartás) X. fejezete foglalkozik a bizonyítási eljárással. E szerint: a)Ha a kérdéses tényt egyik peres fél sem vitatja, akkor azt a bíróság valósnak fogadja el. b)A bíróság az általa köztudomásúnak ismert tényeket valósnak fogadhatja el. c)Egy tényt annak a félnek kell bizonyítania, amelyiknek érdekében áll. d)A bizonyítás eszközei a tanúvallomások, a szakértői vélemények, a szemlék, az okiratok és egyéb tárgyi bizonyítékok. e)Eskünek a perben helye nincs. A tudományos és a bírósági gyakorlat összevetése Az összehasonlítás során gyakran halljuk az alábbi érveket. Nem érdemes összehasonlítást tenni, hiszen: Miközben egy jogi vitában fennáll az ártatlanság vélelme (azaz, a vádlott mindaddig ártatlan, amíg bűnösnek nem bizonyul), addig a tudományos vitában egy állítás mindaddig hamis, amíg igaz voltát be nem bizonyítják. Amennyiben egy állítás többféle módon megfogalmazható, a pozitív állítás bizonyítását kell előnyben részesíteni. A tudomány következtetéseit folyamatosan ellenőrzik, ha pedig szükséges, az állításokat revideálják. Ezzel szemben a bíróságokon a döntés végleges (noha itt sem mindig helyes). Ez az állítás ugyan általában igaz, azonban egy adott disszertáció elbírálásakor nem érvényes, ott a tudomány aktuális állása szerint döntenek. A tudomány állításainak ellenőrzésére nincsenek időkorlátok, a bírósági döntésnek viszont ésszerű időn belül meg kell születnie. Ez az állítás sem érvényes egy disszertáció elbíráláskor. A tudomány gyakran sok pénzt költ egy-egy állítás igazolására vagy cáfolatára, a bíróságnak racionális költségekből kell működnie. Ez az állítás sem érvényes egy disszertáció állításainak elbírálásakor, a vitás állítás cáfolatára nem fognak drága, időigényes kísérleteket végezni. A tudományban egy-egy területen számos hipotézis van jelen egyszerre, ezek részben konkurensei egymásnak, részben jól megférnek egymás mellett. A tudomány fejlődése során hullnak el azok a hipotézisek, amelyek nem válnak be. A tudomány nem a világról szóló enciklopédikus tudás tárháza, hanem a világ magyarázatára felajánlott elméletek összessége. Ezeket az elméleteket állandóan tesztelik és finomítgatják. Azért vessük csak össze a ténymegállapítást a disszertáció védésével! A jelölt ír egy dolgozatot, új tudományos állításokkal A dolgozatot a témában járatos tudós testület bírálja el. 2-3 opponens: 1, van-e új állítás? 2, elfogadható-e az? 3, eléri-e a dolgozat a célját? Tudományos vita: a védés. A jelölt ismerteti téziseit, a bírálók elmondják kritikájukat, kérdéseket tesznek fel. A vitában minden résztvevő részt vehet. A vita célja egy 5-7 tagú bizottság meggyőzése. A bizottság zárt ülésen titkos szavazással dönt a dolgozatról. A tudományos életben is vannak visszásságok. peer review új elméletek csoportérdekek személyes motivációk. Emlékezzünk, a ténymegállapítás során: ha egy tényt egyik peres fél sem vitat, akkor azt a bíróság valósnak fogadja el a bíróság az általa köztudomásúnak ismert tényeket valósnak fogadhatja el egy tényt annak kell bizonyítani amelyiknek érdekében áll a bizonyítás eszközei a tanúvallomások, a szakértői véle-mények, a szemlék, az okiratok és egyéb tárgyi bizonyítékok eskünek a perben helye nincs. Mi a ténymegállapítás célja? Két esemény ok-okozati kapcsolatának kimutatása vagy cáfolata. Ez a kérdés mindennapos a tudományos munkában. A különbség: a tudományban egy szakértő testületet kell meggyőzni, a bíróságon egyetlen laikust. A tudományos vita körültekintő, a bírósági nem az. A szakértő szerepe Az 1952. évi III. törvény X. fejezetének 177.§-ban esik szó a szakértők szerepéről. Szakértőt akkor kell kirendelni, ha a perben “jelentős tény vagy egyéb körülmény” megítéléséhez olyan különleges szakértelem szükséges, amellyel a bíróság nem rendelkezik. Magyarországon szakértőt csak jogszabályokban felsorolt intézmé- nyekből lehet kirendelni. A bíróság a szakértőnek kérdéseket tesz fel, amelyeket meg kell válaszolni. A 182. § (3) alapján “Ha a szakvélemény homályos, hiányos, önmagával vagy más szakértő véleményével, illetve a bizonyított tényekkel ellentétben állónak látszik”, a szakértő köteles a bíróság felhívására a szükséges felvilágosítást megadni. Indokolt esetben új szakértőt is ki lehet rendelni. A bíróság a független, objektív szakértő mítoszára épít. A való-ságban iskolák vannak, kimunkált nézetrendszerekkel. Az iskola nem feltétlenül köthető egy intézményhez, legalábbis nem biztos, hogy az intézmény minden dolgozója sajátjának vallja. Példa: egészgégügy, kínai orvoslás és hagyományos orvoslás Egy gyógyszerhatással kapcsolatos vitában mi alapján döntsön a bíró két szakvélemény közül? 1. esettanulmány: Daubert kontra Marrel Dow(1993) Gyógyszerrel kapcsolatos kártérítési ügy, két gyerek születési rendellenességgel jött világra. Az anya Bendictint szedett. A szülők új vizsgálatokkal álltak elő. A per lényege: milyen bizonyítási eljárás fogadható el a bíróságon? Az elsőfokú bíróság a szülők ellen döntött, mondván, hogy csak a hagyományos módszerek használhatóak a bizonyítás során, az újabb eszközök nem. A Legfelsőbb Bíróság (USA) 1993 júniusában hozott döntése viszont kimondta, hogy a bíráknak mérlegelniük kell számos tényezőt, amikor abban döntenek, meghallgatnak-e egy új tudományos elméletet a bizonyítás során vagy sem. Nem kielégítő egyszerűen annak eldöntése, melyik elmélet az általánosabban elfogadott. “Nehéz meghatározni, mikor lép ki egy tudományos elv, vagy felismerés a kísérleti stádiumból és lép be az igazolt elvek, felismerések közé. Valahol ebben a szürke zónában kell felismerni az elv bizonyító erejét, és miközben a bíróságok nagy utat fognak megtenni, amíg beengedik az elismert tudományos elméletekre vagy felfedezésekre épülő szakvéleményt a bíróságokra, addig is elengedhetetlen, hogy a következtetések alapjának az adott terület tudományos eredményeire kell épülnie.” A Beech Aircraft Corp. kontra Rainey, 1988 ügyben az alábbi állásfoglalás született: Minden fontos bizonyíték felhasználható, kivéve, ha azt kizárja az USA alkotmánya, a Kongresszus valamely határozata, vagy a Legfelsőbb Bíróság vagy más alkotmányozó hatóság ítélete. Mi a fontos bizonyíték? „bármely olyan beavatkozás, amelynek következtében valamely tény, amely a tényfeltárás során valószínűbbé vagy kevésbé valószínűbbé válik, mint amilyen a bizonyíték nélkül lenne” No de ilyen a szakvélemény is! Akkor minden eszköz megengedett? A bírónak kell biztosítania, hogy a szakvélemény lényeges és megbízható legyen. Azt is a bíró dönti el, hogy egy adott szakvélemény tudományos-e. Példa: hangfelvételek használata. Példa: publikált és publikálatlan eredmények (verifikálás és validálás) Esettanulmány: A Kijevet megjárt sofőr esete 1988 február 27: A LB kártérítést ítélt meg a VOLÁN TEFU egyik sofőrjének özvegye javára. A sofőr 1986 június 30-július 5 között Kijevben járt. (1986 április 26: Csernobili baleset, Kijevtől kb. 60 km-re.) A sofőr 1992 márciusában halt meg autoimmun betegségben. A bíróság szakértőket kér fel, kérdése: 1, mi volt a halál oka? 2, kapcsolatban áll-e a haláleset a kijevi fuvarral? Az első kérdésre Dr. Szinay Gyula egyetemi tanár válasza: a halál oka általános autoimmun betegség, aminek kiváltó oka rendszerint nem állapítható meg. A szövettani mintákból acut vagy subacut sugárkárosodás nem volt kimutatható. A második kérdésre két szakértő adott választ. Mielőtt a válaszokra kitérnénk, némi ismeretre lesz szükség. A sugárkárosodás biológiai hatását jellemzi a testszövetekben elnyelt dózis, ennek egysége a gray (Gy). A sugárkárosodás következményeit jobban jellemzi a sugárzás egészségkárosító hatását figyelembe vevő tényezővel szorzott elnyelt dózis, ennek egysége a sievert (Sv). Megfigyelések szerint 50 mSv alatti dózis nem okoz egészség-károsodást, 1 Sv elnyelt dózis pedig kb. 5%-kal növeli a rák kockázatát. Az első szakértő. Az orvostudományok kandidátusa, Dr. med Habil a SOTE tudományos tanácsadója, szakterülete röntgenfelvételek kiértékelése. Véleményében az alábbi kérdésekre keresi a választ: 1, Okozhat-e ionizáló sugárzás autoimmun állapotot? 2, Volt-e lehetőség arra, hogy az elhunyt szervezetébe ipari nuklidok kerülhettek, vagy kaphatott-e olyan sugárterhelést, amely a betegséghez vezetett? Az első kérdésre válasza: Körülményes igen. A második kérdésre adott válasz gondolatmenete: háromhónappal korábban, 60 km távolságra sok nuklid került ki, tehát a válasz igen. (Az egyetlen mennyiségi elemzés a baleset során kibocsátott radioaktív izotópok mennyiségére vonatkozik.) Második szakértő. orvostudományok kandidátusa szakterülete: sugárvédelem A szakvélemény gondolatmenete: általános megfontolások (tehát konkrét, mennyiségi elemzés nélkül) alapján a sofőr által kapott dózis nem elegendő a megbetegedés kiváltásához. Ott áll a bíró, két ellentmondó szakvéleménnyel és döntenie kell. Vizsgájuk meg a két szakvéleményt, ahogyan egy disszertációt szokás! Kezdjük az első szakvéleménnyel. A dolgozatban alkalmazott módszer: kvalitatív analízis (sok radioaktív aníyag került ki három hónappal korábban a 60 km-re fekvő Csernobilban, a sofőr ott járt  az autoimmun betegség oka a kijevi út. A dolgozat önellentmondást tartalmaz. A szakértő tudta, hogy az általa felvetett kérdésekre csak a dózis kvantitatív becslésével adható válasz, ilyen becslésre mégsem vállalkozott. Összhangban van-e a szakvélemény a sugáregészségügyben akkor elfogadott nézetekkel? Nincs. A sofőr két napot töltött szennyezett területen, ha ez alatt szedte össze a betegséget okozó dózist, akkor min 2 Gy dózist kellett kapnia. Ekkora dózisnak viszont van determinisztikus hatása, ami nem öt év után jelentkezik. Ha a dózis kicsi, akkor a kár véletlenszerű. Valószínűség? A második szakvélemény. Nem tartalmaz kvantitatív elemzést, e nélkül nem dönthető el a kérdés. Ezért nézzük a helyes eljárást. a sugárzásnak van biológiai hatása, ez a kapott dózistól függ a dózis az intenzitás szorozva az idővel a természetes radioaktivitás nem okoz betegséget, ezért meg kell becsülni a sofőrt ért dózist a becslés alapja a fuvarlevél, az útvonal és a szennyezettség-térképek. A számítást Dr. Fehér István végezte el elsőként, a kapott dózis 0,1 mSv, a természetes háttér 1/25 része! meg lehet becsülni, mi a valószínűsége, hogy ezen dózis hatására egészségkárosodás lép fel? A válasz: 1/200 000 Következtetés: a bíróságnak fel kell készülnie statisztikai alapon történő ítélkezésre. Következtetések A következtetések levonását a hallgatóságra bízom. Köszönöm a figyelmet! Related Presentations
Igazs g gyi pszichol gia
T rgyal stechnika 1. -Hogyan lesz valaki j trgyal?. a trgyalstechnikai szakknyvek, trningcsomagok rendszerint tartalmaznak:trgyalstervezsi ismereteket, eszkztrat (ellenorzo listk, tervezsi krdovek, fkuszl feladatok) a trgyalsi tapasztalatok
K l nb zo kult r k s t rgyal si st lusok
T rgyal s s rt kes t s technika
T rgyal s s rt kes t s technika -Tma. az eredmnyes trgyalpartnern- s emberismereta trgyals verblis nem verblis fortlyainyero- nyero helyzet ltrehozsaa trgyals jtkelmleti megkzeltsea trgyalsi folyamat modelljemegjelens s viselkedskultra az zleti
T rgyal s s rt kes t s technika -Tartalom.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
Követelések értékvesztésének érvényesítése
A számviteli törvény rendelkezései alapján a vállalkozások a követeléseiket kötelesek a mérlegben könyv szerinti értéken kimutatni egészen addig, amíg azokat pénzügyileg vagy egyéb módon (a Polgári Törvénykönyv szerinti beszámítással, eszközátadással) nem rendezték, váltóval ki nem egyenlítették, illetve amíg azt el nem engedték vagy behajthatatlan követelésként le nem írták.
"Eszközök és források értékelési szabályzata (2020)" - DOKUMENTUM LETÖLTÉSE
A mérlegben behajthatatlan követelést nem lehet kimutatni. A részben vagy egészében behajthatatlan követelést legkésőbb a mérlegkészítéskor – a mérlegkészítés időpontjában rendelkezésre álló információk alapján – az üzleti év hitelezési veszteségeként le kell írni. Ennek megfelelően a behajthatatlan követelések leírása a zárlati feladatok közé tartozik, de a könyvelői munka megkönnyítése érdekében érdemes már év közben is foglalkozni a követelések értékelésével, megkönnyítve ezzel az év végi zárlati munkákat.
A számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (a továbbiakban: Sztv.) szerint a követelések azok a különféle szállítási, vállalkozási, szolgáltatási és egyéb szerződésekből jogszerűen eredő, pénzértékben kifejezett fizetési igények, amelyek a vállalkozó által már teljesített, a másik fél által elfogadott, elismert termékértékesítéshez, szolgáltatás teljesítéséhez, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, tulajdoni részesedést jelentő befektetés értékesítéséhez, kölcsönnyújtáshoz, előlegfizetéshez (beleértve az osztalékelőleget is) kapcsolódnak. Követelések továbbá a különféle egyéb követelések, mint a vásárolt követelések, a térítés nélkül és egyéb címen átvett követelések, valamint a bíróság által jogerősen megítélt követelések.
Az Sztv. értelmező rendelkezése alapján behajthatatlan követelés az a követelés,
• amelyre az adós ellen vezetett végrehajtás során nincs fedezet, vagy a talált fedezet a követelést csak részben fedezi (amennyiben a végrehajtás közvetlenül nem vezetett eredményre és a végrehajtást szüneteltetik, az óvatosság elvéből következően a behajthatatlanság – nemleges foglalási jegyzőkönyv alapján – vélelmezhető),
• amelyet a hitelező a csődeljárás, a felszámolási eljárás, az önkormányzatok adósságrendezési eljárása során egyezségi megállapodás keretében elengedett,
• amelyre a felszámoló által adott írásbeli igazolás (nyilatkozat) szerint nincs fedezet,
• amelyre a felszámolás, az adósságrendezési eljárás befejezésekor a vagyonfelosztási javaslat szerinti értékben átvett eszköz nem nyújt fedezetet,
• amelyet eredményesen nem lehet érvényesíteni, mert a fizetési meghagyásos eljárással, a végrehajtással kapcsolatos költségek nincsenek arányban a követelés várhatóan behajtható összegével, vagyis a fizetési meghagyásos eljárás, illetve a végrehajtás veszteséget eredményez vagy növeli a veszteséget,
• amelyet eredményesen nem lehet érvényesíteni, mert az adós nem lelhető fel, illetve a megadott címen nem található és a felkutatása „igazoltan” nem járt eredménnyel,
• amelyet bíróság előtt érvényesíteni nem lehet,
• amely a hatályos jogszabályok alapján elévült.
A behajthatatlan követeléseknek az Sztv. szerinti felsorolása nem fontossági sorrend. Ennek megfelelően, ha a felsoroltak bármelyike teljesül, akkor az a követelés – a dokumentált mértékben – behajthatatlannak minősül.
A mikrogazdálkodói egyszerűsített éves beszámolót készítő vállalkozók esetében – a mikrogazdálkodói egyszerűsített éves beszámolóról szóló 398/2012. (XII. 20.) Korm. rendelet rendelkezése alapján – minden bizonyítás nélkül a 100 ezer forintot meg nem haladó bekerülési értékű, 180 napja lejárt esedékességű követelés is behajthatatlannak minősíthető.
A felsorolt behajthatatlannak minősülő követelések közül érdemes külön szót ejteni az eredményesen nem érvényesíthető, a bíróság előtt nem érvényesíthető, illetve az elévült követelésekről.
Amennyiben a követelést azért nem lehet eredményesen érvényesíteni, mert a fizetési meghagyásos eljárással, a végrehajtással kapcsolatos költségek nincsenek arányban a követelés várhatóan behajtható összegével, tehát a jogszerűen fennálló követelés eredményes érvényesítése gazdasági szempontok alapján nem lehetséges, akkor a vállalkozónak azt kell számításokkal alátámasztania, hogy – a bizonytalansági tényezőket is figyelembe véve – a követelés végrehajtásának előkészítésével, lebonyolításával kapcsolatosan várhatóan felmerülő költségek, ráfordítások elérik (megközelítik) a végrehajtásból származó, várható bevételeket. Ebből az következik, hogy a követelésből várhatóan befolyó pénzbevételnek jelentősen meg kell haladnia a követelés behajtásával kapcsolatosan felmerülő költségeket, ráfordításokat ahhoz, hogy az érintett követelések behajtása (gazdaságilag) eredményes lehessen.
Amennyiben a követelést azért nem lehet eredményesen érvényesíteni, mert az adós nem lelhető fel, illetőleg a megadott címen nem található és a felkutatása „igazoltan” nem járt eredménnyel, tehát a jogszerűen fennálló követelés eredményes érvényesítése fizikai (gyakorlati) okokból nem lehetséges, akkor a vállalkozónak azt kell bizonyítania, hogy az adóst a tőle elvárható gondossággal megkísérelte elérni (ideértve a rendelkezésre álló jogi eszközöket is, mint pl. cégbírósági, bírósági eljárás), azonban ezen kísérletek nem jártak sikerrel. Ilyen esetben mindenképpen szükséges a fizetési felszólítások tértivevénnyel történő megküldésének igazolása is. Fontos megemlíteni, hogy a felkutatás várható költségeit a gazdaságossági számításoknál is figyelembe kell venni.
A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (a továbbiakban: Ptk.) szerint bírósági eljárásban nem lehet érvényesíteni
• a játékból vagy fogadásból eredő követelést, kivéve, ha a játékot vagy fogadást hatósági engedély alapján bonyolítják le;
• a kifejezetten játék vagy fogadás céljára ígért vagy adott kölcsönből eredő követelést;
• azokat a követeléseket, amelyek bírósági úton való érvényesítését törvény kifejezetten kizárja;
• ezeket a követeléseket biztosító vagy megerősítő szerződésből vagy kikötésből eredő követelést.
A Ptk. rendelkezései alapján – eltérő rendelkezés hiányában – a követelések öt év alatt évülnek el. Az elévülés akkor kezdődik, amikor a követelés esedékessé válik. A főkövetelés elévülésével az attól függő mellékkövetelések is elévülnek. A mellékkövetelések elévülése a főkövetelés elévülését nem érinti.
Az elévülést megszakítja
• a tartozásnak a kötelezett részéről történő elismerése;
• a kötelem megegyezéssel történő módosítása és az egyezség;
• a követelés kötelezettel szembeni bírósági eljárásban történő érvényesítése, ha a bíróság az eljárást befejező jogerős érdemi határozatot hozott; vagy
• a követelés csődeljárásban történő bejelentése.
Az elévülés megszakításától vagy az elévülést megszakító eljárás jogerős befejezésétől az elévülés újból kezdődik.
Fontos megjegyezni, hogy a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) elévülésre vonatkozó rendelkezései szerint az elévülést megszakította a jogosultnak a követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítása. Ezt a megszakítási okot az új Ptk. már nem tartalmazza.
De! A Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény 50. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Ptk. hatálybalépésekor fennálló kötelmekkel kapcsolatos, a Ptk. hatálybalépését követően keletkezett tényekre, megtett jognyilatkozatokra – ideértve az e tények, illetve jognyilatkozatok által keletkeztetett újabb kötelmeket is – a Ptk. hatálybalépése előtt hatályos jogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni. Tehát a Ptk. hatályba lépését, azaz 2014. március 15. napját megelőzően keletkezett követelés esetén a követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítás megszakítja az elévülést. A 2014. március 15. napján vagy azt követően keletkezett követelés esetén a követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítás már nem szakítja meg az elévülést.
Ha a követelést a jogosult menthető okból nem tudja érvényesíteni, akkor az elévülés nyugszik. Ilyen esetben az akadály megszűnésétől számított egyéves – egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetén három hónapos – határidőn belül a követelés akkor is érvényesíthető, ha az elévülési idő már eltelt, vagy abból egy évnél – egyéves vagy ennél rövidebb elévülési idő esetén három hónapnál – kevesebb van hátra.
A behajthatatlan követelések leírása
Az Sztv. előírása alapján a mérlegben a követelést a könyv szerinti értéken addig kell kimutatni, amíg azt pénzügyileg vagy egyéb módon (a Polgári Törvénykönyv szerinti beszámítással, eszközátadással) nem rendezték, váltóval ki nem egyenlítették, illetve amíg azt el nem engedték vagy behajthatatlan követelésként le nem írták.
A mérlegben behajthatatlan követelést nem lehet kimutatni. A részben vagy egészében behajthatatlan követelést legkésőbb a mérlegkészítéskor – a mérlegkészítés időpontjában rendelkezésre álló információk alapján – az üzleti év hitelezési veszteségeként le kell írni.
A behajthatatlanság tényét és mértékét minden követelés esetén külön-külön kell bizonyítani. Ennek megfelelően a követelést akkor kell behajthatatlan követelésként leírni, amikor a behajthatatlanság tényét és mértékét igazoló dokumentum rendelkezésre áll. Ha a behajthatatlansági esetek ugyanazon üzleti éven belül párhuzamosan előfordulnak, akkor aszerint indokolt behajthatatlanként a követelést leírni, amelynek a tényét és mértékét igazoló dokumentum az üzleti éven belül előbb áll a gazdálkodó rendelkezésére.
Ha a dokumentum csak az üzleti év mérlegfordulónapja és a mérlegkészítés időpontja között áll a gazdálkodó rendelkezésére, a követelést akkor is az üzleti év eredményének terhére kell leírni. Ebből azonban az is következik, hogy amennyiben a behajthatatlanság ténye és mértéke az üzleti év mérlegkészítésének időpontjáig dokumentáltan rendelkezésre állt, és azt az üzleti év eredményének terhére nem számolták el, akkor azt a következő üzleti évben, mint az előző üzleti évvel kapcsolatos tételt – önellenőrzés keretében – könyvelni kell.
A behajthatatlanság tényét kizárólag a mikrogazdálkodói egyszerűsített éves beszámolót készítő vállalkozók esetében nem szükséges bizonyítani, ha a követelés bekerülési értéke a 100 ezer forintot nem haladja meg és a követelés esedékessége 180 napja lejárt.
A követelések behajthatatlanná minősítésének a gazdálkodóra érvényes, a számviteli előírásokkal összhangban levő, részletes szabályait a számviteli politikában, illetve az értékelési szabályzatban kell rögzíteni.
A forgóeszközök között kimutatott – vásárolt követelésnek nem minősülő – követelésnek behajthatatlan követelésként az üzleti évben leírt összegét az egyéb ráfordítások között kell kimutatni. Amennyiben a behajthatatlannak minősített, a korábbi üzleti év(ek)ben hitelezési veszteségként leírt – vásárolt követelésnek nem minősülő – követelés(ek)re pénz folyna be, akkor annak összegét az egyéb bevételek között kell elszámolni.
A pénzügyi műveletek egyéb ráfordításai között kell kimutatni a behajthatatlannak minősített, a forgóeszközök között kimutatott vásárolt követelés könyv szerinti értékét, továbbá a vásárolt követelés könyv szerinti értékének azon részét, amelyre a befolyt összeg nem nyújt fedezetet. Amennyiben a behajthatatlannak minősített, a korábbi üzleti év(ek)ben hitelezési veszteségként leírt vásárolt követelés(ek)re pénz folyna be, akkor annak összegét a pénzügyi műveletek egyéb bevételei között kell elszámolni.
Az Sztv. alapján az üzleti év mérlegfordulónapján fennálló és a mérlegkészítés időpontjáig pénzügyileg nem rendezett követelésnél – a vevő, illetve az adós minősítése alapján a mérlegkészítés időpontjában rendelkezésre álló információk alapján – értékvesztést kell elszámolni, ha a követelés könyv szerinti értéke és a követelés várhatóan megtérülő összege közötti – veszteségjellegű – különbözet tartós és jelentős összegű.
Ha a vevői követelésekre értékvesztést számol el a gazdálkodó, akkor az a követelés könyv szerinti értékét csökkenti. Amennyiben a követelés teljes összegét értékvesztésként elszámolja, akkor a követelés könyv szerinti értéke nulla lesz. Ha a 100 százalékban értékvesztéssel csökkentett követelés behajthatatlanná válik, akkor a behajthatatlan követelés kivezetése nem érinti az eredményt (az egyéb ráfordításokat), hiszen a követelés könyv szerinti értéke nulla.
A mikrogazdálkodói egyszerűsített éves beszámolót készítő vállalkozó – a mikrogazdálkodói egyszerűsített éves beszámolóról szóló 398/2012. (XII. 20.) Korm. rendelet rendelkezése alapján – köteles az üzleti év mérlegfordulónapján fennálló és a mérlegkészítés időpontjáig pénzügyileg nem rendezett követelések üzleti év végi értékelésekor értékvesztést elszámolni a 100 ezer forint egyedi bekerülési érték fölötti, valamint a vállalkozó döntése alapján behajthatatlanná nem minősített 100 ezer forintot meg nem haladó bekerülési értékű, 180 napja lejárt esedékességű követelés után, ha
a) a követelés több, mint 180 napja lejárt, akkor a bekerülési érték 30 százalékának összegében,
b) a követelés több, mint 270 napja lejárt, akkor a bekerülési érték 50 százalékának összegében,
c) a követelés több, mint 365 napja lejárt, akkor a bekerülési érték 100 százalékának összegében.
Az elszámolt értékvesztést az értékvesztés elszámolását követő években – az üzleti év végi értékeléskor – vissza kell írni, ha az értékvesztés elszámolásának oka már nem vagy csak részben áll fenn. Nem kell az értékvesztés visszaírását elszámolni, ha a mérlegkészítéskori piaci érték kevesebb, mint 30 százalékkal haladja meg a könyv szerinti értéket.
A behajthatatlan követelések és az értékvesztés a társasági adózásban
A társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tao-tv.) értelmező rendelkezése szerint behajthatatlan követelés az Sztv. szerinti behajthatatlan követelés, valamint azon követelés bekerülési értékének 20 százaléka, amelyet a fizetési határidőt követő 365 napon belül nem egyenlítettek ki, kivéve, ha a követelés elévült vagy bíróság előtt nem érvényesíthető.
Érdemes megjegyezni, hogy az elévült és a bíróság előtt nem érvényesíthető követelés az Sztv. szerint igen, a Tao-tv. szerint nem minősül behajthatatlannak.
A Tao-tv. értelmező rendelkezése szerint a nyilvántartott értékvesztés a követelésekre a számviteli előírások alapján elszámolt és adózás előtti eredmény növelésként figyelembe vett értékvesztés csökkentve az adózás előtti eredmény csökkentéseként számításba vett összeggel.
A társasági adóalap megállapításakor az adózás előtti eredményt csökkentő tételként kell figyelembe venni a követelésre az adóévben visszaírt értékvesztést, a követelés bekerülési értékéből behajthatatlanná vált részt, valamint a követelés átruházásakor, kiegyenlítésekor, beszámításakor elszámolt bevételt, de legfeljebb a nyilvántartott értékvesztést.
A társasági adóalap megállapításakor az adózás előtti eredményt növelő tételként kell figyelembe venni az adóévben a követelésre (kivéve hitelintézetnél és pénzügyi vállalkozásnál a pénzügyi szolgáltatásból, befektetési szolgáltatási tevékenységből származó és befektetési vállalkozásnál a befektetési szolgáltatási tevékenységből származó követelést) elszámolt értékvesztés összegét.
Dr. Teszéri-Rácz Ildikó (2018-02-23)
https://lex-praxis.hu/admin/iratminta/downloader.php?id=vhlj8uffobjbvzo4i

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


Referendum a Székelyföld egyesítéséért? | Hajrá Sarmaság! Hajrá Sarmaságiak!
« Nem paktálnak
Izsák Balázs nyílt levele a Román… »
Referendum a Székelyföld egyesítéséért?
A Magyar Polgári Párt képviselői azt szeretnék, ha referendum formájában szavazná meg a három székely megye – Hargita, Kovászna és Maros – lakossága a magyarság egyesítését a területi újraszervezés által.
Fazakas Tibor, az MPP országos alelnöke úgy nyilatkozott, már megtörténtek az egyeztetések az érintett megyék tanácselnökeivel egy olyan beszélgetés megtartására, amelyben megtárgyalnák a három megye egyesítésének kérdéseit.
Hozzátette, a Székelyföld régió kialakításával kapcsolatos meglátásokat egy referendum formájában összesítenék, ugyanis az egyesítésre nézve csakis a három megye lakossága nyilváníthat véleményt.
marosvasarhely.info
Mi oldhatja fel a román-magyar konfliktust?
A központi és a helyi hatalomnak, valamint a közpénzeknek a nemzeti kisebbségek számaránya szerinti megosztása oldhatja meg tartósan a román-magyar konfliktust Romániában – írja a Romania Libera című román napilap.
Alina Mungiu-Pippidi egyetemi tanár, a lap publicistája csütörtökön közölt írásában kifejti, hogy az elmúlt hetekben terítékre került román-magyar viták elrontották a románok és magyarok együttélésének pozitív hangulatát, ami 1996 óta a román kormányok legfigyelemreméltóbb eredményének számított. A szerző szerint mindkét oldalon tapasztalt egyoldalú nacionalista megnyilvánulások hibásak ezért.
Megállapítja: Basescu azt hiszi, hogy barátja Orbán Viktornak, és a szerző elismeri, hogy Magyarország valóban lojálisan támogatta Romániát a schengeni övezethez való csatlakozásról szóló európai vitában. Ez a barátság azonban korlátozott – véli a szerző, mivel Orbán továbbra is a "radikális magyarokat" támogatja a Romániai Magyar Demokrata Szövetség (RMDSZ) ellenében.
A bukaresti lap szerint a román-magyar konfliktus tartós megoldását Romániában sem a kizárólag egyéni jogok megadására szorítkozó angolszász liberális demokrácia, sem az a fajta multikulturalizmus nem képes biztosítani, amely a különböző kisebbségeket kollektív jogokkal ruházza fel.
Szerinte létezik egy harmadik út, a "konszenzuális liberalizmus" útja, amely az előző két modell elemeit ötvözi. Mungiu-Pippidi szerint ez a modell a kvótákon, az arányos képviselet biztosításán nyugszik úgy, hogy a jelentős létszámú kisebbségek mindenből egy maghatározott százalékos arányban részesülnek, így a központi és a helyi politikai hatalomból, a közpénzekből és a közszolgáltatásokból is. Ez utóbbiak esetében az iskolákat, valamint a közszolgálati médiaintézményeket említi példaként, hogy a kisebbségek ne részesüljenek hátrányos bánásmódban nyelvi szempontok miatt.
A szerző szerint a romániai kisebbségi törvénytervezet nem csak ezt a modellt követi, hanem a kollektív jogokat biztosító multikulturalizmus és a szerző szerint elfogadható konszenzusos liberalizmus elemeit keveri, ezért szerinte a tervezet inkoherens.
Mungiu-Pippidi szerint az arányos képviseletet biztosító, Romániában gyakorlatban már létező modellt azért nem sikerült intézményesíteni eddig, mert a magyarok a személyi elvű autonómiát és egyéb "öszvérmegoldásokat" erőltetnek, ahelyett, hogy az arányosság elvére helyeznék a hangsúlyt.
A szerző szerint a román és a magyar liberálisoknak össze kellene fogniuk, mert ha "képzeletbeli régiók" érdekében folytatják a harcot, akkor csak Corneliu Vadim Tudort és Tőkés Lászlót segítik hozzá szavazatokhoz anélkül, hogy az ellenségeskedésen kívül gyakorlatban valamire szert tennének – olvasható a Romania Liberában.
KÁPOLNÁSFALU, III. FALUNAPOK
Péntek, július 8:
16,ºº óra – Futballbajnokság és asztalitenisz bajnokság kezdete
Debreceni vendégek fogadása
19,ºº óra – Kaszáló verseny a Pálkeresztfájánál
21,ºº óra – Zene teatrum – Debrecen Musical és Rock Saláta
22,ºº óra – Parapács Népi Zenekar Magyarország
§ 07,ºº óra – Zenés ébresztő a helyi fúvószenekarral
§ 10,³º óra- Gyülekező
§ 11,ºº óra – Ünnepi szentmise
§ 12,ºº óra – Ünnepi megnyitó és koszorúzás a község elvándorolt szülötteinek emlékhelyén
§ 13,ºº óra – Testvértelepülés műsora, helyi néptánccsoportok
§ 14,ºº óra – Kézműves foglakozások gyerekeknek, játszósátor gyerekeknek, fotókiállítás
§ 15,ºº óra –
A PIACTÉREN
Debreceni fellépők előadása.
– Feeling Tánc és Majorette Együttes
– Attitude Táncegyüttes
– Törköly zenekar- Debrecen
HOMORÓDLOKÁBAN
– Kápolnási Vágta- lovasbemutató
– Kötélhúzás
– Favágóverseny
§ 17,00 óra – Tállyai citerazenekar műsora
§ 18,ºº óra – Karate bemutató
§ 18,³º óra – Lőrincz Henrietta –tornabemutató
§ 19,00 Törköly zenekar – Debrecen „Itt a tele csutora”
§ 21,ºº óra – „Székelyland” humoros előadása
§ 22,ºº óra – ZeneTheatrum – Debrecen – Zenés tűzzsonglőr műsor
§ Utcabál Olti Attilával és zenekarával
Vasárnap, július 10
§ 07,ºº óra – Toborzó a huszárokkal
§ 10,ºº óra – Szentmise
§ 10,ºº óra – Főzőverseny
§ 11,ºº óra – A focibajnokság döntői
§ 12,ºº óra – Kulturális műsor a Kriza János iskola szervezésében a kultúrotthonban
„Kápolnásért” érdemérem átadása
§ 14,ºº óra – „Szép állat” kiállítás, játszósátor gyerekeknek, fotókiállítás
§ 15,ºº óra – 2YOU Debreceni – akrobatikus rock and roll
§ 16,ºº óra – Debreceni Törköly zenekar, Debreceni Népi Együttes népzenei műsora Pásku Veronika és Bíró Gergő fellépésével
§ 18 ,³ºóra – Székelyszentmihályi citerazenekar műsora
§ 19,ºº óra – A versenyek kiértékelése, díjátadás
§ 20,ºº óra – ZeneTheatrum – Mesetündér és Barátai – Zenés szórakoztató műsor gyermekeknek
§ 22,ºº óra – NEOTON FAMILIA koncert
§ 24,ºº óra – Tűzijáték
§ Reggelig tartó utcabál Olti Attilával és zenekarával


text:
Elek Balázs: Egy dogmatikai vita feltámadása. A csalás eredményének értelmezése « ujbtk.hu – Az új Btk. magyarázata
Kezdőlap » Szakcikkek » Elek Balázs: Egy dogmatikai vita feltámadása. A csalás eredményének értelmezése
Az Alkotmánybíróság határozataiban a jogállam alapvető, nélkülözhetetlen elemeként következetesen megjelenik a jogbiztonság, ami az állam – és elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon. Nem állapítható meg a jogállamiság és annak részét képező jogbiztonság sérelme pusztán amiatt, hogy az adott normaszöveg a jogalkalmazás során értelmezésre szorul. A jogbiztonság elvéből nem következik a jogalkotónak olyan kötelezettsége, hogy minden fogalmat minden jogszabályban külön meghatározzon. A normavilágosság sérelme miatt az alkotmányellenesség akkor állapítható meg, ha a szabályozás a jogalkalmazó számára értelmezhetetlen, vagy eltérő értelmezésre ad módot, és ennek következtében a norma hatását tekintve kiszámíthatatlan, előre nem látható helyzetet teremt a címzettek számára, illetőleg a normaszöveg túl általános megfogalmazása miatt teret enged a szubjektív, önkényes jogalkalmazásnak.[1] A jogszabály eltérő értelmezéséből adódó ellentétes irányú döntésekkel azonban még az egyik leggyakoribb, és legrégebbi vagyon elleni bűncselekménynél, a csalásnál is találkozhatunk, holott joggal feltételezhetnénk, hogy kialakult, és letisztult a bírói gyakorlat.
A Csemegi Kódex megoldása
A csalás eredményének helyes értelmezéséről már a Csemegi Kódex idején sem volt egységes a jogirodalom. Angyal Pál álláspontja szerint nem csupán a tényleges kár (damnum emergens), hanem az elmaradt haszon (lucrum cessans) is beletartozik a csalás eredményébe.[2]
Angyal a vagyoni kárt mint a vagyont érő mindennemű hátrányt határozta meg. A vagyon fogalma pedig átfoglalja a javakat és közelebbről nem csak a dolgokat s jogokat, hanem a szükségletkielégítésre alkalmas és felhasználható helyzetet, sőt a várományt is tekintet nélkül arra, hogy az pénzben kifejezhető-e vagy sem. Vagyoni kár lesz így „valamely dolog feletti tulajdonjognak vagy birtoknak az elvesztése, csere vagy vételügyletnél a szolgáltatás és ellenszolgáltatás közötti értékkülönbségből eredő veszteség, valamely követelési jognak az elvesztése, a szolgáltatás elmaradása annak ellenére, hogy megfelelő ellenszolgáltatás teljesíttetett, kötelezettségvállalás (pl. valamely okirat aláírása által, melynek tartalma tekintetében az aláíró tévedésbe ejtetett), követelés elengedése, már kifizetett tartozása újra kifizetése.”[3]
Angyal a vagyoni kár fogalmával kapcsolatos vitás kérdések között említi, hogy a várható haszon elmaradása is beletartozik-e. Utal arra az irodalmi álláspontra, amely a várható haszon elmaradását csak akkor minősíti vagyoni kárnak, ha a váromány „jogigényen” alapszik. Más vélemények általában minden váromány elmaradást vagyoni kárnak tekintenek, mert a lucrum cessans éppúgy csökkenti a vagyont, mint a damnum emergens. Angyal az utóbbival ért egyet azon oknál fogva, hogy a magánjogi kárfogalomnak ez a megközelítés felel meg a legjobban. A kártérítési felelősség a teljes kárra kiterjed, tehát az adós mindazért a kárért felelős, mely a károsult vagyonának csökkenésében áll, mind pedig azért a kárért, amely abban nyilvánul meg, hogy a károsult vagyonának bizonyos növelési lehetőségétől elesett.[4] A többféle értelmezésnek az is lehetett az oka, hogy a Csemegi Kódex nem definiálta a kár fogalmát, és annak miniszteri indokolása sem elemezte mélységében a problémát.[5]
Az 1978. évi IV. törvény a Btk. nyomán kialakult joggyakorlat
Az 1978. évi IV. törvény a büntető törvénykönyvről (Btk.) a 318. §-ban a csalást úgy definiálja, hogy „aki jogtalan haszonszerzés végett mást tévedésbe ejt, vagy tart, és ezzel kárt okoz”. A Btk. látszólag egyértelműen fogalmaz, amikor a kár fogalmát úgy határozza meg, mint „a bűncselekménnyel a vagyonban okozott értékcsökkenés”. Az elmaradt vagyoni előnyt a vagyoni hátrány fogalmában találjuk, ami „a vagyonban okozott kár és az elmaradt vagyoni előny”. A csalás tényállása a kár fogalmát tartalmazza, így a jogalkotó a kár bekövetkeztében határozza meg a bűncselekmény eredményét, és nem a vagyoni hátrányban. Madai úgy fogalmaz, hogy a büntetőtörvény „függetlenítette magát a polgári jog fogalomrendszerétől, s egy saját koherens definíció kialakítását tűzte ki célul.”[6] Ez azért is állítható, mert a polgári jogban a kár eleme a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésen túl az elmaradt vagyoni előny, másfelől a felmerült indokolt költség.
Közzétett döntésekben ez a kárfogalom sokáig következetesen megjelent. A közműfejlesztési díj befizetésének elmulasztása esetén a csalást például azért nem látta megállapíthatónak a bíróság, mert nincs kár, nincs vagyonban bekövetkezett értékcsökkenés.[7] Hasonló következtetésre jutott a bíróság telefonszolgáltatás jogosulatlan igénybevétele és ki nem fizetése kapcsán is.[8]
A csalás és az adócsalás elhatárolása körében az 1/2006. Büntető jogegységi határozat ezt az ítélkezési gyakorlatot erősítette meg.[9] Az indokolás második pontja ugyanis elvi éllel kimondja, hogy nem elfogadható és a Legfelsőbb Bíróság ítélkezési gyakorlatával is ellentétes a kárnak az olyan értelmezése, amely a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésként fogná fel a megtévesztés folytán meg nem fizetett és be nem hajtott követelést. Büntetőjogi értelemben vett kár a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenés, figyelembe nem véve a szolgáltatás ellenértékének nem teljesítéséből eredő elmaradt vagyoni előnyt.
Ehhez a bírói gyakorlathoz képest hozott változást a BH 2011/127 szám alatt közzétett döntés. A Legfelsőbb Bíróság döntése szerint ugyanis csalást valósít meg a terhelt, aki a sértettet tévedésbe ejtve, fizetési szándék nélkül vesz igénybe szállodai szolgáltatást, amelynek meg nem fizetése vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésnek (kárnak) és nem elmaradt vagyoni előnynek tekintendő.
Az ügy terheltje alkalmi hölgyismerősével megjelent egy panzióban, ahol két főre vett ki szobát egy éjszakára. A terheltnek a szobát másnap délig kellett elhagynia, így délelőtt 11 órára kérte a reggelit. Figyelemmel arra, hogy a vádlott anyagi helyzete nem tette lehetővé a szállás és az ahhoz tartozó egyéb szolgáltatás ellenértékének a kifizetését, kihasználva a lehetőséget, hogy a reggeli kért időpontjáig nem keresik, másnap délelőtt 9 óra 30 perc körül fizetés és az alkalmazottak értesítése nélkül az ismeretlen személyazonosságú hölggyel eltávozott a panzióból. A terhelt a fizetőképességét és készségét illetően is megtévesztette a sértettet. Már a szállás elfoglalásának időpontjában sem állt szándékában a szállásdíjat és a minibárból történő fogyasztás ellenértékét kifizetni.
A terhelt és ismerőse az éjszaka folyamán a szobához tartozó minibárból összesen 8800 forint értékben fogyasztott italokat és édességet. A szállás díja a két személyre vonatkozó idegenforgalmi adóval együtt összesen 12 694 forint volt. A terhelt csalárd magatartásával jogtalan haszonszerzés végett a szállás és a kiegészítő szolgáltatás díjának meg nem fizetésével a panziót üzemeltető Kft.-nek, mint sértettnek összesen 21 494 forint kárt okozott, amely nem térült meg. (A húszezer forintot meghaladó bűncselekményi értékhatár miatt valósulhatott meg a bűncselekmény.)
A felülvizsgálati indítvány szerint a tényállásban írt cselekményével csupán 8800 forint kárt okozott. A bíróságok tévesen minősítették kárnak a meg nem fizetett 12 694 forint összegű szállásdíjat, mert az valójában nem kár, hanem elmaradt haszon. A ténylegesen felmerült kár összegére figyelemmel a cselekmény szabálysértésként minősülhet, ezért a terhelt felmentése indokolt.
A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati indítvány elbírálása során abból indult ki, hogy a vagyon fogalmi körébe a következetes felfogásnak megfelelően a követelések és a vagyoni értékű jogok is beleértendők. A különböző szállítási, éttermi, szállodai szolgáltatások vagy a lakásbérlet egyaránt piaci értékkel bírnak. Attól függetlenül, hogy a szerződési szándék valós, avagy ezek valamelyikét az elkövetők jogtalan haszonszerzés végett, fizetési szándék nélkül szerzik meg, az annak ellenértékét képező díjra a sértett jogosultságot szerez. Az ellenérték megfizetésének elmaradása pedig a tényleges teljesítéssel megterhelt vagyonban értékcsökkenésként, és nem elmaradt haszonként jelentkezik.
„Ennek megfelelően a bírói gyakorlat következetesen kárt okozó magatartásnak, ekként tényállásszerű csalás bűncselekményének (vagy szabálysértésének) tekinti a jogtalan haszonszerzés végett a sértetteket tévedésbe ejtő azon cselekményeket, amikor valamely terhelt fizetési szándék nélkül, e tekintetben a sértettet tévedésbe ejtve éttermi szolgáltatást, vasúti vagy más közforgalmú járművön személyszállítást vagy éppen szállodai elhelyezést vesz igénybe (BJD 1323)”. Az igénybe vett szolgáltatás meg nem fizetése – ha a csalás törvényi tényállásának további elemei is megvalósultak – a csalás bűncselekménye szempontjából a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésnek (damnum emergens) és nem elmaradt vagyoni előnynek (lucrum cessans) tekintendő. Utóbbiról esetleg akkor lehetne szó, ha valamely terhelti magatartás következtében a sértett egy újabb szerződés megkötésétől, más megszerezhető jövedelemtől esik el. Mindezek alapján úgy ítélte meg, hogy a terhelt bűnösségének megállapítása – és cselekményének minősítése – ekként mindenben megfelel a büntető anyagi jog szabályainak.[10]
Érdekes jogi helyzet adódhatna, ha a leendő terhelt jogi tanácsot kér ügyvéd, jogtanácsos, vagy ügyész ismerősétől, aki megnyugtatja, hogy a szolgáltatás jogtalan igénybevétele büntetőjogi értelemben kárnak nem tekinthető, és az 1/2006-os jogegységi határozatra hivatkozva magyarázná el, hogy „a Legfelsőbb Bíróság ítélkezési gyakorlatával is ellentétes a kárnak az olyan értelmezése, amely a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésként fogná fel a megtévesztés folytán meg nem fizetett és be nem hajtott követelést”. Felmerülhetne a társadalomra veszélyességben való tévedésre hivatkozás, hiszen közzétett bírósági határozat alapján kapott korábban jogi szakembertől tanácsot.
A cselekmény társadalomra veszélyességében való tévedésnél a tévedésben lévő személy nincsen tisztában a cselekmény jogellenességével, illetve társadalmi helytelenítettségével. A társadalomra veszélyesség tudata akkor adott, ha az elkövető akár magatartásának jogilag tilalmazott volta, akár erkölcstelen jellege, akár veszélyessége ismeretében hajtja végre cselekményét.
A társadalomra való veszélyesség tudatát a jogellenesség tudata, az erkölcsellenesség tudata, illetve a cselekmény veszélyességének a tudata közvetíti, ami szerény iskolázottságú személyeknél is megállapítható.[11]
Szükséges utalni arra a bírói gyakorlatra, hogy a szakirodalomban megjelenő jogi okfejtésre való hivatkozás a társadalomra veszélyességben való tévedés megállapítását önmagában nem eredményezheti. A tévedés megállapításának ugyanis elsőrendű feltétele az elkövetéskori tudattartalom vizsgálata. Ehhez képest a szakirodalomra, mint a tévedést megalapozó körülményre hivatkozás minimális feltétele annak a valószínűsítése, hogy az elkövető a cselekménye előtt találkozott olyan szakirodalommal, amelyben foglaltakat értékelve az élet adott területén az általa is helyesnek ítélt magatartást kialakította. A büntetőjogi válasz mindig értékelés eredménye. A tudományos válasz ismerete az olyan elkövető esetén, akivel szemben – a fentiek szerint – fokozottabb elvárások támaszthatóak önmagában akkor sem alapozza meg a társadalomra veszélyességben való tévedés megállapítását, ha igazolja, hogy a cselekménye előtt körültekintően vizsgálta az elérhető szakirodalmat. További feltétel esetében, hogy a megismerhető vélemények lényege azonos legyen, tehát ne hagyjon kétséget az adott időszakban elfogadott (uralkodó) értékelés felől. Egységes értékelésről azonban az adott kérdés kapcsán ugyancsak nem lehet beszélni, hiszen a mindenki (elsősorban minden szakember) számára elérhető szakirodalomban egymással ellentétes, egymást kizáró értelmezések jelentek meg. A jogszabály tartalmában való tévedésre alapozott társadalomra veszélyességben való tévedés megállapítását a jogalkalmazó szervek döntései, illetve tájékoztatása alapozhatja meg. Az uralkodó értelmezést rendszerint a közzétett jogalkalmazó gyakorlat közvetíti.[12]
Bonyolítja azonban a kérdést, ha a közzétett, és uralkodó értelmezést közvetítő határozatokban ellentétes döntések kerülnek közzétételre.
Álláspontom szerint a társadalomra veszélyességben való tévedésre még ebben a helyzetben sem hivatkozhatna sikerrel az elkövető a csalás eredménye kapcsán. Valójában meglehetősen ritkán állapítja meg a bírói gyakorlat ezt a büntethetőséget kizáró okot.[13] A cselekmény társadalomra veszélyességének tudatát a cselekmény jogellenességének, erkölcs ellenességének vagy egyébkénti társadalmi helytelenítésének tudata adhatja. Ha a tett erkölcsi elítélése sem igazolható a társadalom részéről, akkor is megállapítható, ha materiális vagy immateriális sérelmet, kárt, hátrányt, veszteséget okoz. A jogellenesség tudatánál nem feltétlenül kell tudni azt, hogy a cselekmény a büntető törvénykönyvbe ütközik. Az elkövető felismeri magatartásának jogilag tilalmazott voltát, és elég, ha annyit tud, hogy valamilyen jogszabályt sért. A szállodai szolgáltatás fizetés nélküli igénybevétele jogellenes, erkölcsellenes, és materiális sérelmet is okoz, így ezen a jogcímen a felelősségre vonás nem lenne elkerülhető.
A 2012. évi C. törvény az új Büntető Törvénykönyv
Az új Büntető Törvénykönyv a korábbiakhoz képest új helyzetet fog eredményezni. Az új Btk. 373. § (1) bekezdése a csalás korábbi fogalmán nem változtat: „Aki jogtalan haszonszerzés végett mást tévedésbe ejt vagy tart, és ezzel kárt okoz, csalást követ el.”
A (7) bekezdés alapján azonban a csalás alkalmazása szempontjából kárnak kell tekinteni az igénybe vett szolgáltatás meg nem fizetett ellenértékét is.
Az új Btk. alapján talán következetes ítélkezési gyakorlat alakulhat ki, de az új törvény befolyással lehet a korábbi Btk. hatálya alatt indult büntetőeljárásokra is. Nem fogadta el például az ítélőtábla az ügyészi érvelést arra nézve, hogy az előtte folyamatban lévő büntetőügyben a sértett Kft. sérelmére további 1 rb., a Btk. 318. § (1) bekezdésben meghatározott, de az (5) bekezdés a) pontja szerinti csalás bűntette is megvalósult a szerződött szolgáltatás díjának meg nem fizetése miatt. A vádhatóság a minősítésváltoztatás indokaként arra is utalt, hogy a „kibővített kár” fogalmi értelmezésénél a kár fogalmába nemcsak a dolgok, vagyontárgyak értéke, hanem pénzben kifejezhető vagyoni értékű jogok és kötelezettségek sérelme is beletartozik. A csalás jogi tárgya nemcsak a tulajdon, a dolog elleni, hanem létező, vagy a jövőben keletkező jog elleni támadás is lehet.
Az ítélőtábla a csalás eredményének meghatározása során abból indult ki, hogy a kár megfogalmazásából következik, hogy annak nem képezi részét az elmaradt haszon. A csalás tényállása a kárról rendelkezik, nem pedig a vagyoni hátrányról, ezért az elkövetéskor hatályos törvény helyes értelmezése szerint a vagyoni hátrány körébe tartozó elmaradt vagyoni előny, csalási kárként nem értékelhető.
Az alkalmazandó törvény helyes nyelvtani értelmezése szerint tehát csalási kárként kizárólag, szigorúan a vagyonban bekövetezett értékcsökkenés értékelhető. A büntetőjogban a norma kiterjesztető értelmezésének nincs helye az alapvető jogelvek, például a nullum crimen sine lege elvének biztosítása érdekében. Az kétségtelen a határozat indokolása szerint, hogy figyelemmel kell lenni az „élő jog”-ra, ami alatt a jogszabály értelmezett és alkalmazott tartalmát együttesen kell érteni, de a törvény által konkrétan meg nem határozott eredmény a törvényi tényállás körébe nem vonható.[14]
Ezen túlmenően utalt arra az ítélőtábla, hogy ezt a jogértelmezést támasztják alá az 1/2006-os számú Büntető Jogegységi Határozatban foglaltak, a BH 1998/416, és a BH 1998/523 számú döntésben foglaltak.
Az ítélőtábla határozata rámutatott arra is, hogy az ügyész jogi álláspontja a kár fogalmával összefüggésben valójában az új Btk. rendelkezésein alapul. A 2012. évi C. törvény a büntető törvénykönyvről 2013. július 1-jén lép hatályba. Az új törvény a 373. §-a (7) bekezdésében, a korábbi szabályozástól eltérően külön meghatározza, hogy a csalás szempontjából kárnak kell tekinteni az igénybe vett szolgáltatás meg nem fizetett ellenértékét is. Az új Btk. indokolása rögzíti, hogy a gyakorlatban problémát okozott azon csalásszerű cselekmények megítélése, ahol a kár valamely igénybe vett szolgáltatás ellenértékeként merült fel (pl. szállodai szolgáltatás igénybevétele, fizetés nélküli lakásbérlések). „Erre figyelemmel a törvény kifejezetten kiterjeszti a kár fogalmát az igénybe vett szolgáltatás ellenértékének haszonszerzési célból, megtévesztéssel történő meg nem fizetésének eseteire is, kimondva, hogy ezáltal büntethetővé válnak azok a cselekmények, amelyek a csalás tényállási elemeit megvalósítják, azonban az eredmény nem kifejezett kárként, hanem összegszerűen meghatározható vagyoni előnyként jelenik meg.”[15]
A jogalkotó tehát új tényállási elemként foglalta az elmaradt vagyoni előnyt a kár fogalmába, korábban a törvény szerint csalásként nem büntetendő törvényi tényállási elemet konkrétan kriminalizálva. Ezt jól érzékelteti az indokolásnak az „ezáltal büntethetővé válnak” megfogalmazása is. A még nem hatályos törvény értelemszerűen nem alkalmazható a korábban indult büntetőügyekben, de a büntetendőség körének bővítése és az új törvény indokolása is egyértelműen azt támasztja alá, hogy a régi Btk. szerint kárként az elmaradt vagyoni előny nem vehető figyelembe.[16]
Az új Btk. 373. § (7) bekezdésének szabálya az eddigi részbeni törvényrontó gyakorlatot építette be a törvénybe. Ilyen szolgáltatás például a szállodai, éttermi szolgáltatás, taxi igénybevétele, vagy fodrász, telefon, internet szolgáltatás. Nem zárható ki az új tényállás alkalmazása jogszerűen igénybevett prostituált szolgáltatása esetén sem. A kibővített kárfogalom azonban csak „igénybe vett szolgáltatás díjának” meg nem fizetésére vonatkozik, így fordított esetben nem jöhet szóba, ha valaki nem teljesíti azt az ígéretét, hogy testét nemi vágyának kielégítésére másnak átengedi.
A vagyoni kárnak nem kell tartósnak lenni, a későbbi megtérítést mint magánjogi kártérítést lehet figyelembe venni, de az nem lesz büntethetőséget megszüntető ok. Ez az új kárfogalom kapcsán nyilvánvalóan komoly bizonyítási nehézségeket fog egyes esetekben okozni, mert a büntetőjogi felelősség alóli mentesülés érdekében kézzelfoghatónak tűnik az a védekezés, hogy valójában polgári jogi természetű elszámolási vita, hibás teljesítés, fizetési képesség hiánya volt a nemfizetés hátterében.
Nem tekinthető igénybe vett szolgáltatás meg nem fizetett ellenértékének az ún. reménybeli váromány. Angyal erre példaként hozza fel azt, ha az elkövető a vásárlásra indulót tévesztéssel az üzlettől visszatartja.[17] Ilyen tévedésbe ejtés lehet az, hogy a másik kereskedő nincsen nyitva, vagy megszűnt.
Nem követ el csalást az, aki az örökhagyót a már kiszemelt örökös személyi viszonyai felől tévedésbe ejti, és arra veszi rá, hogy ne, vagy kisebb mértékben juttasson számára az örökségből, mert ebben az esetben is csak reménybeli váromány beállását akadályozza meg.
Angyal szerint nem reménybeli váromány, így már csalás valósul meg, ha a bérgépkocsi-vezető (azaz taxis vállalkozó) megtévesztéssel a megrendelt vezető helyett jelentkezik, mert az már bizonyossági várománynak szegi útját, és kárt okoz a megrendelt vezetőnek, mert az nem jut a fuvardíjhoz. Az új Btk. kárfogalma mellett sem látom azonban a csalást ilyen esetben megállapíthatónak.
A bírósági úton nem érvényesíthető követelések
Újra kell értelmeznie a bírói gyakorlatnak a dogmatikai megoldást arra az esetre, ha az igénybe vett szolgáltatás meg nem fizetett ellenértékét bírósági úton nem lehet érvényesíteni. Vannak ugyanis a polgári jog szerint olyan követelések, amelyeknek a teljesítése nem kényszeríthető ki, de a teljesítés egyébként joghatályos. Az ebbe a körbe tartozó szerződések kötése nem tiltott, ám a jog nem nyújt segítséget azok lebonyolításához, azok jelentősége azt nem teszi indokolttá. A Ptk. 204. § (1) bekezdése szerint nem lehet érvényesíteni bírósági úton a játékból vagy fogadásból eredő követeléseket, kivéve, ha a játékot vagy fogadást állami engedély alapján bonyolítják le. Ugyancsak nem érvényesíthetőek bírói úton a kifejezetten játék vagy fogadás céljára ígért vagy adott kölcsönből eredő követelések. A polgári törvénykönyv indokolása is kiemeli azt, hogy a megengedett játéknak vagy fogadásnak nincsen olyan gazdasági vagy erkölcsi célja, amely indokolttá tenné a teljes védelemben részesítést. A Ptk. éppen ezért zárja ki az ilyen szerződésekből eredő követelések érvényesítését.[18]
Különbözőek lehetnek a vélemények, hogy büntetőjogi értelemben kárként foghatóak-e fel a jó erkölcsbe ütköző, jogellenes, vagy jogilag ki nem kényszeríthető (például kártyaadósság) szolgáltatások elmaradása.
A lehetséges egyik válasz szerint a jogrendbe ütköző szolgáltatás kikényszeríthető jogi igényt nem teremt, és nem lehet tárgya a jogvédelemnek, és elmaradása kárnak sem tekinthető. Amit a jog nem ismer el, az a büntetőjog védelmén is kívül esik. Lehet érvelni amellett, hogy ilyenkor megtévesztés sincsen, mert a sértett is tudja, hogy a másik fél nem kötelezheti magát az ellenszolgáltatásra.
A másik nézet szerint a csalás megállapíthatósága szempontjából a tévedésbe ejtett személy moralitása nem jöhet figyelembe, és ha vagyoni értéket kiadott, akkor is kárt szenved, ha ezt erkölcstelen, sőt jogba ütköző cél elérése érdekében tette. Ebből a gondolatmenetből az is következhet, hogy csalást követ el a lopás elkövetője, ha tévedésbe ejti a bűntársát az eltulajdonított értékek elosztását illetően.
Angyal idézi azt a példát, amelyben a bíróság csalásban mondta ki bűnösnek azt, aki egy terhes nőnek magzatelhajtásra teljesen alkalmatlan szert adott el. A döntés érvelése szerint a vagyon fogalmának nem ismérve, hogy az jogilag védett legyen, és a jogrend nem kívánja meg feltétlenül a jogalapot nélkülöző viszonyoktól a védelmet, így a tolvajt is védi a dolog birtoklásában a jogosulatlan önhatalommal szemben. Ebben az esetben a büntetés nem a szerződésszegéshez, hanem a károkozáshoz kapcsolódik.[19] Ebbe a körbe tartozik az is, ha valaki illegális terjesztésből vásárol gyógyszert, potencianövelőt vagy valamilyen szolgáltatást.
A polgári jog megoldása a büntetőjogi választ is kétségtelenné teszi álláspontom szerint. Abban az esetben, ha a polgári jogi szerződésből eredő követelés érvényesítésére a polgári jogi szabályok szerint bírósági úton nincs lehetőség, akkor ezt megkerülve sem lehet büntetőjogi úton érvényesíteni ugyanazt a követelést. A büntetőjogi fenyegetettség mellett nyilvánvalóan felmerülhetne a kibővített kárfogalom szerinti összeg érvényesítése polgári jogi igény útján, de a közvetítői eljárásban történő teljesítés sem lenne kizárható. Mindez azonban élesen ellenkezne azzal az igénnyel, hogy ugyanarra az élethelyzetre a különböző jogágak teljesen eltérő választ ne adjanak.
A korlátozottan cselekvőképes kiskorúak szerződései
A polgári jog szabályai szerint korlátozottan cselekvőképes az a kiskorú, aki tizennegyedik életévét már betöltötte és nem cselekvőképes.[20] Kiskorú az, aki tizennyolcadik életévét még nem töltötte be, kivéve, ha házasságot kötött.[21] Korlátozottan cselekvőképes lehet az a nagykorú is, akit ilyen hatállyal a bíróság gondnokság alá helyezett.
Az új Btk. 378. § (7) bekezdésének értelmezésére azért van szükség külön a fiatalkorú elkövetőkre nézve, mert ők szükségszerűen korlátozottan cselekvőképesek (kivéve, ha házasságkötés révén nagykorúságot szereztek). A büntetőjogi fenyegetettség értelmezése így el is válhat hasonlóan a kiskorú veszélyeztetése bűncselekmény tényállásához, ahol jelentősége van annak, hogy az elkövető csak nagykorú lehet, de korántsem biztos, hogy betöltötte a 18. életévét.
A korlátozottan cselekvőképes személy a törvényes képviselőjének közreműködése nélkül is tehet olyan személyes jellegű jognyilatkozatot, amelyre jogszabály feljogosítja, megkötheti a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződéseket, rendelkezik a munkával szerzett keresményével, ha jogszabály kivételt nem tesz, keresménye erejéig kötelezettséget is vállalhat, végül megköthet olyan szerződéseket, amelyekkel kizárólag előnyt szerez. A korlátozottan cselekvőképes személy javára és terhére jognyilatkozatokat általában a törvényes képviselője teszi meg. Azokban az esetekben, amikor a törvényes képviselő beleegyezése vagy utólagos jóváhagyása szükséges, az szükségszerűen egy időbeli eltolódást, különbséget feltételez. A beleegyezés a szerződés létrejöttét megelőzi, míg a jóváhagyás azt követi. Valójában ilyenkor egy függő jogi helyzet áll elő, a törvényes képviselő nyilatkozatától függően, anélkül a szerződés érvényessé nem válhat.
Nem kívánja meg a jog a hozzájárulást a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződésekhez. A mindennapi élet adott körülményei azonban a korlátozottan cselekvőképes személy és képviselője társadalmi és vagyoni helyzetétől, életvitelétől, szokásaitól is függ. A kisebb jelentőség azt kívánja meg, hogy az adott társadalmi rétegen belül az adott szerződés nem nagy összegű, nem nagy jelentőségű legyen.
A fiatalkorúakra mint korlátozottan cselekvőképesekre így alig lehet az új kibővített kárfogalmat alkalmazni, hiszen a büntetőjogi fenyegetettség nem függhet attól, hogy azt a törvényes képviselő utólag jóváhagyja-e, de nem lenne szerencsés az sem, ha a fiatalkorú társadalmi helyzetétől lenne függővé téve. Ez ugyanis azt jelentené, hogy egy nagyobb lakoma, vagy masszázs, amire a tizenhét éves fiú meghívja barátait, egyiknél büntetendő lenne, akinél nem szükséges társadalmi helyzeténél fogva a szülői jóváhagyás, míg a másiknál nem, holott ugyanazt követte el, azaz egy szolgáltatást fizetés, és fizetési szándék nélkül igénybe vett.
Egy felnőtt, aki a csalás egyéb tényállási elemeit megvalósítva igénybe veszi jogszerűen egy prostituált szolgáltatásait, akár elkövetője lehet a csalásnak, ha fizetési szándékát és képességét illetően a szolgáltatás nyújtóját tévedésbe ejti. Kétséges azonban, hogy van olyan fiatalkorú, akinél a mindennapi élet szokásos szükségletei körébe egy ilyen szolgáltatás mint kisebb jelentőségű ügylet beleférne, vagy elvárható lenne az utólagos jóváhagyása a törvényes képviselőnek.
Mindezekből megítélésem szerint az következik, hogy a leghelyesebb az lenne, ha fiatalkorú elkövetőknél a csalást a jövőben is a kibővített kárfogalom nélkül, azaz a vagyonban bekövetkezett értékcsökkenésként értelmezhetné a bírói jogalkalmazói gyakorlat. Ezt az értelmezést azonban érdemes lenne a konkrét normaszövegben is egyértelművé tenni úgy, hogy a csalási kár kibővített fogalma a fiatalkorúak elleni büntetőeljárásokban nem alkalmazható. n
A szerző habil, e. docens, tanácselnök bíró a Debreceni Ítélőtáblán.
[1] 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65., 26/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 135, 142., 71/2002. (XII. 27.) AB határozat, ABH 2002, 417., 1160/B/1992. AB határozat, ABH 1993, 607, 608.; 10/2003. (IV. 3.) AB határozat, ABH 2003, 130, 135–136.; 1063/B/1996. AB határozat, ABH 2005, 722, 725–726.; 381/B/1998. AB határozat, ABH 2005, 766, 769., 56/2010. (V. 5.) AB határozat
[2] Angyal Pál: A csalás. A magyar büntetőjog kézikönyve. 16. Budapest, Attila-Nyomda Részvénytársaság kiadása, 1939, 72–81. o.
[3] Angyal uo.
[4] Angyal uo. 78–79. o.
[5] Lásd: Madai Sándor: A csalás büntetőjogi értékelése. HVG-ORAC Lap- és Könyvkiadó Kft., Budapest, 2011, 133. o.
[6] Madai uo. 134. o.
[7] BH 1998/416
[8] BH 1998/523
[9] Molnár Gábor Miklós: Az adócsalás a költségvetési csalásban. HVG-ORAC Lap- és Könyvkiadó Kft., Budapest, 2011, 198. o.
[10] Legf. Bír. Bfv. II. 927/2009, EBH 2010/2124
[11] Hati Csilla: A társadalomra veszélyességben való tévedés. Büntetőjogi Szemle, 2012. 3. szám 11–18. o.
[12] Legfelsőbb Bíróság Bfv. II. 13/2009/5. szám
[13] Gál István László: Gazdasági büntetőjog közgazdászoknak. Akadémiai Kiadó, Budapest, 2007, 41. o.
[14] 57/1991. (XI. 8.) AB határozat
[15] A 2012. évi C. törvény indokolása
[16] Debreceni Ítélőtábla Bf. II. 422/2012/38. sz. (A részletezett okok folytán ezért a kárérték elsőfokú bírósági megállapítása törvényes és a cselekmények minősítése is megfelelt a büntetőtörvénynek, a vádlottak bűnösségét további vagyon elleni bűncselekményben a megállapított tényállás alapján nem mondta ki.)
[17] Angyal: i. m. 72–81. o.
[18] Gellért György (szerk.): A polgári Törvénykönyv magyarázata. KJK, Bp., 1993, 510–513. o.
[19] Angyal: i. m. 73–81. o.
[20] Ptk. 12. § (1) bekezdés
[21] A kiskorúság, gyermekkor, fiatalkor büntetőjogi és büntetőeljárási értelmezéséről lásd bővebben: Herke Csongor: Lehet-e tanú gyermekkorú vagy fiatalkorú. In: Tanulmányok Tóth Mihály professzor 60. születésnapja tiszteletére. PTE ÁJK, Pécs, 2011, 281–292. o.

matches: bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
131. 55. nap – Január 31./2. - A Hunvald-per
Másodikként Sebes Péter, Hunvald György védője emelkedett szólásra. Talán érthető okokból jelen sorok íróját az ő beszéde érdekelte a legjobban, és bizony Bárándy Péterhez hasonlóan ő is remek beszédet intézett az egybegyűltekhez. Bár a két ügyvéd stílusa és habitusa is alapvetően eltér egymástól, ez a különbség csak még élvezhetőbbé tette a két előadást. Egyikük sem írta meg előre beszédét, csupán vázlatokat használtak, ami véleményem szerint igen méltányolandó teljesítmény, főként egy ekkora volumenű ügy esetében. Sebes olykor nem félt kissé cinikus lenni, ha célzott valamire, az nem homályosan veszett a távolba, hanem nyílegyenesen mutatott egy meghatározott irányba.
Sebes Péter sem érezte szükségét, hogy „szétbeszélje” a tárgyalást, mondandója mintegy két órát ölelt fel. Rögtön az elején leszögezte, hogy mindent, amit védőbeszédében állít, bizonyítékokkal igazol, így mondandója alátámasztására, a tények összegzéséről szóló 100 oldalas kiegészítést csatolt a védőbeszédhez egyfajta mellékletként, amelyet átadott a bíróság számára, és amelyet hamarosan mi is közzé teszünk.
„Jól döntött-e Hunvald György, amikor egy olyan ügyvédet bízott meg a képviseletével egy ilyen fontos ügyben, akinek már a védőbeszéde első mondatával problémája adódik? A szakmánkkal ismerkedve nekem azt tanították nagyszerű kollégák, ügyészek, hogy a legkisebb helyi bíróságtól a Legfelsőbb Bíróság jogegységi tanácsáig a megszólítás Tisztelt Bíróság. A bíróság tekintélyét ugyanis nem az elhelyezkedése, nem is a hatásköri szintje, különösen nem az elnevezése adja meg, hanem az, hogy az Állam büntetőjogi igényét testesíti meg, a Magyar Köztársaság címere alatt ítélkezik…
De hát ma már a köztársaság is …
Indítványozom, hogy Hunvald György vádlottat az ellene emelt vád alól, mert nem állapítható meg, hogy bűncselekményt követett el, mentse fel.
Jelentős közérdeklődés mellett folyt ez az eljárás a kezdetektől fogva, a közvélemény a médián, sőt, a politikán keresztül is hallatta a hangját, megszólalt az emberek igazságérzete a parlamentben is, egy országgyűlési képviselő adott hangot hozzá. Bár az nyilvánvaló, hogy a politikusi megszólalásnak és a bíróság azt követő, azzal egybeeső döntésének egymáshoz nem volt semmi köze, mégis igazat adok annak az idősebb kollégámnak, aki egy régebbi védőbeszédében, melyet egy vidéki bíróság előtt folyt eljárásban mondott el, arra hívta fel a figyelmet, hogy a közvéleményt távol kell tartani az ítélkezéstől, ott nincs semmi keresnivalója.”
Mielőtt rátért védőbeszéde konkrét fejezeteire, Sebes az ügyészi vádbeszéddel kapcsolatos reflexióit fogalmazta meg.
„Jelen észrevételek nem terjednek ki a bizonyítékok mérlegelése kapcsán természetesen fennálló ellenvéleményemre, csak az általam tapasztalt ténybeli és logikai hibákra, tévedésekre reflektálok. A bizonyítékok értékelése kapcsán eltérő álláspontomat röviden a védőbeszédben, részletesen a perbeszéd mellékleteként benyújtott beadványban fejtem ki.”
1. Az ügyész által vélt ellentmondások Hunvald vallomásában
Ügyész: A nyomozás során tett vallomásában Hunvald György azt mondta, hogy D. Esztert valaki elhozta hozzá az önkormányzatba, arra már nem emlékszik, hogy ki, és így ismerkedtek meg. N. György is ezt vallotta. Később a tárgyaláson azonban már azt vallotta, hogy a Fészek Klubban ismerkedtek meg 2004. április 24-én.
Hunvald az első kihallgatásán már jelezte, hogy nem emlékszik pontosan a megismerkedés körülményeire, de a Fészek klubbéli találkozóra ő is emlékezett, miként D. Eszter is. Nos, október 4-én a bírói kérdésre N. György a következőket mondta erről: „Itt most az a fogalmi zavar, hogy én azt mondom, hogy először az én számomra az első találkozás az önkormányzat épületében történt Hunvald úrral, de a D. Eszter pedig azt mondja, amikor a Fészek Klubban találkoztunk. Ez feltehetően egy-két hét távlatában lehetett is, és utána biztos be is mentünk a Hunvald úr irodájába, nem aznap természetesen. Ezen a megbeszélésen a következők történtek. A Fészek Klubban – én emlékszem erre a találkozóra - kezet fogtak egymással, beszéltek egy mondatot és elmentek.”
„Ez így már azt hiszem, mindenki számára egyértelmű, nem igaz, hogy Hunvald tévedett, illetve ha tévedett, akkor pont azt a tévedést követte el, amit N. György is, aki ezt itt ismerte el. És mint mindig, ebben az esetben is a nőknek van igaza, D. Eszter emlékezett a legpontosabban” – mondta Sebes Péter.
Ügyész: Hunvald már több alkalommal elszólta magát, így például újságnak tett nyilatkozatban is tett olyan kijelentést, amely szerint mégiscsak ismerte Nagy György érdekviszonyait.
Hunvald a Népszava 2010. február 1-i számában a következőképp fogalmazott: „A koronatanú az az ember, akinek a szerződéseit 2008 januárjában felmondtuk, és aki emiatt megfenyegette a képviselő-testületet, hogy mindenkit börtönbe juttat.” Az ügyészség ebből arra következtetett, hogy Hunvald igenis tudott arról, hogy N. György állt a projektvégek mögött. Ugyanakkor ennek kapcsán Hunvald valamennyi vallomásában elmondta, hogy az információi utólagosak, elsősorban az ügyészség közlésein alapulnak. (A cégadatok felgöngyölítésének letartóztatása után, ügyvédje segítségével látott neki.)
Ügyész: ellentmondást vélt felfedezni a vételi ajánlatok ügyében. Míg korábban Hunvald azt vallotta, hogy Gál György a Garay u. 48. vételi ajánlatát jelezte a vezetői értekezleten, a vád módosítását követő kérdezz-felelek során ezt úgy módosította, hogy Gál valamennyi vételi ajánlatról a vezetői értekezleten tájékoztatta.
Április 21-én a tanácselnök egy V. Évára vonatkozó kérdésére Hunvald azt válaszolta: „ …A vezetői értekezleten Gál György jelezte, hogy van érdeklődő a Garay u. 48. számra, érkezett szándéknyilatkozat is, azt mondta, hogy a bizottság elé viszi az ügyet.” Ugyanezen a tárgyalási napon Hunvald egy másik kérdésre ezt válaszolta: „… Ha ez az ingatlanközvetítő, vagy befektető, aki valamilyen fejlesztés iránt érdeklődik, elküld egy nyilatkozatot hozzám, vagy a jegyzőhöz, vagy a Gazdálkodási iroda vezetőjéhez, mert oda is érkezett néha ilyen szándéknyilatkozat, bekerül a vezetői értekezletre és utána indul tovább a korábban vázolt módon. Igen, ez az első lépcsőfok.”
Sehol egy árva ellentmondás.
Ügyész: A Polgármesteri keret kapcsán Hunvald azt állította, hogy 2006-ban módosították a rendeletet, de ez nem igaz, mert 2005-ben.
Erre Sebes Péter a következőképpen reagált: „Igazából nem tudom meglátni a veszélyt abban, ha Hunvald a nyomozás során tett igen pontos vallomása után valamelyik tárgyaláson 2005 helyett 2006-ot mondott volna, de szerintem nincs itt tévedés, ahogy azt a nyomozás során mondta, a lakásokkal kapcsolatos vádpontok közül kettő a 2005-ben módosított lakásrendelet, egy pedig a 2006-os új rendelet hatálya alatt történt.”
2. A bizonyítékok ügyészi értékelése
Az ügyészi vád alaptézise a következő: Amikor N. György bemutatta Hunvaldnak D. Esztert, elmondta, hogy ő a külföldi befektetők képviselője, tehát Hunvald tudott arról, hogy vannak külföldi befektetők, akik drágábban megvásárolják N. Györgyéktől az ingatlanokat. Hunvald György tudta, hogy N. áll a cégek mögött, tudta, hogy drágábban tovább adja az ingatlanokat a D. Eszter által képviselt külföldieknek, mégis aláírta az önkormányzat nevében a szerződéseket.
A tény ezzel szemben az, hogy azon ingatlanok esetében, amelyek D. Eszter érdekeltségébe tartoztak, már Hunvald és D. Eszter megismerkedése előtt megtörténtek a testületi döntések.
Azaz a megismerkedésüket követően már nem történt olyan ingatlan elidegenítés, melyet később D. Eszter kliensei vettek volna meg. Üresben, bizonyíték nélkül állítja az ügyész, hogy Hunvald és D. Eszter megismerkedésekor Hunvald tudta, hogy N. áll a korábban ingatlant vásároló projektcégek mögött, és azt is, hogy Hunvald tudta volna, hogy D. Eszter az eladási árnál drágábban veszi meg az ingatlanokat, egyáltalán, hogy tudta volna, mennyiért veszik meg az ingatlanokat. Erre a védőbeszéd mellékletének 3/c) és 4. pontja írja le részletesen a bizonyítékokat.
Az ügyészség véleménye szerint szintén Hunvald bűnösségét támasztja alá, hogy B. Tibor ügyvédnek néhány ingatlan esetében már a képviselőtestületi döntés előtt megbízást adott a szerződések előkészítésére.
B. Tibor egy 2004. március 31-i szerződéssel kapott megbízást a Király u. 15. és 21. a Dob u. 14. és a Garay u. 48. szám alatti ingatlan szerződésének elkészítésére. Ezekre az ingatlanokra 2004. március 25-én kedden készült el a Gazdasági Bizottság részére az előterjesztés.
Az előterjesztést, ahogyan azt Gál György és Hunvald is elmondta, és a kihallgatott koalíciós képviselők megerősítették, bevitték a koalíciós egyeztető fórum, az ún. „vezetői értekezlet” elé, amelyet ebben az időben minden héten hétfőn tartottak. E felsorolt négy ingatlant is értelemszerűen „bevitték” a vezetőire, ami ha hétfőn volt, akkor március 31-re esett. Feltehetően ez okból került bele Bálint Tibor 31-i megbízási szerződésébe a négy ingatlan. „Nem értem, ez hogyan bizonyítja Hunvald György bűnösségét bűnszervezetben elkövetett csalásban.”
A lehallgatási anyagok között az ügyész igen sok bizonyítékot vélt felfedezni, melyek Hunvald György bűnösségét bizonyítják. Nem könnyíti meg a védekezést, hogy az általánosság szintjéről nem mozdult el.
a) Bizonyítéknak tekinti, hogy Hunvald tudott az értékbecslések manipulálhatóságáról.
„Én is tudok az értékbecslések manipulálhatóságáról, Bárándy úr is tud az értékbecslések manipulálhatóságáról, és Molnár Marcell (az önkormányzat ügyvédje) kolléga is tud az értékbecslések manipulálhatóságáról. Sajnos kevés olyan ember van, aki ne tudna arról, hogy sok más mellett az értékbecslés is manipulálható. Ennek én nem örülök, de eddig nem tartottam attól, hogy ebből nekem még bajom is lehet.”
b) Bizonyítéknak tekinti, hogy Hunvald sejtette, hogy lehallgatják, de azt gondolta, hogy mégsem hallgatják le, de ha mégis, akkor el tudja intézni.
Miután évek óta folyt a nyomozás az önkormányzatnál, nem csoda, ha élt a gyanúperrel, hogy lehallgatják. Az igaz, és ennek világos bizonyítékait nyújtják a lehallgatások, hogy a polgármester mindent megtett azért, hogy megtudja, lehallgatják-e. Az is igaz, és ennek is világos bizonyítékait nyújtja a lehallgatási anyag, hogy nem tudta meg.
c) Az ügyészség szerint kikövetkeztethető, hogy Hunvald részt vett ezekben az ügyekben csak saját szerepét akarta tompítani, és ennyi év után is visszautalt a cselekvőségükre. A lehallgatott telefonbeszélgetésekből ezzel szemben épp az tűnik ki, hogy még 2008-ban sem volt tisztában az ügy szereplőivel és egy csomó dologgal kapcsolatban.
Végül, de nem utolsó sorban az ügyész vádbeszédében az alábbiakra is kitért: A sofőr vallomásán alapuló Hunvald-Gál pénzátadásokat nem azért nem tették a vád tárgyává, mert aggályosnak tekintették volna a sofőr vallomását, hanem azért, mert azt egyéb bizonyíték nem támasztotta alá.
Ezzel kapcsolatban Sebes Péter csak két megjegyzést tett: Régi, talán elavult büntetőeljárási ismereteim szerint a Bíróság a vád tárgyává tett cselekményekről hoz döntést. Az új büntetőeljárási rendelkezések, melyek az eljárás meggyorsítását célozták, láthatóan egyébként jelentős eredménnyel, szabályai szerint a sofőrt az ügyész kérdezte ki elsőként, aki számtalan kérdést tett fel a tanúnak ezzel a vád tárgyát nem képező témával kapcsolatban. Vajon mi célból? Pontosan mely vádpontok voltak azok, amelyekben az ügyészség a sofőr vallomásában fellelhető tényállításokra alapozott?
A vádbeszédre vonatkozó reflexiókat követően Sebes Péter belekezdett tényleges védőbeszéde ismertetésébe, elsőként az I. vádpont, vagyis az ingatlanügy vonatkozásában.
A vádirat I. részében valamennyi vádpontban részletes, kimerítő tényállást és az egyes vádlottakra nézve hely és időpont szerinti megjelöléssel leírt elkövetési magatartást találunk. Így tudhatjuk például, hogy a közokirat-hamisítással vádolt terheltek mikor, milyen társasági okiratot készítettek, ki, mikor nyújtotta be a cégbírósághoz, ki, meddig, milyen tisztséget viselt, stb., amivel az ügyészség szerint megvalósították a terhükre rótt bűncselekményt.
Ez alól a gondos munka alól a 20 éves büntetési tétellel fenyegetett bűncselekménnyel vádolt másodrendű vádlott kivétel.
Az ő esetében az ügyészség a vádiratban egy, a törvényi különös részi tényálláshoz hasonló absztrakt diszpozíciót ír le, melyet minden, a terhére rótt vádpontban betű szerinti hűséggel megismétel. Eszerint 8 vádpontnál szerepel szó szerint megismételve az alábbi mondat: „Hunvald György II. r. vádlott szándékosan segítséget nyújtott Gál György I. r. vádlottnak a képviselő-testület tagjainak tévedésbe ejtéséhez azzal, hogy bár tudomással bírt arról, hogy tőkével rendelkező külföldi befektetők szeretnék az ingatlant – a piaci viszonyoknak megfelelő reális, a becsült értéknél lényegesen magasabb ár megfizetésére hajlandóan – megvásárolni, ennek ellenére támogatta, hogy versenyeztetési eljárás nélkül, a valós forgalmi érték alatti áron egy, még bejegyzés alatt álló projektcégnek értékesítsék az ingatlant.”
Ez az egyen-tényállás – ma divatos kifejezéssel – egyfajta unortodox módja a vádemelésnek – mondta Sebes.
A vádban szereplő tényállás-vázlat helyett, a büntetőeljárásban szokásos tényállás kidolgozásához a következő kérdések megválaszolásán keresztül vezet út: Hunvald
- mikor, hol, milyen módon, nyújtott segítséget Gál Györgynek,
- a történések melyik fázisában, mikor, hol, milyen módon ejtette tévedésbe a képviselőtestület mely tagjait,
- kitől, milyen módon szerzett tudomást arról, hogy van külföldi befektető, aki-amely az adott ingatlant az Önkormányzattól meg akarja venni, és ki volt ez a külföldi befektető,
- kitől, milyen módon szerzett tudomást arról, hogy adott külföldi befektető milyen összeget hajlandó fizetni az adott ingatlanért,
- kitől, milyen módon szerzett tudomást arról, hogy az adott külföldi befektetők, az általuk számított vételárban, milyen összeggel számolták a képviselőtestületi döntést követő két éven belül megkötendő kiköltöztetési megállapodások terheit,
- mikor, hol, milyen plusz elkövetési magatartást tanúsított a képviselőtestület többi tagjához képest a versenyeztetési eljárás mellőzése érdekében,
- mikor, hol, kitől és milyen módon értesült arról, hogy a vevő cég bejegyzés alatt álló projektcég, és mi az alapja annak az ügyészségi vélekedésnek, hogy ez büntetőjogilag – vagy bármilyen más szempontból – felróható magatartás?
Sebes ezt követően kitért N. György koronatanú szerepére. N. lényegében semmilyen konkrét terhelő vallomást nem tett Hunvaldra, ugyanakkor az alábbi mondat szerepel a nyomozás során tett vallomásában: „Hunvald György polgármester ezekben az ingatlan eladási kérdésekben megkerülhetetlen volt. Hunvald tudta és beleegyezése nélkül ezekben a kérdésekben nem lehetett volna a döntéseket az előzetes egyeztetésnek megfelelő formában meghozni.”
Amikor a tárgyalás során rákérdeztek arra, hogy fenntartja-e ezt a vallomását, N. György a következőket válaszolta: „Amit ebben a jegyzőkönyvben tettem, és amit a napokban is elmondtam, ezeket mind gyakorlatilag feltételezésekre tudom alapítani. Tehát most is ezt tudom mondani, ezt tudom megerősíteni.”
Ezen kívül tanácselnöki kérdésekre hasonló témában az alábbi válaszokat adta: „Feltételezésen alapult az a megjegyzésem, hogy Hunvald úr erős ember, a tapasztalatom az volt, hogy a hivatalt jól vezette, az üzleti és személyes ügyek jól mentek. Erre tekintettel azt feltételeztem, hogy a polgármester egy erős ember, aki a gazdasági ügyekre is rálátással bír és kézben tartja azokat. Azt is csak feltételeztem, hogy Hunvald úr tudta volna befolyásolni a képviselő-testületi döntéseket. ………Polgármesterként Hunvald úr olyan tekintélyes pozícióban volt, hogy hallgattak rá a képviselők, magyarul a gazdasági döntésekre ilyen módon lehetett befolyása.”
„…A vádban szereplő kiemelt projekteknél szerintem ő konkrétan nem tehetett semmit. Attól hogy valaki pozíciót kap, észt még nem kap, tehát Hunvald úr nem biztos, hogy ismerte az ingatlanok értékét.”
Sebes ezekkel kapcsolatban megjegyezte, hogy N. György Hunvalddal kapcsolatos állításai tehát csupán feltételezések, vélemények. Ez éppúgy nem bizonyíték semmire, mint amikor N. úr az ellenkező véleményét fejti ki. A tanú vallomása akkor is bizonyíték, ha tényt állít, és akkor is, ha csak a véleményét mondja el. Ám az utóbbi esetben csak azt bizonyítja, hogy a tanúnak van véleménye. Ám ez egy büntetőeljárásban kit érdekel?
Ugyanilyen módon ad képet N. szavahihetőségéről, amikor ügyészi kérdésre azt állítja, hogy ha a polgármester azt mondta az MSZP frakciónak, hogy valamit nem kellene megszavazni, akkor a képviselők felsorakoztak mögötte. Ez, ahogy a melléklet 4. oldalán láthatják, egy igazi gyöngyszem, hiszen másutt N. több kérdésre kifejtette, hogy fogalma sem volt arról, hogy mi folyt az önkormányzati testületi üléseken, pláne a frakcióén.
Kardos Péter kapcsán Sebes Péter elmondta, hogy Kardos egyetlen egyszer sem ejtette ki Hunvald nevét a száján, még említés szinten sem. Ami ennél érdekesebb, hogy az ügyészség egyetlen kérdést sem tett fel Kardosnak Hunvald Györggyel kapcsolatban. És ami még ennél is érdekesebb, hogy a Kardossal közölt több oldalas gyanúsítás sem említi egyetlen helyen sem Hunvald nevét.
N. György vallomásában azt mondta, hogy soha nem tárgyalt Hunvalddal az ingatlanokról, és arról sem tud, hogy mással tárgyalt volna ezek kapcsán. Egyedül V. Ágnes állította, hogy N. Györgytől úgy tudta, Hunvald is kapott kenőpénzt, ám ezt maga N. György tagadta a bíróságon.
Az ingatlanok értékének tárgyában a védőbeszéd az alábbiakra tért ki:
Hunvald Györggyel a vallomások alapján sem N. György, sem K. Lajos, sem Gál nem beszélt az értékek manipuláltságáról. K. Lajos és Gál azt is hozzátették, hogy már csak azért sem, mert nem voltak manipuláltak az értékek.
Az értékbecslések ügyében Bárándy Péterhez hasonlóan Sebes Péter is Zámbó ügyvéd úrra, K. Lajos védőjére bízza a munka oroszlánrészét, ugyanakkor észrevételeket tett az alábbi kérdésben: Miért nehezen magyarázható a sértett önkormányzat ragaszkodása a saját szakértőjéhez?
Nem feltételezhető, hogy bármelyikük is bűnelkövető lenne (ilyen feltételezést csak az ügyészség engedett meg magának az Önkormányzat által korábban kirendelt szakember kapcsán).
Vajon mit szólna a sértett, illetve az ügyészség, ha a védelem azt indítványozta volna, hogy Patzinger Ferencet vonja be a bíróság szakértőként az eljárásba (noha ő, a jelenlegi önkormányzat által fizetett szakemberrel szemben a szakterületen kompetens igazságügyi szakértő)?
Nem feltételezhető, hogy a büntetőeljárás jogi pozícióját tekintve sértett önkormányzat által megbízott és fizetett szakember inkább független és elfogulatlan szakvéleményt adhatna, mint a bíróság által kirendelt igazságügyi szakértő.
Nem feltételezhető, hogy a bíróság által kirendelt igazságügyi szakértő véleménye kevésbé tekinthető elfogulatlannak, mint a sértett által fizetett szakemberé.
Amennyiben két szakember álláspontja között lehet jelentős mértékű eltérés adott ingatlanok forgalmi értékének megállapítása kapcsán, milyen alapon feltételezhető a nem szakember vádlottakról, hogy szándékosan „hagyták magukat félrevezetni”?
A védőbeszéd következő fejezete arra tért ki, hogy Hunvald mikor, mit tudott az ingatlanok értékéről. Akit bővebben érdekel a téma, annak figyelmébe ajánlom a melléklet 23. oldalát, ami igen tanulságos olvasmány. Ugyanakkor a lényeg a következő: N. György ugyebár azt állítja, hogy miután Hunvald megismerkedett D. Eszterrel, a külföldi befektetők képviselőjével, már tudta, hogy ők sokkal magasabb áron veszik meg N-éktől az ingatlanokat. Csakhogy: D. Eszter és Hunvald ugyebár legkorábban 2004. április 24-én ismerkedtek meg, ezt követően pedig az önkormányzat már egyetlen olyan ingatlant sem értékesített, amelyet később D. Eszter befektetői vettek volna meg.
N. György ezenfelül azt is állította, hogy D. Eszter bemutatásakor Hunvald azt mondta D-nek, hogy ha ingatlant akar venni, akkor forduljon N. Györgyhöz, mert ő foglalkozik ezzel a kerületben. Ezt maga D. is cáfolta, de miért is mondott volna Hunvald ilyet 2004 áprilisában D-nek, amikor N. György és D. Eszter már 2003 őszétől üzleteltek egymással?
D. Eszter vallomásában azt is elmondta, hogy az üzletrészek adás-vételéről csak és kizárólag N. Györggyel és annak befektetőtársaival tárgyalt, Hunvalddal soha. Arról is beszámolt, hogy azért nem közvetlenül az önkormányzattól vásároltak, mert a lakókiköltöztetés költsége vonatkozásában csak N. Györgyék vállaltak garanciákat, ilyet az önkormányzat nem vállalt volna. Ugyanezt mondta Arnold E. befektető is vallomásában.
A január 24-i tárgyalási napon Hunvald György bizonyítékként becsatolta a XII. kerületi önkormányzat egy tavaly júliusi döntését, amelyben 195 millió Ft-ért értékesítettek egy ingatlant egy mindössze 500 ezer Ft törzstőkével rendelkező olyan cégnek, amely csak a döntést követően egy hónappal jött létre. (Ezzel csak azt kívánta bizonyítani, hogy ez egy teljesen bevett eljárás.) Sebes Péter ezúttal arról tájékoztatta a hallgatóságot, hogy ezt az ingatlant most 550 millió forintért árulják. (Pedig nem is egy lakókkal terhel romos házról, hanem egy üres építési telekről van szó. Vajon az ügyészségnek a saját logikáját követve nem kellene azonnal hivatalból nyomozást indítania az ügyben?)
Az ingatlanokkal kapcsolatos, Hunvalddal szemben megfogalmazott vádak vonatkozásában Sebes Péter még egyszer kénytelen volt visszakanyarodni N. György koronatanúhoz. Elmondta, hogy N. György vallomásait két szakaszra lehet bontani: Hunvald letartóztatása előtti és utáni vallomásokra.
A melléklet 52. oldalától kezdődően hosszasan nyomon követhetik, hogy N. György gyanúsítotti, illetve N. György tanúkénti vallomásai miként egyeznek meg betű szerint, illetve miként mennek át igen sajátos metamorfózison. Álljon itt most mindenki kedvéért egy eklatáns példa:
N. György még gyanúsítottként az alábbiakat vallotta: „Az általam képviselt vállalkozói kör sem tartott kapcsolatot Hunvald Györggyel, kivéve dr. D. Esztert, akit én mutattam be D. kérésére a polgármesternek valamikor 2004 nyarán.”
N. György tanúként, Hunvald letartóztatása után már az alábbiakat vallotta: „Az általam képviselt vállalkozói kör nem tartott kapcsolatot Hunvald Györggyel, kivéve dr. D. Esztert, akit én mutattam be D. kérésére a polgármesternek, a polgármester irodájában, emlékezetem szerint valamikor 2004 elején.”
Sok-sok ilyen példát találunk még a mellékletben.
A szerződésekkel kapcsolatban Sebes elmondta, hogy a frakciókkal való megállapodást az egykori ellenzéki képviselők is kivétel nélkül megerősítették. Külön érdemes kitérni dr. K. Gusztáv tanúvallomására, aki elmondta, hogy akármelyik frakció segítőjéről lett légyen is szó, a szerződést csak a polgármester írhatta alá. A teljesítést a tényleges megbízó nem igazolta minden hónapban a polgármesternek, inkább azt jelezte, ha a segítőre már nincs szüksége, vagy váltani szeretne.
Sebes szerint lehet arról vitatkozni, hogy helyes-e ez a metódus vagy nem, az ugyanakkor tény, hogy jelenleg az egész országban alkalmaznak szóbeli tanácsadásra szerződött tanácsadókat. Maga a miniszterelnök is rendelkezik ilyen tanácsadóval, a vádbeli szerződések összege tizenötszörösének megfelelő megbízási díjért, és a teljesítéseket nem ő maga, hanem például egy államtitkár igazolja le.
Az ügyészségnek be kellene bizonyítania, hogy Hunvald György szándékosan szegte meg a vagyonkezelés szabályait. Sebes itt kitér a polgármesteri titkárságon dolgozók vallomásaira, akik elmondták, hogy a teljesítésigazolások aláírása miként zajlott. „Objektív felelősség alapján büntetőjogi felelősséget megállapítani nem lehet” – mondja Sebes.
Bírói mérlegelés kérdése, hogy elhiszi-e, amit Hunvald György ezzel kapcsolatban állít. Ugyanakkor állításait bizonyítékok támasztják alá.
A lakások tekintetében Sebes Péter az alábbiakat fogalmazta meg:
A polgármesteri keret léte nemcsak jogilag nem esik kifogás alá, de a gyakorlat is azt mutatja, hogy szükséges, mert máshol is élnek vele, így sok más Önkormányzat mellett a Miskolci Városi Önkormányzat és az V. kerületi Önkormányzat is.
A keret megosztása a két kormányzó koalíciós párt között, politikai döntés, meggyőződése, hogy más koalíciós vezetésű önkormányzatoknál is ez gyakorlat. Amennyiben a megosztott polgármesteri keretet a polgármester is és a koalíciós partner is céljának megfelelően használja, biztosan nem kifogásolható jogilag, és álláspontom szerint nem kifogásolható etikailag sem.
A bűncselekmény megvalósulása az előbbiekből következően az egyes lakás-kiutalási döntések etikai, illetve jogi kifogásolhatóságánál merülhet fel.
A hivatali visszaélés célzatos bűncselekmény, ebből következően csak egyenes szándékkal követhető el, a szándéknak mind az elkövetési magatartásra (az itt szóba jövő cselekvőség a hivatali helyzettel egyéb módon való visszaélés), mind pedig természetesen a célzatra (az itt szóba jövő cél a jogtalan előnyszerzés lehet) ki kell terjednie.
Az ügyészségnek tehát, miután a vád tárgyát képező valamennyi lakás az SZDSZ keretét terhelte, azt kell bizonyítania, hogy Hunvald György hozzájárulása megadásakor:
a) tudta, hogy az SZDSZ frakció valamennyi esetben arra érdemtelennek juttatja a keret lakásait, vagy
b) ismernie kellett az egyes vádpontokban feltüntetett személyeket, és azokról tudnia kellett, hogy érdemtelenek.
A nyomozás során azonban nem derült arra fény, hogy Hunvald ismerte volna ezeket az embereket a lakások kiutalásakor vagy később. Hunvald állításait támasztja alá az E. Máriával folytatott telefonbeszélgetés is, amely tartalmazza többek között a felosztás tényét.
A lakások elidegenítése szintén jogszabályi keretek között történt, erről már részletesen írtam Bárándy perbeszéde kapcsán. Azt azonban fontos megjegyezni, hogy az elidegenítéshez a polgármesternek sem tartalmilag, sem formailag nincs semmi köze. Azt sem árt tudni, hogy a bérlakások elidegenítése ma ugyanilyen módon történik a VII. kerületi önkormányzatban, csupán az illetékes bizottság neve változott meg időközben.
A Dózsa György út 80. szám alatti társasház nyílászáró cseréjével kapcsolatban Sebes röviden összefoglalta az eseményeket:
A D. Kft. 2007-ben olcsón és jó minőségben cserélte ki a Dózsa György út 68.sz. társasház nyílászáróit.
2008-ban a közös képviselő, Sz. András vetette fel Hunvaldnak a 80. számú házat, ez elfogadható volt több okból is.
Megkérte az előző évben is rendesen és olcsón dolgozó P-t, hogy csinálja ez évben is a D. Kft. P. felmérte a munkát és telefonon megijesztette Hunvaldot az összeggel, mert kiderült, hogy a ház oldalsó homlokzata is nagyon nagy, sok az ablak. Hunvald és Gál tanakodott a forrásról, melyet a Nemzetbiztonsági Szakszolgálat jóvoltából mi is végig követhettünk.
A polgármester a közös képviselőnek, mint a társasház működéséért felelős személynek jelezte, hogy önkormányzati és pályázati pénzből kicserélik a nyílászárókat. Természetesen csak akkor, ha a társasház közgyűlése ezt elfogadja. A közgyűlésen erről döntöttek, azt elfogadták.
A D. Kft. jelentkezett a közös képviselőnél, aki megbízta a munka felmérésével.
A felmérés után ajánlatot tett a vállalási árra és annak idejére, ezt a társasház közgyűlése elfogadta. A ház és a D. Kft. szerződést kötöttek, ennek alapján elkezdődött a szerződésszerű teljesítés, a nyílászárók legyártása.
Júliusban és augusztus első felében Hunvald szabadságon volt külföldön, ezidőtájt támadt fel valakiben a gondolat, hogy az összeg nagysága miatt közbeszerzési eljárást kell lefolytatni, természetesen elvileg a társasháznak. Aki ezt kitalálta, az valószínűleg nem tudta, hogy a nyílászáró csere elkezdődött abban az értelemben, hogy társasházi közgyűlési döntés kiválasztotta a kivitelezőt, és azzal szerződtek már, és a nyílászárókat a szerződött vállalkozó legyártatta.
A közbeszerzési pályázat lebonyolításának története nem kerül be Erzsébetváros aranykönyvébe. Amennyiben azonban a jóhiszeműen, a szerződés alapján teljesítő D. Kft. elesik a munkától, az a társasháznak igen sok kártérítési pénzébe került volna.
Egy Sebes által megkérdezett közbeszerzési szakértő azt mondta, hogy az önkormányzat akkor járt volna a legjobban, ha közbeszerzés nélkül elvégezteti a munkát, majd bejelenti a hatóságoknál ennek tényét, és kifizeti a pénzbüntetést.
A D. Kft. mindenki megelégedésére olcsón és jó minőségben, határidőre elvégezte a munkát. Mindenki elégedett volt, a társasház lakóközössége köszönetet mondott az önkormányzatnak.
Sebes Péter a perbeszéd utolsó fejezeteként néhány lehallgatott telefonbeszélgetésről tett említést. Mindjárt az elsőt Hunvald György S. Nóra újságíróval folytatta 2008. április 17-én, elsősorban a Király utcai házakban élők sorsáról beszélgettek, arról, hogy az önkormányzat elállt a szerződésektől. A beszélgetés egy pontján S. Nóra azt kérdezte:
-	A K. nem fog perelni? (K. G. Sándor az ügy VII.r. vádlottja, N. György befektetőtársa volt.)
-	Hát, ö, m-, ki az a K.? – kérdezi Hunvald. (Tehát még 2008-ban sem ismerte a tulajdonosi kört.)
A Zoltai Gusztávval való telefonbeszélgetés kapcsán csak annyit mondott Sebes, hogy nem igaz az az ügyészi állítás, hogy Hunvald segítséget kér Zoltaitól, és ez a beszélgetésből egyértelműen ki is derül. Zoltai ajánlja fel segítségét.
Való igaz, hogy Hunvald György szerette volna megtudni, hogy lehallgatják-e. (Ez valószínűleg mindenkit érdekelt volna a helyében.) Sebes Péter arról tett említést, hogy milyen mókás is az, amikor egy lehallgatott telefonbeszélgetés visszajátszásában azt halljuk, hogy valaki épp azt bizonygatja Hunvaldnak, hogy a telefonja „frankó”.
Sebes védőbeszédét védence anyagi helyzetének témájával zárta. A mellékletben részletesen olvashatnak erről, itt azonban csak egy momentumot emelnék ki.
K. Viktor vallomásában azt mondta: „2005. évben N. György arra is utalást tett nekem, hogy milyen jó ez az együttműködés Hunvald György polgármesternek is, mert vett új gépjárművet, meg hogy milyen egyéb vagyongyarapodást ért el.”
Nos vajon vett Hunvald 2005-ben autót? Nem. Vajon K. Viktor valóban a „vagyongyarapodás” szót használta? Tényleg ezt a kifejezést szokták az emberek egymás közötti beszélgetéseik során használni? Nehéz elképzelni például, hogy N. György K. Viktor vállát átölelve így szól: „Mit szólsz, hogy ez a Hunvald milyen vagyongyarapodást ért el? Vett új gépjárművet is... Gyere igyunk meg egy kávét!”
Hunvald vagyonát zár alá vették. A törvények értelmében azon vagyontárgyakra lehet elrendelni a zár alá vételt, amelyeket az elkövető bűnszervezetben való részvétele ideje alatt szerzett, kivéve, ha a vagyon törvényes eredete bizonyított. Ugyanakkor a bűnszervezetek esetében megfordul a bizonyítási teher, és a terheltnek kell bizonyítania, hogy az ez idő alatt szerzett vagyontárgyai törvényes eredetűek-e.
Jelen büntetőügyben az ügyészség által előadott tényállás szerint Hunvald György az 1- 9. pontban részletezett csalási cselekményeit 2003. november 21. és 2004. szeptember 17. napja között követte el bűnszervezetben. Tehát a törvény szerint azon vagyontárgyait zárolhatta volna, amelyeket ez idő alatt szerzett.
Azokra a vagyoni elemekre nézve, melyek az ügyészség és ezért a bíróság megállapítása szerint
nem ebben a bűnszervezet működésének időszakában kerültek az elkövető tulajdonába, vagy
nem az elkövető tulajdonába kerültek,
az ügyészségnek kellett volna bizonyítani, hogy azok a gyanúsított terhére róható bűncselekményekből erednek, vagy ilyen vagyon helyébe léptek, akár a terhelt tulajdonában vannak, akár más személyében. Ezen kötelezettségének az ügyészség nem tett eleget, ugyanakkor mégis zárolt szinte mindent. Olyan vagyontárgyakat is, amelyek nem Hunvald György tulajdonában vannak. Az ügy külön pikantériája, hogy az ügyészség még arra sem vette a fáradtságot, hogy az egyes vagyontárgyakról legalább magát az érintettet, vagyis Hunvald Györgyöt megkérdezze.
A törvény értelmében, ha a bizonyítás nem jár eredménnyel, akkor a bűnösségtől függetlenül a zár alá vételt meg kell szüntetni. Ez sem történt meg.
„A zár alá vétel kapcsán tanúsította talán a legnagyobb érdeklődést a média, persze elsősorban a bulvár és a politikai bulvár szintjén, szinte kivétel nélkül a valóságtól teljesen eltérő közlésekkel manipulálva a közvéleményt. De ahogyan azt a védőbeszédem elején elmondtam, a nyilvánosságnak helye van, de a közvéleménynek nincs helye a bírósági eljárásban.
A kolléga, aki a perbeszédem elején említett védőbeszédet mondta, báró Eötvös Károly volt. A tárgyalást Tiszaeszláron tartották. Emlékeim szerint ott a Bíróság a védő érvelését fogadta el.
Nem tudom, hogy Hunvald György jól választott-e védőt, de meggyőződésem szerint mindegy is. Igaz, hogy az utca túloldalán ma már a Kúria székel, igaz, hogy az eljárást a Fővárosi Bíróság kezdte és a Törvényszék hoz ítéletet, de erősen remélem, sőt biztos vagyok benne, hogy igazán az marad, ami volt. Tisztelt Bíróság.”
https://hunvaldper.blog.hu/api/trackback/id/tr324050713
Palást 2012.02.06. 18:46:13
Sebes Péter ügyvéd úr védőbeszéde is igazolja minden szempontból Hunvald György ártatlanságát. Sebes Péter igen lelkiismeretesen látta el feladatát, még akkor is, ha az ügyészség mindent elkövetett annak érdekében, hogy folyamatosan hangoztassa Hunvald György felelősségét, bűnösségét újabb és újabb feltevések, alaptalan állitások formájában. Hol vagyunk már az alapvető vádpontoktól, melyek régen megdőltek? Nagyon kilátszik az a lóláb.....

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Kúria Bíróság