text:
"praised as having deep knowledge of both financial law and banking and insurance operational processes"	(The Legal 500 - 2014)	ECJ judgment on financial collateral arrangements	25 July 2017	A new amendment of legislation aims to increase the number of regulated real estate investment companies	4 July 2017	Statement by the Financial Stability Board of the Hungarian National Bank on the payment system	14 June 2017	New anti-money laundering act in Hungary	2 June 2017	"has particular expertise in regulatory matters"	(The Legal 500 - 2014)	The recast EU regulation on insolvency proceedings will enter into force soon	2 June 2017	"An excellent local firm that certainly deserves to be mentioned."	(Chambers Europe 2014)	"It is a very highly regarded Hungarian firm."	(Chambers Europe 2014)	"An independent firm with a very good name for capital markets."	(Chambers Europe 2014)	"A very strong local firm with a specialist knowledge of representing financial institutions."	(Chambers Europe 2014)	"strong player in the local market"	(Chambers Europe 2013)	"peers praise the team's enviable regulatory practice and banking litigation capabilities"	(Chambers Europe 2013)	"A go-to firm for local banking and finance matters."	(Chambers Europe 2013)	"particularly praised for its significant experience of local capital markets matters"	(Chambers Europe 2013)	"highly recommended for its extremely skilled lawyers"	(Chambers Europe 2013)	"a well-known player in the market"	(Chambers Europe 2013)	"traditionally known for its banking and finance activities"	(Chambers Europe 2013)	"renowned for the academic credentials of its lawyers, in addition to its day-to-day practice work"	(Chambers Europe 2013)	"a committed and experienced team"	(Chambers Europe 2012)	"praised for the strong academic background of its highly active lawyers, which is combined with a marked practicality"	(Chambers Europe 2012)	"extremely strong reputation for its capital markets and banking and finance abilities"	(Chambers Europe 2012)	"excellent client service"	(Chambers Europe 2012)	"István Gárdos praised for his highly-reputed skill, both academically and in the market"	(Chambers Europe 2012)	"solid knowledge of local banking and regulatory law"	(Chambers Europe 2012)	"team of strong individuals"	(Chambers Europe 2012)	"highly regarded for its expertise in banking and finance and capital markets"	(Chambers Europe 2012)	"highly regarded for its comprehensive knowledge on the regulatory front"	(Chambers Europe 2011)	"Has very ghighly regarded knowledge - it knows the market inside out."	(Chambers Europe 2011)	"best known for its prowess in questions regarding banking and capital markets"	(Chambers Europe 2011)	"Gárdos, Füredi, Mosonyi, Tomori Law Office and Gárdos István - recommended in Restructuring and Insolvency"	(PLC Cross-border Restructuring and Insolvency H.book 2011)	"Gárdos, Füredi, Mosonyi, Tomori Law Office - recommended in Capital Markets"	(PLC Cross-border Capital Markets Handbook 2011)	"Leaders in their field"	(Chambers Europe 2011)	"Gárdos István - Leading dispute resolution lawyer"	(PLC Cross-border Dispute Resolution Handbook 2011)	"the best local Hungarian banking and finance boutique"	(Chambers Global 2007)	"this firm manages to be involved in many of the significant deals, and has a great client base"	(Chambers Global 2007)	"widely recognised for its regulatory-related work and mid-size transactions both of which require Hungarian specificities and a more flexible approach"	(Chambers Global 2007)	"this smaller, local outfit punches above its weight in a number of areas"	(Chambers Global 2009)	"well regarded for its corporate/M&A practice, it offers particular experience in telecoms, media and employment issues and also has a history of acting in privatisations"	(Chambers Global 2009)	"it has an excellent reputation and is certainly one of the leading independent Hungarian firms"	(Chambers Global 2009)	"known and rated in the Hungarian legal market for its work with banks and other financial institutions setting up in Hungary"	(Legal 500 2009) "specialist in banking practice"	(Legal 500 2009)	"one of the most reliable domestic firms in the market when it comes to dealing with banking transactions"	(Chambers Europe 2009)	"its dedication to regulatory matters is a rarity among leading firms"	(Chambers Europe 2009)	Legal status of branch offices
Author: Péter Gárdos - András Nagy - István Gárdos download Magyar Jog, 2015/10.
Bevezetés E cikkben a fióktelep, a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe és a pénzügyi fióktelep mibenlétét vizsgáljuk, ezen belül is elsősorban azt, hogy vajon rendelkeznek-e polgári jogi jogképességgel, különös tekintettel arra, hogy ebben a kérdésben a Kúria jogegységi határozatot[1]hozott, majd pedig, erre mintegy válaszként, sor került a külföldi székhelyű vállalkozások magyarországi fióktelepeiről és kereskedelmi képviseleteiről szóló 1997. évi CXXXII. törvény (Ftv.) módosítására.[2] A polgári jogi jogképesség általában A polgári jogi jogképesség szabályait a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (Ptk.) állapítja meg. Ennek alapján, az államot figyelmen kívül hagyva, a jogalanyoknak három köre különíthető el: az ember,[3]a jogi személy[4]és azok a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetek, amelyeket jogszabály jogalanyisággal ruház fel.[5]Ez utóbbi jogalanyokra, a Ptk. itt hivatkozott rendelkezése alapján, ha a számukra jogképességet adó jogszabály eltérően nem rendelkezik, a jogi személyek általános szabályait kell alkalmazni. Noha a jogi személyek rendelkezhetnek szervezetileg elkülönült egységekkel, ezek a szervezeti egységek főszabályként nem rendelkeznek jogalanyisággal.[6]Egyes jogi személyek (pl. egyesület, alapítvány) esetén azonban a törvény lehetővé teszi azt, hogy a létesítő okirat a szervezeti egység jogi személlyé nyilvánításáról rendelkezzék; a jogi személyiséggel rendelkező szervezeti egység az általános szabályoknak megfelelően, jogképes.[7] A jogképesség annak absztrakt lehetőségét jelenti, hogy az adott személy polgári jogi jogok és kötelezettségek alanya lehet; így többek között saját maga számára jogokat szerezhet és kötelezettségeket vállalhat. „Jogképesség alatt az embernek, az államnak, valamint az állam által jogalanyoknak elismert szervezeteknek (az ún. jogi személyeknek) azt a képességét értjük, hogy polgári jogviszonyok alanyai lehessenek, tehát polgári jogokat szerezhessenek és kötelezettségeket vállalhassanak”.[8]Másképp megfogalmazva: „a jogképesség a jogalanynak az a képessége, hogyjogai és kötelezettségei lehetnek.”[9]Azonos álláspontot képviselt a régi magánjogunk is: „Azt a jogi lehetőséget, hogy valaki jogok és kötelezettségek alanya lehet, nevezzük jogképességnek.”[10]A polgári jogi jogalanyiság magában foglalja a perbeli jogképességet is, azaz a jogalanyisággal rendelkező személy perben fél lehet, perelhet és perelhető.[11] A jogképesség elvileg lehet korlátlan (abszolút) vagy a jogalany céljához kötötten korlátozott (relatív). A magyar jogban az ember és a jogi személy jogképessége egyaránt abszolút, ezzel szemben relatív jogképességgel rendelkezik a társasház tulajdonostársainak közössége.[12] Az gazdasági társaság fióktelepére vonatkozó alapvető szabályok A Ptk. a 3:96. §-ban, a gazdasági társaságok közös szabályai körében, a társaság tevékenységének helyecímszó alatt rendelkezik a telephelyről és a fióktelepről, és kimondja, hogy ha a gazdasági társaság tevékenységének helye nem azonos a székhelyével, és a létesítő okiratban feltünteti a telephelyet illetve fióktelepet, akkor ezek bejegyzését is kérheti a cégnyilvántartásba. A fióktelep és a telephely definícióját a Ctv. adja meg. E szerint a fióktelep az a telephely, amely a székhelytől eltérő településen található; telephely pedig a tevékenység gyakorlásának a cég székhelyétől eltérő tartós, önállósult üzleti (üzemi) letelepedéssel járó helye.[13]A telephelyre és így a fióktelepre irányadó a Ptk. fentebb említett 3:30. § (2) bekezdése is, amelynek szóhasználatával a fióktelep a társaság önálló jogi személyiséggel nem rendelkező szervezeti egysége. Az előzőek alapján a gazdasági társaság fióktelepének jogi státuszát összefoglaló jelleggel a következőképpen írhatjuk le: A fióktelep a gazdasági társaságnak a székhelytől eltérő településen található, önálló jogi személyiséggel nem rendelkező szervezeti egysége, ahol a társaság az önállósult letelepedéssel járó tevékenységét folytatja. A fióktelep önálló jogalanyisággal nem rendelkezik, vezetője (és a társaság itt dolgozó többi alkalmazottja) a fióktelepet alapító gazdasági társaság nevében jár el, javára szerez jogokat és terhére vállal kötelezettségeket. A fióktelep a cég választása szerint bejegyezhető a cégnyilvántartásba. A szabályozás világos: a cég fióktelepet hozhat létre a működés elősegítése érdekében, de a fióktelep nem jogképes. (Ugyanez igaz a telephely esetén is, hiszen a fióktelep és a telephely csupán annyiban tér el egymástól, hogy azok a székhellyel azonos vagy attól eltérő településen találhatóak-e.) Közismert például, hogy a hitelintézetek a székhelytől eltérő fiókjai telephelyként illetve fióktelepként működnek, de értelemszerűen az ügyfél a hitelintézettel kerül jogviszonyba, függetlenül attól, hogy a betétszerződést a budapesti hitelintézet székhelyén, budapesti telephelyén vagy debreceni fióktelepén köti. A külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepére vonatkozó sajátos szabályok Amint alább részletesebben kifejtjük, a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepére vonatkozó szabályozás – az Ftv. módosítása eredményeként, a gazdasági társaság fióktelepének jogi státuszára vonatkozó szabályoktól eltérően – nem alkot egységes rendszert. Célszerű ezért az áttekintést két részre osztani, és külön-külön megvizsgálni a 2013 előtti és utáni helyzetet. Kiindulásként azt kell rögzíteni, hogy a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe alapvetően ugyanaz a jogi formáció, mint a hazai gazdasági társaság fióktelepe. Ezt nem csak azért mondhatjuk, mert a Ctv. 7. §-a kifejezetten kimondja, hogy a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepére is a fióktelepekre vonatkozó általános előírások az irányadóak. Ezt erősíti az Ftv. 2. § b) pontjában adott meghatározás is, amely szerint a fióktelep a külföldi vállalkozás szervezeti egysége, amely jogi személyiséggel nem, csupán bizonyos mértékű gazdasági önállósággal rendelkezik. Ezt a vagyoni önállóságot írja le közelebbről az Ftv. 10. § (2) bekezdése, amely szerint a fióktelep működése alatt a külföldi vállalkozás „a fióktelep cégneve alatt szerzett vagyonról, jogokról, illetve vállalt kötelezettségekről saját cégneve alatt” általában nem rendelkezhet. E rendelkezés megfogalmazásából is kiderül, hogy a fióktelep a külföldi vállalkozás javára szerez vagyont. Ezzel összhangban, az Ftv. 3. § (1) bekezdéséből is az olvasható ki, hogy a fióktelep útján a külföldi vállalkozás saját maga folytat tevékenységet Magyarországon. Ezek a fióktelepre vonatkozó speciális szabályok mind összhangban vannak a jogi személy szervezeti egységéről szóló általános szabállyal, amely egyértelműen kimondja, hogy a szervezeti egység vezetője a gazdasági társaság illetve a külföldi vállalkozás javára és terhére jár el. A Ctv. 63. §-a is azt tükrözi, hogy a fióktelep az alapítójának szervezeti egysége; e szabály előírja, hogy a cégek levelezésük során kötelesek feltüntetni alapvető cégadataikat, és a (4) bekezdésben úgy rendelkezik, hogy külföldi vállalkozás fióktelepe esetén a külföldi vállalkozás adatait kell feltüntetni. E szabályokat együtt olvasva megállapíthatjuk, hogy a fióktelep nem csupán jogi személyiséggel, de jogképességgel sem rendelkezik. Az Ftv.-nek az Európai Unióhoz való csatlakozással összefüggésben történt módosításához fűzött miniszteri indokolás megállapítja: „Az egységes európai belső piacra lépésünket követően (...) a magyar jogrendszer összességében úgy fog megváltozni, hogy a belső piacon letelepedett vállalkozások fióktelepeit minden tekintetben csak egy szervezeti-gazdálkodási egységként fogja kezelni, míg az egységes belső piacon kívüli vállalkozások fiókjaira vonatkozóan még maradnak olyan sajátos szabályok és adminisztratív kötelezettségek, melyeket a gazdasági forgalom biztonsága és az ügyfelek érdekei indokolnak. A jogi helyzet azonban már ma is egyértelmű abban, hogy a fióktelep egyes jogterületeken még meglévő relatív jogalanyisága (és ügyfélképessége) nem változtat azon, hogy a valódi tulajdonos és jogalany maga a külföldi anyacég, és a szabályozásban a jogi-technikai különbségek a külföldi vállalkozások és a magyar vállalkozások eltérő jogi helyzete miatt születtek.”[14] Az Ftv. 3. § (1) bekezdése szerint „a fióktelep tevékenységével összefüggésben – ha törvény másképp nem rendelkezik – a fióktelep jár el a hatóságokkal és harmadik személyekkel szemben fennálló jogviszonyokban”. Az előzőekkel összhangban, ezt a rendelkezést is úgy kell értelmezni, hogy amikor a fióktelep, tevékenységével összefüggésben, eljár hatóságokkal és más harmadik személyekkel szemben, akkor nem a saját maga, hanem a külföldi vállalkozás nevében jár el, a külföldi vállalkozás javára szerez jogokat és terhére vállal kötelezettségeket. (Szigorúan véve persze – amint ez a Ptk. fentebb hivatkozott 3:30. §-ának (2) bekezdéséből is kiderül – csak a vezető természetes személy tevékenysége, jognyilatkozatai tekinthetők képviseletnek, maga a fióktelep mint szervezeti egység nem is képes semmilyen tevékenységre, ezért az Ftv. szabályát is úgy kell értelmezni, hogy amikor a fióktelep eljárásáról beszél, akkor ezen valójában a fióktelep vezetőjének és fióktelepnél dolgozó többi alkalmazottnak az eljárását kell érteni.) Az Ftv.-nek ez a szabálya tehát ténylegesen nem a fióktelep jogképességét, hanem éppen ellenkezőleg, annak hiányát, kvázi képviselői státuszát támasztja alá. Természetesen ebben az esetben nem ügyleti képviseletről van szó, hiszen ahhoz, mint minden más ügylethez, az szükséges, hogy a felek, így a képviselőként eljáró fél is jogképes jogalanyok legyenek. A fióktelep, pontosabban a fióktelep képviseletére jogosult személyek az azt létrehozó gazdasági társaság szervezeti egységeként, illetve alkalmazottjaként képviselik a társaságot. „Elvileg ugyan polgári jogi jogviszonyok alanyává csak természetes és jogi személyek válhatnának, mégsem zárható ki, hogy bizonyos esetekben jogszabály eltérjen ettől az elvtől.”[15]Ezért a Ptk. 3:3. § (3) bekezdése kimondja, hogy „Ha jogszabály nem jogi személy szervezeteket polgári jogi jogalanyisággal ruház fel, e jogalanyokra a jogi személyek általános szabályait kell megfelelően alkalmazni.” E szabályból véleményünk szerint két következtetés adódik. Egyrészt, ahhoz, hogy egy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet jogalanyisággal rendelkezzen, az szükséges, hogy a jogszabály kifejezetten rendelkezzen e szervezet jogalanyiságáról. Másrészt, ez a lehetőség csak „szervezet” esetében áll fenn, „szervezeti egység”-et jogalanyisággal csak a Ptk. 3:32. §-ának megfelelően, jogi személlyé nyilvánítás útján lehet felruházni. Sem a gazdasági társaság fióktelepére, sem pedig a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepére vonatkozó szabályok, 2012-októberét megelőzően, nem tartalmaztak kifejezett rendelkezést a fióktelep jogalanyiságáról, és egy ilyen rendelkezés nem is lett volna összhangban a Ptk. itt említett szabályaival (amelyeknek megfelelő rendelkezéseket a régi Ptk. is tartalmazott). Ezzel kapcsolatban érdemes megvizsgálni az Ftv. 3. §-ával kapcsolatos indokolást. Ez világosan megfogalmazza, hogy „[a] törvény egyértelművé teszi, hogy a fióktelep jár el, illetve jogosult eljárni a külföldi vállalkozásnak a fióktelepén keresztül keletkezett jogviszonyaiban mind a hatóságokkal, mind harmadik személyekkel szemben”.[16]Ezzel az indokolás is egyértelművé teszi, hogy a fióktelep tevékenysége során keletkező jogviszonyok alanya, azaz a féla külföldi vállalkozás; ebből következően e jogviszonyokban és az azokkal összefüggő eljárásokban a fióktelep csupán a külföldi vállalkozás képviselőjeként járhat el. Sajnálatos módon azonban, ezt az önmagában egyértelmű megállapítást az indokolás kiegészíti a következő magyarázattal: „Erre a rendelkezésre többek között azért is szükség van, mert az eljárások során a fióktelep félként járhat el, ami egyszerűsíti az üzleti kapcsolatok kiépítését a vállalkozás és üzletfelei (különösen belföldi üzletfelei) között, ugyanakkor megkönnyíti az igényérvényesítést a külföldi vállalkozással szemben azokban az esetekben, amikor a követelések a fióktelepe működésével összefüggésben keletkeznek.”[17]Az indokolásnak ez a gondolata önellentmondó: egyrészt, az előző megállapítással összhangban, továbbra is tartalmazza, hogy a fióktelep működése nyomán követelések nem a fiókteleppel, hanem a külföldi vállalkozással szemben keletkezhetnek, másrészt azonban azt mondja, hogy az e követelésekkel kapcsolatos eljárásokban a fióktelep lehet a fél. Ha ugyanis a jogviszonyok alanyává a külföldi vállalkozás vált, akkor a fióktelep ezen jogviszonyokkal kapcsolatban félként nem állhat perben, illetve nem vehet részt az eljárásban. Ez természetesen nem zárja ki azt, hogy a fióktelep a külföldi vállalkozás képviselőjeként vegyen részt az eljárásban, tehát nem mint fél, hanem mint a fél képviselője. Azt kell gondolnunk tehát, hogy ezen a ponton a jogalkotó jogi tévedésben volt, összekeverte a félés a fél képviselője fogalmakat; ez a tévedés eredményezte az Ftv.-ben meglévő, különösen pedig az alább tárgyalandó törvénymódosítás során keletkezett ellentmondásokat. Az önálló jogalanyiság hiánya tükröződik a fióktelep felszámolására vonatkozó speciális szabályokban is. Az Ftv. 19. § (4) bekezdése és 20. §-a alapján bizonyos esetekben a fióktelep ellen felszámolási eljárást lehet lefolytatni, a 22. § alapján azonban ebben az eljárásban adósnak a külföldi vállalkozást kell tekinteni, és a fióktelep vagyona alatt a külföldi vállalkozásnak a fióktelep által használt vagyonát kell érteni. Továbbá a fentieket támasztja alá a Pp. 32. § (4) bekezdése is, amely biztosítja annak a lehetőségét, hogy magyarországi fiókteleppel rendelkező külföldi jogi személy ellen Magyarországon lehessen pert indítani. Ezzel összhangban lévő szabályt tartalmaz a nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. tvr. (Magánjogi tvr.) is, amely a joghatósági rendelkezések között kimondja, hogy „Külföldi vállalkozás elleni perekben eljárhat magyar bíróság akkor is, ha a vállalkozás belföldön fiókteleppel vagy képviselettel rendelkezik, és a jogvita utóbbinak tevékenységével kapcsolatos.”[18]illetve „Fogyasztói szerződésből eredő, a fogyasztó által indított perekben eljárhat magyar bíróság akkor is, ha a fogyasztó lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye belföldön van, és a fogyasztóval szerződő, szakmai vagy gazdasági tevékenységi körében eljáró fél belföldön fiókteleppel vagy képviselettel rendelkezik, vagy önálló vállalkozóként belföldön letelepedettnek minősülő külföldi állampolgár.”[19]A Magánjogi tvr. rendelkezései is egyértelművé teszik, hogy a fióktelep tevékenységével kapcsolatban induló perben az azt alapító külföldi vállalkozás a fél. Ugyanilyen szabályozást tartalmaz az uniós jog is. A Tanács 44/2001/EK rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról főszabályként rögzíti, hogy „Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban perelhető: fióktelep, képviselet vagy más telephely működéséből származó jogvita tekintetében a fióktelep, képviselet vagy más telephely helyének bírósága előtt”.[20]A joghatóságra vonatkozó különös szabályok között pedig a következő rendelkezéseket találhatjuk: „Valamely tagállamban székhellyel rendelkező biztosító perelhető: Ha a biztosító székhelye nem a tagállam területén található, azonban fiókteleppel, képviselettel vagy más telephellyel rendelkezik valamely tagállamban, akkor a fióktelep, képviselet vagy más telephely működéséből származó jogvitában úgy kell tekinteni, mintha székhelye az említett tagállam területén lenne.”[21]„Amennyiben a fogyasztó a tagállamban lakóhellyel vagy székhellyel nem rendelkező, azonban valamely tagállamban fiókteleppel, képviselettel vagy más telephellyel rendelkező féllel köt szerződést, a fióktelep, a képviselet vagy más telephely működéséből származó jogvitában a felet úgy kell tekinteni, mintha a lakóhelye vagy székhelye az említett államban lenne.”[22]„Amennyiben a munkavállaló a tagállam területén lakóhellyel vagy székhellyel nem rendelkező, azonban valamely tagállam területén fiókteleppel, képviselettel vagy más telephellyel rendelkező munkaadóval köt egyedi munkaszerződést, a munkaadóra a fióktelep, képviselet vagy más telephely működéséből származó jogvitában úgy kell tekinteni, mintha lakóhelye vagy székhelye az említett államban lenne.”[23]Ezek az eljárási szabályok, összhangban azzal, hogy az anyagi jogi rendelkezések alapján a fióktelep nem jogképes, egyértelművé teszik, hogy a pert a külföldi személy ellen kell megindítani, de lehetővé teszik azt, hogy erre itthon kerülhessen sor. Jogpolitikai szempontból is indokolatlan – ráadásul az uniós joggal is ellentétes – tehát az a törekvés, hogy a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe, a gazdasági társaság fióktelepétől eltérően, önálló jogképességgel rendelkezzen. A külföldi vállalkozás képviseletében eljáró fióktelep esetén is megindítható a per a külföldi vállalkozással szemben a fióktelepe szerint illetékes bíróság előtt, ehhez nem szükséges, hogy a szerződő fél maga a fióktelep legyen. Úgy gondoljuk, hogy az eddig tárgyalt szabályok koherens módon írják le a fióktelep mint jogalanyisággal nem rendelkező szervezeti egység jogi státuszát. Ezt az egységes szemléletet azonban megtöri az Ftv. 11. § (1) bekezdésében található szabály, amely szerint a külföldi vállalkozás és a fióktelep „egyetemlegesen és korlátlanul felel a fióktelep tevékenysége során keletkező tartozásokért”. Ez a szabály csak akkor lenne értelmes és helytálló, ha a fióktelep önálló jogalany lenne. Ennek hiányában a fióktelep felelősségéről nem lehet beszélni. Abból következően, hogy a fióktelep a külföldi vállalkozás szervezeti egysége, a külföldi vállalkozás korlátlan felelőssége azt jelenti, hogy, egyebek mellett, a fióktelepnél lévő vagyonnal is felel; sőt, az Ftv. 10. § (2) bekezdése és 11. § (1) bekezdésének első mondata alapján elsősorban éppen e vagyonnal tartozik helytállni. Erre tekintettel értelmetlen is megkétszerezni a felelősséget, hiszen a vagyon ettől nem duplázódik meg. A vagyon egy, mégpedig a külföldi vállalkozásé, a tartozás ezért is kizárólag a külföldi vállalkozást mint jogalanyt kell, hogy terhelje. Akárcsak az Ftv. 3. §-ának fent tárgyalt indokolásánál, itt is azt látjuk, hogy a jogalkotó nem értette világosan, hogy mit jelent a fióktelep jogalanyiságának hiánya, ezért nem tudott teljesen következetes szabályrendszert alkotni. Mivel a fentiekben bemutatott szabályozás nem biztosít jogalanyiságot a fióktelepnek, és ennek következtében nem biztosítja azt sem, hogy saját vagyona legyen, az Ftv. egyetemleges felelősséget (helyesen: helytállási kötelezettségét) kimondó 11. § (1) bekezdése jogi lehetetlenség, ezért az Ftv. e rendelkezése alkalmazhatatlan. A fentiekből következően, úgy gondoljuk, hogy a Kúria az 1/2012. PJE határozatában tévesen foglalt állást akkor, amikor az Ftv. 3. §-a alapján azt a következtetést vonta le, hogy a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe általában jogalanyisággal rendelkezik. A Kúria elmulasztotta az Ftv. szabályait a fióktelepre vonatkozó általános polgári jogi szabályozás összefüggésében értelmezni, és tévesen értelmezte az Ftv.-t úgy, hogy annak alapján a fióktelep saját javára illetve terhére jár el. Polgári jogi és perbeli jogalanyisággal a fióktelepet létrehozó gazdasági társaság, illetve külföldi vállalkozás rendelkezik, a fióktelep (illetve annak képviseletére jogosultak) pedig az alapítót képviselik.[24] A külföldiek magyarországi fióktelepe tehát nem egy önálló szervezeti forma; alapvető polgári jogi tartalmát illetően nem különbözik a gazdasági társaságok fióktelepétől. Ennek megfelelően, a külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe, a gazdasági társaság fióktelepével egyezően, az azt alapító külföldi vállalkozás önálló jogalanyisággal nem rendelkező szervezeti egysége, amelynek útján maga a külföldi vállalkozás folytatja a tevékenységét Magyarországon; a fióktelep által kötött ügyletekben a külföldi vállalkozás a fél, és az ezekből az ügyletekből fakadó jogok és kötelezettségek a fióktelepet alapító vállalkozást jogosítják illetve kötelezik. A külföldi vállalkozás fióktelepének a gazdasági társaság fióktelepéhez képest két sajátossága van: esetében kötelező a cégnyilvántartásba való bejegyzés, és gazdasági önállóságának foka nagyobb. Ezek a sajátosságok azonban jogpolitikai jellegűek, amelyek a fióktelep alapítását és működését érintik, de nem hatnak ki e szervezeti egység jogi státuszára, nem vezetnek el a fióktelep jogképességéhez. A külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepének jogalanyisága 2013-at követően Az Ftv. 2012. évi módosítása során a fióktelep jogi státuszát általában meghatározó Ftv. 3. §-a kiegészült egy új (1a) bekezdéssel, amely szerint „[a] fióktelep jogképes, cégneve alatt a külföldi vállalkozás javára jogokat szerezhet és a külföldi vállalkozás terhére kötelezettségeket vállalhat, így különösen vagyont szerezhet, szerződést köthet, pert indíthat és perelhető.” Az Ftv. módosítására a Kúria jogegységi határozatára reflektálva, „a joggyakorlat pontosítása érdekében”[25]került sor. A jogalkotó nem hagyott kétséget a felől, hogy hibásnak tartja a Kúria jogértelmezését. A miniszteri indokolás szerint már az eredeti jogalkotói szándék is az volt, hogy a külföldi vállalkozás által alapított (pénzügyi) fióktelep relatív jogképességgel rendelkezzen, és a módosítás csupán megerősíti ezt. Az Ftv. kapcsán azonban abban a kivételes helyzetben vagyunk, hogy a jogalkotói cél normatív módon megfogalmazásra került: „A fióktelep a külföldi székhelyű anyacég szervezeti egységeként annak üzletszerű tevékenységét – vagy annak egy részét – végzi tartós jelleggel belföldön, relatív gazdálkodási önállósággal rendelkezik, beleértve azt is, hogy szerződéskötéseket is lebonyolít az anyacég nevében és javára.Nem rendelkezik jogi személyiséggel és – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – jogalanyisággal sem.”[26]Ez az álláspont jelenik meg a törvény miniszteri indokolásában is: „A külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe (a továbbiakban: fióktelep) a külföldi vállalkozás jogi személyiséggel nem rendelkező olyan magyarországi szervezeti egysége, telephelye, amely a cégnyilvántartásba való bejegyzéssel jön létre, s amely útján a külföldi cég Magyarországon vállalkozási tevékenységet folytathat.”[27]Az itt megfogalmazott szabályozási koncepció világos, szabatos, és összhangban van az általános polgári jogi felfogással. Ezt figyelembe véve azt gondoljuk, a törvény 2012 október előtti szövege – a fent jelzett hibáktól eltekintve – megfelelően tükrözi az eredeti jogalkotói szándékot, és a normaszöveg előző pontban kifejtett olvasata is összhangban van azzal. A módosítás látszólag alapvető változást eredményezett, és egyértelmű helyzetet teremtett azzal, hogy az Ftv. 3. § (1a) bekezdésének első fordulata kifejezetten kimondja a fióktelep jogképességét. A helyzet azonban korán sem lett egyértelmű. Az Ftv. 3. § (1a) bekezdés második fordulata ugyanis az elsőnek ellentmondó rendelkezést tartalmaz a fióktelep jogképességére vonatkozóan, ezért ennek alapján bizonytalanná válik, hogy a külföldi vállalkozás fióktelepe tekintetében valójában mit kell jogképesség alatt érteni. Amint fentebb bemutattuk, a Ptk. alapján a jogképesség arra való képességet jelent, hogy a jogalany a maga számára jogokat szerezzen és a kötelezettségeket vállaljon. Az Ftv. 3. § (1a) bekezdése a jogképesség kapcsán ugyancsak a jogok szerzésére és a kötelezettségek vállalására fókuszál, de a definíció egy lényeges ponton mégis eltér a Ptk. meghatározásától. Míg a Ptk. alapján a jogképesség lényegi eleme, hogy a jogalany saját maga számára szerez jogokat és vállal kötelezettségeket, addig az Ftv. szerint a fióktelep jogképessége azt jelenti, hogy „cégneve alatt a külföldi vállalkozás javára jogokat szerezhet és a külföldi vállalkozás terhére kötelezettségeket vállalhat, így különösen vagyont szerezhet, szerződést köthet, pert indíthat és perelhető.”[28] A jogképesség általános polgári jogi fogalom, amelynek tartalmát a Polgári Törvénykönyv határozza meg. Az Ftv. 3. § (1a) bekezdésének második fordulata ugyanakkor nem értelmezhető másként, mint az első fordulatban deklarált jogképesség definíciójaként. Megítélésünk szerint önmagában értelmezési bizonytalanságot eredményez az, hogy az Ftv. a külföldiek magyarországi fióktelepe tekintetében a jogképesség – egy alapvető kódexben általános jelleggel meghatározott – fogalmát újradefiniálja, méghozzá úgy, hogy annak tartalma egy alapvető elemében éppen ellenkezője az általános fogalomnak. A jogképesség általános polgári jogi fogalma alapján az a jogalany, amely a maga számára nem szerezhet jogot és nem vállalhat kötelezettséget, nem jogképes. Hiába deklarálja a törvény a fióktelepet jogképesnek, ha ennek tartalma nem felel meg a polgári jogi jogképesség lényegének, akkor ez a jogképesség nem tud elvezetni sem ahhoz, hogy a fióktelep jogviszonyok, jogok és kötelezettségek alanyává váljon, sem pedig a tényleges perképességhez. A Kúria az 1/2012. PJE-ben épp ebből vezette le a pénzügyi fióktelep (perbeli) jogképességének hiányát: „Az Ftv. 24. § (3) bekezdésének az a rendelkezése, hogy az EGT-államban székhellyel rendelkező külföldi vállalkozás által létesített pénzügyi fióktelep az alapítója nevében, képviseletében jár el, azt jelenti, hogy a fenti körbe eső fióktelepnek nincs perbeli jogképessége, csak az alapítót képviselheti a perben.” Ha tehát valaki csupán más javára tud jogokat szerezni és kötelezettségeket vállalni, akkor jogalanyiságról nem beszélhetünk. A jogképességgel nem rendelkező fióktelep képviseletére jogosult személy az alapító szervezeti képviselőjének minősül.[29] Az Ftv. 3. § (1a) bekezdésének azon fordulata alapján, amely szerint a fióktelep saját neve alatt a külföldi vállalkozás javára szerez jogokat és vállal kötelezettségeket, felmerülhet, hogy a fióktelepet nem a külföldi vállalkozás bizományosaként kell-e felfogni.[30]Ezt a gondolatot azonban azonnal el is vethetjük, hiszen a bizományosként való eljáráshoz is szükséges a jogképesség, ennek hiányában a fióktelep bizományosként sem tud szerződést kötni. A bizomány három önálló jogalanyt feltételez: a megbízót, a bizományost és a bizományossal szerződő felet. A fióktelep a külföldi vállalkozás szervezeti egységeként nem tud sem bizományi jogviszonyba kerülni a külföldi vállalkozással, sem pedig az alapítójától megkülönböztethető módon szerződéses kapcsolatba kerülni harmadik személyekkel. Az Ftv. új 3. § (1a) bekezdése nem csupán a módosítás átgondolatlanságát tükrözi, hanem azt is jól mutatja, hogy a jogrendszer koherenciája nem hágható szabadon át; nem igaz, hogy a jogalkotó bármilyen képességgel felruházhat bárkit, azzal, hogy az adott képesség fogalmát – az általánosan használt értelmétől eltérően – az aktuális célnak megfelelően definiálja. Az ilyen jogalkotás csak a jogbiztonság rongálására alkalmas. Mindezek eredményeként az a véleményünk, hogy a törvényi deklaráció ellenére, valójában 2012-t követően sem tekinthetjük jogképesnek a fióktelepet, mivel a törvény alapján kizárt, hogy a fióktelep a saját maga számára jogot szerezzen vagy kötelezettséget vállaljon. A külföldi vállalkozás magyarországi fióktelepe – a gazdasági társaság fióktelepével egyezően és az Ftv. 3. § (1a) bekezdésében deklarált jogképesség ellenére – ténylegesen, a szó általánosan elfogadott értelmében 2012. október 28. óta sem polgári jogi jogalany, továbbra is a külföldi vállalkozás jogképességgel nem rendelkező szervezeti egysége. A pénzügyi fióktelep jogi státusza Az Ftv. az általános telephez képest speciális szabályokat állapít meg a pénzügyi fióktelepre.[31]A pénzügyi fióktelep státuszára vonatkozó speciális szabályt az Ftv. 24. § (3) bekezdése tartalmazza. E rendelkezés eredeti formájában két szabályt tartalmazott. Az egyik szerint a pénzügyi fióktelepre nem irányadóak az Ftv. 10. § (1) és (2) bekezdéseiben foglalt azok a szabályok, amelyek a külföldi vállalkozás és a fióktelep gazdasági forgalomban való egyértelmű megkülönböztetését szolgálják, illetve a fióktelepnek a külföldi vállalkozástól való viszonylagos gazdasági függetlenségét biztosítják. A másik szabály pedig kimondta, hogy a pénzügyi fióktelep az alapítója nevében, képviseletében jár el. A Kúria, jogegységi határozatában éppen e szabály alapján foglalta el azt az álláspontot, hogy – a fióktelepre vonatkozó főszabálytól eltérően – a pénzügyi fióktelep nem rendelkezik jogképességgel (bár a jogegységi határozat a pénzügyi fióktelepnek a perbeli jogképességet vizsgálta, az abban kifejtett szempontok a polgári jogi jogképesség hiányát általában is megalapozzák). Nem vitatható, hogy mind a gazdasági önállóság hiánya, mind pedig a képviseleti minőség deklarálása azt juttatja kifejezésre, hogy a pénzügyi fióktelep és az azt alapító külföldi vállalkozás közötti kapcsolat szorosabb, mint a külföldi vállalkozások által alapított egyéb fióktelepek esetén.[32]Az Ftv. 24. § (3) bekezdésének mindkét szabálya valóban a felé mutat, hogy a pénzügyi fióktelep nem rendelkezik jogképességgel. Cikkünk szempontjából az érdekes kérdés az, hogy ha – amint azt a fentiekben igyekeztünk kifejteni – minden fióktelepre áll az, hogy nem a saját nevében, hanem az alapító gazdasági társaság, illetve külföldi vállalkozás szervezeti egységeként, annak képviseletében jár el, akkor mi szükség van arra, hogy az Ftv. a pénzügyi fióktelep kapcsán ezt külön kimondja; nem teszi-e kérdésessé ez a szabály a fióktelep jogképességének általános hiányára vonatkozó értelmezésünk helyességét. Ennek megválaszolásához közelebbről meg kell vizsgálni az Ftv. 24. § (3) bekezdésének a pénzügyi fióktelep képviselőként való eljárását előíró szabályát. Ahhoz azonban, hogy közelebb férkőzhessünk e szabály tényleges jelentéséhez, érdemes felidézni az Ftv. 10. § (1) bekezdését és az ahhoz tartozó indokolást. Ez a szabály megtiltja a fióktelepnek, hogy „a külföldi vállalkozás nevében képviseleti tevékenységet” folytasson. Értelmezésünk szerint itt az Ftv. nem azt tiltja meg, hogy a fióktelep képviselje a külföldi vállalkozást (hiszen a fentiekben kifejtett fogalma alapján nem tud mást tenni), hanem azt, hogyképviseleti tevékenységet folytasson. Ezt a szabályt mindenképpen együtt kell értelmezni a 3. § (1) bekezdésében szereplő azzal a szabállyal, hogy főszabályként a fióktelep a tevékenységével összefüggésben járhat el hatóságok és harmadik személyek előtt, azaz a 10. § (1) bekezdése ezt a korlátozást fogalmazza meg a másik oldalról. A tilalom egyébként arról a képviseleti tevékenységről szól, amelyet az Ftv. 27. § (1) bekezdése a kereskedelmi képviselet kapcsán ilyenként meghatároz, és amelyet meg kell különböztetni a polgári jogi képviselettől. A képviseleti tevékenység tilalma nem érinti a fióktelepnek azt az alapvető sajátosságát, hogy a külföldi vállalkozás szervezeti egységeként annak nevében jár el. Az indokolás szerint ez a tilalom azt a célt szolgálja, hogy szétválasztódjanak azok a jognyilatkozatok, amelyeket a külföldi vállalkozás a fióktelepen keresztül tesz, azoktól, amelyek kapcsán közvetlenül jár el (azaz, ami a fióktelep útján folytatott tevékenységéhez kapcsolódik és amely attól független). Az indokolásból kiderül, hogy ennek alapvetően nem polgári jogi, hanem adminisztratív, ellenőrzési szempontból van jelentősége. Míg tehát a külföldi vállalkozások fióktelepei általában nem működhetnek közre azokban az ügyletekben, amelyekben a külföldi vállalkozás nem a fióktelep révén vesz részt, a pénzügyi fióktelepek ezt is megtehetik, elláthatják a külföldi vállalkozás „közvetlen képviseletét” (ahogy a módosító törvény indokolása fogalmaz). Értelmezésünk szerint ezt kívánja kifejezni az Ftv. 24. § (3) bekezdésének az a szabálya, amely szerint a pénzügyi fióktelep „az alapítója nevében, képviseletében jár el”. Polgári jogi szempontból persze a közvetlen és közvetett képviselet ilyen megkülönböztetése nem igazán értelmezhető. A pénzügyi fióktelep esetében tehát olyan fióktelepről van szó, amely az Ftv. 27. § (1) bekezdésében meghatározott képviseleti tevékenységet is folytathatja. Ez a szabály tehát nem a pénzügyi fióktelep jogképessége szempontjából bír jelentőséggel (hiszen jogképességük a fióktelepeknek amúgy sincs), hanem az általa folytatható tevékenység köre szempontjából. Az Ftv. 2012. évi módosítása nyomán változott az Ftv. 24. § (3) bekezdése is. A hatályos normaszöveg nem kategorikus kijelentést tesz arra nézve, hogy a pénzügyi fióktelep milyen minőségben jár el, hanem a fióktelep számára lehetővé teszi a választást a között, hogy a külföldi vállalkozások fióktelepére vonatkozó általános szabályok szerint jár el, vagy pedig a külföldi vállalkozás képviseletére irányuló tevékenységet folytat. A törvény miniszteri indokolása szerint a módosítás célja annak az eredeti jogalkotói szándéknak a megerősítése volt, hogy a pénzügyi fióktelepek, amellett, hogy – más fiókteleppel egyezően – relatív jogképességgel rendelkeznek, – más fiókteleptől eltérően – elláthatják a létesítő külföldi vállalkozás közvetlen képviseletét. A módosítást megelőzően a pénzügyi fióktelep tulajdonképpen olyan tevékenységet végzett, amelyet az Ftv. szerint a kereskedelmi képviselet végezhet, az alapítója nevében szerződést kötött, részt vett a szerződés előkészítésében, tájékoztatási, reklámtevékenységet végzett. A módosítás lehetővé tette a pénzügyi fióktelep részére, hogy a tevékenységével kapcsolatban saját név alatt eljárjon hatóságok és harmadik személyek előtt. Úgy gondoljuk, hogy a saját név alatt történő eljárás megengedése esetén valóban választási lehetőséget kell biztosítani a fióktelep számára annak meghatározására, hogy egy adott ügylet kapcsán milyen minőségben jár el, és a másik fél számára mindig egyértelmű kell, hogy legyen, hogy a fióktelepnek pontosan mi a szerepe. Ennyiben tehát jogos volt az Ftv. módosítása. Téves azonban az indokolás akkor, amikor azt állítja, hogy a választás aközött van, hogy a fióktelep saját nevében, mint egy (relatív) jogképes jogalany, vagy pedig mint egy képviselő jár el. A fióktelep nem rendelkezik sem abszolút, sem relatív jogképességgel, a választás csak abban illeti meg, hogy fióktelepi vagy képviseleti minőségben vesz részt egy ügyletben. Mindkét eljárás képviseletet jelent, méghozzá polgári jogi szempontból mindkettő a szervezeti egységre vonatkozó szabályok szerint a fióktelepet létrehozó anyacég képviseletét. Az viszont megkérdőjelezhető, hogy a pénzügyi fióktelep valóban jogosult arra, hogy saját cégneve alatt járjon el. Ez ugyanis csak akkor lehetséges, ha a külföldi vállalkozás a fióktelep útján végez vállalkozási tevékenységet és egyebek mellett vonatkoznak rá az elkülönült gazdálkodásra vonatkozó szabályok, például az, hogy a külföldi vállalkozás a fióktelep cégneve alatt szerzett vagyonról, jogokról, illetve vállalt kötelezettségekről saját cégneve alatt csak a fióktelep megszűnésekor, illetve az e törvényben meghatározott fizetésképtelenségi eljárások során, valamint a fióktelep cégneve alatt szerzett vagyonnal, jogokkal, kötelezettségekkel összefüggésben külföldön indított eljárások során rendelkezhet. A pénzügyi fióktelepre viszont ez nem igaz. A pénzügyi fióktelep alapítói csak olyan vállalkozások lehetnek, akik prudenciális felügyelet alatt állnak, tevékenységüket a prudenciális szabályoknak megfelelően folytathatják. Pénzügyi fióktelep nem végezhet elkülönült vállalkozási tevékenységet, nem lehet a pénzügyi fióktelep útján végzett vállalkozási tevékenységre elkülönített vagyon, hanem pénzügyi szolgáltató másodlagos letelepedése esetén is a saját egységes vagyonával végzi a tevékenységét. Véleményünk szerint ezért hibás, az uniós joggal ellentétes az a szabály, amely megengedi a pénzügyi fióktelep részére, hogy ne csak az alapítója képviselőjeként járhasson el. Az viszont sem a módosítás előtti, sem a módosított Ftv. alapján nem világos, hogy a képviselőként eljáró pénzügyi fióktelep mennyiben különbözik a kereskedelmi képviselettől. Az uniós jogi háttér A rendszerváltást követő években Magyarország sorra kötött nemzetközi egyezményeket, ezek között, kiemelkedően az 1994. évi I. törvénnyel kihirdetett Európai Megállapodást, amelyekben, többek között, vállalta, hogy biztosítja a külföldi vállalkozások magyarországi letelepedésének diszkriminációmentes lehetőségét. E kötelezettség teljesítéseként született, egyebek mellett, az Ftv. is. Időközben azonban Magyarország az Európai Unió tagja lett, tehát nem elegendő eleget tenni az Európai Megállapodásban vállalt kötelezettségeknek, hanem biztosítani kell azt is, hogy a hazai szabályozás összhangban legyen az uniós joggal. Kiindulópontként az Európai Unió Működéséről szóló Szerződés 49. és 54. cikke szolgál, amely – összhangban az Európai Unió Bíróságának korábbi döntésével[33]– az unió területén székhellyel rendelkező, az unió valamely tagállamának joga alapján létrehozott társaság számára biztosítja a másodlagos letelepedés szabadságát, azaz azt, hogy az unió területén, a székhelyétől különböző országban képviseletet, fióktelepetvagy leányvállalatot alapítson. A hitelintézetre mint különös szabályozás hatálya alá tartozó vállalkozásra a másodlagos letelepedés szabadságát az Európai Parlament és a Tanács 2013/36/EU irányelve kifejezetten is biztosítja. „A tagállamok gondoskodnak arról, hogy területükön az I. mellékletben felsorolt tevékenységeket a 35. cikk, a 36. cikk (1), (2) és (3) bekezdése, a 39. cikk (1) és (2) bekezdése valamint a 40–46. cikk értelmében fióktelep létesítésével vagy szolgáltatásnyújtás útján egy másik tagállam illetékes hatóságai által engedélyezett és felügyelt bármely hitelintézet folytathassa, feltéve, hogy engedélye kiterjed ezekre a tevékenységekre.” Az Európai Parlament és a Tanács hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről és a 648/2012/EU rendelet módosításáról szóló 575/2013/EU rendelete szerint a „fióktelep”: olyan üzletviteli hely, amely jogilag nem önálló részét képezi egy intézménynek, és amely közvetlenül bonyolítja az intézményi tevékenység szerves részét képező ügyleteket vagy az ügyletek egy részét.[34]Azaz az uniós jog szerint a hitelintézet fióktelepe nem önálló jogalany, hanem a hitelintézet jogilag nem önálló részét képező üzletviteli hely. Az Európai Unió Bírósága egy előzetes döntéshozatalra irányuló ügyben[35]azt vizsgálta, hogy az egyesült királyságbeli bank olaszországi fióktelepét önálló banknak lehet-e tekinteni.[36] A bíróság megállapította, „[…] hangsúlyozni kell, hogy az FCE IT[37] mint az FCE Bank[38] telephelye kétségtelenül nem rendelkezik önálló jogi személyiséggel, és így az kizárólag az utóbbi fióktelepe.”[39]Ugyancsak megállapította a bíróság, hogy „a fióktelep nem maga viseli a hitelintézet tevékenységéhez kötődő gazdasági kockázatot, így például annak kockázatát, hogy egy ügyfél nem fizeti vissza a neki nyújtott kölcsönt. Ezt a kockázatot a bank mint jogi személy viseli, és ennek érdekében vizsgálható a székhelye szerinti tagállamban pénzügyi stabilitása és fizetőképessége.”[40] Az ítélet 36. bekezdésében, a jogképességgel kapcsolatban hivatkozott főtanácsnoki indítvány megállapítja: „Meghatározásánál fogva a fióktelep csak egy jogi személyiség nélküli, egyszerű üzletviteli helynek minősül. Kiemeljük, hogy a fióktelep nem a saját érdekében, hanem azon hitelintézet megjelenési formájaként végzi tevékenységeit, amely a székhely szerinti államban kapott engedélynek köszönhetően a 2000/12 irányelv értelmében jogosult arra, hogy tevékenységeit fióktelep útján valamely tagállamban folytassa.”[41] Az uniós jog alapján tehát a fióktelepek jogi önállósággal nem rendelkező üzletviteli helynek minősülnek, amelyek jogképességgel nem rendelkeznek. Nem állna tehát összhangban az uniós joggal az a magyar szabályozás, amely a módosított Ftv. szerint jogképességgel ruházza fel a pénzügyi fióktelepeket. Összegzés Az Ftv. megalkotásának elhatározásakor a jogalkotó világosan – és a hazai gazdasági társaságok fióktelepeire vonatkozó szabályozással összhangban – megfogalmazta a fióktelep státuszának alapvető elemeit, amelyek alapján egyértelmű, hogy a fióktelep a külföldi vállalkozás jogalanyisággal nem rendelkező szervezeti egysége. Alapvetően ez a jogi koncepció érvényesült az Ftv. eredeti szövegében, noha már az is tartalmazott néhány nem kellően szabatos és az alapvető koncepcióval összhangban nem álló megfogalmazást, amely jogi bizonytalanság forrása. Ezért indokolt volt e kérdésben jogegységi határozatot hozni. A Kúria azonban az összefüggésekből kiragadva, csupán néhány rendelkezést vizsgált, ezért a PJE indokolásában helytelenül minősítette a külföldiek fióktelepeit általában jogképeseknek, és helytállóan ugyan, de nem a megfelelő indok alapján mondta ki, hogy a pénzügyi fióktelep nem rendelkezik jogképességgel. A jogalkotó sérelmesnek találta a PJE határozat azon álláspontját, amely szerint a pénzügyi fióktelep nem jogképes. A jogalkotó abban a téves felfogásban módosította az Ftv.-t, hogy a fióktelep (relatív) jogképességgel rendelkezik. A jogalkotó tévedése tükröződik a jogképesség fogalmára adott törvényi definícióban. Ez alapvetően eltér a jogképesség általánosan elfogadott fogalmától, és éppen azt fejezi ki, hogy a fióktelep valójában nem jogképes. A fióktelepnek, ahhoz, hogy az azt létrehozó vállalkozás nevében akár szerződéskötés során, akár perben eljárhasson, nem kell jogképesnek lennie; a vállalkozás szervezeti egységeként ezt megteheti. Megítélésünk szerint a hibás törvénymódosítás nem változtatta meg a fióktelep alapvető jogi státuszát; a külföldi vállalkozás fióktelepe, a hazai fiókteleppel egyezően, továbbra is az alapítója önálló jogalanyisággal nem rendelkező szervezeti egysége, amely a polgári jogi jogviszonyokban és az azokkal kapcsolatos eljárásokban az alapító nevében, azaz képviselőként jár el.Ennek ellenére, az egyértelmű jogi helyzet megteremtése érdekében szükséges lenne az Ftv.-nek a fióktelep jogi státuszára vonatkozó szabályait újrafogalmazni. Ez lenne összhangban azzal is, hogy az Európai Unió joga szintén fogalmilag jogképtelennek minősíti a pénzügyi fióktelepeket. A dogmatikailag helyes szabályozás nem okoz működési, felügyeleti stb. kockázatot vagy problémát, de azokban a folyamatban lévő perekben, amelyekben a fióktelep a peres fél, felülvizsgálatra szorulhat a fióktelep perbeli jogképességének megítélése. [1]1/2012. PJE. [2]Az Ftv-t, 2013. január 1-jei hatállyal módosította az egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CLI. törvény. [3]Ptk. 2:1. §. [4]Ptk. 3:1. §. [5]Ptk. 3:3. § (3) bek. [6]Ptk. 3:30. § (2) bek. [7]Ptk. 3:32. §. [8]Világhy Miklós–Eörsi Gyula: Magyar polgári jog I. Budapest, 1965, Tankönyvkiadó, 107. o. Kiemelés tőlünk. [9]Asztalos László: A jogképesség. In Eörsi Gyula–Gellért György (szerk.): A Polgári Törvénykönyv magyarázata. Budapest, 1981, Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, 92. o. Kiemelés tőlünk. [10]Szladits Károly (szerk.): A magyar magánjog, Első kötet, Személyi jog. Budapest, 1941, Grill Károly Könyvkiadóvállalata, 185. o. [11]A Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 48. §. [12]Ptk. 2:1. § és 3:1. §, valamint a társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. tv. 3. § (1) bek. [13]Ctv. 7. § (2) bek. [14]A külföldi székhelyű vállalkozások magyarországi fióktelepeiről és kereskedelmi képviseleteiről szóló 1997. évi CXXXII. törvény, valamint a külföldiek magyarországi befektetéseiről szóló 1988. évi XXIV. törvény módosításáról szóló 2003. évi LIV. törvény miniszteri indokolásának általános része. [15]Kisfaludi András: A jogi személy általános szabályai. In Vékás Lajos–Gárdos Péter (szerk.):Kommentár a Polgári Törvénykönyvhöz. Budapest, 2014, Wolters Kluwer, 1. kötet 207. o. A jogképesség és a jogi személyiség itt is jelzett szoros kapcsolatával függ össze, hogy a Ptk. alapján gazdasági társaságot már csak jogi személyként lehet alapítani; nem létezik olyan társasági forma, amely jogképes, de jogi személyiséggel nem rendelkezik. [16]Kiemelés tőlünk. [17]Kiemelés tőlünk. [18]Magánjogi tvr. 56/B. § (1) bek. [19]Magánjogi tvr. 60. § b) pont. [20]44/2001/EK rendelet 5. cikk 5. pont. [21]44/2001/EK rendelet 9. cikk (2) bek. [22]44/2001/EK rendelet 15. cikk (2) bek. [23]44/2001/EK rendelet 18. cikk (2) bek. [24]Gárdos Péter a pénzügyi fióktelepek jogállását vizsgáló cikkében még maga is abból indult ki, hogy az általános fióktelep jogképes, és ehhez képest mutatta be, hogy a pénzügyi fióktelepekre vonatkozó szabályozás alapján a pénzügyi fióktelep nem rendelkezik jogképességgel. (Gárdos Péter: A pénzügyi fióktelep jogképessége. Magyar Jog, 2011/8., 479–481. o.) [25]Lásd a 2012. évi CLI. törvény miniszteri indokolását. [26]A külföldi székhelyű vállalkozások magyarországi letelepedésének egyes formáiról szóló törvényi szabályozás koncepciójának tézisei 3. pont – A külföldi székhelyű vállalkozások magyarországi letelepedésének egyes formáiról szóló törvényi szabályozás koncepciójáról szóló 1019/1997. (II. 20.) Korm. határozat melléklete. Kiemelés tőlünk. [27]Az Ftv. 1–2. §-ához fűzött miniszteri indokolás. [28]Kiemelés tőlünk. [29]Ptk. 3:30. § (2) bek. [30]A Ptk. 6:281. § (1) bekezdése szerint bizományi szerződés alapján a bizományos főkötelezettsége szerződéskötés a saját nevében, a megbízó javára. [31]Az Ftv. különbséget tesz az Ftv. 2. § e)pont szerinti EGT-államban és az egyéb államokban székhellyel rendelkező külföldi vállalkozások között. A jelen cikkben kizárólag az EGT-államban székhellyel rendelkező külföldi vállalkozásokra vonatkozó szabályozást vizsgáljuk, ezért pénzügyi fióktelep alatt csak azokat a pénzügyi fióktelepeket értjük, amelyek alapítója olyan külföldi vállalkozás, amely EGT-államban rendelkezik székhellyel. [32]Gárdos Péter fent említett korábbi cikkében konkrét példákon keresztül kimutatta, hogy a pénzügyi szabályozás is a külföldi vállalkozást tekinti alanyának, a fióktelepet pedig annak szerves részeként kezeli. [33]C–212/97. [34]4. cikk (1) bekezdés 17. pont. Csupán utalunk rá, hogy pénzügyi fióktelep jogállását szabályozó uniós jogszabályok hosszú idő óta azonos rendelkezéseket tartalmaznak. Lásd pl. a 2000/12/EK irányelv 1. cikk 3. pontját, a 2006/48/EK irányelv 4. cikk 3. pontját és a 2013/36/EU irányelv 3. cikk 1. pontját. [35]Ministero dell’Economia e delle Finanze, v Agenzia delle Entrate (C-210/04) [36]A fenti 20. számú lábjegyzetben hivatkozott ítélet 35. pont. [37]Ti. az egyesült királyságbeli székhelyű FCE Bank plc olaszországi fióktelepe. [38]Ti. az egyesült királyságbeli székhelyű hitelintézet. [39]A fenti 36. számú lábjegyzetben hivatkozott ítélet 23. pont. [40]A fenti 36. számú lábjegyzetben hivatkozott ítélet 36. pont. [41]Főtanácsnoki indítvány 46. pont. Articles

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria


text:
A Google Books ügyről – COPY21
feb 10, 2010 by Dr. Mezei Péter	in digitális szerzői jog
A szerzői jogosultak oldaláról nézve persze rengeteg a bizonytalan pont, amit a projekt vegyes fogadtatása kiválóan érzékeltet. Az Egyesült Államokban a Google-nek sikerült az irodalmi művek szerzőit és kiadóit tömörítő érdekképviseleti szervezettel egyezségre jutnia, egészen pontosan kétszer is, mivel az első megállapodást a felek az Egyesült Államok Igazságügyi Minisztériumának elutasító vélekedésére hagyatkozva utóbb módosították. A második megállapodást azonban a bíróság még nem hagyta jóvá, sőt, az IM – egy friss dokumentumában – ezt a verziót is kifogásolta (egy NYTimes cikk és az IM honlapja is ír erről).
A megállapodás természetesen kizárólag csak az Egyesült Államok szerzői jogára alapozott pereskedést zárja ki. Ennyiben tehát a külföldi szerzők is „részesei” a megállapodásnak, azonban csakis az Egyesült Államokban meglévő jogaikra tekintettel, feltéve, hogy ezt érvényesen nem zárták ki („opt-out”) 2009. szeptember 7-ig. A Google Megállapodás azonban nem érinti a céggel szemben Európában (így Franciaországban) indított eljárásokat, amelyek felfüggesztése – az Európai Unió erős ellenérzéseinek tükrében – nehezen képzelhető el. Ennek ellentételezéseként viszont a Google Books szolgáltatás bizonyos részei az Egyesült Államok területén kívül egyelőre nem érhetők el.
A Google Books által megvalósított felhasználás problematikája végső soron abban rejlik, hogy engedély hiányában a Google szerverein való rögzítés miatt akkor is sérelmet szenved a többszörözési jog, ha a teljes tartalom megjelenítésre sem kerül. S mivel sok esetben az érintett művek hosszabb terjedelemben válnak elérhetővé, ez a jelenlegi európai szerzői jogi rendszerben a többi vagyoni jogosultság megsértését is eredményezi, feltéve persze, hogy az érintett részlet önmagában is méltó a szerzői jogvédelemre.
Nem véletlen tehát, hogy a Google Megállapodást az Európai Unió elutasítja. Ráadásul az EU szemlátomást nem csupán szerzői jogi, hanem versenyjogi aggályokat is lát a Google ilyen formájú térnyerésében. Hiszen bár a Google Megállapodás sem tiltja (nem is tilthatja) meg más szervezetek piacra lépését (és a jogosultakkal való külön megegyezését), nehezen képzelhető el, hogy ilyen költségigényes, és lassan megtérülő (ha ez egyáltalán lehetséges) befektetésre más is vállalkozzon. A versenytársak híján kialakuló piaci monopólium viszont végső soron indokolatlanul széles információs hatalmat biztosíthat a Google számára.
Update #1: 2010. Febrár 18-án Denny Chin bíró megtartotta a soron következő tárgyalást a Google Books ügyben. Döntés nincs még (nem is vártam, hogy ilyen gyorsan lesz), és egyelőre nem tudom, mikor lesz a következő tárgyalási nap. Ezzel kapcsolatos írás a New York Times-ból itt olvasható.
17 thoughts on “A Google Books ügyről”
Szerintem aki ezt a blogot olvassa, annak nem sok újat mond ez a post. Engem inkább a te véleményed érdekelne, mert ahány emberrel beszéltem erről, annyi érvet hallottam pro és kontra.
Novermberben a szerzői jogi fórum által szervezett ankéton a német kormány egyik szakértője bőszen támadta a projektet, körülbelül arra építkezve, amit te leírtál. Talán ez a leggyakoribb vélemény, amit hallok.
Lessig két hete írt egy fantasztikus cikket a The New Republic-ba, ő is elutasítja, de ő másért. (szerinte konzerválja a végtelenül bonyolult szerzői jogot, érdemes elolvasni)
Én maximálisan kiállok mellette, szerintem az adott (jogi) eszközökkel ez lehet a legjobb megoldás az árva művek tömkelegének megmentésére.
Amióta megmutattad nekem a Hein Online-t, azóta akárhányszor kutatok, felhasználom, de csak úgy tudom ezt megtenni, ha találok egy könyvtárat, aminek van accountja, mert különben sok ezer forintot kéne fizetnem és mindenféle zavaró megkötéssel tudnám csak használni.
Evvel szemben a Google Books és a Google Scholar nyílt rendszerek és nemegyszer tudtam úgy hozzájutni már ki nem adott vagy egyébként elérhetetlen anyagokhoz, hogy egy fillért se kellett fizetnem, otthonról tehettem meg, stb.
"indokolatlanul széles információs hatalmat biztosíthat" : ez az egy érv, amivel szerintem érdemesebb lenne többet foglalkozni itt. Egyrészt való igaz, hogy rémisztő, hogy mekkora információ tenger van már így is a Google birtokában. Ugyanakkor azt is be kell látni, hogy soha nem lesz elég közpénz arra, hogy elég gyorsan és elég jó minőségben elkezdjünk minden régi könyvet digitalizálni. Az EU-ban folyik ugyan a bénázás ekörül már egy ideje és ki tudja, lehet, hogy itt is beindul valami, de az állami digitális archívumok mindenhol a világban(legalábbis amennyire én tudom és megpróbálom követni ezt a témát) csak arra törekszenek, hogy a legértékesebb műveket digitalizálják be, tehát az az "alsó" 95 százalék mindenhol elveszik ilyen projektek nélkül.
Szerintem akkor kell majd aggódni a versenyelőny miatt, ha akad majd legalább még egy cég, aki kitalálja, hogy újra felépíti az alexandriai könyvtárat.
#1: Szerintem nem lesz hely mindenre reagálni, de nagy vonalakban megteszem, aztán legfeljebb majd élőben beszélünk még róla Dani.
A jogi érvekről a pesti ankéton a német kormány képviselője biztos sokat beszélt (legalábbis német szemszögből, ami a magyarral mindenképpen hasonlatos), és amivel szerintem nem lehet (logikailag) vitatkozni. A Lessig írást el fogom olvasni (most csak az első blokkra volt időm), de vele kapcsolatos véleményem, hogy ő alapvetően az USA jogában gondolkodik. Például a Szabad kultúra esetén csupán egy perspektívából szemlélt (azt persze nagyon meggyőzően, szinte zseniálisan tette). Ez viszont sok buktatót rejthet magában, ezért a kritikus olvasás (magyarok vagyunk, tehát magyar szemüvegen át) nagyon fontos.
A lényegi jogi probléma, hogy a Google nem csak az árva művek megőrzésére törekszik, hanem az olyan jogvédett művek digitalizálására is, amelyeket jelenleg is hasznosítanak kereskedelmileg. Hazánkban, az USA-ban, franciáéknál és gyakorlatilag a legtöbb egyéb országban is jogsértő az ilyen művek engedély nélküli digitalizálása. (Plusz a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel ugye külön vagyoni jog az EU-ban, így az a jog is sérülhet.)
Plusz a Google haszonszerzési célokból digitalizált milliónyi kötetet. A szerzők engedélye nélküli ilyen felhasználást a világon semmilyen szerzői jogi rendszer nem támogathatja. Az össznépi felháborodás után jött elő a Google azzal, hogy minden jogosult jelentkezhet a „jussáért”. Ez viszont azért necces, mert például az árva műveknél nincs senki, aki jelentkezne a pénzért. A Google szerint, aki az eredetileg megadott határidőt elmulasztotta, utóbb nem tiltakozhat a műve felhasználása ellen. (És akkor megint hangsúlyozva: a Google pénzhez jut a felhasználás révén.) Sőt azt sem szabad elfelejteni, hogy az USA-nak van árva művekről szóló törvénye, ami előírja, hogy az eredeti szerzőt ésszerű keretek között meg kell próbálni felkutatni. Ennek megtörténtét nem vagyok biztos, hogy a Google tudná bizonyítani. Az utóbb „előkerülő” szerző ráadásul tiltakozhatna a felhasználással szemben, a Google „lefizetős” eljárása viszont ezzel tökéletes ütközést mutat. (A magyar IM kiváló kollégái egy ehhez hasonló, szerintem zseniális jogi szabályozást alkottak az árva művekkel kapcsolatosan.)
#2: Végül az USA Igazságügyi Minisztériuma alapos okkal támadta a Google és az őt beperlő Authors’ Guild megállapodását (ahogy írtam a postban, mindkét megállapodást). Az ugyanis gyakorlatilag világszinten rendezte volna a világszintű érdekképviselettel semmi esetre nem rendelkező felperesek és a túlzottan nagy erejű Google „különvitáját”. És azt azért már csak nem kellene hagyni, hogy a Google, amolyan Besenyő Pista bácsisan megmondhassa mindenki véleményét. (Csak egy példaként amúgy az első megállapodás alapján szinte kizárt lett volna, hogy vetélytársak színre lépjenek az USA-ban. Ezt a második megállapodásból kihagyták.)
Vaskalapos jogászként ebben, amit leírtam, hiszek. De abban is hiszek, amit te is írtál: a hozzáférést annak a 95%-nak is meg kell teremteni, mert a kultúra szerves részét jelentik. Az árva művek mellett minden egyéb, forgalomban lévő kötethez is egyszerűen, gyorsan és olcsón hozzá lehetne online jutni (persze nekem nem pótolja a papír matériáját néhány megabájt, de ez egyéni szociális probléma). Ez azonban semmi esetre sem jogosítja fel a Google-t arra, hogy a szolgáltatását a jogosultak irányába való elszámolás nélkül tegye. (A Google-től egyébként félnék hosszú távon, de ez megint egyéni szocprob.)
Abban is egyetértünk, hogy az Europeana döcög, mi több tengelyferdüléssel küzd, télen nyári, nyáron téli gumival halad, se szervó, se ABS, és a lóerők számát az összes sofőr cinkos mosollyal fogadhatja – „mégis a miénk”. Nekem nagyon fontosak voltak Viviane Reding szavai, aki pont arra hívta fel a figyelmet, hogy vagy belehúz Európa is (és mivel ő a szerzői jog reformját is pedzegette, szerintem nem az Europeana gumiszett-cseréjére gondolt), vagy szívhatjuk a fogunkat hamarosan.
Nagyjából ennyi. Jogilag tehát nem nagyon lehet szimpatizálni a Google-lel, de az, amit maga lé célul tűzött ki, tiszteletre, sőt követésre méltó is egyben. (Esetleges gépelési hibákért a késői óra folytán elnézést kérek.)
Na ezt a postot akartam volna eredetileg is olvasni 🙂
Most reagálnék, de itt van az asztalomon két erről a témáról szóló cikk, mindkettő tegnap jött ki, úgyhogy előbb azokon rágom át magam.
1. Miről szól ez a projekt?
A Google Books Library Project arról szól, hogy a Google nekimegy egy nagyon trükkös scannertechnikával felszerelve pár amerikai könyvtárnak
és bescannel rengeteg könyvet. Ezeknek egy töredéke fölött még nem járt le a védelmi idő, ennek a töredéknek a töredéke meg nem amerikai szerző műve.
A bescannelt művek felkerülnek a netre. Ha közkincsben vannak, akkor elolvashatóak és letölthetőek teljes egészükben ha nem, akkor bele lehet olvasni a keresett szövegbe PÁR MONDAT EREJÉIG, hogy a kontextus érthető legyen.
2. A Google pénzért csinálja ezt, könyveket árul, stb.
Tévedés. Ha az adott mű felett még nem járt le a védelmi idő, akkor csak a könyvtári jelzet lesz fent, a fent említett pár mondat, ami meg hangsúlyozom, hogy ráadásul kontextusfüggő és egy link arra az oldalra, ahol meg lehet ezeket vásárolni.
A google nem kap ezért jutalékot, nincs kint reklám, stb. Közvetlenül ebből nem lát semmilyen profitot.
3. Ez jogtalan, hiszen a többszörözés/elérhetővé tétel/stb. sérti a világ összes szerzői jogát.
Amit a Google tesz, az az amerikai jogban a "faire use" kategóriájába esik. Ugyan formálisan jogtalan bescannelni könyveket, de mivel ez egy automatizált rendszer, aminek nem az funkciója, hogy teremtsen egy olyan másolatot, ami felválthatja az eredetit, így potenciálisan kárt okozna a szerzőnek/kiadónak/társadalomnak, hanem pont fordítva, vagyis segíti, hogy könnyebben megszerezhető legyen legális úton a könyv, ezért könnyű belátni miért lehet kivétel.
Felesleges lenne belemenni most a faire use tesztekbe és az amerikai szerzői jogba, mert ezt nemsokára úgyis megteszik olyanok, akik sokkal jobban érenek hozzá, mint én, de szerintem a napnál is világosabb, hogy ebben az esetben nem állják meg a helyüket azok az analógiák, amik megpróbálnak olyan eseteket ráaggatni erre az ügyre, ahol a másolatkészítés elengedhetetlen része a felhasználásnak. Ideértve még azokat az ügyeket is, amelyeknél bőszen elleneztem az amerikai szabályozást (pl. filmek restaurálásának engedélykötelezzettsége)
4. Van-e értelme aggódni az Egyesült Államokon kívül?
A különmegegyezés szerint az érintett művek köre (megint hangsúlyoznám, hogy töredék töredéke) az USÁn kívül: Kanada, Egyesült Királyság, Ausztrália -ban kiadott könyvek.
Megértem ha az itt érintett szerzőket ez izgatja, de én nem erre koncentrálnék. Szerintem arra kéne inkább törekedni a megegyezésben, hogy a fenálló felhasználás ne változzon. Vagyis ameddig csak egy pár mondatos rész olvasható előzetesen(könyvekről van szó, úgyhogy ilyen kevés szöveg biztos, hogy faire use), nem kereskedelmi felhasználás(faire use teszt második lépcsője) és link egy oldalra ahol megvehetem a könyvet akár digitálisan. Ha így végződik a per, akkor én nagyon optimista lennék a szerzők helyében.
De a végére megint ezt szeretném hangúlyozni: a projekt célja a legelejétől kezdve az volt, hogy a Google megmentse azt a rengeteg árva művet, ami magától elveszne, mert nem adják ki újra, nincs meg digitálisan és folyamatosan amortizálódnak. És persze ettől még szükség van nemzeti és nemzetközi(EU-s, stb) szinten foglalkozni a témával.
Most látom, hogy kimaradt egy "szerintem" a harmadk kérdésre adott válasz első mondatából és így máshogy hangzik 🙂 szóval természetesen ez csak az én értékelésem.
Számomra továbbra is a kiinduló pont az, hogy más a társadalmi szükség, és más a szerzői jogvédelem. Társadalmi jelentőségénél fogva én is rendkívül fontos dolognak tartom a könyvek online hozzáférhetővé tételét. Jogilag viszont akkor sincs teljesen rendben a Google Books megállapodás és maga a szolgáltatás sem.
Először is egy ilyesfajta class action megállapodásnál nem szerencsés, ha a felperes nem fedi le a jogaiban (talán) sértett személyek teljes palettáját.
Másrészt a fejtegetés egy része igaz: a jogvédett műveket csak előnézetben lehet megtekinteni (megvenni nem is biztos, hogy lehet, ha a jogosult azt nem engedélyezi). Az olyan művek digitalizálását és hozzáférhetővé tételét, ami közkincs, logikusan eleve senki nem kifogásolhatja.
Ellenben az árva művek helyzete becsapós. Annál is inkább, mert a Google Books megállapodás magyar ismertetője (http://books.google.com/intl/hu/googlebooks/agreement/) eléggé szerencsétlenül fogalmaz. Úgy szól, hogy "készleten nem lévő könyv". Ez pedig messze nem ugyanaz! De akár készleten nem lévő, akár árva, ezek megtekintése mellett igenis meg lehet ezeket venni. Ez pedig kereskedelmi jellegű tevékenység. (Persze lehet, hogy a Google erről azóta lemondott.)
És akkor fair use (óvatosan, csak franciául faire). A teszt első faktora két dologra fókuszál: kereskedelmi jelleg és transzformáció. Egyik sem a Google javára szól (a szkennelés nem minősül átalakító jellegnek), függetlenül attól, hogy a rendszer automatizált, a másolást a Google tartja a felügyelete alatt. Kereskedelmi jelleg pedig adott a raktáron nem lévő, árva műveknél.
A második faktor a másolt mű jellegét vizsgálja. Mivel védett szerzői művekről van szó, ezért ez a faktor is a Google ellen szólhat. (Hangsúlyozottan a köztulajdonban álló művekre ez nem vonatkozik.)
A harmadik faktor a felhasznált rész mennyisége/minősége kérdést vizsgálja. Mivel a Google eredendően az egész műveket szkennelte/többszörözte, ezért ez a faktor is ellene szól. Az, hogy nem az egészet lehet megtekinteni, irreleváns, mert ezzel a terjesztés vagy a nyilvános előadás jogát lehetne pluszban megsérteni. (Az USA-ban nincs nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel.)
És a negyedik faktor: a forrásműre/szerzőjére gyakorolt negatív hatás. Ez igazán kardinális lehet. Első blikkre jó hír, hogy ha már egyszer árva/raktáron nem lévő a mű, akkor nincs konkrétan, akinek a jogát sértse. (Személyhez fűződő jogokat nem ismer az USA e téren, így ezzel nem is kell foglalkozni itt.) Ez azonban szerintem felületes szemlélet. Semmi esetre sem általánosítható, hogy senki jogát nem sértené a Google szolgáltatása, bár az is igaz, hogy ezt esetileg tudni kell bizonyítani. Itt azonban látni kell, még egyszer, hogy az USA törvényileg szabályozza az árva művek felkutatásának módját. Ha a törvényi feltételeket teljesíti a cég, akkor szerencséje van, ha nem, akkor fixen jogsértésről van szó.
Ja, és ha teheted Dani, add már meg a cikkek címét, amiket említesz, mert baromira érdekelnek. Lehet, hogy tudnak már valamit, amit én még nem. Úgyhogy a véleményformálás jogát fenntartom:-)
eh tényleg faire use-t írtam minden alkalommal. Sajnos az agyam egyszerre csak egy idegen nyelven tud működni, portugál órákon is rendszeresen 'szilvuplét' mondok a 'por favor' helyett, erre nincs mentségem…
A cikkek, amikről írtam:
http://www.wired.com/epicenter/2010/02/google-staunchly-defends-pact-to-digitize-books/
De hogy érdemben válaszoljak, én se keverem össze a közjót vagy a társadalom számára hasznosat a szerzői joggal. Ennek a kettőnek lényegében a keresztmetszete a faire use doktrína (pont neked magyarázom 🙂 ) és én úgy gondolom, hogy ha ezt az esetet nem fedi a fair use, tökéletesen működésképtelen ez a rendszer. Máshogy fogalmazok: úgy gondolom, hogy ez a megegyezés megfelel a(z amerikai szerzői jogi) törvénynek és a társadalom számára is hasznos. Mielőtt belemennék azért megjegyzem, hogy ez a vita 100 %-osan elméleti, mivel – legalábbis úgy tudom, hogy – a megegyezés részét képezte, hogy nem viszik a felek a fair use kérdést a bíróság(ok) elé.
VItatott, hogy a könyvszkennelés fair use-e. Le kell szögezni, hogy a mai napig amerikai bíróság nem foglalt állást pro vagy kontra. Én úgy gondolom, hogy miután csak mondatokat lehet kiolvasni egy adott könyvből minden keresés alkalmával ez sokkal inkább az indexelés-nek felel meg ebben az esetben. Ez alatt azt értem, hogy az internetes keresők 'átolvasnak' minden olvasható anyagot az interneten (site-okat, kommenteket, microsoft word vagy pdf dokumentumokat) és megjelölik, hogy egy-egy fontos kulcsszó hol bukkan fel. Nyilván a szkennelésnél nem csak olvasásról van szó, de én úgy gondolom, hogy ez a helyzet a 'technikai másolat' szabályozásával lehet analóg vagyis csakis azért készül egy másolat a műből, hogy indexelhető és kereshető legyen az. Éppen ezért a transzformációval az előzőekben sem foglalkoztam.
"A második faktor a másolt mű jellegét vizsgálja. Mivel védett szerzői művekről van szó, ezért ez a faktor is a Google ellen szólhat. " Evvel nem mondassz semmit Péter, ha nem védett művekről lenne szó, akkor fel se merülne a fair use.
A harmadik faktorra csak ugynazt tudnám ismételni, amit az előzőekben leírtam.
A negyedik faktor(szerzőre gyakorolt hatás) pedig a véleményem szerint az én érvelésem legkomolyabb alapja: a szerző csak profitálhat abból, hogy szélesebb rétegek érik el a művét, hogy fennmarad a műve az örökkévalóságnak és újabb csatorna nyílik arra, hogy profitot termeljen a műve.
Kicsit félek ugyan, amikor amerikai paragrafusokra hivatkozgatok, de +1 -nek bedobom ide a végére az amerikai szerzői jogi törvény 108. § -át, ami kivételben részesíti a könvtárakat és archívumokat egy másolat elkészítése erejéig. Nyilván ez nem állja meg ebben a helyzetben a helyét tökéletesen, de szerintem segítséget nyújthat abban, hogy a törvény szellemét megértsük és ki tudja, törvényi analógia alapján talán a digitalizálásra is alkalmazhatják egyszer:
http://en.wikisource.org/wiki/United_States_Code/Title_17/Chapter_1/Section_108
"§ 108—Limitations on exclusive rights: Reproduction by libraries and archives
lemaradt a végéről: ezt a 108-as paragrafust természetesen nem én találtam ki, belinkelek két nagyon színvonalas cikket az ügyről, a másodikban írta egy Sherwin Siy nevű jogász:
http://www.publicknowledge.org/node/1828
#1 Na akkor még néhány reakció:
1. Ugye abban teljesen egyet értünk, hogy a public domain könyvek nem képezik a vita tárgyát, az in-print könyvek esetén pedig csak engedéllyel lehet a könyvet digitalizálni. Mindez nem is problémás. Igazi vitára az out-of-print könyvek, illetve az árva művek felhasználása adhat okot. (Alább csak ezekre utalok, amikor felhasználást említek.)
2. Abban is teljesen egyetértünk, hogy a fair use teszt nem képezi a vita részét, mivel a felek nem vitték azt a bíróság elé. Innentől kezdve az arról való vitatkozás tényleg csakis elméleti, de lényeges.
3. A Google felhasználása tulajdonképpen (1) jogvédett művek egészének a digitalizálása és szervereken való tartós tárolása; (2) e kötetekből röpke részletek megmutatása, figyelemfelkeltés céljából. Ezek jogi értékelése világos: engedély nélkül többszörözni: jogsértő; engedély nélkül néhány sort nyilvánosan előadni (display) feltehetőleg nem jogsértő (nem halad meg egy minimális mértéket, ami az USA-ban a jogsértés megállapításához elengedhetetlen). Ez utóbbi híján is világos, hogy a Google engedély nélküli szkennelése jogsértő.
4. A Google rengeteg pénzt kifizetett már a különféle szerzőknek a felhasználásért (persze arról egyik cikk sem ír, hogy a pénzt alapvetően kik kapták: az in-print kötetek szerzői, vagy az out-of-print kötetek szerzői stb.). Ennek megfelelően, akik elfogadták a pénzt, kvázi engedélyt adtak a felhasználásra, máris befoghatják. De feltehetőleg nem mindenki ilyen, az árva művek esetén pedig elképzelhetetlen, hogy bárkinek is fizettek volna. Ha egyszer a mű árva, és nem tudjuk, ki a jogosult, akkor kinek fizettek volna?
5. Mindezek fényében az igazi problémát az jelenti, hogy a Google első nekifutásra nem kért engedélyt semmire, illetve amely művek kapcsán még mindig nincs engedélye, ott mindenféle társadalmi közjó okozása mellett sincs jogalapja semmit tenni. Ez talán az elavult szerzői jog hibája, de jelenleg ez a helyzet.
6. Az USA Igazságügyi Minisztériuma alapvetően a fentiekre tekintettel találta szerzői jogot sértőnek a Google Books Megállapodást. A versenyjogi problémát az adja, hogy pont az árva művek felett szerezne a Google monopóliumot. Tetszettek azok a mondatok, amik a Bartz írásban (Wired) szerepeltek. Nagyon vicces, ahogy a Google értelmezi az antitrust law céljait. (“The ASA will enable the parties to make available to people throughout the country millions of out-of-print books,” Google said in its brief. “This is precisely the kind of beneficial innovation that the antitrust laws are intended to encourage, not to frustrate.”) Szerintem pont nem ez a célja, de ez persze az én véleményem.
#2 Elvi fejtegetések a fair use-ról:
1. Első faktor: továbbra is tartom, amit mondtam. Szerintem a felhasználás kereskedelmi jellegű és nem transzformatív. Van abban valami, amit az indexálásról írsz, de megítélésem szerint, szerzői művek bárminemű többszörözése, teljesen mindegy milyen célokat szolgál, engedélyhez kötött. Még ha ez az indexálást segíti is, kvázi csupán néhány szó megtalálása érdekében, attól a rögzítés még megtörténik.
2. Második faktor: akkor már te is kezded kapizsgálni a második faktor jelentőségét. Természetesen, ha nem jogvédett a mű, a fair use fel sem merülhet. Ha jogvédett a tartalom, attól azért e téren is van mit árnyalni. És ez a faktor pont azt teszi meg, hogy különbséget tesz „tényszerű” és „fikciós” művek között. Például egy tényadatokat szintetizáló gyűjteményes mű védelmet élvez, azonban a tények maguk könnyen másolhatók belőlük, mert azok már nem részesülnek külön-külön védelemben. Ezzel ellentétben az ún. fikciós alkotások, amelyek tényleges szellemi kreáció eredményei, minden további nélkül védelmet élveznek. A második faktor alapján tehát azt lehetne vizsgálni, hogy amit a Google szkennelt, az tényszerű vagy fiktív könyv volt-e.
3. Harmadik faktor: pont az előbbivel függ össze, szinte automatikusan, hogy ha már az egészet szkennelte a Google, akkor még a tényszerű művek többszörözése is világosan megtörtént, és biztosan a Google ellen szól a 2. és 3. faktor. Erre a faktorra azért ne legyints olyan könnyen rá. A „fair” jellegnek ugyanis lényeges kérdése, és ezt a bírósági gyakorlat az USA-ban világosan megmutatja, hogy lehetőleg ne túl sok kerüljön felhasználásra. Valahol 10-20% között van a választóvonal. 100% azért kicsit efölött van.
4. Negyedik faktor: abban teljesen egyetértünk, hogy ez a döntő körülmény. Erre viszont se hely, se idő nincs, hogy mindent leírjunk. Először is a kiindulópont továbbra is az, hogy a szerző jogosult a saját piacát meghatározni. A Google ne kedveskedjen azzal, hogy engedély nélkül mégis hozzáférhetővé teszi a műveket. Ki tudja? Lehet, hogy az adott szerző nem elektronikus formában, hanem csak papíron, ódivatúan szeretné terjeszteni a kötetét. Erre minden joga megvan. Ennek ellenére, mivel ez a pont rengeteg tárgyi bizonyítást igényelne, és ez már így elvi alapon nehezen tárgyalható, szerintem hagyjuk a továbbiakban, de még egyszer hangsúlyozva, hogy míg az első három faktor világosan a Google ellen szól, addig e ponton lehet érdemi keresni valója a cégnek.
#3 Végül a §108-ról: ezt alapvetően hanyagoljuk. Ez csakis könyvtáraknak és levéltáraknak (archives), valamint ehhez hasonló intézményeknek biztosítja, hogy egy kvázi biztonsági másolatot készítsenek a művekről. Ha azonban ezt az egy másolatot teszik elérhetővé, akkor az eredeti példányt nem tehetik még hozzáférhetővé. Az elektronikus példányt ezzel összhangban ugyancsak egy ízben lehet elérhetővé tenni. Az, hogy ebből valaki vásároljon stb., már túl nyúlik a § keretein. (A Siy írás nem is olyan értelemben használta a §108-at, hogy az a Google-nek adható lenne, a Calter írásban pedig vaksi vagyok, de nem is fedeztem fel a törvényhelyre utalást.)
Túl hosszú választ írtam, azt mondja a blogger, hogy nem mehet le egybe, úgyhogy két részletben ollózom be, de olvasd úgy, hogy egyszerre írtam az egészet
Csak hogy lesöpörjem az asztalról a lényegtelen dolgokat:
Azon sose vitáztunk, hogy a public domain műveknek milyen szerepük van a Google-megegyezésben én csak azért utalok ezekre, mert a magának a projektnek ezek teszik ki a nagyrészét és amit a társadalmi hasznosságról írtam, az is nyilván erre vonatkozik. Nem tudom, hogy belinkeltem-e már itt a wired cikket, de ott olvastam, hogy az az egyetem, ahol először scannelt a Google, ott az éves büdzsé a scannelésre amúgy 100,000 dollár volt, ebbből egy évben 3000 könyvet scanneltek be, a Google pár év alatt az egész milliós nagyságrendű könyvállományt bescannelte. De valóban ennek szerzői jogi szempontból semmi relevanciája nincs és nem is volt.
Ja ide még annyit, hogy az árva műveket se monopolizálják, ezekből kapnak digitális másolatot az egyetemek ingyenesen.
Vissza a fair use-ra(és ezek után megpróbálom helyesen leírni):
Amit a második faktorról először írtál félreértettem, így már értem, nem vitatom.
Azt se vitatom, hogy formailag jogellenes lemásolni ezeket a műveket, amit eddig próbáltam bizonygatni az az, hogy noha formailag jogellenes, itt fair use kivételről van szó. Hogy ezt képletesen bemutassam kinéztem a fair use magyarázatát az egyik amerikai tankönyvemből:
"Although codified in the 1976 Act, the doctrine of fair use has retained its nature as an equitable rule of reason to be applied where a finding of infringement would be either unfair of undermine "the progress of science and the useful arts." "
Tudom, hogy ez alapján nem, csak a teszt alapján lehet fair use-t megállapítani, csak meg akartam magyarázni, hogy miért gondoltam, hogy ez a felhasználás fair use, mielőtt belementem volna a tesztbe. A társadalmilag hasznos cél igazolást jelenthet ha nem is direkt módon jogilag, de legalább erkölcsileg.
És akkor most a konkrét tesztről. Miután annak nincs értelme, hogy oda-vissza ismételgessük a véleményünket arról, hogy kereskedelmi felhasználás-e vagy sem, ezért ezt a kérdést itt kell lezárnunk. Én leírtam többször is, hogy ez nem egy virtuális könyvesbolt, a kivételek pedig olyan esetek, ahol a jogosultak nem károsulnak, sőt újabb bevételekhez jutnak, ami szerintem üti a kereskedelmi célra vonatkozó érvet:
"A commercial use tends to weigh against a finding of fair use, though the “crux of the profit/nonprofit distinction is not whether the sole motive of the use is monetary gain but whether the user stands to profit from exploitation of the copyrighted material without paying the customary price.”
Harper & Row, Publishers, Inc. v. Nation Enterprises, 471 U.S. 539 at 562.
Az idézet egy Stanford-i diák dolgozatából való, kiváló munka amúgy, itt olvashatod:
www-cs-students.stanford.edu/~sdaswani/GBookSearch.doc
(És akkor már csak zárójelben: a dolgozat írója szerint az, hogy csak pár mondatot mutat a műből transzformatív felhasználás, amit a Kelly v. Arriba Soft Corporation nevű ügyre alapoz. Ez egy nagyon fontos szerzői jogi ügy volt, amiben a bíróság kimondta, hogy egy internetes kereső által kijelzett kisméretű "thumbnail preview" képek nem sértik ennek a Kelly nevű fotósnak a szerzői jogát, mivel fair use-ról van szó. Szerintem kicsit összetettebb a probléma, de nem tartom kizártnak, hogy helyes érvelés.)
Ennek ellenére megértem, hogy te úgy találod, hogy kereskedelmi felhasználásról van szó.
Amit a második faktorról először írtál az előzőekben félreértettem, így már értem, nem vitatom, bár nincs sok jelentősége ennek se, mert ismert tény, hogy van fikciós és csak tényeket tartalmazó könyv is.
Harmadik faktor:" … A „fair” jellegnek ugyanis lényeges kérdése, és ezt a bírósági gyakorlat az USA-ban világosan megmutatja, hogy lehetőleg ne túl sok kerüljön felhasználásra. Valahol 10-20% között van a választóvonal. 100% azért kicsit efölött van."
Te 100%-nak veszel egy olyan felhasználást, ahol a felhasználás természetéből adódóan kell bescannelni az egész könyvet, annak ellenére, hogy csak pár mondat lesz ebből elérhető. Ha nem fogadod el a "technikai másolat" analógiámat, akkor erről sincs mit vitatkozni, de én úgy gondolom, hogy a könyv tízezreléknyi töredékeit képező mondatok kevesebbek a 10-20%-nál. Vannak olyan helyzetek, amikor az egész művet kell digitalizálni ahhoz, hogy csak egy kis része felhasználható legyen (pl. dia filmeknék, negatívoknál, vagy más műveknél, amik fizikailag túl kicsik ahhoz, hogy egy részlet másolható legyen anélkül, hogy az egészet lemásolnánk(és utánna esetleg felnagyítanánk))
Negyedik faktor: "Ki tudja? Lehet, hogy az adott szerző nem elektronikus formában, hanem csak papíron, ódivatúan szeretné terjeszteni a kötetét. Erre minden joga megvan. "
Ezt először is az esetek túlynomó többségében nem ő, hanem a kiadója dönti el. Tényleg van egy pár szerző aki pl. jóelőre kizárja annak a lehetőségét, hogy hangoskönyv készüljön a művéből stb, de tudjuk, hogy ezeknek a száma elhanyagolható. A lényeg nem is ez, hanem az, hogy ezeket a könyveket nem is lehet megvenni a Google-től, ezek a könyvek, amikre vonatkozóan ki van zárva az online kereskedelem csak kereshetőek lesznek és a pár mondatos találaton kívül mindössze egy könyvtári jelzet lesz elérhető. Majd a könyv ott fog csücsülni a Google szerverein addig, amíg közkincsbe nem kerül, amikor is elérhető lesz mindenki számára. A papírra nyomott könyvek nagyrésze persze egyáltalán nem biztos hogy túlél ennyi időt.
A 108-at tényleg nem perdöntő érvként írtam le és direkt nem is úgy, ahogy a cikk szerzője, hanem azt akartam vele érzékeltetni, hogy bizonyos esetben az amerikai szerzői jog is eltekint a teljes másolat készítéséről. Tényleg csak könyvtárak esetében, meg kizárt a kereskedelmi felhasználás, a tv szellemére utaltam csak, hagyjuk figyelmen kívül, szerencsétlen megjegyzés volt.

matches: bíróság bíróság bíróság §108 §108 bíróság


text:
Szakma-valahol.hu – jogosult-e védelemre az általános domain név? - Szakma - Jogászvilág
Szakma-valahol.hu – jogosult-e védelemre az általános domain név?
2017. 10. 20. 7:45
Cimkék: domain-név, jogeset, informatika, domain nevek védelme
Az a domain név, amely a vállalkozás által folytatott két tevékenységet, a tevékenység gyakorlásának helyére utalással tartalmazza, nem rendelkezik olyan egyedi jellegzetességgel, amely miatt a domain nevet védelem illetné meg – a Kúria eseti döntése.
Ami a tényállást illeti, a felperes az alpereshez hasonlóan főtevékenységként műszaki vizsgálatot és elemzést folytatott. Mindkettejük cége rendelkezett Szegeden fióktelepekkel, gazdasági tevékenységüket is ott végezték. A felperes „muszaki-eredetvizsgaszeged.hu” domain név alatt tart fenn honlapot, amit 2011. július 28-án regisztrált. Az alperes 2015. január 15-e óta rendelkezik a „muszakieredetvizsgaszeged.hu” domain névvel.
A felperes álláspontja szerint az alperes jogsértést valósított meg a domain név használatával, kérte ezért, hogy a bíróság tiltsa el az alperest a további jogsértéstől, kötelezze a jogsértő magatartás abbahagyására. Ezen túlmenően a névviselési jogának megsértését állította. Úgy vélte, az alperes jellegbitorlást követ el, mivel hasonló megjelenéssel, azonos szolgáltatást kínál, ezzel akadályozza a felperes megkülönböztethetőségét. A domain nevek között nagyfokú a hasonlóság, ami összetéveszthetőséget eredményez. Ez szerinte mind a fogyasztók, mind a versenytársak törvényes érdekét sérti.
Az első- és másodfokú bíróság eljárása
Az elsőfokú bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az alperes domain neve használatával jellegbitorlást követett el, és kötelezte a domain név használatának abbahagyására. A bíróság érvelése szerint az alperes magatartása a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló törvénybe ütközik. A hatályos szabályozás szerint tilos valamely forgalomképes ingó dolgot vagy szolgáltatást a versenytárs hozzájárulása nélkül olyan jellegzetes külsővel, csomagolással, megjelöléssel vagy elnevezéssel előállítani, forgalmazni vagy reklámozni, továbbá olyan nevet, árujelzőt vagy egyéb megjelölést használni, amelyről a versenytársat, illetve annak termékét, szolgáltatását szokták felismerni. Álláspontja szerint ez a magatartás domain név jogsértő használatával is megvalósulhat.
Kiemelte, hogy bár a felperes domain neve hétköznapi szavakat tartalmaz, a felperes által végzett tevékenységre, annak földrajzi helyére utal, így önmagában nem jellegzetes, jellegzetességét az adja, hogy a felperes széleskörű reklámanyagaira, amiben az a domain név jelent meg, így erről szokták a fogyasztók a felperes szolgáltatását felismerni.
A másodfokú bíróság megváltoztatta az elsőfokú ítéletet, és elutasította a keresetet. Hibásnak tartotta az elsőfokú bíróság érvelését, mivel a hivatkozott szabály a kereskedelmi név védelmét szolgáló szabály, a felperes cégneve pedig nem azonos, de még csak nem is hasonlít a domain nevére. Névviselési joga sérelmére ezért jogszerűen nem hivatkozhat. A jogi személy cégnevén kívül természetesen más beazonosításra alkalmas jellemzővel is rendelkezhet, ilyen lehet a domain név is, ami kereskedelmi névvé válhat meghatározott feltételek fennállása esetén. A bíróság szerint azonban a felperes domain neve olyan megkülönböztető ismérvet nem hordoz, amelyről kizárólag és kétséget kizáróan a felperest lehet felismerni. Megkülönböztető jelleg hiányában a felperes domain neve nem válhatott a felperes kereskedelmi nevévé. Hangsúlyozta továbbá, hogy a felperes domain nevében szereplő kifejezés egyfajta szolgáltatás leghétköznapibb megjelölése. Számos vállalkozás nyújt ilyen szolgáltatást, akár Szegeden is. Az ilyen jellegű kifejezések nem sajátíthatók ki.
A felperes azzal érvelt, hogy az alperessel versenytársak, mivel azonos földrajzi területen végzik ugyanazt a gazdasági tevékenységet, a műszaki vizsgáztatást és elemzést, illetve az eredetvizsgálatot. Márpedig a felperes szerint a reklámanyagainak figyelembevételével egyértelműen megállapítható, hogy a fogyasztók a felperes domain nevét, a felperes szolgáltatásával azonosítják, annak ellenére, hogy az a felperes cégnevét nem tartalmazza. Álláspontja szerint, azzal, hogy az alperes megtévesztően hasonló megjelenéssel, azonos szolgáltatást kínál, egyrészt akadályozza a felperes megkülönböztethetőségét, másrészt a fogyasztókat megtéveszti, döntésüket befolyásolja. Tévesnek tartotta a másodfokú bírósági azon álláspontját, miszerint a domain neve nem jellegzetes, és a szóhasználatot sajátjának, a maga által alkotottnak tekintette. Sérelmezte, hogy korábban az alperes még más néven volt elérhető. Domain nevét azért változtatta meg, hogy a műszaki eredetvizsgálat internetes keresőbe történő beírása esetén a fogyasztó az alperes nevére találjon rá.
A Kúria egyetértett azzal, hogy a domain név huzamosabb ideig történő rendszeres használata esetén alkalmas lehet a szolgáltatást nyújtó személy beazonosítására. A felperes domain nevét vizsgálva arra a következtetésre jutott, hogy bár összetettebb, mint egy konkrét tevékenység megjelölése, hiszen két tevékenységet takar a tevékenység gyakorlásának helyszínére utalással, azonban ennek ellenére sem rendelkezik olyan egyedi jellegzetességgel, amelyről a fogyasztók a felperes szolgáltatását ismernék fel. A domain névben megjelenő tevékenységet több vállalkozás is folytatja, folytathatja Szegeden. Az ilyen domain név kisajátítása éppen a felperes számára biztosítana tisztességtelen előnyt. Mivel a domain név egyedi jellegzetessége nem állapítható meg egyértelműen, ez pedig önmagában kizárja a jogsértés megállapítását.
Mindezek alapján a Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.
Az ismertetett döntés (Kúria Pfv.VII.21.347/2016.) a Kúriai Döntések 2017/10. számában 342. szám alatt jelent meg.
Kötelez-e az egyoldalú jognyilatkozat?
Egyoldalú jognyilatkozatból csak jogszabály rendelkezése alapján keletkezik kötelezettség – a Kúria eseti döntése.
Törvényesen hamisított kilométerek?
Nem valósul meg a hamis magánokirat felhasználásának vétsége, ha a gépjármű-adásvételi szerződésben a jogszabályi előírásnak megfelelően a gépjármű által megtett kilométerek száma a kilométer-számláló által mutatott értékben kerül feltüntetésre, akkor sem, ha ez az érték nem felel meg a valóságnak – a Kúria eseti döntése.
Beszámoló az új büntetőeljárási törvényről tartott konferenciáról – 1. rész »

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria