text:
Kártalanítás jár az ingatlan használati jogáért - Jogászvilág - Jogászvilág
Kártalanítás jár az ingatlan használati jogáért - Jogászvilág
Kezdőlap » Kártalanítás jár az ingatlan használati jogáért
Ami a tényállást illeti, a felperes társasház 1987-es alapító okirata szerint az alperes üzemelteti a társasházi közös tulajdonban lévő két darab transzformátorhelyiséget, ahol az alperes használatában lévő villamos-berendezéseket helyezték el. Az alapító okirat ingatlan-nyilvántartási bejegyzésére 1991. februárjában került sor. A felperes 2013. felszólította az alperest, hogy március 1-jétől a perbeli helyiségek használatárért fizessen 21 600 forint/m2/év összegű kártalanítást. Az alperes csak 4500 forint/m2/év+áfa összegű használati díj fizetésére lett volna hajlandó a jövőre nézve. A felperes ezért bírósághoz fordult és keresetében…
Ami a tényállást illeti, a felperes társasház 1987-es alapító okirata szerint az alperes üzemelteti a társasházi közös tulajdonban lévő két darab transzformátorhelyiséget, ahol az alperes használatában lévő villamos-berendezéseket helyezték el. Az alapító okirat ingatlan-nyilvántartási bejegyzésére 1991. februárjában került sor.
A felperes 2013. felszólította az alperest, hogy március 1-jétől a perbeli helyiségek használatárért fizessen 21 600 forint/m2/év összegű kártalanítást. Az alperes csak 4500 forint/m2/év+áfa összegű használati díj fizetésére lett volna hajlandó a jövőre nézve. A felperes ezért bírósághoz fordult és keresetében emellett a 2008. március 1. és 2013. február 28. napja között lejárt 3 798 976 forint és ennek 2011. október 1. napjától a kifizetés napjáig járó késedelmi kamata megfizetésére is igényt tartott. Állítása szerint a perbeli helyiségeket nem tudja hasznosítani, és elesik attól a piaci bérleti díjtól, amely a bérbeadás útján való hasznosításból megilletné.
Az alperes érvelése szerint a kártalanítás károsodásért járó ellenérték, amely egyszeri fizetési kötelezettséget jelentő kötelmi igény s a károsodás időpontjában nyomban esedékes, ezért a felperes kártalanítás iránti igénye elévült.
Az elsőfokú bíróság elutasította a keresetet. Indokolása szerint a (a villamosenergiáról szóló törvény – VET és a régi Ptk. együttes alkalmazása alapján) a használati jog alapításáért jár kártalanítás a tulajdonosnak az akadályoztatás mértékének megfelelő összegben. Bár az alperes az 1987-ben alapított használati jog alapján folyamatosan használja a perbeli helyiségeket, azonban álláspontja szerint a használati jog alapítását követően e jog gyakorlása semmilyen térítés vagy díjfizetési kötelezettséget nem alapoz meg.
A másodfokú bíróság helybenhagyta az ítéletet, de következtetéseivel több helyen nem értett egyet vele. Egyrészt hangsúlyozta, hogy az alperest megillető használati jog alapításának időpontja nem 1987, hanem a felperes társasház-alapító okiratának ingatlan-nyilvántartási bejegyzése, azaz 1991. a használati jog alapítása ugyanis csak a tulajdonjog keletkezésével vált lehetővé. A Ptk. alapján a külön jogszabályban feljogosított szervek szakfeladataik ellátásához szükséges mértékben jogosulttá válnak az ingatlan használatára, amelyet a tulajdonos időlegesen és tartósan tűrni köteles. A használati jog alapítása (a VET alapján) a tulajdonossal létesített megegyezés alapján keletkezik, ennek hiányában pedig a területileg illetékes építésügyi hatóság jogosult ezt engedélyezni, amely használati jogot az ingatlan-nyilvántartásba be kell jegyezni. A használati jog gyakorlása ellenében térítést köteles fizetni a villamosmű üzembentartója az ingatlan tulajdonosának. A tulajdonos nem bérleti díjra vagy használati díjra, hanem kártalanításra tarthat igényt.
Hangsúlyozta, hogy a felperest, mint tulajdonost azzal érte kár, hogy a tulajdonjogából eredő használati jogának gyakorlását az alperes használati joga korlátozta. A kártalanítás a károsodás bekövetkeztekor, vagyis a használati jog keletkezésekor nyomban esedékessé vált. Ezt követően a felperesnek további kára nem keletkezett, mert ettől kezdődően a hasznok szedésének joga a felperest nem illette meg. Innentől kezdve pedig a használati jogára tekintettel a hasznok szedésére is az alperes vált jogosulttá, akinek elévülési kifogását alaposnak találta a bíróság.
A felperes az ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság ítéletének keresete szerinti megváltoztatását kérte.
A Kúria alaposnak találta a felülvizsgálati kérelmet. Meglátása alapján nem volt kétséges, hogy az alperes a használati jogot a felépítmény létesítésével egyidejűleg, már 1987-ben megszerezte, szemben a másodfokú bíróság jogi álláspontjával, amely szerint az alperes használati jogának kezdete a felperes társasház alapító okiratának ingatlan-nyilvántartási bejegyzése lenne. A Kúria kiemelte, hogy a használati jog ún. idegen dologbeli jog, azaz más tulajdonán szerzett, az ingatlan-nyilvántartásba bejegyezhető, dologi hatályú jogosultság, amelynek ellentételezése az alapításért egy összegben járó kártalanítás, amely az alapításkor esedékes. Az adott esetben azonban nem dologi jogi hatályú abszolút szerkezetű jog jött létre, figyelemmel arra, hogy az abszolút szerkezetű dologi jogok azok ingatlan-nyilvántartási bejegyzésével – konstitutív hatállyal – létesülnek. Ezzel szemben a relatív szerkezetű – azaz csak a szerződő felek viszonylatában érvényesülő – kötelmi jogosultság alapján a tulajdonos a használatot folyamatosan biztosítja a használó számára. Amíg a dologi jog alapításakor egyösszegű kártalanításnak van helye, így az erre vonatkozó igény az általános szabályok szerint elévül, addig a kötelmi alapú használatért a szerződésben vagy a jogszabályban meghatározottak szerint időszakonként kell fizetni a használati díjat mindaddig, amíg a használat fennáll.
A peres felek használati jogviszonyára vonatkozó speciális jogszabály (VET) szerint a használat gyakorlása során az ingatlan használatának akadályozásával vagy korlátozásával okozott kárt az engedélyes az ingatlan tulajdonosának vagy használójának köteles megtéríteni. A speciális jogszabály tehát nem az alapításért járó egyszeri kártalanításról, hanem a jog gyakorlása során rendszeresen járó kártalanításról rendelkezik.
A perbeli esetben az alperes nem fizetett a felperesnek térítést, azonban ebből nem a használat ingyenessége következik, mert azt a VET kizárja. Jogszabályon alapuló jogosultságról pedig lemondani csak kifejezett nyilatkozattal lehet. Az a körülmény pedig, hogy a felperes igényét először 2013-ban jelentette be, nem tekinthető ilyen lemondásnak.
A VET folyamatos kártalanítási igényt, illetve kötelezettséget teremt a felek számára. Az adott esetben ezért az alperes nem egyösszegű szolgáltatásra, hanem időszakonként visszatérítő kártalanítás megfizetésére köteles. Az ilyen jellegű szolgáltatás annak folyamatossága és időszakonkénti esedékessége miatt öt év alatt évül el. A felperes 2008. március 1-jétől kezdődően, elévülési időn belül érvényesítette igényét, mindezért az alperes elévülési kifogása nem volt alapos.
Mivel a bíróságok eltérő jogi álláspontjuk folytán nem foglaltak állást a kártalanítás összegszerűségéről, ezért a Kúria megállapította a jogalapot, és az összegszerűség tekintetében az elsőfokú bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasította.
Az ismertetett döntés (Kúria Pfv. I. 20.220/2017.) a Kúriai Döntések 2018/10. számában 277. szám alatt jelent meg.

matches: bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria


text:
IV/00872/2016
. IV/00872/2016
Jelen ügyhöz egyesítve lett(ek) a következő ügy(ek): IV/01183/2016,
Első irat érkezett: 05/04/2016
Az ügy tárgya: A Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (becsületsértés, jó hírnév védelme)
Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - a Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, valamint a jogerős ítélet hatályában való fenntartását kéri az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó - az alapügyben az egyik magánvádló - becsületsértés vétségével vádolta meg a terhelteket. Az elsőfokú bíróság ítéletében az I. és II. rendű vádlottakat felmentette, a III. rendű vádlottat bűnösnek mondta ki. A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság döntését helybenhagyta. A Kúria a III. rendű terhelt felülvizsgálati kérelmét elbírálva a terheltet a vád alól felmentette, mert álláspontja szerint a jogerős ítéleti tényállásban rögzített magatartás sem rágalmazás, se becsületsértés törvényi tényállási elemeit nem meríti ki.
Az alapügy magánvádlója az Alktománybírósághoz fordult, mivel álláspontja szerint a Kúria ítélete sérti a tisztességes eljáráshoz való jogot..
Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítélete
IV_872_6_2016_ind_kieg_anonimizált.pdf IV_872_0_2016_inditvany_anonimizált.pdf
A határozat száma: 3159/2018. (V. 16.) AB határozat
Az Alkotmánybíróság tanácsa elutasította a Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú
ítélete alaptörvény-ellenességének a megállapítására és megsemmisítésére
irányuló alkotmányjogi panaszt. A két indítványozó mint magánvádló egy újságíró
és két társa ellen indított büntetőeljárást becsületsértés vétsége miatt. Az
elsőfokú bíróság ítéletében rögzített tényállás szerint a III. rendű terhelt –
a polgármester – „Létszámcsökkentéskor a leggyengébbek távoznak” címmel
sajtótájékoztatót tartott. A sajtótájékoztatón a polgármester az
iskola-összevonásokkal összefüggésben a magánvádlókra vonatkozóan, őket néven
nem nevezve, de személyüket beazonosítható módon az alábbi becsület
csorbítására alkalmas kifejezésekkel illette: „a város önkormányzata által
meghatározott létszámcsökkentéseket az intézményvezetők úgy hajtották végre,
hogy szakmailag a leggyengébb személyek álláshelyét szüntették meg”. Az
elsőfokú bíróság ítéletében az I. rendű és a II. rendű terhelteket – az
újságírókat - felmentette, de a III. rendű terheltet - a polgármestert -
bűnösnek mondta ki becsületsértés vétségében. A másodfokú bíróság az elsőfokú
ítéletet helybenhagyta, majd a III. rendű terhelt a jogerős végzés ellen
felülvizsgálati indítványt terjesztett elő. A Kúria az első- és a másodfokú
határozatot megváltoztatta és a III. rendű terheltet felmentette. Az
indítványozók alkotmányjogi panaszukban arra hivatkoztak, hogy a támadott
határozat azért sérti a tisztességes bírósági eljáráshoz való jogot, mert a
Kúria a felülvizsgálat során megszegte a felülmérlegelés tilalmát azzal, hogy
újraértékelte a III. rendű terhelt nyilatkozatát. Az indítványozók álláspontja
szerint a „létszámcsökkentéskor a leggyengébbek távoznak” kijelentés –
ellentétben a Kúria értékelésével – megszégyenítő, bántó és megalázó. A
panaszokat az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak. A büntető ügyekben
folytatott évtizedes bírói gyakorlat szerint a közlés becsületsértő jellegének
a megítélésekor az eljáró bíróság az általános társadalmi megítélést, a
közfelfogást tartja szem előtt és nem pedig a sértett szubjektív érzékenységét.
A Kúria – az első és a másodfokú bírósággal ellentétben – részletesen indokolta
azt, hogy a „szakmailag leggyengébb” kifejezés a közfelfogás szerint
becsületsértő jellegűnek tekinthető-e vagy sem. Az indokolási kötelezettség a
bíróságoktól a döntés érdeme szempontjából lényeges körülmények megfelelő
indokokkal történő alátámasztását követeli meg, a Kúria az indokolási
2017.02.07 9:00:00 1. öttagú tanács
3159_2018 AB határozat.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének a megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt elutasítja.
[1]	1. Az indítványozók jogi képviselő nélkül eljárva az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt terjesztettek elő a Veszprémi Járásbíróságnál.
[2]	A két indítványozó és egy másik sértett mint magánvádlók a Veszprémi Járásbíróságon egy ajkai újságíró és két társa ellen büntetőeljárást indítottak 3 rendbeli, a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 227. § (1) bekezdés a) és b) pontjába ütköző becsületsértés vétsége miatt.
[3]	Az elsőfokú bíróság ítéletében rögzített tényállás szerint a III. rendű terhelt – az ajkai polgármester – 2011. augusztus 17-én „Létszámcsökkentéskor a leggyengébbek távoznak” címmel sajtótájékoztatót tartott Ajkán. A sajtótájékoztatón a polgármester az ajkai iskola-összevonásokkal összefüggésben a magánvádlókra vonatkozóan, őket néven nem nevezve, de személyüket beazonosítható módon az alábbi becsület csorbítására alkalmas kifejezésekkel illette: „a város önkormányzata által meghatározott létszámcsökkentéseket az intézményvezetők úgy hajtották végre, hogy szakmailag a leggyengébb személyek álláshelyét szüntették meg”. Az elsőfokú bíróság rögzítette, hogy az I. rendű és a II. rendű terheltek a helyi lapok újságírói. A polgármester kijelentéséről az I. rendű terhelt 2011. augusztus 18-án, majd a II. rendű terhelt 2011. augusztus 26-án megjelent cikkében – hivatásbeli kötelességét teljesítve – tényszerű tájékoztatást adott. A II. rendű terhelt 2011. július 22-én egy másik cikkében kétértelmű, becsületcsorbító értelemmel bíró kijelentést tett: „márpedig hogy véres leszámolások nem történtek, az egészen bizonyos, az elbocsátottak melletti kiállás hitelét pedig jócskán növelné, ha nem pártszimpátiájuk volna az egyetlen érv mellettük” (elsőfokú ítélet 3. oldal 3. bekezdés). Az elsőfokú bíróság 2015. január 23-án kelt, 15.B.577/2013/23/I. számú ítéletében az I. rendű és a II. rendű terhelteket – az újságírókat – felmentette, de a III. rendű terheltet – a polgármestert – bűnösnek mondta ki 3 rendbeli becsületsértés vétségében [Btk. 227. § (1) bekezdés a) és b) pont] és ezért halmazati büntetésül 200 000 Ft pénzbüntetésre ítélte.
[4]	Az ítélet indokolása szerint a III. rendű terhelt kijelentése nem tényállítás volt, mert nem a múltban megtörtént eseményre vonatkozott, így a kijelentés valóságtartalmának ellenőrzése ennek megfelelően fogalmilag kizárt. A bíróság rögzítette, hogy a cselekmény nem rágalmazásnak, hanem becsületsértésnek minősül és a kijelentés – a társadalomban kialakult, illetve elfogadott általános normák, értékrend és megítélés alapján – a becsület csorbítására alkalmas. A bíróság álláspontja szerint a III. rendű terhelt a sértetteket ugyan nem nevezte meg, de ettől függetlenül beazonosíthatók voltak. A kijelentést a sértettekre, mint pedagógusokra használta, akik nem közszereplők, ezért a magasabb toleranciahatár esetükben nem alkalmazható. A III. rendű terhelt nem munkáltatója a sértetteknek, így nem volt kötelessége és joga sem, hogy szakmai felkészültségüket értékelje, ezért a hivatásbeli kötelesség teljesítése mint büntethetőségi akadály a javára nem írható. A III. rendű terhelt a kijelentést a sértettek munkakörével kapcsolatban és nagy nyilvánosság előtt tette, így megvalósított 3 rendbeli, a Btk. 227. § (1) bekezdés a) és b) pontjába ütköző becsületsértés vétségét. Az elsőfokú bíróság az I. rendű és a II. rendű terhelteket azért mentette fel, mert megállapította, hogy mint újságírók, hivatásbeli kötelezettségüket teljesítették. A II. rendű terheltnek a 2011. július 22-én megjelent cikkében figyelmetlenségből elkövetett kijelentése pedig azért nem bűncselekmény, mert a becsületsértés szándékosan követhető el, annak gondatlan alakzata nincs. Az elsőfokú ítéletet a magánvádlók és az I. rendű, valamint a II. rendű terheltek tudomásul vették, csak a III. rendű terhelt nyújtott be ellene fellebbezést.
[5]	A Veszprémi Törvényszék mint másodfokú bíróság 2015. március 31-én jogerőre emelkedett 2.Bf.102/2015/4. számú végzésében az elsőfokú ítéletet helybenhagyta.
[6]	A III. rendű terhelt a jogerős végzés ellen felülvizsgálati indítványt terjesztett elő. A Kúria 2016. február 8-án kelt, Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítéletében az első- és a másodfokú határozatot megváltoztatta és a III. rendű terheltet az ellene 3 rendbeli becsületsértés vétsége miatt emelt vád alól felmentette. A Kúria elrendelte az esetlegesen megfizetett pénzbüntetés törvényes kamattal növelt összegének a visszatérítését.
[7]	A Kúria ítéletének az indokolása szerint a „szakmailag leggyengébb” kifejezés önmagában nem durva, vagy öncélúan gyalázkodó jellegű, éppen ellenkezőleg, inkább az irodalmi nyelvezet követelményeinek felel meg. Tartalmilag sem becsületcsorbító jellegű, mert egy adott személyi körön belüli viszonyrendszert határoz meg, ráadásul annak alapja – például az elvárt kötelezettség szintjéhez igazodóan – objektíve is meghatározható. A III. rendű terhelt a sérelmezett kijelentéssel nem a saját véleményét állította, de még csak nem is másnak a magánvádlók személyéről alkotott értékítéletét terjesztette tovább, hanem arról az elvről beszélt, amely alapján az intézményvezetők a létszámleépítés során elbocsátandó személyeket kiválasztották. Az sem állapítható meg, hogy a terhelt kijelentése egy meghatározott személyre vonatkozott volna, hiszen a sértetteket nem nevezte meg, és a szóban forgó létszámcsökkentés jóval több személyt érintett. A Kúria álláspontja szerint a kifogásolt kijelentés nem alkalmas a becsület csorbítására, tehát az sem rágalmazást, sem becsületsértést nem valósít meg, így a III. rendű terheltet bűncselekmény hiányában felmentette (támadott ítélet 8–9. oldal).
[8]	2. Az indítványozók 2016. április 21-én adták postára a Veszprémi Járásbíróságnak az Alkotmánybírósághoz címzett, az Abtv. 27. §-ára alapozott alkotmányjogi panaszukat, amelyben a Kúria Bfv.III.1.086/2015/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének a megállapítását és a megsemmisítését kérték.
[9]	Az indítványozók álláspontja szerint a támadott határozat azért sérti az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdését (tisztességes bírósági eljáráshoz való jog), mert a Kúria a felülvizsgálat során megszegte a felülmérlegelés tilalmát azzal, hogy újraértékelte a III. rendű terhelt nyilatkozatát és annak alapján újra minősítette a cselekményét. Ennek alkotmányjogi indokolásaként a 30/2014. (IX. 30.) AB határozat indokolásának [78]–[81] bekezdéseit idézték szó szerint, amelyben az Alkotmánybíróság – az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) releváns gyakorlatának a bemutatása mellett – egy versenyjogi ügy kapcsán a felülvizsgálati eljárásban történő felülmérlegelés és a tisztességes eljáráshoz való jog közötti alkotmányos összefüggést vizsgálta.
[10]	3. Az Alkotmánybíróság főtitkára az indítványozókat hiánypótlásra hívta fel azzal, hogy az alkotmányjogi panasz nem tartalmaz megfelelő, alkotmányjogi érvekkel alátámasztott indokolást arra nézve, hogy a támadott bírói döntés miért ellentétes az Alaptörvénnyel és milyen okból sérti az alapjogaikat.
[11]	Az indítványozók 2016. július 28-án és 29-én – határidőben – az Alkotmánybírósághoz érkezett – azonos tartalmú – beadványaikban alkotmányjogi panaszaikat kiegészítették.
[12]	Az indítvány-kiegészítések szerint a támadott ítélet sérti az Alaptörvény I. cikk (1) és (2) bekezdéseiben (alapjogok védelme), a II. cikkben (élethez és az emberi méltósághoz való jog), VI. cikk (1) bekezdésében (jó hírnévhez való jog), XXIV. cikk (1) bekezdésében (tisztességes hatósági eljáráshoz való jog) foglalt jogaikat.
[13]	Az indítványozók álláspontja szerint a „létszámcsökkentéskor a leggyengébbek távoznak” kijelentés – ellentétben a Kúria értékelésével – megszégyenítő, bántó és megalázó. Vitatják a Kúria azon álláspontját, hogy a III. rendű terhelt – a polgármester – kizárólag elvekről beszélt volna. A „szakmailag leggyengébb” jelző ugyanis egy meghatározott szűk körre vonatkozik, vagyis az ajkai pedagógusok egy részére, amelynek alapján a sértettek beazonosíthatók. Az indítványozók utaltak arra, hogy a becsületcsorbító tények valóságosak is lehetnek, így azok indokolatlan terjesztésével bűncselekményt lehet elkövetni. Álláspontjuk szerint annak nincs jelentősége, hogy a III. rendű terhelt más személy értékítéletét közvetítette vagy sem, mert amennyiben a kijelentés becsületsértő, akkor ugyanúgy megállapítható a rágalmazás vagy a becsületsértés tényállása. Az indítványozók hangsúlyozzák, hogy pedagógusként nem minősülnek közszereplőnek, így a munkájukat érintő nyilvános kritikát nem kell nagyobb mértékben elviselniük, mint bármely más magánembernek.
[14]	1. Az Alaptörvény indítvánnyal érintett rendelkezései:
[15]	2. A Btk. érintett rendelkezései:
b) nagy nyilvánosság előtt a becsület csorbítására alkalmas kifejezést használ, vagy egyéb ilyen cselekményt követ el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.”
[16]	1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság az indítványok érdemi vizsgálatát megelőzően lefolytatta az azok befogadására irányuló eljárást, amelynek eredményeként arra a megállapításra jutott, hogy az indítványok összességükben megfelelnek az Abtv.-ben a befogadással szemben támasztott követelményeknek és az Alkotmánybíróság tanácsa 2017. február 7-én az alkotmányjogi panaszokat befogadta.
[17]	Az indítványokban foglalt alkotmányos kifogások érdemi vizsgálatának lehetősége tekintetében az Alkotmánybíróság a befogadási eljárás során a következő megállapításokat rögzítette.
[18]	1.1. Az alapul szolgáló büntető ügyben az indítványozók magánvádlóként szerepeltek, így benyújtott indítványaik vonatkozásában az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint jogosultnak és érintettnek is tekinthetők {3090/2016. (V. 12.) AB határozat, Indokolás [11], 1/2015. (I. 16.) AB határozat, Indokolás [9], 3118/2014. (IV. 17.) AB határozat, Indokolás [12]}.
[19]	1.2. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az Alaptörvény I. cikk (1) és (2) bekezdései tekintetében az indítványok nem jelölik meg az Alaptörvényben biztosított jog sérelmének a lényegét. Az indítványozók alkotmányjogi panaszai ezért ezen cikk vonatkozásában nem felelnek meg az Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontjában foglaltaknak. Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint az ilyen indítványi elem hiánya az érdemi elbírálásnak az akadálya {pl: 3149/2016. (VII. 22.) AB végzés, Indokolás [27]}.
[20]	1.3. Az indítványozók az alkotmányjogi panaszaik kiegészítésében hivatkoztak az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésére. Az Alaptörvénynek ez a cikke a hatósági eljárás vonatkozásában fogalmazza meg a tisztességes eljárás követelményét, így a támadott bírósági határozat és ezen alaptörvényi rendelkezés között nincs alkotmányjogi szempontból értékelhető összefüggés. Ennek következtében ebben a tekintetben nincs érdemi vizsgálat lefolytatására lehetőség {pl.: 3212/2015. (XI. 10.) AB határozat, Indokolás [9]; 3265/2014. (XI. 4.) AB határozat, Indokolás [23], 3179/2013. (X. 9.) AB végzés, Indokolás [6]}.
[21]	1.4. Az indítványozók álláspontja szerint a támadott bírósági határozat sérti az Alaptörvény II. cikkében foglalt emberi méltósághoz és a VI. cikk (1) bekezdésében foglalt jó hírnévhez való jogaikat. Az indítványozók a hivatkozott alapjogaik sérelmének azt tekintik, hogy a Kúria a Btk. rendelkezései alapján nem minősítette a közlést becsületsértőnek és nem állapította meg a terhelt bűnösségét.
[22]	Jelen alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló ügyben az eljáró bíróságok a sértetteket nem tekintették közszereplőnek, így a védett véleménynyilvánítás alkotmányos elveit sem alkalmazták. A bíróságok a cselekményt a becsületsértés és a rágalmazás büntetőjogi tényállása alapján bírálták el és ennek keretében vizsgálták azt, hogy a közlés tényállítást vagy értékítéletet tartalmaz-e, illetve, hogy az becsületsértő jellegűnek tekinthető-e. A Kúria ítéletében rögzítette, hogy a III. rendű terhelt kijelentése nem minősíthető becsületsértőnek, így – akár tényállításnak, akár pedig értékítéletnek minősül - nem alkalmas sem a becsületsértés, sem pedig a rágalmazás vétségének a megállapítására (támadott ítélet 6. oldal 1. bekezdés és 8. oldal 4. bekezdés).
[23]	Az Alkotmánybíróság emlékeztet arra, hogy a büntetőeljárásban a sértettnek arra van joga, hogy az őt ért alapjogsérelem – pl. emberi méltósághoz való jogának vagy jó hírnevének a sérelme – miatt feljelentést tegyen, magánvádlóként, vagy pótmagánvádlóként lépjen fel, illetve, hogy ezek alapján a bíróság az ügyben eljárjon és döntést hozzon. A sértettnek tehát a felsoroltakhoz van alanyi joga és nem ahhoz, hogy a bíróság a terheltet elítélje. A döntés érdemének a meghatározása – így különösen a terhelt bűnösségének a megállapítása vagy a felmentése – az eljáró bíróság mérlegelési jogkörébe tartozik. [13/2001. (V. 14.) AB határozat, ABH 2001, 177, 187.; 40/1993. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1993, 288, 290.]
[24]	Az Alkotmánybíróság korábbi határozataiban mindezekre tekintettel kifejezetten rögzítette azt is, hogy egy konkrét büntető ügyben annak az eldöntése, hogy a sérelmezett kijelentés értékítéletet vagy tényállítást tartalmaz-e, továbbá annak a megfelelő minősítése, hogy az állított tény vagy értékítélet becsületsértő jellegű-e vagy sem, nem alkotmányossági, hanem az eljáró bíróságok mérlegelési jogkörébe tartozó törvényességi kérdés {3147/2016. (VII. 22.) AB végzés, Indokolás [25], megerősítve pl.: 3359/2017. (XII. 22.) AB végzés, Indokolás [26]}. Az Alkotmánybíróság ezért az indítványozóknak az Alaptörvény II. cikkéhez és VI. cikk (1) bekezdéséhez kapcsolt – a közlés becsületsértő jellegéről, és a közlés értékítéletnek vagy tényállításnak minősítéséről szóló – kifogásait érdemi vizsgálatra alkalmatlannak tartotta.
[25]	1.5. Az indítványozók az alkotmányjogi panaszaikban az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésére (tisztességes bírósági eljáráshoz való jog) alapozva a Kúria felülvizsgálati jogkörének a terjedelmét is vitatták. Ennek alkotmányjogi indokolásaként a 30/2014. (IX. 30.) AB határozat indokolásának [78]–[81] bekezdéseit idézték szó szerint, amely egy versenyjogi ügyben a bizonyítékoknak a felülvizsgálati eljárásban történő felülmérlegelése tekintetében az EJEB gyakorlatát mutatja be. Az Alkotmánybíróság a hivatkozott határozatban rögzítette, hogy „[s]em a felülmérlegelés abszolút tilalma, sem az alól meghatározott körű kivételek léte a tisztességes eljáráshoz való jogból nem vezethető le” {30/2014. (IX. 30.) AB határozat, Indokolás [83]}. Tekintettel arra, hogy az indítványozók nem fejtették ki, hogy ennek ellenére milyen alkotmányos indokok szólnak a kifogásuk mellett, így az Alkotmánybíróság az indítványozói indokolást az Abtv. 52. § (1) bekezdése e) pontja alapján nem tekintette elégségesnek az érdemi vizsgálathoz.
[26]	1.6. Az indítványozók álláspontja szerint a Kúria ítéletének az indokolása alaptörvény-ellenes, mert a III. rendű terhelt közlésének a megítélése tekintetében ellentmondásos (hiánypótlási beadvány 3. oldal 1. bekezdés, 4. oldal 2–4. bekezdés). Az Alkotmánybíróság tanácsa ennek alapján érdemben vizsgálni kívánta azt, hogy a Kúria az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében (tisztességes bírósági eljáráshoz való jog) foglalt indokolási kötelezettségének eleget tett-e.
[27]	2. Az előadó alkotmánybíró a befogadásról szóló döntés után az Abtv. 58. § (2) bekezdése alapján az indítványozóknak az Alkotmánybíróság előtt folyamatban lévő ügyeit egyesítette, tekintettel arra, hogy azok tárgya egymással összefügg és azonos bírósági határozatot, azonos indokok alapján kifogásolnak.
[28]	Az alkotmányjogi panaszok az alábbi indokok alapján nem megalapozottak.
[29]	1. Az indítványozók alaptörvény-ellenesnek és ellentmondásosnak tartják a támadott ítélet indokolásában foglaltakat (hiánypótlási beadvány 3. oldal 1. bekezdés, 4. oldal 2–4. bekezdés). A Kúria ítéletében ugyanis előbb azt rögzítette, hogy a III. rendű terhelt nem a saját véleményét állította, de még csak nem is másnak az értékítéletét közvetítette, hanem az intézményvezetők által rögzített elvről beszélt (támadott ítélet 8. oldal 5. bekezdés). Ebből az következik, hogy ha a közlés nem értékítélet, akkor az tényállításnak minősül. Az indokolás további részében azonban már az szerepel, hogy „a III. rendű terhelt kifogásolt kijelentése nem tényállítás, hanem más személy értékítéletének a közlése” (támadott ítélet 9. oldal 4. bekezdés).
[30]	Az Alkotmánybíróság a továbbiakban azt vizsgálta, hogy az indokolásban foglalt ezen ellentmondás a döntés érdemére kiható alaptörvény-ellenességet megvalósított-e.
[31]	2. Az Alkotmánybíróság a 7/2013. (III. 1.) AB határozatban bontotta ki az indokolt bírói döntéshez való jogot a tisztességes bírósági eljáráshoz való jogból. Az Alkotmánybíróság szerint „az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében rejlő indokolási kötelezettség alkotmányos követelménye a bíróság döntési szabadságának abszolút korlátját jelenti, nevezetesen azt, hogy döntésének indokairól az eljárási törvényeknek megfelelően szükséges számot adnia” {7/2013. (III. 1.) AB határozat, Indokolás [34]}. Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint a bíróságok indokolási kötelezettségéből nem következik a felek által felhozott minden észrevétel egyenként való megcáfolási kötelezettsége, különösen nem a szubjektív elvárásaikat is kielégítő mélységű érvrendszer bemutatása {3107/2016. (V. 24.) AB határozat, Indokolás [38]; 30/2014. (IX. 30.) AB határozat, Indokolás [89]}. Az indokolási kötelezettség azt az elvárást támasztja a bírósággal szemben, hogy a döntés indokolásának nem minden egyes részletre, hanem az ügy érdeme szempontjából releváns kérdésekre kell kiterjednie.
[32]	3. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az elsőfokú bíróság felismerte az ügy alkotmányos vonatkozásait és vizsgálta, hogy a III. rendű terhelt nyilatkozatára a védett véleménynyilvánítás elvei vonatkoznak-e. Az elsőfokú bíróság – a 36/1994. (VI. 24.) AB határozatra hivatkozással – megállapította, hogy a becsületsértésre objektíve alkalmas közlés abban az esetben nélkülözi a jogellenességet, ha a véleménynyilvánítás hatóság, hivatalos személy, valamint közszereplő politikus vonatkozásában, közszereplői minőségükre tekintettel történt. Az indítványozók a bíróság szerint nem tartoznak ebbe a körbe, ezért a III. rendű terhelt cselekménye jogellenes, mivel a véleménynyilvánítás alkotmányos védelme és ezen az alapon a jogellenesség hiánya az ügyben nem rögzíthető (elsőfokú ítélet 5. oldal 2–4. bekezdés). Az elsőfokú bíróság a közlést becsületsértő jellegűnek tartotta, de a becsületsértő jelleget részleteiben nem indokolta. A másodfokú bíróság az elsőfokú ítélet indokolásával lényegében egyetértett.
[33]	A Kúria szintén nem minősítette az indítványozókat közszereplőnek, és a rágalmazás, valamint a becsületsértés törvényi tényállásainak elemeit vizsgálva rögzítette, hogy az elhangzott közlés nem tekinthető becsületsértőnek. A büntető ügyekben folytatott évtizedes bírói gyakorlat szerint a közlés becsületsértő jellegének a megítélésekor az eljáró bíróság az általános társadalmi megítélést, a közfelfogást tartja szem előtt és nem pedig a sértett (passzív alany) szubjektív érzékenységét {1/2017. számú büntető elvi határozat, Indokolás [59]}. A Kúria – az első és a másodfokú bírósággal ellentétben – részletesen indokolta azt, hogy a „szakmailag leggyengébb” kifejezés a közfelfogás szerint becsületsértő jellegűnek tekinthető-e vagy sem és erre vonatkozóan több körülményt rögzített. Így például azt, hogy a közlés nem meghatározott személyre vonatkozik, hanem egy adott személyi körön belüli viszonyrendszert határoz meg, továbbá a megfogalmazás nem tekinthető sértőnek, gyalázkodónak, és az irodalmi nyelvezet követelményeinek is megfelel (támadott ítélet 8–9. oldal). A Kúria mindezek alapján úgy határozott, hogy a III. rendű terhelt közlése nem tekinthető becsületsértőnek. A Kúria az ítéletben – az indítványozók által ellentmondásos és félreérthető textusként megjelölt (Kúrai ítélet 8. oldal 5. bekezdés) indokolást követően – egyértelműen leszögezte, hogy a III. rendű terhelt kifogásolt kijelentése nem tényállítás, hanem más személy értékítéletének a közlése, amely a három magánvádló becsületének a csorbítására nem alkalmas (Kúriai ítélet 9. oldal 4. bekezdés).
[34]	Ennek alapján határozottan megállapítható, hogy az előbb említett ellentmondásos indokolás nem volt kihatással a döntés érdemére, vagyis a terhelt felmentésére. Tekintettel arra, hogy az indokolási kötelezettség a bíróságoktól a döntés érdeme szempontjából lényeges körülmények megfelelő indokokkal történő alátámasztását követeli meg, így az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a Kúria az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti indokolási kötelezettségének eleget tett.
[35]	Az Alkotmánybíróság a részletezett indokok alapján az alkotmányjogi panaszt az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt indokolási kötelezettség alaptörvény-ellenességének megállapítása tekintetében elutasította, egyebekben pedig – az Abtv. 64. § a) és d) pontjai alapján – érdemben nem vizsgálta.
. constitutional complaint against the judgement No. Bfv.III.1.086/2015/4 of the Curia (defamation, protection of reputation)
. 3159/2018. (V. 16.)

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 1 TREE.2.B LIMITE HU - PDF Ingyenes letöltés
Download "7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 1 TREE.2.B LIMITE HU"
1 Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, június 7. (OR. en) 7232/19 ADD 1 REV 1 LIMITE PV CONS 9 TRANS 178 TELECOM 112 ENER 153 TERVEZET JEGYZŐKÖNYV AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA (Közlekedés, Távközlés és Energia) március /19 ADD 1 REV 1 lg/eo 1
2 MELLÉKLET Nyilatkozatok a 6754/19 dokumentumban foglalt nem jogalkotási A napirendi pontokhoz Az 1. A napirendi ponthoz: A Tanács határozata a Közlekedési Közösséget létrehozó szerződés megkötéséről A BIZOTTSÁG NYILATKOZATA 1. A Bizottság kiemeli, hogy a Közlekedési Közösségről szóló szerződés célja egy közlekedési közösség fokozatos kialakítása az Európai Unió és a délkelet-európai felek között a kapcsolódó uniós vívmányok alapján, és ezáltal egy hatékony közlekedési hálózat létrehozása az EU-val szomszédos országokkal. 2. A Bizottság megjegyzi, hogy a Közlekedési Közösségről szóló szerződés a közúti árufuvarozás tekintetében nem tartalmaz sem magában a szerződés szövegében, sem pedig annak mellékleteiben a piaci hozzáférésre vonatkozó rendelkezéseket, így a délkelet-európai felek vonatkozásában az 1072/2009/EK rendelet 1. cikkének (2) és (3) bekezdése egyelőre továbbra is alkalmazandó. Mindaddig, amíg ez a helyzet meg nem változik, a tagállamok és a délkelet-európai felek közötti kétoldalú megállapodások, ideértve az azokban előírt engedélyeket is, e rendelkezésekkel összhangban hatályban maradhatnak, feltéve, hogy megfelelnek az uniós jognak. 3. Amennyiben az Európai Unió és a délkelet-európai felek együttműködésük megerősítésének jegyében uniós szintű piaci hozzáférési lehetőségeket kívánnak létrehozni a közúti árufuvarozási ágazatban, az erre vonatkozó megállapodások letárgyalása, aláírása és megkötése során az EUMSZ 218. cikkének megfelelően kell eljárni. 4. A tagállamok és a délkelet-európai felek között az említett szerződés hatálya alá tartozó egyéb közlekedési módok tekintetében létrejött kétoldalú megállapodások, az uniós jognak való megfelelésük feltételével és az Unió és a tagállamok közötti hatáskörmegosztás sérelme nélkül, egyelőre hatályban maradhatnak. 7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 2
3 A NÉMETORSZÁGI SZÖVETSÉGI KÖZTÁRSASÁG, FRANCIAORSZÁG, OLASZORSZÁG ÉS AUSZTRIA EGYÜTTES NYILATKOZATA Németország, Franciaország, Olaszország és Ausztria támogatja a nyugat-balkáni közlekedési szerződés célkitűzését, vagyis azt, hogy a vonatkozó uniós vívmányok alapján fokozatosan létrejöjjön az Európai Unió és a délkelet-európai felek közötti közlekedési közösség és közlekedési hálózat. Németország, Franciaország, Olaszország és Ausztria hangsúlyozza, hogy a piacnak a legnagyobb kedvezményben részesített nemzet elve alapján történő fokozatos megnyitása az érintett közlekedési ágazatok előtt szükségszerűen azzal jár, hogy harmadik országok és állampolgáraik nem részesülhetnek kedvezőbb elbánásban, mint az uniós tagállamok állampolgárai. Németország, Franciaország, Olaszország és Ausztria szerint fontos, hogy a tagállamok és a délkelet-európai felek közötti meglévő kétoldalú közlekedési megállapodásokat a jövőben is alkalmazni lehessen és szükség szerint ki lehessen igazítani, és ezzel kapcsolatban üdvözlik az Európai Unió által a nyugat-balkáni közlekedési szerződésről folytatott tárgyalások során tett és a jegyzőkönyvhöz csatolt nyilatkozatban rögzített vállalásokat. Tekintettel az Európai Unió és tagállamai közötti hatáskörmegosztásra, Németország, Franciaország, Olaszország és Ausztria arra is rámutat, hogy a nyugat-balkáni közlekedési szerződés nem sérti az Európai Unió és tagállamai közötti hatáskörmegosztást, és hogy az említett szerződés nem teremt precedenst a harmadik országokkal kötendő közlekedési megállapodásokra nézve. Az 5. A napirendi ponthoz: A Tanács határozata a Jeges-tenger középső térségének nyílt tengeri részén történő szabályozatlan halászat megelőzéséről szóló megállapodás megkötéséről A Jeges-tenger középső térségének nyílt tengeri részén történő szabályozatlan halászat megelőzésére irányuló megállapodásnak az Európai Unió nevében történő megkötéséről szóló határozat tekintetében a Bizottság sajnálattal értesült arról, hogy a Tanács az anyagi jogalapot az EUMSZ 43. cikkének (2) bekezdéséről annak 43. cikkére módosította (a bekezdés említése nélkül), ezért a Bizottság fenntartja eredeti javaslatát. 7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 3
4 A 6. A napirendi ponthoz: A Tanács határozata az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodásnak, végrehajtási jegyzőkönyvének és a megállapodást kísérő levélváltásnak a megkötéséről DÁNIA ÉS NÉMETORSZÁG NYILATKOZATA Dánia és Németország hangsúlyozza az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti szoros politikai és gazdasági partnerség jelentőségét. Dánia és Németország kiemeli az uniós jognak való megfelelés fontosságát, amely jog szerves részének tekinthető kétoldalú kapcsolatok kialakításakor a nemzetközi jog. Gondosan megvizsgáltuk a Tanács Jogi Szolgálatának a Tervezet Módosított halászati megállapodás és Tervezet Új halászati jegyzőkönyv Marokkóval Összeegyeztethetőség a Bíróság ítélkezési gyakorlatával című dokumentumát. Dánia és Németország következetesen hangsúlyozza, hogy a megállapodásnak összhangban kell állnia a Bíróság által a C-266/16 sz. ügyben február 27-én hozott ítélettel. Dánia és Németország értelmezésében a Jogi Szolgálat észrevételeinek tartalma és formája azt bizonyítja, hogy a Tanács Jogi Szolgálata úgy ítéli meg, hogy az ismertetett megállapodás megkötése teljes mértékben összhangban áll a Bíróság által a C-266/16 sz. ügyben február 27-én hozott ítélettel, és nem sérti a Nyugat-Szahara jogállását. Dánia és Németország véleménye szerint a Nyugat-Szaharában fennálló helyzet akadályozza a Maghreb régió politikai, gazdasági és társadalmi fejlődését. Dánia és Németország ezért továbbra is támogatja az ENSZ azon törekvését, hogy igazságos, tartós és kölcsönösen elfogadható politikai megoldást találjon a Nyugat-Szahara helyzetére. A fentiek alapján Dánia és Németország támogatja a halászati megállapodás és a halászati jegyzőkönyv módosításáról szóló tanácsi határozat elfogadását. ÍRORSZÁG NYILATKOZATA Írország hangsúlyozza az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti szoros politikai és gazdasági partnerség jelentőségét. Írország kiemeli az uniós jognak való megfelelés fontosságát, amely jog szerves részének tekinthető kétoldalú kapcsolatok kialakításakor a nemzetközi jog. Gondosan megvizsgáltuk a Tanács Jogi Szolgálatának a Tervezet Módosított halászati megállapodás és Tervezet Új halászati jegyzőkönyv Marokkóval Összeegyeztethetőség a Bíróság ítélkezési gyakorlatával című dokumentumát. Írország következetesen hangsúlyozza, hogy a megállapodásnak összhangban kell állnia a Bíróság által a C-266/16 sz. ügyben február 27-én hozott ítélettel. Az észrevételek tartalma és formája azt bizonyítja számunkra, hogy a Tanács Jogi Szolgálata úgy ítéli meg, hogy az ismertetett megállapodás megkötése teljes mértékben összhangban áll a Bíróság által a C-266/16 sz. ügyben február 27-én hozott ítélettel, és nem sérti a Nyugat-Szahara jogállását. Írország továbbra is támogatja az ENSZ azon törekvését, hogy igazságos, tartós és kölcsönösen elfogadható politikai megoldást találjon a Nyugat-Szahara helyzetére. A fentiek alapján Írország támogatja a halászati megállapodás és a halászati jegyzőkönyv módosításáról szóló tanácsi határozat elfogadását. 7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 4
5 Az Európai Unió és a Marokkói Királyság közötti fenntartható halászati partnerségi megállapodásnak, annak végrehajtási jegyzőkönyvének és a megállapodást kísérő levélváltásnak a megkötéséről szóló határozat tekintetében a Bizottság hangsúlyozza, hogy az Európai Parlament hozzájárulását adta e megállapodás és a jegyzőkönyv megkötéséhez, és hogy a legmegfelelőbb pontos anyagi jogalap javaslatának megfelelően az EUMSZ 43. cikkének (2) bekezdése. Az új megállapodás és jegyzőkönyv mielőbbi megkötése érdekében azonban ami mostanra sürgőssé vált a Bizottság nem ellenezne egy elnökségi kompromisszumot, amely szerint a jogalap az EUMSZ 43. cikkére módosulna, továbbra is az egyetértési eljárással, az EUMSZ 218. cikke (6) bekezdése a) pontjának v. alpontjával összhangban. Ez azonban semmiképp sem teremthet precedenst. A 7. A napirendi ponthoz: A Tanács határozata az EU és az Elefántcsontparti Köztársaság közötti halászati partnerségi megállapodás végrehajtására vonatkozó jegyzőkönyv ( ) megkötéséről Az Elefántcsontparti Köztársaság és az Európai Közösség közötti halászati partnerségi megállapodáshoz csatolt végrehajtási jegyzőkönyv ( ) megkötéséről szóló határozat tekintetében a Bizottság sajnálattal értesült arról, hogy a Tanács az anyagi jogalapot az EUMSZ 43. cikke (2) bekezdéséről 43. cikkére (a bekezdés megjelölése nélkül) módosította, ezért a Bizottság fenntartja az eredeti javaslatát. 7232/19 ADD 1 REV 1 lg/eo 5
TERVEZET - JEGYZŐKÖNYV 1 Tárgy: Az Európai Unió Tanácsának július 12-én Brüsszelben tartott ülése (GAZDASÁGI és PÉNZÜGYEK)
Conseil UE AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA Brüsszel, 2011. október 26. (08.11) (OR. en) 12770/11 LIMITE PUBLIC PV CONS 48 ECOFIN 513 TERVEZET - JEGYZŐKÖNYV 1 Tárgy: Az Európai Unió Tanácsának 2011. július 12-én
Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, november 23. (OR. fr)
Conseil UE Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, 2015. november 23. (OR. fr) 13602/15 TERVEZET JEGYZŐKÖNYV 1 Tárgy: LIMITE PUBLIC PV/CONS 55 AGRI 558 PECHE 408 Az Európai Unió Tanácsának 2015. október 22-én
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA. Brüsszel, június 22. (25.06) (OR. en) 11811/12 OJ CRP1 24
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA Brüsszel, 2012. június 22. (25.06) (OR. en) 11811/12 OJ CRP1 24 TERVEZETT NAPIREND Ülés: AZ ÁLLANDÓ KÉPVISELŐK BIZOTTSÁGÁNAK (1. RÉSZ) 2414. ÜLÉSE Időpont: 2012. június 26., kedd
Conseil UE Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, 2017. április 18. (OR. en) TERVEZET JEGYZŐKÖNYV 1 Tárgy: 6835/1/17 REV 1 LIMITE PUBLIC PV/CONS 10 ENV 214 CLIMA 50 Az Európai Unió Tanácsának 2017. február
PUBLIC. 8974/16 pu/pn/kb 1 DG C LIMITE HU. Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, május 26. (OR. en) 8974/16 LIMITE PV/CONS 23 RELEX 402
Conseil UE Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, 2016. május 26. (OR. en) 8974/16 LIMITE PUBLIC PV/CONS 23 RELEX 402 TERVEZET JEGYZŐKÖNYV 1 Tárgy: Az Európai Unió Tanácsának 2016. május 13-án Brüsszelben tartott
Az Európai Unió Tanácsa Brüsszel, 2017. március 13. (OR. en) 7218/17 OJ CRP1 10 TERVEZETT NAPIREND Tárgy: Az ÁLLANDÓ KÉPVISELŐK BIZOTTSÁGÁNAK (I. rész) 2620. ülése Időpont: 2017. március 15. Kezdési idő:

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
Címkék - Izgalmas jogi esetek - dr. Kende Péter blogja
kende.peter: Köszönöm szépen.	(2016.09.09. 13:07) http://nol.hu/belfold/tisztessegtelenul-szamolta-a-kezelesi-koltseget-az-otp-1602209
Ili Csépányiné: Örömteli és igazán reményt keltő a hír! Gratulálok! Sok sikert! Várom a további fejleményeket! Eze...	(2016.02.19. 18:19) MÉGIS VAN REMÉNY
János Mészáros: Az igazi nehézséget, a banki uzsorát (ahogyan azt mindannyian tudjuk)a forint árfolyamromlása okoz...	(2015.02.10. 11:09) AZ OTP ELLENI KÖZÉRDEKŰ KERESET EDDIGI SORSA
Weywara Gábor Tibor: Tisztelt Ügyvéd Úr! Közigazgatási jogkörben okozott bírói kárt megítél ezen Ítélőtábla,egyre több...	(2015.02.07. 12:42) JOGERŐS LETT AZ ÍTÉLET: TÖRVÉNYTELEN A RENDŐRSÉG BILINCSELÉSI GYAKORLATA
Csöre9: Az OTP-s közérdekű bírósági per elutasítása sima időhúzás! Még a vak is látja!	(2013.03.10. 04:23) KÖZÉRDEKŰ KERESET AZ UNICREDIT BANKKAL SZEMBEN
jobbik (1) per (1) Címkefelhő
2013.03.05. 08:22 kende.peter
Amiképpen közérdekű keresetet dolgoztam ki és adtam be a Fővárosi Törvényszékre az UniCredit Bank ellen (http://kendepeter.blog.hu/2013/02/09/kozerdeku_kereset_az_unicredit_bankkal_szemben#c19008025), természetesen megtettem ezt az OTP Bank-kal szemben is - a Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetsége nevében. Elvégre - ha igazak az erről szóló statisztikák - az összes devizában indexált hitel-állomány 40 százaléka van az OTP-nél. Ami a még mindig körülbelül 7.000.000.000.000.- azaz 7 ezer milliárd (!) forint teljes deviza-alapú hitel-állományból durván 2,8 ezer milliárd forintot jelent. Ennyi van tehát az OTP-nél. Ennek tekintélyes hányada a tét.
Megpróbálom röviden összefoglalni keresetem lényegi elemeit - anélkül, hogy szellemi tulajdonomból, az általam másfél év alatt kidolgozott koncepcióból túl sokat tennék szabadon lopható közkinccsé.
Egy ponton támadom a deviza-elszámolású hitel-szerződéseket egészükben és "általánosságban": abban, hogy az árfolyam-kockázat terhét egyedül az adósra terhelik, vagyis hogy a kölcsön-szerződést változatlanul tartották akkor is, amikor bekövetkezett ez a radikális árfolyam-romlás. Ezt tisztességtelen szerződési kikötésnek minősítem.
Továbbá öt konkrét szerződési kikötésre nézve kérem a bíróságtól a semmisség megállapítását és annak alapján a semmis pontok alapján beszedett különbözetek jóváírását visszamenőleg, a tőke-tartozás összegéből számítva. Ilyen a kezelési költség devizában elszámolása; a kamatnak és a kezelési költségnek a kamat-peridósura történő állandósítása; a kezelési költségnek a teljes hátralékos tőke-tartozásból számítása; a vételi kontra eladási árfolyam alkalmazása; valalamint a kamat-, kezelési költség- és árfolyam-rés-emelések meghatározott válfajainak tisztességtelen alkalmazása. Ezek persze mind részletesen kidolgozott jogi kontsrukciók.
22 oldalas keresetemet a Fővárosi Törvényszék 2012. október 25.-én vette át. 2013. január 8-án érkezett meg a (2012. november 19.-ére datált) 2. számú végzés: a bíróság "befogadta a keresetet" (nem utasította el idézés kibocsátása nélkül, valamint nem adta vissza hiánypótlásra), kitűzte a per első tárgyalását, 2013. március 8.-ra.
Február 1-jén - ugyanazon a napon, amikor a Törvényszékre is beadták - e-mailen megkaptam a Nagy és Trócsányi Ügyvédi Irodától az OTP Bank alperes képviseletében írt 36 oldalas kereseti ellenkérelmet. Erre február 18-án 14 oldalas válasz-iratot adtam be a bíróságra és küldtem el az alperesi jogi képviselőnek.
Majd készültem a tárgyalásra, azzal a csapattal együtt, amely segíti munkámat.
Ám február 18-án egészen megdöbbentő (február 5-ére datált) végzés érkezett a Fővárosi Törvényszéktől:
"a bíróság a pert megszünteti, a 2. számú végzését megváltoztatja és a tárgyalási határnap kitűzését mellőzi".
Az indokolás - összefoglalva így szólt: " a kereset előterjesztésekor a felperest a keresetindítási jog nem illette meg, mert a fent ismertetett azon körülmény hiányában, hogy társadalmi szervezet nem felel meg a 2 éves működés feltételeinek, figyelemmel a nyilvántartásba vétel és a keresetlevél benyújtásának időpontjára. Továbbá a nyilvántartás szerint tagjainak száma nem éri el az 50-et sem.Mindezt meghaladóan a felperes céljai között nem szerepel a fogyasztói érdekek képviselete sem. A megjelölt szakmai, illetve gazdasági érdekek képviselete nem tekinthető fogyasztói érdekképvisletnek."
Méág aznap megírtam és beadtam a fellebbezést. Amely így szól:
Tisztelt Fővárosi Ítélőtábla!
Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetsége felperes
képviseletében
OTP Bank Nyrt. alperes ellen folyó fenti számú perben
a /4. számú végzéssel szemben a következő
nyújtjuk be, és kérjük, a tisztelt Ítélőtábla szíveskedjék a végzést megváltoztatni és az elsőfokú bíróságot a per lefolytatására kötelezni, a következő indokok alapján.
A végzés két indokra alapozva szünteti meg a pert:
1. Felperes Szövetség nem működik még két éve, és tagjainak száma nem éri el az 50 főt, márpedig a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény (Fgy. tv.) 2. § e.) pontja ezeket írja elő;
2. Felperes Szövetség „céljai között nem szerepel a fogyasztói érdekek képviselete sem, a megjelölt szakmai, illetve gazdasági érdekek képviselete nem tekinthető fogyasztói érdekképviseletnek”.
Álláspontunk szerint a végzés mindkét állítása téves és jogszabálysértő – az alábbiak szerint.
A kétéves működés és a legalább 50 tag megléte kizárólag abban az esetben követelménye a felperesi legitimációnak, ha az adott felperes az Fgy. tv.-re alapítja kereshetőségi jogát.
Mi azonban nem ezt tettük.
Keresetlevelünk 22. oldalán ez szerepel: „Felperes – mint fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet – perbeli legitimációja és kereshetőségi joga a Ptk. 209/B. § (1) bekezdésén és a 2006. évi III. törvénnyel módosított 1978. évi 2. tvr. 5. §-ának e.) pontján nyugszik, mely szerint „Az általános szerződési feltételként a fogyasztói szerződés részévé váló tisztességtelen kikötés 209/A. § (2) bekezdése szerinti érvénytelenségének megállapítását a külön jogszabályban meghatározott szervezet is kérheti a bíróságtól. A bíróság a tisztességtelen kikötés érvénytelenségét a kikötés alkalmazójával szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal megállapítja.”
A Fővárosi Bíróság ezt igazoló 12.Pk. 60852/2011/4. számú végzését, amelyben Felperest mint érdekképviseleti szervet 14691 számon bejegyezte – F/4. alatt csatoljuk.”
Tehát perbeli legitimációnkat nem a Fgy. tv.-re, hanem a Ptk. 209/B. §-ára, illetve annak mögöttesére, az 1978. évi 2. tvr. 5. § e.) pontjára alapítottuk.
Márpedig e két lehetőség vagylagos. Alkalmazható tehát ez is és az is. Amint éppen az e végzésben hivatkozott Fővárosi Ítélőtábla BDT2009.1999. számú döntése is ezt támasztja alá: „a Pp. 3. § (1) bekezdése értelmében kereseti kérelmet - ha törvény eltérően nem rendelkezik - csak a vitában érdekelt fél terjeszthet elő. Ilyen törvényi eltérő rendelkezés egyrészt az Fgy. tv. 39. § (1) bekezdése, másrészt az 1978. évi 2. törvényerejű rendelet 5. § e) pontja által adott keresetindítási felhatalmazás”.
Mivel pedig mi keresetünket nem a Fgy. tv.-re, hanem az annál magasabb szintű jogforrásra, magára a Ptk.-ra és az azt konkretizáló tvr.-re alapítottuk, ránk értelemszerűen nem vonatkozik az Fgy. tv. ezen előírása. Tekintettel még arra is, hogy sem a Fgy. tv. nem hivatkozik a Ptk.-ra és az 1978. évi 2. tvr.-re, sem fordítva, a Ptk. és az 1978. évi 2. tvr. sem tartalmaz olyan fordulatot, hogy „a más törvényben meghatározott…”
Így ezen indoklással a keresetünk alapján indult per nem szüntethető meg.
A Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetségét a Fővárosi Bíróság 2011-ben ezen a néven vette nyilvántartásba, s maga a végzés így szól: „a szervezet célja: a deviza-elszámolású kölcsönszerződést kötött magyar állampolgárok érdekvédelme, érdekérvényesítése…”
A Szövetségnek a bíróság által jóváhagyott Alapszabálya 2. pontja pedig így: „a Szövetség célja, feladata és tevékenysége” cím alatt ugyanezt tartalmazza: „a szervezet célja: a deviza-elszámolású kölcsönszerződést kötött magyar állampolgárok érdekvédelme, érdekérvényesítése…”
A permegszüntető végzésben idézett „szakmai, gazdasági érdek-képviseleti tevékenység” pedig:
a.) igenis fogyasztói érdekképviselet, amennyiben akár a nyilvántartásba vevő végzés, akár az Alapszabály nem határoz meg mást a védendő és képviselendő érdekek alanyaként – márpedig ez a nyilvántartásba vevő végzés és Alapszabály nem határoz meg mást, hiszen a deviza-elszámolású kölcsönszerződést kötött magyar állampolgárok érdekvédelmét, érdekérvényesítését mondja;
b.) a besorolás nem maga a bejegyezni kért Szövetség által „megjelölt” kategória, hanem csupán a bíróság által használt klasszifikáció, noha álláspontunk szerint a szakmai, gazdasági érdek-képviseleti tevékenység is tökéletesen kimeríti az érdek-képviselet fogalmát, hiszen ebben a konkrét esetben semmifajta megszorítást nem tartalmaz.
Ezek alapján kérjük, a tisztelt Ítélőtábla szíveskedjék a végzést megváltoztatni és az elsőfokú bíróságot a per lefolytatására kötelezni.
Fellebbezésünkhöz csatoljuk a bejegyző végzést és Alapszabályunk első oldalát.
Majd a Nagy és Trócsányi Ügyvédi Iroda, az OTP Alperes képviseletében észrevételeket fűzött fellebbezésemhez, persze azzal, hogy erősítse a megszüntető végzést.
Amire a következő beadványt adtam be.
(F/1 alatt korábban csatolt meghatalmazással igazolt) kívül jegyzett jogi képviselőm útján az
a /4. számú végzéssel szemben Alperes észrevételeire a következő
f e l l e b b e z é s – k i e g é s z í t é s t
nyújtjuk be, továbbra is kérve, hogy a tisztelt Ítélőtábla szíveskedjék a végzést megváltoztatni és az elsőfokú bíróságot a per lefolytatására kötelezni, a következő indokok alapján.
A 93/13. EGK irányelv, amelynek belső jogunkba átültetését szolgálta az általunk keresetlevelünkben és fellebbezésünkben hivatkozott Ptk. 209/B. § is, bevezetőjében így indokolja e szabályozást:
„… mivel azoknak a személyeknek vagy szervezeteknek, amelyeknek valamely tagállam jogszabályai szerint jogos érdekükben áll a fogyasztók védelme, eljárás-indítási lehetőséggel kell rendelkezniük – akár bíróság előtt a megfelelő peres eljárások megindítására, akár a panaszok eldöntésére hatáskörrel rendelkező közigazgatási szerv előtt…
… mivel kétség esetén a fogyasztó számára legkedvezőbb értelmezést kell irányadónak elfogadni…
Majd megfogalmazza a konkrét követelményeket a tagállami szabályozással szemben:
(1) A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását…
A mellékletben pedig a tagállamok számára tiltja azt is, hogy
… q) kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában, vagy más jogorvoslati lehetőség igénybe vételében…
Álláspontunk szerint ez mind már önmagában is a mi fellebbezésünket igazolja.
Még inkább megerősödik azonban álláspontunk, ha áttekintjük az uniós jog hazai jogunkba átültetésének szabályait.
A támadott elsőfokú végzésben és Alperes beadványában egyaránt illogikus és a törvényhozó akaratával nyilvánvalóan ellentétes azt feltételezni, hogy – a hazainál lényegesen szélesebb körű európai uniós szabályozással való összhang megteremtésekor – a jogalkotó nem tágítani, hanem éppen szűkíteni akarta volna a fogyasztók érdekében fellépni jogosult szervek körét. Márpedig az Fgytv. alapján történő közérdekű perindítási lehetőség már korábban is adott volt. Ekkor éppen az történt, hogy a jogalkotó bővítette azok körét, akik ilyen perek indítására jogosultak.
Különös tekintettel arra, hogy a 2006. évi III. törvény – ellentétben Alperes okfejtésével – nem az Fgytv.-nyel, hanem az Európai Unió 93/13. irányelvével való összhang megteremtését szolgálta. Amint azt rögzíti is indokolásának 2. pontja: „A törvény a fogyasztóvédelmi vonatkozású magánjogi szabályozásnak az európai közösségi jogból eredő követelményekhez való hozzáigazítását célozza”.
A törvény indokolása ezt meg is fogalmazza, amikor így fogalmaz: „Nem biztosított… az a lehetőség, hogy a tisztességtelen általános szerződési feltételek használatra ajánlásában megnyilvánuló magatartásformákkal… szemben is fel lehessen lépni.
9.3. A fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény (a továbbiakban: Fgytv.) 39. §-ában szabályozott közérdekű keresetindítási lehetőség sem kielégítő az Európai Bíróság értelmezésében megkövetelt preventív funkció biztosítására, mert feltételként „jogszabályba ütköző tevékenységet”, továbbá „a fogyasztók széles körének érintettségé”-t vagy „jelentős nagyságú hátrány”-t ír elő. Az utóbbi két kritérium is beszűkíti az eljárás megindíthatóságának lehetőségét, azonban az − adott esetben tisztességtelennek minősülhető − általános szerződési feltétel puszta nyilvánosságra hozatala vagy alkalmazásra ajánlása erre vonatkozó jogszabályi tilalom hiányában semmiképpen nem meríti ki a „jogszabályba ütköző tevékenység” fogalmát.
9.4. A kifejtettek alapján szükséges a hatályos Ptk. 209. §-ában szabályozott közérdekű kereset preventív funkcióját, az általános szerződési feltételek tisztességtelenségének konkrét szerződéstől független megállapíthatóságát − legalább az irányelvi szabályozással érintett körben, azaz a fogyasztókkal való potenciális szerződéskötések vonatkozásában − szövegszerűen is egyértelműen megjeleníteni.
Vagyis a törvény indokolása éppen azt mondja, hogy mivel nem kielégítő az Fgytv. szabályozása, ezért „behozza” plusz – tehát másfajta! – elemként a 209/B. § szerinti keresetindítási lehetőséget.
Bizonyítja ezt továbbá az is, hogy az indokolásban ez is szerepel: A közérdekű keresetindítás lehetőségének a fogyasztói ügyletekre korlátozása mellett szólhat az, hogy jogunk hasonló eljárást egyebekben is a fogyasztók védelme körében ismer jellemzően (az Fgytv. 39. §-ában szabályozott jogalapot…).
A törvény 10. §-ához fűzött indokolás pedig már teljesen egyértelműen igazolja a kétfajta keresetindítási lehetőség vagylagosságát: „Az általános szerződési feltételek érvénytelenségének, illetőleg tisztességtelenségének megállapítására indítható közérdekű keresetek újraszabályozása szükségessé teszi az eljárásindításra jogosultak körét meghatározó rendelkezés (Ptké. II. 5/A. §) szövegszerű kiigazítását is.”
Vagyis egyértelműen bizonyított, hogy a jogalkotó egymás mellé helyezi a Ptk. és az Fgytv. alapján történő perlés lehetőségét, s mindkettőt alkalmazhatónak tekinti.
Amiképpen az 1997. évi CXLIX. törvény indokolása is fogalmaz a Ptk. módosítása során: „Az általános szerződési feltételek bíróság előtti, közérdekű keresetre történő megtámadására jogosultak körét a Ptk. hatálybalépéséről és végrehajtásáról szóló 1978. évi 2. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: Tvr.) 5. §-a határozza meg. Tekintettel az 1978 óta bekövetkezett szervezeti változásokra, valamint a közérdekű keresetre induló perek csekély számára, szükséges e személyi kör újraszabályozása.
A törvény a Tvr. jelenlegi 5. §-ában foglaltakhoz hasonlóan szélesen vonja meg a jogosultak körét, törekedve egyben a közérdekű keresettel való perindítás lehetőségével feladatkörüknél fogva várhatóan ténylegesen élni tudó és abban valóban érdekelt szervezetek pontosabb meghatározására.
Az irányelv már említett 7. cikkében foglalt követelménynek a Tvr. 5. §-a eleget tesz [11. § (3) bekezdés a) pont].
A tisztelt másodfokú Bíróság figyelmébe ajánljuk továbbá, hogy sem a Ptké.-ben, sem a
Ptk.-ban egyetlenegyszer sem szerepel az Fgytv. szó, illetve rövidítés. Ez is egyértelműen azt mutatja, hogy a Ptk. 209/B. § szerinti perlés lehetősége más, mint az Fgytv. szerinti.
Pontosan úgy, ahogy a Kúriának a fogyasztói szerződéssel kapcsolatos közérdekű kereset elbírálásának egyes kérdéseiről szóló 3/2011. PK véleményben sem fordul elő egyszer sem a Fgytv. rövidítés; a Kúria mindvégig a Ptké. II.-re, az 1978. évi 2. tvr.-re és annak általunk is használt 5. §-ára hivatkozik.
Expressis verbis is, 3. pontjában: „A Ptk. 209/B. § (1) bekezdése alapján a Ptké. II. 5.
§-ában meghatározott szervezetek is kérhetik a bíróságtól az általános szerződési feltételként a szerződés részévé váló tisztességtelen kikötés érvénytelenségének a megállapítását”.
Majd ugyanígy a 4. pontban: „A Ptké. II. 5. §-ban nevesített szervezetek a Ptk. 209/B. § szerinti pereket – jogszabályi felhatalmazás alapján – a saját nevükben, de a fogyasztók érdekében indítják, erre utal ennek az eljárásnak a szakirodalomban meghonosodott elnevezése (közérdekű perek).”
Mindez együttesen kétségen kívül bizonyítja, hogy tévedett az elsőfokú bíróság, amikor végzésében az Fgytv. előírásait kérte számon rajtunk, akik nem az Fgytv., hanem a Ptk. 209/B. § és a Ptké. II. 5. § alapján indítottuk közérdekű keresetünket.
Hogy ezt megtehetjük, azt a Fővárosi Ítélőtábla a BDT 2009.1999. számú döntésében megítélte: „a Pp. 3. § (1) bekezdése értelmében kereseti kérelmet - ha törvény eltérően nem rendelkezik - csak a vitában érdekelt fél terjeszthet elő. Ilyen törvényi eltérő rendelkezés egyrészt az Fgy. tv. 39. § (1) bekezdése, másrészt az 1978. évi 2. törvényerejű rendelet
5. § e) pontja által adott keresetindítási felhatalmazás”.
Az pedig mégiscsak teljesen irreleváns, hogy a társadalmi szervezet elnevezés ma létezik vagy sem, ha egyszer bírósági bejegyző végzések százai így emlegetnek szervezeteket.
Reméljük, hogy a más elnevezést bevezető 2011-es jogszabálynak Alperes sem óhajt visszaható hatályt tulajdonítani, s Felperest nem létező szervezetnek minősíteni.
Álláspontunk szerint így bizonyítást nyert, hogy az elsőfokú végzés mindkét állítása téves és jogszabálysértő, ezért kérjük annak megváltoztatását.
Budapest, 2013. március 11.
KÖZÉRDEKŰ KERESET AZ UNICREDIT BANKKAL SZEMBEN
2013.02.09. 18:10 kende.peter
Azonban döbbenetes fordulat következett az ügyben.
Ám úgy gondolom, helyesebb, ha azt a korábban itt már megjelent összeállítás után közlöm. Ott találják hát.
Itt most az eredeti:
Másfél-két éve foglalkozom a deviza-elszámolású, vagy inkább devizában indexált hitelek dolgával. Azóta veszem nagyon komolyan ezt az ügyet, hogy találkoztam az XY családdal. Nagylányuknak akartak önálló lakást. 15 milliót vettek föl, a fedezet maga a lakás volt. Másfél évvel később jött a válság, a papa elveszítette a munkáját, a törlesztő-részletek viszont hatalmasat nőttek - nem bírták tovább fizetni. A Bank elvitte a lakást. És most 20 millióval tartoznak.
Viszek néhány ilyen pert, a Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetsége keretei között pertársaságok számára is. E Szövetség elnökének, Tilk László Géza úrnak és az Elnökségnek vetettem föl egy éve: szívesen kidolgoznék közérdekű kereseteket is ebben az ügyben - noha azzal persze egy fityinget se keresek.
A közérdekű kereset olyan eszköz az érdekvédelmi szerevezet számára, hogy amely szerződési feltételek tisztességtelenségét megállapítja a bíróság, azt alkalmazása esetére (a jövőre nézve) az adott bankkal szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal nyilvánítja érvénytelenné A tisztességtelen szerződési feltétel alkalmazója köteles a fogyasztó igényét az ítélet alapján kielégíteni. A bíróság ítéletében továbbá eltiltja a tisztességtelen általános szerződési feltétel nyilvánosságra hozóját a feltétel alkalmazásától.
Elsőként az Unicredit Bankkal szemben adtam be ilyen közérdekű keresetet, 2012 októberében. (A kereset szövegét természetesen nem teszem közzé, lévén az olyan szellemi tulajdonom, amelyre vigyáznom kell, hiszen könnyen lopható. Bevallom, nem vagyok hajlandó muníciót adni olyan ügyvédeknek, akik netán az általam kidolgozott koncepciókkal és jogi megoldási módozatokkal operálnának.)
Az első tárgyalás 2013. március 1-jén 10,30-kor lesz, a Fővárosi Törvényszék Varsányi Irén utcai Gazdasági Kollégiumának III. emelet 316. tárgyalójában (vagy másikban, ha túl sok hallgató érkezik).
A kereset három konkrét szerződési kikötés semmisségének kimondását kérte.
A kereseti ellenkérelem megérkeztét követően egyfelől most "felemeltem a keresetet. Részint további két konkrét szerződési kikötésre is kiterjesztettem azt. Részint pedig másik két ponton úgy "támadom" a Bank deviza-elszámolású hiteleinek egészét (nem csak rész-elemeket, hanem az egész szerződést), hogy az egyik alapján az eredeti állapot helyreállítását, a másik alapján pedig a szerződés megszüntetését kérem a bíróságtól. Másfelől egyik kereseti kérelmem három jogcíméból - Alperes érveinek hatására - kettőt visszavontam, és csak a harmadikat tartottam fenn.
Valamint persze válaszolok az Alperes Bank ellenkérelmére. Úgy gondoltam, ez utóbbi részt teszem közzé. Innentől tehát idézet következik beadványomból.
2. Alperes ellenkérelmére a következőkben válaszolunk
Szerencsére Alperes nem a bíróság. Ennek dacára vindikálja magának azt a jogot, hogy a bíróság helyett olyannak ítélje keresetünket, mint amelyet idézés kibocsátása nélkül el kellett volna utasítani.
Teszi azonban ezt teljességgel alaptalan állítások alapján.
– Az Alperes által hiányolt „konkrét szerződési feltételek” nem hiányoznak keresetünkből, ellenkezőleg: pontosan meghatároztuk, mely szerződési feltételek semmisségét kérjük kimondani. Ha keresetünkből Alperes nem bírja kiolvasni, hogy „mely szerződési feltételekkel szemben fogalmazta meg felperes… érvénytelenségi kifogásait” – akkor nemigen kérhetünk mást, mint keresetünk újraolvasását, immáron valamivel figyelmesebben.
Ha ugyanis Alperes konkrét hitel-szerződések és üzletszabályzatok pontjainak megjelölését várja közérdekű keresetben, akkor egyfelől valószínűleg nem érti a közérdekű kereset fogalmát, másfelől ő maga adja meg e hiány magyarázatát ellenkérelme 7. oldalán: „… javarészt már nem a per tárgyát képező hitelszerződések megkötésekor fennálló rendelkezések voltak érvényben, a hitelszerződések, illetve azok elválaszthatatlan részét képező üzletszabályzatok ugyanis a hiteljogviszony fennállása során több alkalommal is módosultak”.
Márpedig könnyen belátható: újra és újra módosult szerződés-blanketták és üzletszabályzatok egyes szerződési feltételeit lehetetlen másképpen konkrétan meghatározni, mint ahogyan tettük keresetünkben: annak tartalmát jelölve meg. Ha például azt támadjuk, hogy a kezelési költséget Alperes devizában számolta el, akkor ennél konkrétabban szükségtelen megjelölni ezt az általános szerződési kikötést.
– Sérelmezi Alperes azt is, hogy keresetlevelünkben még nem csatoltuk bizonyítékainkat. A Pp. 121. § figyelmes olvasója látja, hogy a keresetlevélben még mindössze előadnunk kellett az érvényesíteni kívánt jogok alapjául tényeket és azok bizonyítékait.
Úgy véljük, kielégítő részletességgel adtuk elő ezeket, és a szokásos gyakorlatnak megfelelően úgy gondoltuk, bizonyítási indítványainkra az ellenkérelem megérkeztét követően kerítünk sort. Jelen előkészítő iratunk 3. pontjában meg is tesszük.
– Alperes kétségbe vonja (a 7. oldalon) a tisztelt Törvényszék ítélkezési hatáskörét arra nézve, hogy milyen árképzési elveket alkalmaz, s úgy véli, a PSZÁF felügyeleti joga e tekintetben kizárólagosságot élvez. Ráadásul úgy gondolja, árképzési elvei egyébként is „üzleti titok tárgyát képezik”.
Elnézést kérve a frivol fordulatért, ez ügyben Alperesnek szabad legyen ajánlanom az Alkotmány, mai nevén Alaptörvény figyelmes olvasását, különös tekintettel a bíróságokról szóló alkotmányos elvek érvényesítésére.
Üzleti titokra hivatkozni pedig olyasmiről, ami a per tárgya – álláspontunk szerint tarthatatlan érvelés. A bíróság elől Alperes nem rejtheti el azon perdöntő bizonyítékokat, amelyek relevánsak a per eldöntéséhez. Alperes természetesen megteheti, hogy lemond a bizonyítás lehetőségéről mindazon kérdéskörökre nézve, amelyeket üzleti titoknak vél, de ez még nem elegendő alap arra, hogy tisztelt Törvényszék előtt is titkolózzon.
Alperes ellenkérelmében tizenegy alkalommal „védekezik” olyan „követelésekkel” szemben, amelyek keresetünkben egyáltalán nem szerepelnek, valamint további három esetben részletesen szól olyasmiről, amivel a kereset egyáltalán nem foglalkozik.
Így nem „bélyegeztük en bloc erkölcstelennek devizahitelezését”, (2. oldal) olyannyira, hogy – szinte szégyenkezve valljuk be – az erkölcs szó nem is szerepel keresetünkben. Noha kétségkívül tisztességtelen szerződési kikötések sorát kérjük semmissé nyilvánítani, ez azonban részünkről nem erkölcsi, hanem jogi megközelítés. Ha erkölcsi metszetét is tárgyalnánk Alperes deviza-alapú hitelezésének, akkor tönkrement, nyomorba döntött családokról, lakásukból elkergetett gyerekekről, a kilátástalanság elől öngyilkosságba menekült emberek százairól szólnánk – mindezt azonban nem keresetbe valónak véljük, ezért nem is tesszük.
Soha nem állítottuk, hogy „a bank egyoldalúan, az adósok akarata ellenére vagy beleegyezése nélkül oktrojálta volna rájuk a szerződés jelen perben kifogásolt feltételeit” (2. oldal). Nem tartjuk tehát sem indokoltnak, sem korrekt perbeli magatartásnak, ha Alperes erről azt írja: „szó sincs tehát arról…”. Mi nem állítottuk – nem fair hát cáfolni.
Nem írtuk, hogy Alperes „az árfolyam-kockázatra nem hívta fel az adósok figyelmét…” (3. oldal) – tehát szintén értelmetlen védekezni, mondván, ez „nem felel meg a valóságnak”.
Nem állítottuk, hogy Alperes „ügyfeleit alternatíva hiányában arra kényszerítette, hogy forinthitel helyett devizahitelt vegyenek fel…” (3. oldal) – következésképpen Alperesnek e mondat elején szereplő „az sem felel meg a valóságnak…” kitétele értelmezhetetlen.
Helytelen „téved felperes, amikor azt állítja…” felvezetéssel szólni arról, hogy „a deviza árfolyamváltozásra vonatkozó előzetes becslést is tartalmaznia kell a hitelszerződéseknek…” (3-4. oldal) – mivel nem állítottuk ezt.
Alperes szerint mi „számon kérjük rajta a CHF árfolyam teljes futamidőre vetített lehetséges változásának becslését és ennek ügyfelekkel történő közlését”. Mi ezt nem kértük és nem is kérjük számon rajta, tisztában vagyunk azzal, hogy ez lehetetlen igény lett volna/lenne.
Nem állítottuk – kivéve a Hpt. 213. §-ával való ütközést – keresetünkben, hogy az általunk támadott szerződési feltételek ne feleltek volna meg az akkor hatályos jogszabályoknak (az ellenkérelem számos pontján hivatkozik erre Alperes). Ha így lenne, jogcímként természetesen elsősorban erre hivatkoznánk. Csakhogy önmagában az, ha az adott kikötések nem jogszabály-ellenesek, még egyáltalán nem jelenti azt, hogy ne lehetnének tisztességtelenek a vonatkozó EU-irányelv és a Ptk. 209. § szerint. Így a 3-4. oldalon szereplő hosszas magyarázat arról, hogy az aktuális jogszabályi előírásoknak mi miként felelt meg – teljesen irreleváns.
Nem írtuk, hogy „a kezelési költség rejtett költség” (6. oldal).
Egyetértünk Alperessel abban, hogy „önmagában a szerződések egyoldalú módosítása nem tisztességtelen” (7. oldal) – nem is állítottuk ezt. Azt azonban igen, hogy bizony tisztességtelen mindazon egyoldalú szerződés-módosítás, amely kellő előzetes tájékoztatás nélkül, illetve megfelelő indok nélkül történt, valamint amelyhez nem társult az adósok felmondási joga. Erre vonatkozó álláspontunkat keresetlevelünk III. pontjának indokolásában részletesen kifejtettük, s reméljük, jelen perben csak időlegesen kényszerülünk nélkülözni Alperes erre vonatkozó érdemi védekezését.
E körben – tisztesség ne essék szólván – mulatságosnak tartjuk, hogy Alperes (a 7. oldalon) azzal kérkedik, hogy „kamat-perióduson belül egyetlen alkalommal sem módosította sem a kamatot, sem a kezelési költséget” – hiszen a kamat-periódus fogalma éppen ezt takarja. Nem jelent semmi mást, csak azt az időszakot, amelyen belül nem emelhet sem kamatot, sem mást.
Az 1-2. oldalon Alperes devizahitelezésének közgazdasági-pénzügyi hátteréről szól. Ennek során állításokat fogalmaz meg arról, hogy kölcsöneink mögött milyen SWAP-ügyletek álltak.
Ezek azonban egyelőre üres állítások. A Pp. 164. § (1) bekezdése értelmében mindezt Alperesnek kell bizonyítania.
Alperes szerint (2. oldal) „nem felel meg a valóságnak, hogy alperes a szerződések megkötésekor a szerződésben rejlő valamennyi kockázatot egyoldalúan a vele szerződő adósokra hárította, míg a maga számára egyoldalúan kizárólag csak előnyöket kötött ki. Nem vitásan a hitel kihelyezésével alperes komoly üzleti kockázatot vállalt (hitel visszafizetésének részbeni vagy teljes meghiúsulása)…”
Először tisztázzuk: keresetünkben nem arról írtunk, s nem azt ítéljük tisztességtelen piaci magatartásnak, hogy „a szerződésben rejlő valamennyi kockázatot” ki kire hárítja. Arról és csak arról fejtettünk ki álláspontot, hogy tisztességtelen szerződésünknek az az eleme, hogy a bekövetkezett durva árfolyam-változásnak kizárólag mi viseljük a kockázatát – ez pedig nem a szerződés egészének kockázata.
Másodszor leszögezzük: a szerződés egésze kockázatának mi, adósok megfizettük az árát, tudniillik a kamatban. Hiszen a Hpt. értelmező rendelkezések III. egyéb meghatározások is így adja meg a kamat definícióját: „7. Kamat: az adós által a kölcsönnyújtónak (betételhelyezőnek) az elfogadott betét vagy az igénybe vett kölcsön használatáért, kockázatáért fizetendő, a betét- vagy kölcsönösszeg százalékában meghatározott, időarányosan térítendő (elszámolandó) pénzösszeg vagy egyéb hozadék”.
És valóban, jól tudjuk: Alperes előkalkulációi úgy kell, hogy készüljenek, hogy a kamat megállapításakor azzal is számol, hogy hiteleinek X százaléka „be fog dőlni” és nem kerül visszafizetésre. Mi több, egyéb különféle kockázati tényezőket is kalkulálnia kell, s azokra is fedezetet kell teremtenie a megállapított kamatban. Nyilvánvalóan és köztudomásúan meg is tette.
Harmadszor hadd adjunk hangot megütközésünknek: alig felfogható, hogy Alperes a kockázat-megosztás elvének számonkérésekor arra hivatkozik (a 2. oldalon), hogy ő hatalmas kockázatot vállalt, amikor hitelt nyújtott, amikor kölcsönt adott, hiszen fennállt a veszélye annak, hogy nem fizetjük azt vissza. Alperes természetes módon előzetes hitel-vizsgálatot végzett, s annak eredményéhez képest döntött úgy, hogy nekünk kölcsönt folyósít. Amihez azonban ragaszkodott fedezet nyújtásához; mi több, lakásunkat átlagosan csak hetven százalékos értéken volt hajlandó elfogadni zálogként. Amennyiben pedig bármelyikünk „bebukta” a hitelt, gátlás nélkül elvitte a feje fölül a lakását, és utána még továbbra is követeli a tartozás valamilyen hányadának megfizetését, nem ritkán többet, mint amennyit fölvett az adós. Nos, ez volt Alperes kockázata.
Alperes azt állítja (a 3. oldalon), hogy a devizahitelezés során az árfolyam-változás “a hitelnyújtó banknál nem eredményezett »extraprofitot«”. Mi csak azt látjuk, hogy például 2011-ben Alperes 18 milliárd 218 millió forint adózás előtti eredményt ért el, amiből ki is fizetett 10 milliárd forint osztalékot és részesedést. Ennek alapján talán megengedhető, ha kételkedünk Alperes adatában, és azt kérjük, Pp. 164. § (1) bekezdésének megfelelően szíveskedjen bizonyítani állítását.
A vételi kontra eladási árfolyam alkalmazásáról Alperes azt írja (az 5. oldalon): “az ügyfelek a banknak deviza összeggel tartoznak, havi fizetési kötelezettségük devizában keletkezik”.
Álláspontunk szerint azonban e jogviszonyban nem ennek van döntő jelentősége.
Hanem annak, hogy mi nem kétféle jogügyletet kötöttünk Alperessel: egy forint-kölcsön szerződést és egy másikat deviza adás-vételre. Csupán egyetlen szerződést kötöttünk: amelynek alapján forint-kölcsönt kaptunk, és vállaltuk, hogy forintban visszatörlesztjük azt.
Nekünk Alperes soha nem adott el devizát, és soha nem is vett tőlünk forintot azért, hogy azt devizára váltsa át. Mi deviza eladási vagy devizavételi megbízást Alperesnek soha nem adtunk, velünk ilyen szolgáltatásra nem született szerződés. Devizával soha nem találkoztunk – sem effektíve, sem jelképesen, sem virtuálisan.
Deviza-értékesítés tehát számunkra nem történt. Márpedig a vételi és az eladási ár közötti különbözet nem más, mint a váltás jutaléka. Következésképpen Alperes olyan szolgáltatásnak fizetteti meg velünk az árát, amelyet számunkra nem végzett el.
Ezzel pedig Alperes a mi hátrányunkra egyoldalúan és indokolatlanul egyenlőtlenséget idézett elő a szerződéses jogokban és kötelezettségekben. Hiszen egyetlen szolgáltatásáért nem egy, hanem kétféle ellenszolgáltatást követelt és kapott: egyet kamat és kezelési költség formájában, a másikat pedig az árfolyam-rés alkalmazásával a nem létező átváltásért.
Nem véletlen, hogy a Hpt. 200/A § (1) és (2) bekezdését módosító, a középárfolyam alkalmazását kötelezővé tevő 2010. évi XCVI. törvény miniszteri indokolása is úgy fogalmaz: „A devizában nyilvántartott… de forintban törlesztett hitelekhez kapcsolódó fizetések alkalmával… az egyes devizanemek bankok által meghatározott átváltási, illetve eladási árfolyamai közötti jelentős különbség miatt az ügyfeleket terhelő indokolatlanul magas költség keletkezik”.
Pontosan ugyanezt állítjuk mi is keresetünkben: ez indokolatlan költség, s mint ilyen, a Ptk. 209/A § (1) bekezdése értelmében tisztességtelen szerződési feltétel, tehát semmis.
Alperes e körben (az 5. oldalon) a PSZÁF Pénzügyi Békéltető Testületének (PBT) eseti döntéseire hivatkozik. Ezek figyelmes, értő olvasója azonban pontosan láthatja: a PBT hibás döntéseket hozott, rendre összekeverte az árfolyamrést és az árfolyam-különbözetet. Ugyanakkor kiemelendő, hogy a PBT sem nem jogalkotó, sem nem bíróság, tehát döntéseire hivatkozni irreleváns.
Különösen Alperestől, aki úgy volt hajlandó alávetési nyilatkozatot tenni a PBT döntéseire, hogy azok nem terjedhetnek ki 3 millió forint fölötti ügyleti értékre, illetve 1 millió forint (!) fölötti fogyasztói követelésre.
Mi ezzel szemben jogerős verdiktekre hivatkozunk: az eddig taglalt körben például a Szegedi Ítélőtábla Pf.I.20.052/2012/7.számú ítéletére.
Más körben pedig a Fővárosi Törvényszék 43.Pf.636.553/2012. számú jogerős ítéletére hivatkozunk, amely – keresetünkkel egybevágóan – amiatt mondta ki az alperes bank deviza-elszámolású hitel-szerződésének semmisségét, mert az árfolyam-rés alkalmazását Alperes a Szerződés megkötésekor velünk, adósokkal semmilyen módon nem tudatta – megsértve ezzel a Hpt. 213. § (1) bekezdésének b.) pontját is.
Alperes ellenkérelmében is arra az álláspontra helyezkedik, hogy az árfolyam-résnek „a szerződésben külön tételként történő feltüntetése nemcsak hogy nem kötelező, de egyenesen tilos, hiszen félrevezető eredményre vezetne”.
Álláspontunk szerint Alperes téved. A Hpt. – szerződéseink megkötésekor még hatályos – előírásai alapján: „213. § (1) Semmis az a fogyasztási, lakossági kölcsönszerződés, amelyik nem tartalmazza
b) … a hiteldíj-mutató számítása során figyelembe nem vett egyéb – esetleges – költségek meghatározását és összegét, vagy ha az ilyen költségek pontosan nem határozhatók meg, az ezekre vonatkozó becslést,
c) a szerződéssel kapcsolatos összes költséget, ideértve a kamatokat, járulékokat, valamint ezek éves, százalékban kifejezett értékét…
e) a törlesztő részletek
számát, összegét, a törlesztési időpontokat”.
Az a szómágia, amit a PBT és némely alperes bank művel arról, hogy az adósoknak az árfolyamrés okozta plusz kiadásai nem minősülnének költségnek – puszta játék a szavakkal, annak érdekében, hogy elfedje a valóságot: indokolatlan plusz jutalékot fizettet meg Alperes.
Ugyanakkor Alperes ellenkérelme 5. oldalának közepén azt állítja: „a folyósításkor illetve a törlesztéskor alkalmazott árfolyam használata a THM számítás módjában jelenik meg csupán”.
Indítványozzuk, a tisztelt Törvényszék ennek bizonyítására is kötelezze Alperest, különös tekintettel e számítás módjára.
A kezelési költség devizában elszámolásáról Alperes azt állítja: „ezt maga a törvény teszi a bank számára lehetővé”, és a Hpt. 210. § (5a) bekezdésére hivatkozik.
Alperesnek abban igaza van, hogy nem minősíthető tisztességtelen szerződési kikötésnek az, amit a törvény állapított meg, és amelyet a jogszabály előírásai szerint állapított meg a bank. Csakhogy ez arra – és csak arra – az esetre vonatkozik, ha jogszabály valamire kötelezte Alperest.
Márpedig az idézett jogszabályhely – noha nem tette kötelezővé! – valóban megengedte a kezelési költség devizában elszámolását.
De csak 2011. november 15-étől!
Hiszen e törvény csupán 2011. november 15-én lépett hatályba. Márpedig – megengedő – szabályai nyilvánvalóan nem bírhatnak visszaható hatállyal.
Továbbá az Alperes által hivatkozott törvényhely folytatása így szól: „(5a) … Nem számolható fel a fogyasztó számára devizában a szerződéskötéssel, a levelezéssel, a kimutatások és igazolások előállításával, az ügyfelek látogatásával, a hitel monitoringgal, a felmondással, a fedezet értékbecslésével és cseréjével, a szerződés módosításával, a nem a deviza alapú hitel- vagy kölcsöntartozás mindenkori összegéhez igazodó hitelfedezeti biztosítási szolgáltatással, továbbá a hitelszerződés ügyintézésével és a kapcsolódó hitelszámla lezárásával kapcsolatos díj és költség”.
Vagyis azt viszont megtiltja a Hpt., hogy devizában számolja el Alperes „a szerződéskötéssel, a levelezéssel, a kimutatások és igazolások előállításával, az ügyfelek látogatásával, a hitel monitoringgal, a felmondással, a fedezet értékbecslésével és cseréjével, a szerződés módosításával, a nem a deviza alapú hitel- vagy kölcsöntartozás mindenkori összegéhez igazodó hitelfedezeti biztosítási szolgáltatással, továbbá a hitelszerződés ügyintézésével és a kapcsolódó hitelszámla lezárásával kapcsolatos díj és költség” bármelyikét.
Amikor Alperes (az 5. oldal legalján) azt állítja: „a kezelési költség… a devizaforrás megszerzésével áll kapcsolatban” – egészen biztosan nem ír igazat. Hiszen ennek immanens tartalma az, hogy semmi mással nem áll kapcsolatban, csak a devizaforrás megszerzésével. Ami egyszersmind azt jelentené, hogy egyáltalán nem merültek fel költségei például arra, hogy elegáns bankfiókokat bérel, ahol ügyintézők dolgoznak, akiknek ezért fizetést ad és járulékokat fizet utánuk, fűt rájuk és világít számukra és így tovább.
Bizonyítási indítványaink között szerepel, hogy kérjük, a tisztelt Törvényszék kötelezze Alperest mindazon előkalkulációk, számítási képletek, segédletek és egyéb iratok becsatolására, amelyek azt bizonyítják, hogy a deviza-elszámolású hitelekre nézve milyen költségei merültek fel devizában, és milyenek forintban.
Ennek tanulmányozása után térhetünk vissza erre a problematikára.
Azt szintén üres szómágiának tartjuk, hogy a kezelési költséget Alperes kamatjellegű költségként emlegeti.
Álláspontunk szerint a kamat: az kamat; a kezelési költség pedig: költség.
Kiemeli Alperes, hogy ez „nem rejtett költség” – ezt azonban mi sem állítottuk.
Fontosnak tartja Alperes azt is, hogy „az infláció felhajtja a nem devizában felmerülő költségeket”. Ezt elismerjük.
Alperes ellenkérelmében meggyőző érveket és bizonyítékokat sorol fel arról, hogy egyoldalú szerződés-módosításai megfelelő indokok alapján történtek és azokról kellő előzetes tájékoztatást, megfelelő ok-listát adott a Szerződésekben, illetve Üzletszabályzatában.
Ezért keresetünk III. pontjából töröljük az első két fordulatot (a kellő tájékoztatásra és a megfelelő indok nélküliségre utaló jogcímeket) és csak a harmadik jogcímet tartjuk fenn, miszerint amiatt kérjük Alperes kamat-, árfolyam-rés- és kezelési költség-emeléseinek semmissé nyilvánítását, mert azokhoz nem társult az Adósok felmondási joga.
Amint a Kúria „a fogyasztói kölcsönszerződésben pénzügyi intézmény által alkalmazott általános szerződési feltételekben szereplő egyoldalú szerződésmódosítási jog tisztességtelenségéről” szóló 2/2012 (XII. 10.) PK véleménye szól:
„6. Az egyoldalú szerződésmódosításra vonatkozó kikötés különösen akkor tisztességtelen – feltéve, hogy nem ütközik jogszabályba –,ha: …
f) a szerződésmódosítás bekövetkezése esetére nem biztosítja a fogyasztó számára a felmondás jogát (felmondhatóság elve)”.
Hiszen Alperes egyoldalú szerződés-módosításai csak abban az esetben állták volna ki a tisztességesség próbáját, ha nekünk, akik e változtatások elszenvedői voltunk, megadja a jogot annak eldöntésére, hogy ilyen, immáron nehezebb feltételekkel is vállaljuk-e a szerződés végrehajtásának folytatását. Ennek megtagadása tisztességtelenné teszi Alperes összes ilyen kamat-, árfolyam-rés- és kezelési költség-emelését.
Szerintünk nem releváns e körben Alperes azon védekezése (a 9. oldalon), hogy a Hpt. annak idején „nem tette a bankok számára kötelezővé az ügyfél számára kedvezőtlen szerződés-módosítás esetén a felmondás lehetőségének szerződésben való biztosítását”.
Ha kötelezővé tette volna, akkor mi jogszabályba ütközés jogcímén támadnánk ezeket keresetünkben. Erre azonban nem hivatkoztunk, hanem tisztességtelen szerződési kikötésként kérjük ezek semmissé nyilvánítását. Az Alperes által hivatkozott 2009. évi XIII. törvény éppen azért kényszerült kötelezővé tenni e felmondási jogot, mert a jogalkotó is észlelte, hogy néhány bank – tisztességtelen módon – ezt a lehetőséget nem teremti meg a magától, noha nyilvánvalóan csak így korrektek a szerződéses viszonyok.
Továbbá Szerződésünk megkötésekor már rég hatályos volt a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló 18/1999. (II. 5.) Korm. rendelet, amelynek 2. § d) pontja szerint „a fogyasztói szerződésben az ellenkező bizonyításáig tisztességtelennek kell tekinteni különösen azt a szerződési feltételt, amely… lehetővé teszi, hogy a fogyasztóval szerződő fél a szerződést egyoldalúan, a szerződésben meghatározott alapos okkal módosítsa, ha ilyen esetben a fogyasztó nem jogosult a szerződéstől azonnali hatállyal elállni, vagy azt felmondani”.
Keresetünk I-VIII. pontjainak mindegyikére magunk is az Alperes által (a 10. oldalon) indítványozott jogi megoldást kérjük alkalmazni a tisztelt Törvényszéktől: a szerződések hatályban tartásával a tisztességtelen szerződési kikötések kiiktatását.
Keresetünk IX. pontja az csupán, amely a szerződések megszűnésének kimondását kéri. Ezt fenntartjuk.
Hangsúlyozzuk, hogy Alperes (10. oldalon szereplő) álláspontjával szemben úgy véljük, a jogbiztonság, a tisztesség, a humánum éppen akkor győzedelmeskedik, ha a tisztelt Törvényszék keresetünknek helyt adva a bajbajutottak, a kárt szenvedettek oldalára áll, mer nagy jelentőségű erős döntést hozni.
3. Bizonyítási indítványaink a következők. Kérjük, a tisztelt Törvényszék:
– kötelezze Alperest, hogy csatolja be mindazon üzletszabályzatait, általános szerződési feltételeit, hirdetményeit, amelyek a kezdetektől mindmáig a deviza-elszámolású hitelekről szólnak, vagy azokat bármilyen módon érintik, beleértve ezek összes módosítását is;
– kötelezze Alperest, hogy a Pp. 164. § alapján csatolja be bizonyítékait mindazon állítására nézve, amit ellenkérelme 1. és 2. oldalán kifejt, arról, hogy szerződéseink mögött tényleges deviza-források álltak, illetve hogy sor került volna a havi törlesztő-részletek devizára váltására;
– kötelezze Alperest, hogy ugyanezen állításai bizonyítására csatolja be a 2009-2012-es évekre nézve annak dokumentumait, hogy miként értékelte számvitelileg eszközeit és forrásait, valamint hogy miként állapította meg pénzügyi szolgáltatásainak díjait;
– kötelezze Alperest, hogy csatolja be mindazon képleteket, számítási módszereket, kalkulációkat:
= amelyek alapján a THM-számítás során figyelembe vette az árfolyam-rést;
= amelyek alapján egy adott kamat-perióduson belül kamatot és kezelési költséget számolt;
= amely alapján a kezelési költséget számolta;
= amely bizonyítja, hogy a deviza-elszámolású hitelekre nézve milyen költségei merültek fel devizában és milyenek forintban;
– szakértő tanúként idézze meg XYXY közgazdász professzort (idézhető címe: YXYX), és hallgassa meg őt arról, hogy általában a deviza-elszámolású hitelek mögött milyen közgazdasági összefüggések állnak, és milyen döntésekben tartja ő hibásnak a magyar bankokat;
– szakértő tanúként idézze meg CVCV közgazdászt, a VCVC Felügyelő Bizottságának tagját (idézhető címe: CCVV), szintén arról, hogy általában a deviza-elszámolású hitelek mögött milyen közgazdasági összefüggések állnak, és milyen döntésekben tartja ő hibásnak a magyar bankokat;
– szakértő tanúként idézze meg CXCX informatikai programozó mérnököt (idézhető címe: XCXC), és hallgassa meg őt arról, hogy milyen összefüggéseket mutatnak Alperes deviza-elszámolású hitel-szerződései matematikailag, a számok nyelvén, mit bizonyítanak az általa készített hitel-kalkulátor adatai azokról a számítási módszerekről, amelyeket keresetünk I., II., III. és VI., VII. pontjában „sérelmezünk”.
Nos, tehát a fordulat: 2013. február 18-án végzés érkezett a Fővárosi Törvényszéktől: Dr. Tóth Gyula bíró úr saját korábbi végzését visszavonta, és a pert megszüntette. Két inodkkal. 1. a Devizaadósok Érdekvédelmi Szövetsége nem működik két éve és nincs 50 tagja, 2. nem érdekképviseleti szervezet.
Amire nem tehettem mást, a következő fellebbezést adtam be.
UniCredit Bank Zrt. alperes ellen folyó fenti számú perben
1. Felperes Szövetség nem működik még két éve, és tagjainak száma nem éri el az
50 főt, márpedig a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény (Fgy. tv.) 2. § e.) pontja ezeket írja elő;
Keresetlevelünk 22. oldalán ez szerepel:
„Felperes – mint fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet – perbeli legitimációja és kereshetőségi joga a Ptk. 209/B. § (1) bekezdésén és a 2006. évi III. törvénnyel módosított 1978. évi 2. tvr. 5. §-ának e.) pontján nyugszik, mely szerint „Az általános szerződési feltételként a fogyasztói szerződés részévé váló tisztességtelen kikötés 209/A. § (2) bekezdése szerinti érvénytelenségének megállapítását a külön jogszabályban meghatározott szervezet is kérheti a bíróságtól. A bíróság a tisztességtelen kikötés érvénytelenségét a kikötés alkalmazójával szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal megállapítja.”
Márpedig e két lehetőség vagylagos. Alkalmazható tehát ez is és az is. Amint éppen a Fővárosi Ítélőtábla hivatkozott BDT2009.1999. számú döntése is ezt támasztja alá: „a Pp.
3. § (1) bekezdése értelmében kereseti kérelmet - ha törvény eltérően nem rendelkezik - csak a vitában érdekelt fél terjeszthet elő. Ilyen törvényi eltérő rendelkezés egyrészt az
Fgy. tv. 39. § (1) bekezdése, másrészt az 1978. évi 2. törvényerejű rendelet
A Szövetségnek a bíróság által jóváhagyott Alapszabálya 2. pontja pedig így:
„a Szövetség célja, feladata és tevékenysége” cím alatt ugyanezt tartalmazza: „a szervezet célja: a deviza-elszámolású kölcsönszerződést kötött magyar állampolgárok érdekvédelme, érdekérvényesítése…”

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság