text:
Az ismertetés napja: 2019. március 14.(1)
C‑226/18. sz. ügy
(a Finanzgericht Hamburg [hamburgi pénzügyi bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Vámunió – Behozatali és kiviteli eljárások – Vámtartozás – 2913/92 EGK tanácsi rendelet –212a. cikk – A végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet – A végleges kiegyenlítő vám kivetéséről szóló 1239/2013EU tanácsi végrehajtási rendelet – Mentességek”
1. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet(2) tényállás megvalósulása idején hatályos változata (a továbbiakban: Vámkódex) 212a. cikkének, a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2013. december 2‑i 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet(3) 3. cikke (1) bekezdése a)–c) pontjának és a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről szóló, 2013. december 2‑i 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet(4) 2. cikke (1) bekezdése a)–c) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
2. A kérelmet a Krohn & Schröder GmbH és a Hauptzollamt Hamburg‑Hafen (hamburgi kikötői fővámhivatal, Németország; a továbbiakban: fővámhivatal) között a megőrzési határidő lejártával az áru új vámjogi sorsa felőli döntés hiányában dömpingellenes és kiegyenlítő vám kivetése tárgyában folyamatban lévő eljárásban nyújtották be.
3. A Bíróságnak a jelen ügyben lehetősége nyílik arra, hogy tisztázza a Vámkódex és a végleges dömpingellenes vám, valamint a végleges kiegyenlítő kivetéséről szóló végrehajtási rendeletek egymáshoz való viszonyát, különös tekintettel a mentesség feltételeire.
A. A Vámkódex
4. A Vámkódex 4. cikkének 7. pontjában foglalt meghatározás szerint „közösségi áruk” „a[z] [Unió] vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről importált [áruk], amelyeket szabad forgalomba bocsátottak”.
5. A Vámkódex 4. cikkének 20. pontjában foglalt meghatározás szerint „áru kiadása” „a vámhatóságok azon intézkedése, amellyel az árut az adott vámeljárás által előírt célra rendelkezésre bocsátják”.
6. A Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha az árukat gyűjtő árunyilatkozat alá vonták, akkor a vámjogi sorsuk meghatározásához szükséges alakiságokat a következő időn belül el kell végezni:
a) tengeri úton szállított áru esetében a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától számított 45 nap;
b) nem tengeri úton szállított áru esetében a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától számított 20 nap.”
7. A Vámkódex 53. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A vámhatóság haladéktalanul megtesz minden szükséges intézkedést, az áru eladását is ideértve, az olyan áru helyzetének rendezésére, amelyre vonatkozóan az annak vámjogi sorsa meghatározásához szükséges alakiságok elvégzését a 49. cikkben meghatározott időn belül nem kezdték meg.”
8. A Vámkódex 74. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ha azoknak a vámeljárást szabályozó rendelkezéseknek alapján, amelyre az árut bejelentették, a vámhatóság biztosíték nyújtását írja elő, az említett árut nem lehet a szóban forgó vámeljárás alá vonni, amíg nem nyújtottak biztosítékot.”
9. A Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A behozatalkor vámtartozás keletkezik:
a) behozatalivám‑köteles áru vonatkozásában, annak átmeneti megőrzéséből vagy az adott vámeljárás alkalmazásából származó kötelezettségek valamelyikének nemteljesítése miatt.”
10. A Vámkódex 212a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ha a vámjogszabályok az áru jellege vagy meghatározott célra történő felhasználása miatt kedvezményes tarifális elbánásról vagy – a 21., 82., 145., vagy a 184–187. cikknek megfelelően – a behozatali vagy kiviteli vámok alóli mentességről, illetve teljes vagy részleges mentességről rendelkeznek, az említett kedvezményes tarifális elbánást, vagy mentességeket olyan esetekben is alkalmazni kell, amikor a vámtartozás a 202–205., 210. vagy 211. cikk alapján keletkezett, amennyiben az érintett személy eljárása nem volt csalárd, vagy nyilvánvalóan gondatlan, és bizonyítani tudja, hogy a kedvezményes tarifális elbánás, a mentesség alkalmazásához szükséges egyéb feltételek teljesülnek.”
B. A 2454/93/EGK bizottsági rendelet
11. A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet(5) 866. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az adott árukra alkalmazandó tilalmakra vagy korlátozásokra vonatkozóan megállapított rendelkezések sérelme nélkül, ha behozatali vámtartozás keletkezik a Vámkódex 202., 203., 204. vagy 205. cikke értelmében, és a behozatali vámot kifizették, a fenti árukat közösségi árunak kell tekinteni, amelyeknek szabad forgalomba bocsátását nem kell bejelenteni.”
C. Az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet
12. Az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 1. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Eltérő rendelkezések hiányában a vámra vonatkozó hatályban lévő rendelkezéseket kell alkalmazni.”
13. Az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A jelenleg az ex 8541 40 90 (TARIC‑kód: 8541409021, 854140 90 29, 85414 9031 és 8541409039) KN‑kód alá tartozó, és a Bizottság által elfogadott kötelezettségvállalásokat felajánló és [a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó dömpingellenes és szubvencióellenes eljárásokkal kapcsolatban a végleges intézkedések alkalmazási időszaka tekintetében felajánlott kötelezettségvállalás elfogadásának megerősítéséről szóló, 2013. december 4‑i 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat (HL 2013. L 325., 214. o.; helyesbítés: HL 2014. L 104., 82. o.)] mellékletében felsorolt vállalatok által számlázott, szabad forgalomba bocsátásra bejelentett termékek behozatala mentesül az 1. cikkben megállapított dömpingellenes vám alól, amennyiben
a) a fenti termékeket a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében felsorolt vállalat közvetlenül vagy az ugyancsak a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében felsorolt kapcsolt vállalatán keresztül gyártotta, szállította és számlázta az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, unióbeli kapcsolt vállalatai vagy az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, első független vevő számára;
b) a behozatalt kötelezettségvállalási számla kíséri, vagyis olyan kereskedelmi számla, amely tartalmazza legalább az ezen rendelet III. mellékletében felsorolt elemeket és nyilatkozatot;
c) a behozatalt az ezen rendelet IV. mellékletében meghatározott kiviteli kötelezettségvállalási igazolás kíséri; és
d) az elvámolásra bejelentett és bemutatott áru pontosan megfelel a kötelezettségvállalási számlán szereplő megnevezésnek.
(2) Vámtartozás keletkezik a szabad kereskedelmi forgalomba bocsátásra vonatkozó nyilatkozat elfogadásakor:
a) ha megállapítják, hogy az (1) bekezdésben ismertetett behozatal tekintetében az említett bekezdés egy vagy több feltétele nem teljesül;
D. Az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet
14. Az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 1. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Eltérő rendelkezés hiányában a vámtételekre vonatkozó hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.”
15. Az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A jelenleg az ex 8541 40 90 KN‑kód (TARIC‑kód: 8541409021, 8541409029, 8541409031 és 8541409039) alá tartozó, és a Bizottság által elfogadott kötelezettségvállalásokat felajánló és a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat mellékletében felsorolt vállalatok által számlázott, szabad forgalomba bocsátásra bejelentett termékek behozatala mentesül az 1. cikkben megállapított szubvencióellenes vám alól, amennyiben:
a) a fenti termékeket a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében felsorolt vállalat közvetlenül vagy az ugyancsak a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében felsorolt kapcsolt vállalatán keresztül gyártotta, szállította és számlázta az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, uniós kapcsolt vállalatai vagy az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, első független vevő számára;
b) a behozatalt kötelezettségvállalási számla kíséri, vagyis olyan kereskedelmi számla, mely tartalmazza legalább az e rendelet 2. mellékletében meghatározott elemeket és nyilatkozatot;
c) a behozatalt az e rendelet 3. mellékletében meghatározott kiviteli kötelezettségvállalási igazolás kíséri; valamint
a) ha megállapítják, hogy az (1) bekezdésben ismertetett behozatal tekintetében az említett bekezdés egy vagy több feltétele nem teljesül
16. A felperes a hamburgi kikötőben raktár‑ és átrakodó üzemet működtet. 2014. augusztus 21‑én két fotovillamosmodul‑szállítmányt (a továbbiakban: áru) vett fel a raktárába, és azokat bejelentette átmeneti megőrzésre.
17. Az árut a Wuxi Suntech Power Co. Ltd. (a továbbiakban: Wuxi) – a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat mellékletében szereplő vállalat – gyártotta és adta fel. Az árut a Suntech Deutschland GmbH – a Wuxi kapcsolt vállalkozása – részére rendelték.
18. Mivel az árut nem tengeri úton szállították, a felperesnek az áru vámjogi sorsának meghatározásához szükséges alakiságokat a gyűjtő árunyilatkozat benyújtásától számított 20 napon belül, jelesül 2014. szeptember 10. előtt el kellett volna végeznie.
19. Az alperes 2014. szeptember 11‑i levelével tájékoztatta a felperest, hogy a 2014. szeptember 10‑én lejáró megőrzési határidő végéig nem született döntés az áru új vámjogi sorsa felől, és felszólította a felperest a behozatalhoz szükséges iratok benyújtására. Felhívta a figyelmet arra, hogy másként rendelkező határozatig az áruról nem lehet rendelkezni.
20. A felperes 2014. szeptember 26‑i levelével benyújtott néhány olyan dokumentumot, amelyből kitűnt, hogy az árut a Wuxi gyártotta, és azt egyik németországi kapcsolt vállalkozása, a SF Suntech Deutschland GmbH részére szállította le. E dokumentumok között szerepelt egy kötelezettségvállalási számla, amellyel a Wuxi az SF Suntech Deutschland GmbH‑nak számlázta ki az árut, és amelyben a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek és lemezek) behozatalára vonatkozó dömpingellenes eljárással kapcsolatban felajánlott kötelezettségvállalás elfogadásáról szóló, 2013. augusztus 2‑i 2013/423/EU bizottsági határozatra(6) hivatkoztak, valamint a China Chamber of Commerce for Import & Export of Machinery & Electronic Products (Kínai Gép‑ és Elektronikus Termék Export‑import Kereskedelmi Kamara; a továbbiakban: CCCME) kiviteli kötelezettségvállalási igazolása. A kiviteli kötelezettségvállalási igazolás hasonló nyilatkozatot tartalmazott, mint a kötelezettségvállalási számla, viszont a 2013/707/EU végrehajtási határozatra való hivatkozással.
21. Az alperes – miután arra a következtetésre jutott, hogy a Vámkódex 204. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint behozatali vámtartozás keletkezett, mivel a Vámkódex 49. cikkében rögzített megőrzési határidő lejártával nem született döntés az áru új vámjogi sorsa felől – 2014. november 24‑i határozatával többek között dömpingellenes vámot és kiegyenlítő vámot állapított meg.
22. E határozat ellen a felperes 2014. november 28‑án panasszal élt. A felperes többek között előadta, hogy a Vámkódex 212a. cikke értelmében a dömpingellenes vám alóli, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében előírt mentességet és a kiegyenlítő vám alóli, az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt mentességet kell alkalmazni akkor is, ha az átmeneti megőrzési kötelezettség megsértéséből eredően behozatali vámtartozás keletkezett.
23. A fővámhivatal 2015. május 4‑én mérsékelte az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletben és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletben a Wuxi által gyártott fotovillamos modulok tekintetében előírt dömpingellenes vám és kiegyenlítő vám mértékét. Az e vámok alóli mentességet viszont elutasította arra hivatkozva, hogy a mentesség igénybevételének feltételei nem teljesülnek, mivel a felperes által benyújtott kötelezettségvállalási számla a kiviteli kötelezettségvállalási igazolásban említett 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat helyett a 2013/423/EU bizottsági határozatra hivatkozik.
24. A felperes 2015. május 19‑én korrigált kötelezettségvállalási számlát nyújtott be, amelyben a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási rendeletre hivatkozott. Amikor a felperes rendelkezésre bocsátotta a kért biztosítékot, a fővámhivatal kiadta az árut, és azt leszállították az SF Suntech Deutschland GmbH részére.
25. A fővámhivatal 2015. július 7‑én elutasította a panaszt. Előadta, hogy az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletben és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletben előírt mentességek nem alkalmazhatók, ha az árut nem bocsátották szabad forgalomba. Ezenfelül a benyújtott számla nem felelt meg az említett rendeletekben rögzített alaki követelményeknek.
26. A felperes ezt követően keresetet terjesztett a kérdést előterjesztő bíróság elé. Azzal érvel, hogy a dömpingellenes vám és a kiegyenlítő vám alóli mentesség kedvezményes tarifális elbánásnak vagy legalábbis a behozatali vagy kiviteli vámok alóli, a Vámkódex 212a. cikke szerinti mentességnek minősül. Azt is előadja, hogy az első benyújtott számla teljesítette a végrehajtási rendeletekben előírt feltételeket. Ezenfelül a 2015. május 19‑én benyújtott korrigált kötelezettségvállalási számla megfelelt az alaki követelményeknek. Rámutat arra, hogy nincs szó a Vámkódex 212a. cikke értelmében vett szabad forgalomba bocsátásról, így nem követelhető meg tőle, hogy abban az időpontban kötelezettségvállalási számlát nyújtson be. A fővámhivatal elutasítja a hatályos jogszabályok ilyen értelmezését.
27. Ebben a kontextusban a Finanzgericht Hamburgnak (hamburgi pénzügyi bíróság, Németország) kétsége támadt a Vámkódex és az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet, valamint az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet egymáshoz való viszonyát illetően. Úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Kiterjed‑e a Vámkódex 212a. cikke az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, illetve az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti dömpingellenes és kiegyenlítő vám alóli mentességre?
2) Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: teljesül‑e az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor, ha az a vállalat, amely a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében említett – az érintett árut gyártó, feladó és kiszámlázó – vállalatnak a kapcsolt vállalkozása, ugyan nem volt az érintett áru importőre és nem is gondoskodott annak szabad forgalomba bocsátásáról, azonban szándéka erre irányult, és az érintett árut ténylegesen le is szállították részére?
3) A második kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a vámhatóságok által a Vámkódex 53. cikkének (1) bekezdése szerint meghatározott határidőn belül is be lehet‑e nyújtani az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát és kiviteli kötelezettségvállalási igazolást a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor?
4) A harmadik kérdésre adandó igenlő válasz esetén: az alapügy körülményei között és az általános jogelvek figyelembevételével teljesíti‑e az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet III. melléklete 9. pontjának és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. melléklete 9. pontjának feltételeit az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti olyan kötelezettségvállalási számla, amely a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat helyett a 2013/423/EU bizottsági határozatot említi?
5) A negyedik kérdésre adandó nemleges válasz esetén: még a vámtartozás megállapítása elleni jogorvoslati eljárásban is be lehet‑e nyújtani az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor?”
28. Írásbeli észrevételeket az alapeljárás felperese és az Európai Bizottság nyújtott be. Ezenfelül a 2019. január 31‑én tartott tárgyaláson mindkét fél szóbeli észrevételeket terjesztett elő.
29. A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítvány keretében észrevételeimet a Finanzgericht Hamburg (hamburgi pénzügyi bíróság) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező első három kérdésre korlátozom.
30. A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésével arra kíván a Bíróságtól választ kapni, hogy a Vámkódex 212a. cikke kiterjed‑e a dömpingellenes vám alóli, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti mentességre vagy a kiegyenlítő vám alóli, az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti mentességre.
31. A válasz első elemét mind az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet, mind pedig az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet rögzíti. E rendeletek 1. cikkének (3) bekezdése szerint ugyanis „eltérő rendelkezések hiányában a vámra vonatkozó hatályban lévő rendelkezéseket kell alkalmazni”. Mivel az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet sem zárja ki hatálya alól a 212a. cikket, e cikk adott esetben alkalmazható.
32. Ahhoz azonban, hogy a végrehajtási rendeletek által lehetővé tett, dömpingellenes vám és kiegyenlítő vám alóli mentességet alkalmazni lehessen, „az áru jellege vagy meghatározott célra történő felhasználása miatt kedvezményes tarifális elbánás[nak] vagy – a [Vámkódex] 21., 82., 145., vagy a 184–187. cikk[é]nek megfelelően – a behozatali vagy kiviteli vámok alóli mentesség[nek]”(7) kell minősülnie.
33. E tekintetben úgy vélem, hogy a dömpingellenes vám és a kiegyenlítő vám alóli mentesség főszabály szerint a „kedvezményes tarifális elbánás” fogalmába tartozik akkor is, ha azt az áru jellege vagy meghatározott célra történő felhasználása nem indokolja. Ezen értelmezés összhangban áll a Vámkódex 212a. cikkének céljával, valamint a dömpingellenes vám és a kiegyenlítő vám céljával. Az alábbiakban ismertetett indokok alapján jutott erre a következtetésre.
34. Egyrészről, amint azt a Vámkódex 212a. cikkének eredeti változatát beiktató, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK rendelet módosításáról szóló, 1996. december 19‑i 82/97/EK rendelet(8) (12) preambulumbekezdése kiemeli, a tartozás keletkezésének körülményei lényegtelenek, ha az uniós jog a behozatali vagy kiviteli vámok alóli részleges vagy teljes mentességet ír elő. Ugyanis „mivel ahol a közösségi jogszabályok a behozatali vagy kiviteli vámok alóli részleges vagy teljes mentességet írnak elő, az ilyen részleges vagy teljes mentesség minden esetben alkalmazandó, tekintet nélkül a tartozás keletkezésének körülményeire; […] ilyen körülmények között a vámeljárási szabályok teljesítésének elmulasztása esetén a vám szokásos mértékének alkalmazása nem tűnik megfelelő szankciónak”.(9) Másodszor, amint arra a Bizottság emlékeztet, a dömpingellenes vám és a kiegyenlítő vám célja a vámszabályok megsértésének büntetése helyett valamely uniós ágazat sérelmének az elkerülése.
35. Másrészről ez összhangban áll az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének vagy az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének szövegével is, amelyben a „mentesül” kifejezés szerepel, míg a Vámkódex 212a. cikke „teljes vagy részleget mentességre” vonatkozik.
36. Végezetül megjegyezhető, hogy az Isaac International ügyben(10) – amint arra a Bíróság az említett ügyben hozott ítéletében emlékeztetett – a nemzeti bíróság abból az alapfeltevésből indult ki, hogy az adott dömpingellenes vám alóli mentességet a Vámkódex 212a. cikke szerinti „kedvezményes tarifális elbánásnak” kell tekinteni.(11) A Bíróság ezt nem vonta kétségbe. Ezzel szemben megválaszolta a feltett kérdést, amelynek tárgyát a Vámkódex 212a. cikke értelmében vett, „az alkalmazáshoz szükséges egyéb feltételek” teljesítése képezte.
37. A fenti megfontolások tükrében nyilvánvaló, hogy a Vámkódex 212a. cikke kiterjed a dömpingellenes vám alóli, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti mentességre vagy a kiegyenlítő vám alóli, az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdése alóli mentességre, feltéve hogy az említett rendeletekben előírt feltételek is teljesülnek.
38. A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével arra kíván választ kapni a Bíróságtól, teljesül‑e az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor, ha az a vállalat, amely a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében említett (az érintett árut gyártó, feladó és kiszámlázó) vállalatnak a kapcsolt vállalkozása, ugyan nem volt az érintett áru importőre és nem is gondoskodott annak szabad forgalomba bocsátásáról, azonban szándéka erre irányult, és az érintett árut ténylegesen le is szállították részére.
39. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a felperes a Vámkódex 212a. cikke szerinti „érintett személy”. A Bíróság ugyanis megállapította, hogy az említett fogalmat „e rendelkezés megfogalmazását figyelembe véve úgy kell értelmezni, hogy az valamennyi természetes és jogi személyre vonatkozik, akit az említett kódex 202–205. cikke valamelyikének értelmében a vámtartozás adósának kell tekinteni”;(12) a jelen ügyben a Krohn & Schröder GmbH ilyen személy.
40. Álláspontom szerint azonban a Bíróság a második kérdésre nem adhat igenlő választ.
41. A Bíróság ugyanis – akkor, amikor az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséhez és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdéséhez hasonló rendelkezést kellett értelmeznie – megállapította, hogy „a dömpingellenes vám alóli mentesség csak bizonyos feltételekkel nyújtható, kifejezetten előírt esetekben, és ezért a dömpingellenes vámra vonatkozó általános rendszer alóli kivételnek minősül. Az ilyen mentességet előíró rendelkezéseket tehát szigorúan kell értelmezni”.(13)
42. Az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének az első mondata szerint a dömpingellenes vám vagy kiegyenlítő vám alóli mentesség alkalmazásának előfeltétele, hogy a szóban forgó árut bejelentsék szabad forgalomba bocsátásra. Nyilvánvaló, hogy a jelen ügyben ez az előfeltétel nem teljesült, mivel a szóban forgó vámtartozás oka, hogy az áruk vámjogi sorsának – például szabad forgalomba bocsátás – meghatározásához szükséges alakiságokat a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül nem végezték el.
43. Ilyen körülmények között még ha feltételezhető is, hogy az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdése és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdése a Vámkódex 212a. cikke alapján az előfeltétel teljesítése nélkül, pusztán azért alkalmazható, mert a vámtartozás a Vámkódex 204. cikke szerint merült fel, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a)–d) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a)–d) pontjában előírt egyéb feltételeket is teljesíteni kell.
44. E feltételek közül az első az, hogy a fenti termékeket a 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat mellékletében felsorolt vállalat közvetlenül gyártotta, szállította és számlázta az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, unióbeli kapcsolt vállalatai vagy az importőrként eljáró és az áruk uniós szabad forgalomba bocsátását kezdeményező, első független vevő számára. Egyszerűen megfogalmazva, a címzettnek importőrként kell eljárnia és az áruk szabad forgalomba bocsátását kell kezdeményeznie.
45. A jelen ügyben nem az importőr az árukat átvevő vállalkozás, és nem ezen importőr kezdeményezte az áruk szabad forgalomba bocsátását. Ha feltételezhető is, hogy a felperes az árukat az importőr nevében vette át, a felperes 2019. január 31‑én tartott tárgyaláson tett nyilatkozata szerint még mindig fennáll az áruk szabad forgalomba bocsátása kezdeményezésének kötelezettsége.
46. Nemcsak hogy az áru szabad forgalomba bocsátásra történő bejelentésére nem került sor, de úgy tűnik, annak szabad forgalomba bocsátását sem kezdeményezték.(14) Amennyiben az érintett áru „közösségi árunak” minősül, és azt leszállítják, arra kizárólag a 2454/93/EGK bizottsági rendelet 866. cikkének alkalmazásával kerülhet sor.
47. Ezenfelül főszabály szerint annak érdekében, hogy e rendelkezést alkalmazni lehessen, a behozatali vámtartozásnak a Vámkódex 204. cikke szerint kell keletkeznie és a behozatali vámot meg kell fizetni. A jelen ügyben azonban az említett behozatali vámot ténylegesen nem fizették meg. Az, hogy az árut a rendeltetés szerinti címzettnek leszállították, kizárólag amiatt történhetett, hogy a kért biztosítékot rendelkezésre bocsátották. A felek a Bíróság tagjai által a 2019. január 31‑én tartott tárgyaláson ezzel kapcsolatban feltett kérdéseket illetően egyetértettek abban, hogy a biztosíték rendelkezésre bocsátása nem eshet egy tekintet alá a behozatali vám megfizetésével.
48. Összefoglalva, a jelen ügyben az előfeltétel és az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében, valamint az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt első feltétel sem teljesült: a behozatalt nem jelentették be szabad forgalomba bocsátásra, az árukat átvevő vállalkozás nem minősül importőrnek és az árut hivatalosan nem bocsátották szabad forgalomba.
49. Másképpen megfogalmazva, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírt mentesség kizárólag egy sor egyéb rendelet alkalmazása mellett, valamint számos jogi fikció – például, hogy a felperes az importőr, és a biztosíték megfizetése a 2454/93/EGK bizottsági rendelet 866. cikkével összhangban megfizetendő behozatali vám megfizetése – alapján lenne alkalmazható.
50. A jogi szabályozás ekként történő alkalmazása valójában az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének torzulásához vezetne, valamint ellentmondana a korábban hivatkozott értelmezési szabálynak, amely szerint az ilyen mentességet előíró rendelkezéseket szigorúan kell értelmezni.(15)
51. Ezenfelül megjegyzendő, hogy az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében előírtakhoz hasonló feltételeket „annak érdekében [rögzítik], hogy a Bizottság és a vámhatóságok biztosíthassák, hogy a vállalatok betartják a kötelezettségvállalásokat, amikor a szabad forgalomba bocsátásra irányuló kérelmet az illetékes vámhatósághoz benyújtják. Így amennyiben e feltételek nem teljesülnek, a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó nyilatkozat elfogadásakor a megfelelő dömpingellenes vámot kell megfizetni”.(16)
52. Amint arra a Bíróság az Isaac International ítéletben(17) már rámutatott, különös jelentőséggel bír az olyan feltétel, amely lehetővé teszi a vámhatóságok számára a tényállás megvalósulása időpontjában annak ellenőrzését, hogy a dömpingellenes vám alóli mentesítéshez kapcsolódó valamennyi követelmény teljesült‑e.(18) Következésképpen a Vámkódex 212a. cikkének alkalmazása nem vezethet arra az eredményre, hogy a dömpingellenes vám alóli ilyen mentesség az említett feltételek tiszteletben tartásának hiánya esetén is megadható legyen.(19)
53. Úgy vélem, a jelen ügyhöz hasonló kontextusban az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában rögzített feltételek különös jelentőséggel bírnak. E feltételek teljesítésének elmulasztása alátámasztja azt a következtetést is, hogy a dömpingellenes vám alóli mentesség egyszerűen nem alkalmazható.
54. Amint ugyanis arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben(20) utalt, nem zárható ki, hogy – a jelen ügy felpereséhez hasonlóan – valamely harmadik félnek az eljárásba való beavatkozása és a „közösségi áru” minősítésnek az áru „szabad forgalomba bocsátásától” eltérő módon – például a 2454/93/EGK bizottsági rendelet 866. cikke szerint – történő megszerzése meghiúsítja az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében foglalt egyéb feltételeknek való megfelelés ellenőrzését, így adott esetben veszélyezteti az Unió pénzügyi érdekeit.
55. A fenti megfontolások tükrében úgy vélem, annak megállapítására kényszerülök, hogy nem teljesül az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor, ha az a vállalat, amely a 2013/707/EU végrehajtási határozat mellékletében említett (az érintett árut gyártó, feladó és kiszámlázó) vállalatnak a kapcsolt vállalkozása, nem volt az érintett áru importőre és nem is gondoskodott annak szabad forgalomba bocsátásáról, még ha szándéka erre is irányult, és az érintett árut ténylegesen le is szállították részére.
C. A harmadik kérdésről
56. A kérdést előterjesztő bíróság által feltett harmadik kérdés kizárólag akkor merül fel, ha a második kérdésre igenlő választ kell adni. Mivel nem ez a helyzet, álláspontom szerint nem szükséges e kérdésre válaszolni. A teljesség kedvéért mégis annak megvizsgálását javaslom.
57. A kérdést előterjesztő bíróság harmadik kérdésével arra kíván a Bíróságtól választ kapni, hogy a vámhatóságok által a Vámkódex 53. cikkének (1) bekezdése szerint meghatározott határidőn belül is be lehet‑e nyújtani az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát és kiviteli kötelezettségvállalási igazolást a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor.
58. Amint arra a jelen indítvány 41. pontjában már emlékeztettem, a dömpingellenes vám alóli mentességet előíró rendelkezéseket szigorúan kell értelmezni.
59. Amint azonban azt a kérdést előterjesztő bíróság említette, a Bíróság a Tigers ítéletben megállapította, hogy a Vámkódex 78. cikke keretében a vámáru‑nyilatkozat benyújtását követően is megengedett olyan új dokumentumok benyújtása, amelyeket a vámhatóság figyelembe vehet.(21)
60. Álláspontom szerint ez a megoldás analógia útján a Vámkódex 53. cikke alapján felmerülő ügyekben is alkalmazható. Az alábbi indokok miatt helyezkedem erre az álláspontra.
61. Először is, az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének szövegéből az következik, hogy az e rendeletekben előírt dömpingellenes vám és kiegyenlítő vám alóli mentesüléshez a szabad forgalomba bocsátásra bejelentett behozatalt kötelezettségvállalási számlának, illetőleg kiviteli kötelezettségvállalási igazolásnak kell kísérnie. Ez a megfogalmazás azonban nem utal arra, hogy a számlát mikor kell bemutatni.
62. Amennyiben ugyanis az említett megfogalmazás arra utal, hogy a „megfelelő” pillanat a vámáru‑nyilatkozat megtételének időpontja, ugyanígy megjegyzendő, hogy a Bíróság és a főtanácsnok a Tigers ügyben(22) a Kínai Népköztársaságból származó asztali és konyhai kerámiaáruk behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2013. május 13‑i 412/2013/EU tanácsi végrehajtási rendeletet(23) illetően kiemelte, hogy más dömpingellenes rendeletekkel szemben az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet vagy az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet egyéb más rendelkezése sem írja elő azt az időpontot, amikor a kötelezettségvállalási számlát és a kiviteli kötelezettségvállalási igazolást be kell mutatni a vámhatóságnak.(24)
63. Ezenfelül a Bíróság – noha a Vámkódex 62. cikke olyan hasonló szabályt ír elő, amely szerint „a bejelentéshez mellékelni kell azokat az iratokat, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához szükségesek, amelyre az árut bejelentették” – megállapította, hogy „az említett rendelkezés nem írja elő, hogy milyen következményekkel jár az, ha az e nyilatkozathoz mellékelt dokumentumok […] nem megfelelő[k]”.(25)
64. Másodszor, a vámáru‑nyilatkozat megtételének időpontja kizárólag az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdésében említett esetben, vagyis akkor releváns, ha a vámtartozás a szabad forgalomba bocsátás bejelentését követően keletkezik.
65. A jelen ügyben nem ez a helyzet. Amennyiben a Bíróság elfogadja, hogy a Vámkódex 212a. cikke a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére alkalmazandó, el kell ismerni, hogy a kötelezettségvállalási számla és a kiviteli kötelezettségvállalási igazolás bemutatásának időpontja a bejelentés időpontjának nem felelhet meg. Amint azt már megjegyeztem, a jelen ügyben ez nem történt meg.
66. Ennélfogva, mivel a Vámkódex 53. cikkének (1) bekezdése lehetővé – és még kötelezővé is – teszi a vámhatóság számára, hogy megtegyen „minden szükséges intézkedést, […] az olyan áru helyzetének rendezésére, amelyre vonatkozóan az annak vámjogi sorsa meghatározásához szükséges alakiságok elvégzését a 49. cikkben meghatározott időn belül nem kezdték meg”,(26) a szabályok megkerülésének megelőzése érdekében lehetővé kell tenni, hogy ezen eljárás keretében a kötelezettségvállalási számlát és a kiviteli kötelezettségvállalási igazolást be lehessen nyújtani a vámhatóság által meghatározott határidőn belül vagy legkésőbb az áruk kiadását megelőzően.
67. Ez a logika összhangban áll a dömpingellenes vám és a kiegyenlítő vám céljával, amely a jelen indítvány 34. pontjában már megjelöltek szerint valamely uniós ágazat sérelmének az elkerülésére, és nem a vámszabályok megsértésének büntetésére irányul. Tágabb értelemben, ez a logika egyébként megfelel a Vámkódex céljának, amely e kódex (5) preambulumbekezdése alapján többek között arra irányul, hogy biztosítsa az abban foglalt adók helyes alkalmazását.(27)
68. A fenti megfontolások tükrében számomra úgy tűnik, hogy a vámhatóságok által meghatározott határidőn belül vagy legkésőbb az áru kiadását megelőzően is be lehet nyújtani az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja, és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát és kiviteli kötelezettségvállalási igazolást a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor.
69. Ennek megfelelően azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Finanzgericht Hamburg (hamburgi pénzügyi bíróság, Németország) által előterjesztett első két kérdésre a következőképpen válaszoljon:
1) A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 212a. cikke kiterjed a dömpingellenes vám alóli, a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2013. december 2‑i 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti mentességre és a kiegyenlítő vám alóli, a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről szóló, 2013. december 2‑i 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikkének (1) bekezdése alóli mentességre, feltéve hogy az említett rendeletekben előírt feltételek is teljesülnek.
2) Nem teljesül az 1238/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és az 1239/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott feltétel a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor, ha az a vállalat, amely a Kínai Népköztársaságból származó vagy ott feladott kristályos szilícium fotovillamos modulok és alapvető részeik (azaz elemek) behozatalára vonatkozó dömpingellenes és szubvencióellenes eljárásokkal kapcsolatban a végleges intézkedések alkalmazási időszaka tekintetében felajánlott kötelezettségvállalás elfogadásának megerősítéséről szóló, 2013. december 4‑i 2013/707/EU bizottsági végrehajtási határozat mellékletében említett (az érintett árut gyártó, feladó és kiszámlázó) vállalatnak a kapcsolt vállalkozása, nem volt az érintett áru importőre és nem is gondoskodott annak szabad forgalomba bocsátásáról, még ha szándéka erre is irányult, és az érintett árut ténylegesen le is szállították részére.
70. Arra az esetre, ha a Bíróság nem ért egyet a második kérdésre vonatkozó álláspontommal, azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Finanzgericht Hamburg (hamburgi pénzügyi bíróság) által előterjesztett harmadik kérdést a következőképpen válaszolja meg:
3) A vámhatóságok által meghatározott határidőn belül vagy legkésőbb az áru kiadását megelőzően is be lehet nyújtani az 1238/2013 végrehajtási rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja és az 1239/2013 végrehajtási rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja szerinti kötelezettségvállalási számlát és kiviteli kötelezettségvállalási igazolást a Vámkódex 212a. cikkének a Vámkódex 49. cikkének (1) bekezdése szerinti határidő túllépése miatt a Vámkódex 204. cikkének (1) bekezdése szerinti vámtartozás‑keletkezés esetére történő alkalmazásakor.
2 HL 1992. L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.
3 HL 2013. L 325., 1. o.
4 HL 2013. L 325., 66. o.
5 HL 1993. L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; helyesbítés: magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 16. kötet, 133. o.
6 HL 2013. L 209., 26. o.
7 A Vámkódex 212a. cikke.
8 HL 1997. L 17., 1. o; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 8. kötet, 179. o.
9 A 82/97/EK rendelet (12) preambulumbekezdése.
10 2010. július 29‑i ítélet (C‑371/09, EU:C:2010:458).
11 Lásd e tekintetben: 2010. július 29‑i Isaac International ítélet (C‑371/09, EU:C:2010:458, 40. pont).
12 2017. január 25‑i Ultra‑Brag ítélet (C‑679/15, EU:C:2017:40, 38. pont).
13 2014. szeptember 17‑i Baltic Agro ítélet (C‑3/13, EU:C:2014:2227, 24. pont, kiemelés tőlem). Ugyanez az értelmezési szabály vonatkozik a Vámkódex 212a. cikkére is (lásd e tekintetben: 2010. július 29‑i Isaac International ítélet, C‑371/09, EU:C:2010:458, 42. pont).
14 A Bizottság által a 2019. január 31‑én tartott tárgyaláson adott magyarázat szerint az áru szabad forgalomba bocsátását a jogvita lezárásakor, a releváns behozatali vám megfizetését követően visszamenőleges hatállyal fogják kezdeményezi.
15 Lásd e tekintetben: 2014. szeptember 17‑i Baltic Agro ítélet (C‑3/13, EU:C:2014:2227, 24. pont).
16 2014. szeptember 17‑i Baltic Agro ítélet (C‑3/13, EU:C:2014:2227, 29. pont). Habár az 1238/2013 rendelet és az 1239/2013 rendelet nem tartalmazza ugyanazt a preambulumbekezdést, amelyre a Bíróság az általa követett értelmezést a Baltic Agro ítéletben alapítja, a mentesség igénybevételének feltételei hasonlók.
17 2010. július 29‑i Isaac International ítélet (C‑371/09, EU:C:2010:458).
18 Lásd e tekintetben: 2010. július 29‑i Isaac International ítélet (C‑371/09, EU:C:2010:458, 43. pont).
19 Lásd e tekintetben: 2010. július 29‑i Isaac International ítélet (C‑371/09, EU:C:2010:458, 44. pont).
20 Lásd e tekintetben a Bizottság írásbeli észrevételeinek 45. és 49. pontját.
21 2017. október 12‑i Tigers ítélet (C‑156/16, EU:C:2017:754, 31. pont).
22 Lásd e tekintetben: 2017. október 12‑i Tigers ítélet (C‑156/16, EU:C:2017:754, 25. pont); Mengozzi főtanácsnok Tigers ügyre vonatkozó indítványa (C‑156/16, EU:C:2017:474, 60. pont).
23 HL 2013. L 131., 1. o.
24 A Mengozzi főtanácsnok által a Tigers ügyre vonatkozó indítványában (C‑156/16, EU:C:2017:474) hivatkozott rendeletben szereplő, releváns rendelkezés szerint „A szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozat bemutatásakor a vámmentesség feltétele egy olyan érvényes, eredeti gyártmányigazolás bemutatása az illetékes tagállam vámszerveinek, amelyet a (4) bekezdésben felsorolt vállalatok egyike állított ki” (kiemelés tőlem) (a Magyarországról, Lengyelországból, Oroszországból, a Cseh Köztársaságból, Romániából és a Szlovák Köztársaságból származó egyes varrat nélküli vas‑ és ötvözetlen acél csövek behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vámok kivetéséről, az 1189/93/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről, valamint a Horvát Köztársaságból származó hasonló behozatalok tekintetében az eljárás megszüntetéséről szóló, 1997. november 17‑i 2320/97/EK tanácsi rendelet [HL 1997. L 322., 1. o.] 2. cikkének (2) bekezdése).
25 2017. október 12‑i Tigers ítélet (C‑156/16, EU:C:2017:754, 28. pont).
27 Lásd e tekintetben: Mengozzi főtanácsnok Tigers ügyre vonatkozó indítványa (C‑156/16, EU:C:2017:474, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
gyilkosság Archives » Page 2 of 5 » FüHü
200 millió forintért kerülhet le Gyárfásról a nyomkövető
Megszületett a másodfokú döntés az ún. Fenyő-ügyben: a Fővárosi Törvényszék 200 millió forintra emelte a Gyárfás Tamás ügyében elsőfokon megállapított óvadék összegét.
Amint arról a Független Hírügynökség is beszámolt, Gyárfás Tamás és ügyvédje 100 millió forintos óvadék kifizetését ajánlotta fel azért, hogy a Fenyő-gyilkosság kapcsán felbujtással vádolt egykori úszószövetségi elnök szabadabban mozoghasson és lekerülhessen róla a nyomkövető. Az ajánlatot az első fokon eljáró bíróság elfogadta, ám a döntés ellen az ügyészség fellebbezett. A másodfokú bíróságnak egy hete volt, hogy döntsön az ügyben, s mint a szerkesztőségünknek elküldött közleményből (ez a cikk végén teljes terjedelmében olvasható) kiderül, megváltoztatta az első fokon hozott ítéletet.
Gyárfás Tamásnak tehát, ha enyhíteni szeretné a vele szemben meghozott kényszerintézkedéseket,
nem 100, hanem 200 millió forint óvadékot kell letennie.
Korábban Gyárfás azt nyilatkozta, hogy a 100 millió forintos letétet abból a pénzből tudja kifizetni, amit a NAP TV székházának eladásából kapott. Mint ismeretes, Gyárfás Tamás, volt a NAP TV tulajdonosa, s a televízió székházát eladta a Mészáros Lőrinc érdekeltségében lévő Echo TV-nek.
A Fővárosi Törvényszék sajtóközleménye itt olvasható:
A rendelkezésre álló adatok szerint Gy. T. megalapozottan gyanúsítható azzal, hogy megbízta P. T.-t, ölesse meg Fenyő Jánost. Bizonyítottság esetén a gyanúsított cselekménye felbujtóként előre kitervelten elkövetett emberölés bűntettének a megállapítására alkalmas.
Az elsőfokú bíróság – a terhelt bűnügyi felügyeletét fenntartó és a 100 millió forintos óvadékot megállapító – határozatával szemben az ügyészség jelentett be fellebbezést. Indítványában az ügyészség egyrészt arra hivatkozott, hogy a gyanúsított személyi körülményeiben nem következett be olyan változás, amely megalapozná a kényszerintézkedés szabályainak enyhítését, másrészt azzal érvelt, hogy a terhelt bevallott vagyonára figyelemmel az óvadék összege nem alkalmas a gyanúsított eljárási cselekményeken való jelenlétének biztosítására.
A Fővárosi Törvényszék döntése szerint az elsőfokú bíróság végzése túlnyomórészt megalapozott, indokai helytállóak. Az elsőfokú bíróság helyesen állapította meg, hogy
a gyanúsított személyi szabadságának bizonyos fokú korlátozása továbbra is indokolt,
mert megalapozottan feltehető, hogy a terhelt a büntetőeljárásban elérhetetlenné válna, például megszökne vagy elrejtőzne.
E feltételezést a gyanúsítás szerinti bűncselekmény kiemelkedően magas tárgyi súlya, az ahhoz kapcsolódó büntetési tétel, valamint a gyanúsított rendkívül kedvező egzisztenciális háttere együttesen erősítik. A bíróság a fentiek alapján úgy ítélte meg, hogy továbbra is szükséges és elégséges a terhelt vonatkozásában a bűnügyi felügyelet azon formája, amelyet a bíróság korábbi végzése tartalmazott.
A gyanúsított személyi körülményeire és az eljárás során ezidáig tanúsított magatartására figyelemmel az elsőfokú bíróság megalapozottan ítélte meg azt is, hogy
a szökés, illetve az elrejtőzés veszélye csekélyebb mértékű,
így az az óvadék alkalmazása mellett lehetővé teszi a bűnügyi felügyelet során enyhébb magatartási szabályok rögzítését.
A másodfokú bíróság szerint azonban az óvadék mértékének meghatározásakor különös figyelemmel kell lenni a gyanúsítás tárgyát képező bűncselekmény tárgyi súlyára, a gyanúsított személyi körülményeire és vagyoni helyzetére. A gyanúsított által bevallott vagyon és az általa óvadékként felajánlott összeg alapot szolgáltat ahhoz, hogy az óvadék elsőfokon megállapított mértékét a Törvényszék megemelje. Mindezek alapján
a másodfokú bíróság az óvadék összegét 200 millió forintban határozta meg,
amely összeg így már arányban áll a gyanúsított vagyoni viszonyaival és megfelelő biztosítékul szolgál a bűnügyi felügyelet szabályainak megtartásához is.
Élete végéig börtönben marad a neonáci sorozatgyilkos
A müncheni felsőbíróság tíz rasszista gyilkosság miatt ítélte el a Nemzetiszocialista Underground (NSU) nevű szélsőjobboldali terrorszervezet vezetőjét, Beate Zschäpét.
Zschäpét az NSU által 2000 és 2007 között elkövetett gyilkosságokban és erőszakcselekményekben társtettesként ítélte el a bíróság. Az életfogytiglanra ítéltek Németországban legkorábban 15 év után kérhetik, hogy feltételesen szabadlábra kerülhessenek, de a bíróság különösen súlyosnak mondta ki az elkövetett bűncselekményeket, amivel gyakorlatilag ettől a lehetőségtől is megfosztják Beate Zcshäpét.
A 43 éves nőt a gyilkosságok mellett terrorszervezet tevékenységében való részvételben és gyújtogatásban is bűnösnek találták. Négy társát is elítélték. Ralf Wohlleben, aki a szélsőjobboldali Német Nemzeti Demokrata Párt tisztségviselője is volt, tíz év börtönt kapott, mert fegyverekkel látta el az NSU-t. Holger G.-t három évre ítélték terrorszervezet támogatásáért. Ő is adott át fegyvert az NSU tagjainak, valamint hamis papírokkal támogatta őket. André E. két és fél év, Casten S. három év börtönt kapott. Utóbbi
a gyilkosságok idején még nem volt 18 éves.
Tőle kapták az NSU tagjai azt a CZ-83 típusú pisztolyt, amellyel később kilenc embert agyonlőttek.
A Deutsche Welle Németország második világháború utáni korszakának az egyik legnagyobb tárgyalásaként jellemzi a pert. Az MTI tudósítója szerint a törvényszék épületénél már kora reggel hatalmas sorok kígyóztak, olyan nagy volt az érdeklődés; volt, aki már kedd este óta várt, hogy bejuthasson, de a terembe csak ötven embert engedtek be.
A bíróság előtt várakozók egyperces csenddel emlékeztek az áldozatokra.
Minute of silence for the victim of the #neonazi terrorist group #NSU in front of Munich’s Higher Regional Courthouse where the verdict in the NSU trial is expected today. pic.twitter.com/AbLaYePx0p
— IŞIL NERGİZ (@isil_nergiz) July 11, 2018
Az NSU 2000. szeptember 11. és 2007. április 25. között tíz embert gyilkolt meg.
A gyilkosságokat rasszista indokból követték el.
A legtöbb áldozat kisvállalkozó volt, kebabot vagy zöldséget árult. Többségük török nemzetiségű volt, de volt köztük egy görög származású is, utolsó áldozatuk pedig egy fiatal német rendőrnő volt.
Többségüket fényes nappal közvetlen közelről hangtompítós pisztollyal fejbe lőtték. A hatóságok két, összesen 20 sérülttel járó kölni robbantásos merényletet, valamint 15 rablást is az NSU számlájára írnak. A nyomozók szerint a támadásokat hárman követték el, de Zschäpe két feltételezett társa, Uwe Mundlos és Uwe Böhnhardt 2011-ben egy bankrablást követően öngyilkos lett.
Arra az eljárásban nem került elő bizonyíték, hogy a nő bármelyik bűncselekménynél személyesen jelen lett volna. Ugyanakkor a bíró szerint fontos szerepe volt a tervezésben, és abban is, hogy a szervezetet a külvilág felé ártalmatlannak próbálták feltüntetni.
Az ügyben a német hatóságokat is rengeteg bírálat érte, ugyanis
éveken át egyáltalán nem gyanították, hogy a gyilkosságok mögött egy szélsőjobboldali csoport áll.
Sokáig azt a szálat követték, hogy török szervezett bűnözői körök vagy éppen az áldozatok családtagjai követték el a bűncselekményeket, és nem is kötötték össze a gyilkosságokat. Az NSU létéről csak Mundlos és Böhnhardt öngyilkossága után szereztek tudomást. Zschäpe négy nappal később feladta magát, de előtte felgyújtotta azt a lakást, amelyet hárman közösen béreltek Zwickauban, hogy minden bizonyítékot megsemmisítsen.
Beate Zschäpe ügyvédje nem sokkal az ítélet kihirdetése után bejelentette, hogy felülvizsgálati kérelmet nyújt be a szövetségi legfelsőbb bírósághoz.
Gyárfás Tamás nyilatkozott a FüHü-nek
Homályos utalások vagy egyértelműnek tűnő információk jelennek meg a különböző sajtó termékekben Gyárfás Tamás szerepét illetően a Fenyő gyilkossággal kapcsolatban. A Magyar Idők például arról számol be, hogy a médiavállalkozó, sportdiplomata által átadott hangfelvétellel szemben, amelyről az érintett azt közölte, hogy különböző időpontokban elhangzott beszélgetésekből összevágott anyag, létezik egy vágatlan szalag is. A Független Hírügynökség ezzel kapcsolatban megkereste Gyárfás Tamást, aki következőket nyilatkozta:
Végre. Így végre mindenki számára egyértelműen kiderül, hogy soha senkinek nem adtam megbízást semmire.
Vagyis Gyárfás világossá tette, hogy az ő érdeke azt szolgálná, ha nem mindenféle mende-mondák keringenének a hanem végre hallhatóvá válna az ominózus beszélgetés.
Gyárfást mint ismeretes egy héttel ezelőtt kedden Budapesten fogta el a rendőrség, nem azért mert szökött volna előlük, állítólag ez a kötelező rendje a meggyanúsításnak. Két nap után hazaengedték a gyanúsítási fogvatartásból, a harmadik napon pedig a bíróság lakhelyelhagyási tilalomra enyhített. A meggyanúsított vállalkozó ügyvédei tanácsára nem nyilatkozik senkinek, most az idézett egy mondat erejéig kivételt tett a Független Hírügynökség számára, az ügy további részleteiről azonban nem kívánt nyilatkozni.
Ismét őrizetbe vették Kuciak utolsó cikkének egyik főszereplőjét
Előző őrizetbe vétele után Vadalát és társait 48 órán belül szabadlábra helyezték. Ez gyengítette a fősodratú szlovák sajtó napokig hangoztatott feltevését, miszerint az újságíró meggyilkolásának hátterében az úgynevezett “olasz szál” állhat.
A szlovák rendőrség európai elfogatóparancs alapján őrizetbe vett kedden 17 személyt, köztük ismételten azt az Antonino Vadalát, akit a nemrég meggyilkolt tényfeltáró újságíró, Ján Kuciak többször említett utolsó cikkében – jelentette a TASR szlovák közszolgálati hírügynökség.
15 évvel ezelőtt gyilkolták meg Zoran Đinđić szerb miniszterelnököt
„20 perccel az adás előtt Slobodan hívott: valami lövöldözés volt a kormány épületénél. Az egyik riporter már úton van. OK, ez breaking news, a műsor elején azonnal kapcsoljuk a helyszínt és a riporter elmondja, amit megtudott. Ez a koncepcióm néhány percig élt. Amíg Slobodan nem telefonált ismét: valószínűleg valaki megsebesült. Az elkészített műsor felét a szemétkosárba dobtam. A másik felét meg a harmadik telefon után: Zoran Đinđićet lőtték meg, úton van a kórház felé. Berontottam a stúdióba, Brano Likić producer az üvegfal mögé.”
A ’90-es években tűnt fel: ő volt az értelmiségi ellenzéki, szemben a sokkal hangosabb és karizmatikusabb Vuk Draškovićtyal, aki egy szintén évfordulós esemény (1991. március 9. – az első, két áldozatot követelő Milošević-ellenes megmozdulás, a Köztársaság téren, vagy ahogy a belgrádiak nevezik, a Lónál) főhőse és a rendőrség brutalitásának szenvedő alanya volt.
Alkalmam volt akkor is a helyszínen lenni, a Napló két fotoriporterével, Dormán Lacival és Dudás Szabolccsal. Már nem először éreztem a könnygáz kaparó ízét (Varsóban, 1982-ben már volt benne részem), de ilyen tektonikus tömegmozgást azóta sem észleltem. Az azóta megboldogult újvidéki Stevan Nikšićtyel, az akkor jobb napokat látó belgrádi NIN főszerkesztőjével csevegtünk, közvetlenül a Ló mellett (az egyik Obrenović király lovas szobra) és megállapítottuk, hogy békés a tüntetés. Így el is búcsúztunk egymástól, ő továbbment, én maradtam a helyszínen. Néhány másodperc múlva két távoli puskalövésszerű hang hallatszott és elszabadult a pokol (utóbb kiderült, könnyfakasztó gránátot dobott a rendőrség a tömeg közepébe). Nem volt időm feleszmélni, az emberek elsodortak, a lábam sem érte a földet és az egyik kisutcában találtam magam, amikor is ismét sikerült szilárd talajt éreznem. Gyorsan átmentem a sétáló utcába, a Knez Mihajlovára és onnan vissza a Köztársaság térre. Mire odaértem (legfejlebb 5-6 perc) már egy csatatér látványa fogadott. Felfordított gépkocsik, füstölgő üres tér és a távolban, menekülő emberek. A belgrádi csata első része lezajlott, utána lelőttek egy diákot, majd egy rendőrt, de már más helyszíneken. Az emberek kezében tranzisztoros rádió, amelyen a B92 független rádió közvetítését hallgatták. Laci és Szabolcs a gyilkosságok helyszínén is jártak, történelmi értékű felvételeket készítettek. Utána jöttek a tankok. Majd’ fél évvel a délszláv háborúk előtt.
A Demokrata Pártot akkor még nem Đinđić vezette, hanem Mićunović, aki most a párt tiszteletbeli elnöke. Ő volt a mérsékeltebb (utóbb Vukék árulást is emlegettek), Drašković a faltörő kos. Szerb Megújhodási Mozgalma szélsőjobbos csetnik tömörülés volt, de ezt Šešeljék jobban csinálták. Azóta Vuk (néhány merénylet, bebörtönzés után) európai demokratává vedlett. Aki még néha kilátogat a Ravna gorára (vagyis a csetnikek kultikus helyére).
A következő felvonásban már Đinđić átvette a kezdeményezést. Jött az 1996/97-es tiltakozási hullám, Slobodan Milošević (ki tudja hányadik) elcsalt választása miatt. Emlékeznek még a fütyülőkre, az ablakokban kongatott vasedényekre? Már Zoran volt az élen, mellette az a Vesna Pešić, aki minap Churchillhez hasonlította Ivica Dačićot, aki már a tiltakozó felvonulások idényében is Sloba körüli mitugrász volt. Most miniszterelnök, Vesnának meg Winston. Ezúttal lenyelem hímsoviniszta véleményem (hogy tudniillik a nők meg az ízlés).
Nagyon izgalmas, felemelő volt a szilveszter éjszaka a Teraziján. Belgrád és Szerbia polgári, európai része fütyült, pezsgőt ivott és gúnyolódott a diktátoron. A szabadságra azonban még több mint 3 évet kellett várni. És az sem tartott tovább három évnél. Vagyis Zoran haláláig. De túlságosan előrefutottam.
A szerb miniszterelnökkel néhány héttel az ellene sikeresen végrehajtott merénylet előtt találkoztam. Prágában, ahol akkor a Szabad Európa Rádió délszláv osztályát vezettem, Đinđićet díszdoktorrá avatták a Károly Egyetemen. Végig hallgattam előadását, majd a megbeszéltek szerint, megvártam, hogy elkísérjem a SZER székházába (A Vencel tér koronája, a Nemzeti Múzeum melletti rém ronda épületben volt akkor még, a csehszlovák parlament 1993-ban elárvult otthonát adta oda Vaclav Havel az őt egy évvel korábban meglátogató Bill Clinton, újdonsült amerikai elnöknek). A cseh rendőrség megkönnyítette a munkánkat, egy autóval szállított el bennünket a helyszínre. A hátsó ülésen azt kérdeztem Zorantól, hogy bírja-e a tempót (lehet, hogy szebben fogalmaztam). Azt mondta, nagyon fáradt, de láttam, hogy a saját maga által diktált tempót igenis élvezte. Minden gond nélkül bejutottunk az épületbe (ez nem mindig volt ilyen egyszerű, tekintettel a 2001. szeptember 11. utáni óvintézkedésekre. A Rádió épületét betonakadályok védték, egy időben három cseh harckocsi is állt ott, a prágaiak nagy örömére, és egy ottani rock csapat dalt is szentelt az egyiküknek, annak, amelyikből folyamatosan folyt az üzemanyag, talán a terroristák megtévesztése céljából). Nos, Zorannal átjutottunk az akadályon annak ellenére, hogy az amerikai SZER elnök elkésett a fogadásáról és csak később csatlakozott hozzánk. Még jó, hogy tudta kiről van szó.
Zorant főleg a Délszláv osztály szerb részlege fogadta, Branka Mihajlović (aki a stúdióban az interjút készítette vele), a másik Branka (Trivić), Omer Karabeg, aki később átvette az osztály vezetését, Srđan Kusovac, aki most a podgoricai Pobjeda főszerkesztője. Csak Rade Radovanović hiányzott, pedig Zoran érdeklődött felőle. Rade most a belgrádi Danasban van és szoros szálak fűzték az egykori szerb ellenzékhez. Számos ellenzéki tüntetés (míting) moderátora volt.
Egy kis kitérő: Prágában Radenál volt egyszer látogatóban családostul Đinđić pártbeli alelnöke és belügyminiszter, Zoran Živković, akit később Tadićék pateroltak ki a pártból. Metróval jöttek be a központba és Rade elfelejtett jegyet venni a miniszternek. Megúszták, nem jött ellenőr. Pedig jó kis hecc lett volna: a szerb belügyminiszter bliccel a prágai BKV-n!
És végül az utolsó fejezet: 2003. március 12-én, a 14 órakor kezdődő Szerbiában több mint 50 helyi adó által sugárzott műsorra készültem. Szokás szerint hetente kétszer voltam a félórás élő adás szerkesztő-műsorvezetője. Slobodan Arežina (Szerbia egyik legjobb szerkesztője, jelenleg a Vajdasági Televízió igazgatója – nem véletlenül támadják a szocialisták és a haladók a médiaházat) volt a belgrádi tudósító főnök. Minden ment a maga útján, előre elkészültek a riportok, elkészítettem a hírblokkot. 20 perccel az adás előtt Slobodan hívott: valami lövöldözés volt a kormány épületénél. Az egyik riporter már úton van. OK, ez breaking news, a műsor elején azonnal kapcsoljuk a helyszínt és a riporter elmondja, amit megtudott. Ez a koncepcióm néhány percig élt. Amíg Slobodan nem telefonált ismét: valószínűleg valaki megsebesült. Az elkészített műsor felét a szemétkosárba dobtam. A másik felét meg a harmadik telefon után: Đinđićet lőtték meg, úton van a kórház felé. Berontottam a stúdióba, Brano Likić producer az üvegfal mögé. Az egész szerkesztőség a folyosón. Arežina pedig helyén. Három riporter a helyszíneken: a kormány épülete előtt, a kórháznál és a parlamentben. Egyetlen papír fecni segítsége nélkül megindult a műsor. A parlamenti tudósító jelentette be az adás közepe táján a halálhírt (az illetékes bizottság közölte elsőként). A műsor készítésének hevében a döbbenet nem érintett meg bennünket. Dragan Štavljanin kollégámat utasítom, hogy hozzon egy Đinđić életrajzot. Visszarohant és beolvasta. Brano a néhány másodperces szünetekben méltóságteljes, instrumentális zenét játszott be.
Így közvetítettük élőben Zoran Đinđić, szerb miniszterelnök utolsó perceit.
Utána jött a döbbenet és a szerb demokrácia máig tartó hanyatlása.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Egy bíróság azonban most úgy döntött, hogy mégis bíróság elé lehet állítani Inês Etienne Romeu feltételezett megerőszakolása miatt, akinek úgy sikerült túlélnie a titkos börtönbeli fogva tartását, hogy úgy tett, mintha a fogva tartóinak sikerült volna őt „megtéríteniük”.
Inês Etienne Romeu volt a „Halál Háza” egyetlen túlélője - Fotó: Nemzeti Igazság Bizottság
Több mint négyszáz ember öltek meg vagy tüntettek el a brazil katonai diktatúra idején, és az a részletes vallomás, amit Romeu tett a „Halál Háza” néven emlegetett titkos börtönbeli fogva tartásának hónapjairól, kulcsszerepet játszott abban, hogy a hadsereg túlkapásairól szóló információk napvilágra kerültek.
A mostani ítélet akkor született, amikor a szélsőjobboldali Jair Bolsonaro elnök nosztalgiával beszél azokról az időkről, amikor Brazíliát katonák irányították.
Hogyan hozott fordulatot az ítélet?
Rio állambeli ügyészek azért kezdtek el nyomozni Antônio Waneir Pinheiro de Lima, a hadsereg egykori őrmestere után, mert a feltételezések szerint kínzásokat követett el egy kínzóközpontban az 1970-es években, a brazil katonai diktatúra idején.
Próbáltak büntetőeljárást is indítani Lima őrmester ellen, de egy Rio állambeli bíró ezt elutasította azzal, hogy Limát egy amnesztiatörvény védi.
A törvény, amit 1979-ben fogadott el a katonai rendszer, és a brazil Legfelsőbb Bíróság 2010-ben helybenhagyta, védelmül szolgál a büntetőeljárásokkal szemben mindazok számára, akik 1961 szeptembere és 1979 augusztusa között „politikai bűncselekményeket” követtek el.
Az ügyészek egy szövetségi törvényszéken fellebbezést nyújtottak be a bíró ítélete ellen. Múlt hét szerdán a szövetségi törvényszék bírái kettő az egyhez arányban megszavazták, hogy Lima őrmester bíróság elé állítható.
A bírák elfogadták az ügyészek azon érvelését, hogy a bűncselekmények, amelyekkel Limát vádolják – többek között nemi erőszak és emberrablás – emberiesség elleni bűncselekményeknek számítanak, ezért az 1979-es amnesztiatörvény nem vonatkozhat rájuk.
Elrendelték, hogy Lima őrmester álljon bíróság elé. Döntésüket azonban a Legfelsőbb Bíróság még felülbírálhatja.
Mivel vádolják Lima őrmestert?
Lima őrmestert egy baloldali aktivista sérelmére elkövetett emberrablással, kínzással és nemi erőszakkal gyanúsítják. Az eset a Rio de Janeirótól északra lévő Petrópolis városában lévő kínzóközpontban történhetett.
Az áldozat, Inês Etienne Romeu volt az egyetlen, aki élve hagyta el a Halál Házának is nevezett helyet. Az épület egy titkos börtön volt, amit arra használtak, hogy ott baloldali aktivistákat rejtsenek el és kínozzanak meg. Legkevesebb huszonkét politikai fogoly ott történt meggyilkolásáról vannak információk.
Antônio Waneir Pinheiro de Limát többek között emberrablással és nemi erőszakkal vádolják - Fotó: Nemzeti Igazság Bizottság
Romeut, akit azzal a gyanúval tartóztattak le, hogy részt vehetett a svájci nagykövet, Giovanni Enrico Bucher elrablásában, 1971 májusa és szeptembere között tartották ott fogva.
Elmondta, hogy fogságban töltött ideje alatt olyan súlyos fizikai és pszichológiai kínzásnak vetették alá, hogy három alkalommal kísérelt meg öngyilkosságot. Arról is beszélt, hogy a „Halál Háza” egyik fegyőreként szolgáló Lima őrmester kétszer megerőszakolta.
Lima őrmester azt állította, hogy „őr” volt a központnál, de tagadta, hogy bármilyen tudomása lett volna arról, hogy mi folyik odabenn. 2014-ben a katonai diktatúra idején elkövetett bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozás során letartóztatták.
Mi lett Inês Etienne Romeuval?
Romeunak úgy sikerült élve kikerülnie a titkos börtönből, hogy azt tettette, hogy fogva tartóinak sikerült őt „megtéríteniük”, és beleegyezett, hogy kémkedik nekik más baloldali aktivisták után. Azzal fenyegették meg, hogy ha nem szállítja nekik az általuk kért információkat, akkor letartóztatják a húgát.
Amikor szabadon engedték, és elvitték a húga lakásába, a nő mindössze 32 kilót nyomott és súlyos beteg volt. Családja kórházba szállította, tudván, hogy ott őrizetbe fogják venni, és hivatalosan is megvádolják, de helyesen úgy vélték, hogy nagyobb biztonságban lesz egy állami börtönben, mintha a katonák visszaviszik egy titkos kínzóközpontba.
1979-ben szabadult ugyanannak az amnesztiatörvénynek az értelmében, ami Lima őrmestert is védte. Kiszabadulásakor felbecsülhetetlen információkkal szolgált a Halál Házáról, és az ott dolgozókról. Részletesen vallomásának köszönhetően sikerült megtalálni az épületet, ahol a kínzások folytak, és sikerült azonosítani egy orvost is, aki együttműködött a kínvallatókkal.
2003-ban Romeut megtámadta egy férfi, akit ácsmunkákkal bízott meg. Családja azt gyanította, hogy a férfi, aki a nőt a fején bántalmazta súlyosan, csak úgy tett, mintha ács lenne, és valójában Romeu elhallgattatásával bízhatták meg olyan emberek, akik nem akarták, hogy több információ kiderüljön a Halál Házáról.
Bár Romeu túlélte a támadást, idegrendszeri problémáktól szenvedett, mígnem 2015-ben 72 éves korában álmában elhunyt.

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság