text:
Ügyszám: IV/00878/2013
A határozat száma: 28/2014. (IX. 29.) AB határozat
Az Alkotmánybíróság teljes ülése alkotmányjogi panasz tárgyában – dr. Balsai István, dr. Dienes-Oehm Egon és dr. Pokol Béla alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy a Fővárosi Ítélőtábla Pf.20.656/2012/7. számú ítélete alaptörvény-ellenes, ezért azt megsemmisíti.
[1]	1. Az INDEX.HU Zrt. (a továbbiakban: indítványozó) az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő. Kérte az Alkotmánybíróságot, hogy állapítsa meg a Fővárosi Ítélőtábla Pf.20.656/2012/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességét, és semmisítse meg azt, mivel az alaptörvény-ellenes, sérti az Alaptörvény IX. cikkének (1) bekezdésében biztosított véleménynyilvánítási szabadságot, valamint a IX. cikk (2) bekezdésében garantált sajtószabadságot.
[2]	Az alkotmányjogi panaszra okot adó perben az indítványozó szerint rendezvény biztosításában feladatot ellátó, így tehát közhatalmat gyakorló rendőrök érvényesítették személyiségi jogaikat egy, a rendezvényről beszámoló internetes hírportál kiadójával, illetve szerkesztőségével szemben. A rendezvényről beszámoló hírportálként az alkotmányjogi panasz szerint az indítványozó több alapjogot, így a véleménynyilvánítás szabadságát és a sajtószabadságot gyakorolta, amit a közhatalom képviselője tűrni köteles. Álláspontja szerint a rendezvényről fénykép készítése és közlése a véleménynyilvánítás és a tájékoztatás nem verbális módja, amely az alkotmányos teória és gyakorlat szerint a verbális kifejezésmóddal azonos védelmet élvez. A véleményszabadság pedig kiterjed arra is, hogy annak alanya szabadon megválassza a kinyilvánítás módját, eszközeit; azok célszerűségét vagy szükségességét. Ennek alapján szabadon dönthető el, hogy a rendezvényről szóló beszámolóban fényképpel is illusztrálja a panaszos a kifejtett véleményét. A rendezvényről készített, a rendőröket is érintő beszámoló kifejezetten a közügyekről való tájékozódást és a közügyek vitathatóságát szolgálta, vagyis politikai beszédnek minősül. Az indítványozó szerint a közhatalom-gyakorlás nyilvánosság általi ellenőrzésének része, hogy tudósításaihoz adott esetben a rendőrök felismerhető arcképmását is felhasználhassa, hiszen a közhatalomnak az eljáró rendőr ad arcot. Ha a rendőrnek nincs arca, elvész a közhatalom felelőssége és bizonytalanná válik személyes felelőssége. Ez a közlés, mint politikai beszéd is fokozott alkotmányos védelmet élvez. Tekintettel arra, hogy a rendőrképmás közzétételének tilalma korlátozza a véleménynyilvánítási és sajtószabadságot, a rendőr emberi méltóságának sérelmét mindig igazolni kell, az ilyen sérelem fennállása pedig csak esetről esetre dönthető el. Az alkotmányjogi panasz szerint ebben az ügyben ilyen körülmény nem merül fel. A bíróság ezekre a tényezőkre nem volt megfelelően figyelemmel, az ítéletben a rendőrök mint természetes személyek számára nyújtott jogvédelmet. Az ítélet csak azt vette számításba, hogy a közszereplő természetes személyeknek a nyilvánosság tekintetében az átlagosnál nagyobb tűrési kötelezettségük van, amit a Ptk. azzal juttat kifejezésre, hogy képmásuk nyilvánosságra hozatalához nem követeli meg a hozzájárulásukat. Álláspontja szerint az, hogy az ítélet azzal érvel, hogy a rendőrök nem közszereplők, nem eredményezi a polgári jogi képmásvédelem főszabályának (hozzájárulás megkövetelése) alkalmazását. A rendőrök számára nyújtott polgári jogi személyiségvédelemmel a bíróság egyúttal alkotmányos indok nélkül korlátozta a panaszos megjelölt alapjogait, így a vélemény- és sajtószabadság sérelmet szenvedett.
[3]	2. Az alkotmányjogi panasz megfelel az Abtv-ben előírt formai és tartalmi követelményeknek [Abtv. 56. § (2) bekezdés].
[4]	Alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés (Abtv. 29. §) az, hogy az Alaptörvény ama szabálya, amely szerint Magyarország elismeri és védi a sajtó szabadságát és sokszínűségét, továbbá biztosítja a demokratikus közvélemény kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeit, érvényesült-e a konkrét esetben, amikor egy a rendezvény biztosításában részt vett rendőrökről készített fényképnek a tüntetésről szóló tudósításban való nyilvánosságra hozatala miatt a hírportálként működő sajtószervet a bíróság elmarasztalta.
[5]	A képmáshoz való jog és a sajtó tájékoztatási feladatának viszonya általában polgári jogi kérdés, és rendszerint a bíróság mérlegelésére tartozik, melyik jogé az elsőbbség. Azonban az Alaptörvény IX. cikk (2) bekezdése alapján alkotmányjogi kérdés is a demokratikus közvélemény kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás érvényesülése.
[6]	3. Az indítványra okot adó ügyben első fokon eljárt törvényszék ítéletének meghozatalát követően kiadott, 1/2012. Büntető-közigazgatási-munkaügyi-polgári jogegységi határozat rendelkező része szerint a nyilvános helyen vagy közterületen szolgálati kötelezettséget teljesítő vagy munkát végző személy e tevékenységének ellátása során nem minősül közszereplőnek, ezért a személyt beazonosítható módon, egyediesítetten ábrázoló képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához szükséges a hozzájárulása.
[7]	A jogegységi határozat rendelkező része lényegében a „nyilvános közszereplő” fogalmát értelmezte. Az Ítélőtábla ítélete a jogegységi határozatra nem hivatkozik.
[8]	4. Az indítvány benyújtását követően a Kúria Pfv.IV.20.784/2013/5. számú ítélete – az indítványozó mint alperes felülvizsgálati kérelme alapján – az alkotmányjogi panasszal támadott ítéletet hatályában fenntartotta.
[9]	Az Alaptörvény rendelkezései szerint:
[10]	Az indítvány megalapozott.
[11]	1. Az Alkotmánybíróság a 7/2014. (III. 7.) AB határozatban már rámutatott arra, hogy az Alkotmány 61. § (2) és (3) bekezdésével az Alaptörvény IX. cikk (2) bekezdése tartalmi szempontból azonosan rendelkezik. Mindkettő az alapvető jogok között, állami kötelezettségként fogalmazza meg a sajtó szabadságának és sokszínűségének védelmét, és mindkét szabály – az előző Alkotmányé az alkotmánybírósági értelmezés révén – egyértelműen a „demokratikus közvélemény” kialakulásához kapcsolja a sajtó szabadságát és sokszínűségét. Ezért a korábbi határozatokban a sajtó szabadságával, a demokratikus közvélemény kialakulásával összefüggésben kifejtett értelmezés a jelen ügyben az indokolásba illeszthető {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [20]–[23]}.
[12]	Történeti alkotmányunk vívmányainak tiszteletben tartása, továbbá az a kötelezettség, amely szerint az Alaptörvény rendelkezéseit a történeti alkotmány vívmányaival összhangban kell értelmezni [R) cikk (3) bekezdés], szintén a sajtó szabadságának, a szabad tájékoztatásnak, a sajtó „demokratikus közvélemény” kialakításában betöltött szerepének a kiemelt védelmét indokolja.
[13]	A sajtószabadság minden kétséget kizáróan történeti alkotmányunk vívmányai közé tartozik. Az 1848-as forradalom legelső lépése és egyszersmind fő követelése a sajtó szabaddá tétele, a sajtószabadság kivívása volt: a sajtószabadság volt minden más szabadság alapja. E nélkül az égetővé vált politikai és társadalmi kérdéseket, a nagy átalakulás kívánalmait nem lehetett megfogalmazni a nyilvánosság előtt. A március 15-én közzétett kiáltvány 12 pontja közül a legelső mondta ki: „Kívánjuk a’ sajtó szabadságát, censura eltörlését.” Csak ezt követte a felelős minisztérium, a törvény előtti egyenlőség, a közteherviselés, a jobbágyfelszabadítás követelése és minden egyéb. Az előzetes cenzúra eltörlésével az áprilisi törvények egyike, az 1848. évi XVIII. törvénycikk, a sajtótörvény biztosította a sajtószabadságot.
[14]	A sajtó szabadsága mint történeti alkotmányunk vívmánya a kezdettől fogva összekapcsolódott a jelenkor eseményeiről szóló szabad tájékoztatással, a társadalmi kérdéseknek a nyilvánosság elé tárásával. A sajtó szabadságának védelme, a szabad tájékoztatás feltételeinek biztosítása egyrészt az Alaptörvény IX. cikk (2) bekezdésén alapuló állami kötelezettség, másrészt a személyek alapvető joga, amely az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdésében foglalt feltételek mellett korlátozható.
[15]	2. Az Alkotmánybíróság gyakorlatában kommunikációs alapjogként tekintett a sajtó szabadságára, amely felöleli valamennyi médium szabadságát. A sajtószabadságot értelmező első határozatában az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy [a] véleménynyilvánítási szabadság a sajtószabadság vonatkozásában sajátosan érvényesül. A sajtó szabadságát arra figyelemmel kell garantálnia az államnak, hogy a sajtó a véleményalkotáshoz szükséges információszerzésnek, a véleménynyilvánításnak és véleményformálásnak kitüntetett fontosságú eszköze. [37/1992. (VI. 10.) AB határozat, ABH 1992, 227, 229., a továbbiakban: Abh.1.] Az Alkotmánybíróság a véleménynyilvánítás szabadságához kapcsolódóan, a demokratikus közvélemény kialakítása és fenntartása szempontjából tehát kezdettől fogva kitüntetett fontosságúnak tekintette a sajtó társadalmi jelentőségét. A sajtó nemcsak a szabad véleménynyilvánítás eszköze, hanem a tájékoztatásé is, azaz alapvető szerepe van a véleményalkotás feltételét képező tájékozódásban. (Abh. 1. ABH 1992, 227, 229.)
[16]	A sajtó a szólásszabadság intézménye. Így a sajtószabadság, amennyiben a szólás, a közlés, a vélemény szabad kinyilvánítását szolgálja, úgy védelme szintén kettős meghatározottságú: a szubjektív alanyi jogi jelleg mellett a közösség oldaláról a demokratikus közvélemény megteremtését és fenntartását szolgálja (Abh.1. ABH 1992, 227, 229.). A sajtószabadság értéket képvisel, amelynek védelme a többi alapjog értékeivel együtt, az egész alkotmányos rend védelmébe és fenntartásába ágyazva valósul meg. Az Alkotmánybíróság – a média strukturális elemeinek megkülönböztetése nélkül, árnyalva a sajtószabadság tartalmát – úgy foglalt állást, hogy az egyszerre eszköze a szabad véleménynyilvánításnak, a tájékoztatásnak, valamint a tájékozódásnak. A sajtószabadság egyéni alapjogként abban az értelemben eszköz, hogy felerősíti az egyéni véleménynyilvánítás hatását, és támogatja a demokratikus közvélemény közérdekű ügyekről való tájékoztatását, a közérdekű ügyekkel kapcsolatos véleményformálást. A sajtószabadság jogának gyakorlása révén az alapjog jogosultja aktív alakítója a demokratikus közvéleménynek. A sajtó ezen minőségében ellenőrzi a közélet szereplőinek, intézményeinek tevékenységét, a döntéshozatal folyamatát, tájékoztatja arról a politikai közösséget, a demokratikus nyilvánosságot (a „házőrző kutya” szerepe). A sajtószabadság, a szabad sajtó intézménye nemzetközi egyezményekben, dokumentumokban is rögzített védelmének – és felelősségének – alapvető indoka tehát az egyéni véleményalkotáshoz elengedhetetlen közlések, a közérdekű információk teljességének nyilvánosságra kerülése, a „hivatalos helyes állásponton” alapuló monopolisztikus „közvélekedés” kialakulásának elkerülése. Az államnak a sajtó mint intézmény tevékenységétől való távolságtartása – az Abh.1. szóhasználatával (ABH 1992, 227, 229.) élve – elvileg garancia a sajtószabadság érvényesülésére [165/2011. (XII. 20.) AB határozat, ABH 478, 503.].
[17]	Az Alkotmánybíróság az Alaptörvény hatálybalépését követően is megerősítette korábbi elvi tételeit: „A sajtószabadság – amely felöleli valamennyi médiatípus szabadságát – a szólásszabadság intézménye. A sajtó ugyanis – tevékenységének egyre összetettebb és szerteágazóbb jellege mellett is – mindenekelőtt a véleménynyilvánításnak, a véleményformálásnak és a véleményalkotáshoz nélkülözhetetlen információszerzésnek az eszköze. A szólásszabadság kitüntetett jellege e tekintetben a sajtószabadságra is vonatkozik, és vonatkozik rá a szabadság kettős igazolása is: a sajtószabadság jelentőségét a szubjektív alapjog és a demokratikus közvélemény alkotmányos intézménye egyaránt igazolja. Az Alaptörvény IX. cikke (2) bekezdése ennek megfelelően a sajtószabadság elismerése mellett a demokratikus közvélemény kialakulásához szükséges szabad tájékoztatás feltételeinek biztosításáról is rendelkezik {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [40]}.
[18]	A szabad tájékoztatás, a társadalmi kérdések nyilvánosság elé tárása konfliktusba kerülhet más jogokkal, különösen a magánszféra és az emberi méltóság védelméhez való joggal.
[19]	Az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdése a magán- és családi élet, az otthon, a kapcsolattartás és a jó hírnév tiszteletben tartásához való jogot fogalmazza meg. A VI. cikk az előző Alkotmány 59. §-át váltotta fel, amely a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jogot tartalmazta. A VI. cikk a lényegét tekintve „titokvédelmi” szabály, és nem vonatkozik a személyek olyan tevékenységére, amelyet nem lehet a magánélet részének tekinteni.
[20]	A saját képmáshoz való jog nem szerepelt az előző Alkotmányban és nem szerepel az Alaptörvényben sem, jóllehet egyes nevesített személyiségi jogoknak vannak alaptörvényi megfelelői is (pl. jóhírnévhez való jog, személyes adatok védelméhez való jog).
[21]	A képmáshoz való jog különös személyiségi jog, eredete a XIX. század végére (a képmás rögzítésének egyszerűvé válása) nyúlik vissza. A képmáshoz való jog a jó hírnév és a becsületvédelem speciális esete, a képmás reklám céljára való engedély nélküli felhasználása (a kereskedelmi felhasználás) ellen születik.
[22]	A képmáshoz való jognak más gyökerei vannak az angolszász országokban és más a kontinensen. Az Egyesült Államokból kiindulva azt a privacy, a „békén hagyás joga”, az alkotmányosan védett magánszféra körébe tartozónak tekintik, amelynek három lényeges aspektusa a titkosság, az anonimitás, és a magányhoz való jog; Európában az önrendelkezési jogból, az emberi méltóságból vezetik le, és különös személyiségi jognak tartják. A legtöbb európai országban a képmás védelme a polgári jog része, védelmét a bírói gyakorlat is alakítja.
[23]	A saját képmáshoz való jogot általában az általános személyiségi jog egyik kifejeződésének tartják. Azt jelenti elsősorban, hogy minden ember alapvetően maga dönthet arról, hogy milyen képet, és milyen összefüggésben hoznak róla nyilvánosságra. A külső megjelenés a személyiség megnyilvánulása a külvilág felé.
[24]	A Ptk. 2:42. § (2) bekezdése egyértelműen az emberi méltósághoz köti a személyiségi jogokat: a személyiségi jogok – ezek között a képmáshoz való jog [2:43. § g) pont] – a Ptk. szóhasználata szerint ebből fakadnak.
[25]	A magánszféra védelme – a saját képmáshoz való jog védelmével szemben – nem kifejezetten az ábrázolásra irányul, hanem a közlés témája és helye szerint ítélendő meg. Nyilvános helyeken általában hiányzik a magánszféra védelmére való hivatkozás alapvető feltétele: a visszavonulási igény. Ezért más a megítélése a titkos és a nagy távolságból teleobjektívvel készített fényképfelvételeknek. Azoknál a képeknél pedig, amelyeken a személy a táj részként vagy más nyilvános helyen véletlenszerűen, a kép fő tárgyával együtt látható, pl. épület előtt elsétáló személy, vagy gyülekezésekről, felvonulásokról vagy más hasonló rendezvényekről szóló képeknél, amelyen a képen szereplő személy részt vett, szintén másként jön szóba a magánszféra védelme.
[26]	Képmás közterületen való készítése és annak tárolása vagy nyilvánosságra hozatala önmagában elsősorban nem a magánélet tiszteletben tartásához, a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, a magántitok, vagy a személyes adatok védelméhez való jogról szóló szabály hatálya alá tartozik. A fényképfelvételnek és hangfelvételnek a személyes adatok nyilvántartásba vételétől és kezelésétől eltérő elvi alapon való kezelése összhangban áll az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: Bíróság) gyakorlatával. Magyarországon az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény 8. Cikke a magán- és családi élet, a lakás és levelezés tiszteletben tartásához való jogot mondja ki. A magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jog az Alaptörvényben ugyanúgy jelenik meg, mint az Egyezmény 8. cikkében. A Bíróság ebből a részletszabályból nem vezette le a személyiség általános védelmét, de a 8. Cikk értelmezésével a privátszféra védelméről szóló rendelkezésnek tekintette ezt a szabályt (von Hannover kontra Németország ügy, 59320/00, 2004. június 26., 59. és 77. bekezdés). Az Egyezmény 8. Cikke megsértésének tekintették azt, hogy a rendőrség valakinek a magánéletéről adatokat őrzött, hogy kihallgatás során ujjlenyomatokat vett és fényképet készített, de a Bizottság nem állapította meg a 8. Cikk megsértését akkor, amikor a fénykép tüntetésen részt vevő személyről készült (Friedl kontra Ausztria (15225/89), 1994. május 19., 45–51. pont). Bár a Bíróság gyakorlata az Egyezmény szövegéhez igazodik és ezért eltér az alkotmány alapján vizsgálandó szabályoktól, annyi megállapítható, hogy a Bíróság a fénykép és a hangfelvétel készítését, nyilvántartásba vételét más esetektől eltérő, sajátos kérdésként kezeli (ezt megerősíti a P. G. és J. H. kontra Egyesült Királyság eset (44787/98), amelyben 2001. szeptember 25-én született ítélet, 56–59. pont). Ugyanakkor a 35/2002. (VII. 19.) AB határozat értelmében a képi megfigyelés nyomán nyert, valamilyen hordozón rögzített felvétel személyes adatnak minősül (ABH 2002, 199, 208.).
[27]	3. Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben az Alaptörvény sajtószabadságra és emberi méltóságra vonatkozó szabályaiból indul ki, és nem polgári jogi viták eldöntésére törekszik.
[28]	3.1. A polgári jog rendelkezéseit a rendes bírói gyakorlat tölti meg tartalommal. A képmás, a nyilvánosságra hozatal fogalmát, a nyilvánosságra hozatalhoz történő hozzájárulást, az engedély nélküli nyilvánosságra hozatala eseteit, ezek között a képmással való rendelkezési jog alóli egyik leglényegesebb kivételt, a nyilvános közszereplés fogalmát [Ptk. 80. § (1)–(3) bekezdés] a bíróságok értelmezik. A nem egyértelmű jogszabályi környezetben is lehet megfelelő jogalkalmazással a sajtószabadságot tiszteletben tartó gyakorlatot kialakítani.
[29]	A Ptk. 80. § (1) bekezdése szerint a személyhez fűződő jogok megsértését jelenti a más képmásával vagy hangfelvételével kapcsolatos bármiféle visszaélés. A (2) bekezdés kimondja, hogy képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalához – a nyilvános közszereplés kivételével – az érintett személy hozzájárulása szükséges.
[30]	A jogszabály szerint a nyilvános közszereplés esetén nem kell engedélyt kérni a felvétel elkészítéséhez és nyilvánosságra hozatalához. Ez az általános törvényi megfogalmazás számos gyakorlati kérdést vet fel. A jogirodalom álláspontja szerint a társadalom életét általában befolyásoló, akár az országos, akár a helyi viszonyok alakulását meghatározó, vagy ilyen célzattal létrejött nyilvános rendezvényeken, eseményeken történő szereplés tekinthető közszereplésnek (BDT2006. 1298.). Tipikusan ilyen a kulturális, társadalmi, politikai rendezvényeken, gyűléseken történő felszólalás, nyilvános szerepvállalás. Ez a minősítés nem kötődik semmilyen formális társadalmi vagy jogi státushoz. A közszereplés tényét a köz érdekében való megszólalás, szerepvállalás alapozza meg.
[31]	Kérdéses azonban, hogy az engedélykérés alóli mentesítés a nyilvános közszereplés alkalmával aktívan szerepet vállaló személyek mellett kiterjed-e a passzív résztvevőkre. Erről a jogirodalomban két felfogás létezik. Az egyik szerint, ha az esemény nyilvános közszereplésnek minősül, akkor valamennyi (akár aktív, akár passzív) részt vevő személyről készíthető engedélye nélkül felvétel, és ez nyilvánosságra is hozható (BDT2007. 1663.). A másik felfogás megkülönböztetést tesz a passzív résztvevők csoportján belül is. Eszerint különbség van a valamilyen közfeladat érdekében, vagy valamely társadalmi vélemény mellett történő kiállás érdekében való részvétel, és az érdeklődőként, megfigyelőként való jelenlét között. A bírói gyakorlat alakította ki a tömegfelvétel fogalmát. Eszerint a képmás nyilvánosságra hozatalának tilalma nem vonatkozik a nyilvános eseményekről, rendezvényekről, táj- és utcarészletekről készült felvételekre, amikor tehát az ábrázolás módja nem egyéni, amikor a felvétel összhatásában örökít meg a nyilvánosság előtt lezajlott eseményeket. A bírói gyakorlat szerint a tömegfelvétel esetén is a nyilvánosságra hozatalkor a felvételen ábrázolt személy hozzájárulására van szükség, ha (az összes körülményre tekintettel) megállapítható a felvétel egyedisége, egyéni portré jellege (BH1985. 17.)
[32]	3.2. A Ptk. 2:48. § az előző Ptk-hoz hasonlóan, de nem teljesen azonosan rendelkezik. Eszerint képmás vagy hangfelvétel elkészítéséhez és felhasználásához az érintett személy hozzájárulása szükséges. Nincs szükség az érintett hozzájárulására a felvétel elkészítéséhez és az elkészített felvétel felhasználásához tömegfelvétel és nyilvános közéleti szereplésről készült felvétel esetén.
[33]	Eltérés, hogy a Ptk. szövegszerűen már a felvétel elkészítéséhez is az érintett személy hozzájárulását kívánja meg.
[34]	Eltérés, hogy a Ptk. nem a közszereplés, hanem a közéleti szereplés kifejezést használja. Eltérés, hogy a Ptk. – szemben az előző Ptk. 80. § (2) bekezdésével – kimondja: nincs szükség az érintett hozzájárulására a felvétel elkészítéséhez és az elkészített felvétel felhasználásához tömegfelvétel esetén.
[35]	3.3. Az Alkotmánybíróságnak a jelen ügyben az a feladata, hogy megvizsgálja: a konkrét esetben a sajtószabadság érvényesülésének korlátozását indokolja-e az emberi méltóság védelméhez való jog, vagyis a panasszal érintett határozat egyensúlyt teremt-e a konkrét esetben a szabad tájékoztatás és az emberi méltóságra visszavezethető képmásvédelem eltérő szempontjai között.
[36]	Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben is irányadónak tartja a közügyek szabad vitatását biztosító alapjogok és a közéleti szereplők, köztük a közhatalmat gyakorlók személyiségvédelmének az ütközésével kapcsolatban a 7/2014. (III. 7.) AB határozatban összefoglalva kifejtett szempontokat. Eszerint a közhatalmat gyakorló személyek (és a közszereplő politikusok) esetében a személyiségvédelem korlátozottsága mindenki máshoz képest szélesebb körben minősül indokoltnak a szólás- és sajtószabadság érdekében. A jogállami intézmények tevékenységének ellenőrzése ugyanis a sajtónak olyan alapvető joga, amely a demokrácia lényegi eleme. A jogalkalmazóknak mindezek figyelembevételével kell eljárniuk akkor, amikor bizonyos esetekben, a közhatalom egyes gyakorlóinak hivatásából következő személyiségvédelmi korlátokat megállapítják. A szólás- és sajtószabadság abszolút határát azonban kizárólag az emberi méltóság korlátozhatatlan aspektusát érintő, azaz az emberi mivolt legbensőbb lényegét sértő közlések jelenthetik. {7/2014. (III. 7.) AB határozat, Indokolás [56]–[63]}
[37]	4. Az indítványra okot adó esetben a rendes bíróság által kifogásolt közlés tüntetésről szólt. Az alkotmányos értelemben vett gyülekezési jog nem csupán azokat a közterületen tartott rendezvényeket védi, amelyek közvetlenül politikainak minősülnek, hanem a gyülekezésnek minősülő egyéb, de nem közvetlenül politikai összejöveteleket is, amelyek célja a széles értelemben vett közügyek megvitatása. Az Alkotmánybíróság szerint a gyülekezési jog által védett rendezvények nem korlátozódnak pusztán a hagyományos formában megtartott összejövetelekre, gyűlésekre, nagygyűlésekre, felvonulásokra. Akkor, amikor abban a kérdésben kell állást foglalni, hogy egy összejövetel gyülekezési jog gyakorlásának számít-e, annak van döntő jelentősége, hogy a rendezvény – irányultságát tekintve – jellemzően véleménynyilvánítás, közös cél érdekében nézetek kifejezésre juttatása, terjesztése, közéleti esemény, vagy pl. csak pusztán szórakozás. Véleménynyilvánításnak minősül, ha a rendezvényen meghatározott tartalmú közlést közvetítenek a résztvevőknek és másoknak, függetlenül attól, hogy ez közvetlenül politikai tartalmú-e. A gyülekezési jog védelme alatt állnak a csoportos közlés legkülönfélébb, esetleg rendhagyó kifejezésformái is, mindaddig, amíg ezek a véleményformálást és véleménynyilvánítást szolgálják.
[38]	Gyülekezésről szóló beszámoló a sajtó szabadságának, a szabad tájékoztatásnak, a sajtó „demokratikus közvélemény” kialakításában betöltött szerepének a közvetlen megvalósulását jelenti, ezért az ilyen beszámoló tartalmának a kiemelt védelme indokolt.
[39]	5. A képmáshoz való jog az emberi személyiség külső megnyilvánulását védi. A képmás és a hangfelvétel közvetetten a személyiség azonosítására szolgál, a személyiség lényeges tulajdonságait közvetíti. A képmáshoz való jog ezért másképp korlátozható, mint más személyiségi jogok. A más képmásával kapcsolatos bármilyen jogosulatlan, beavatkozó magatartás jogsértő.
[40]	Az indítványozó hírportálként „Rendvédelmi szakszervezet tüntetése” címmel jelentetett meg írást. A szóban lévő tüntetés a gyülekezési jog gyakorlását valósította meg, közterületen, a részvételt bárki számára lehetővé téve. Ehhez az íráshoz kapcsolódott képgaléria. A képgaléria 7. és 16. számú képén az alkotmányjogi panasszal érintett határozat szerint egyedileg felismerhető módon, két-két rendőr volt látható. A rendőrök szolgálati feladat ellátása érdekében, közhatalom gyakorlójaként, a gyülekezési jog hatálya alá tartozó, vagyis nyilvános rendezvényen vettek részt. Mindkét kép csoportkép.
[41]	A bíróság nem állapította meg azt, hogy a szóban lévő felvételek sértő, megalázó, bántó, lealacsonyító vagy torz képet közvetítenek, vagy rossz benyomást keltenek az ábrázolt személyekről.
[42]	Mindaddig, amíg valamely tájékoztatás nem visszaélés a sajtószabadság gyakorlásával, az emberi méltóság védelmével összefüggésben a személyiségi jogok sérelmére való hivatkozás ritkán alapozza meg a sajtószabadság gyakorlásának a korlátozását. Valamely jelenkori eseménnyel kapcsolatban a nyilvánosság figyelme elé került személyről készült képmás általában az eseménnyel összefüggésben az engedélyük nélkül nyilvánosságra hozható.
[43]	Rendőri intézkedésről készült képfelvétel hozzájárulás nélkül is nyilvánosságra hozható, ha a nyilvánosságra hozatal nem öncélú, vagyis az eset körülményei alapján a jelenkor eseményeiről szóló vagy a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatásnak, közügyet érintő képi tudósításnak minősül.
[44]	Rendőri bevetés demonstrációkon minden esetben a jelenkor eseményének minősül, még akkor is, ha a rendőrök nem igazi „résztvevői” a történésnek. Ezért az arról készült felvétel a képen lévők hozzájárulása nélkül közvetíthető a nyilvánosság felé, kivéve, ha ez a rendőr emberi méltóságának – mint az emberi mivolt benső lényegét feltétlenül megillető védelemnek – sérelmét jelenti; ilyen lehet például a hivatása gyakorlása során megsérült rendőr szenvedésének bemutatása. A jelenkor történéseinek bemutatásához fűződő érdek, mint a fényképfelvétel engedély nélküli nyilvánosságra hozatalának az alkotmányos alapja általában nem érvényesül akkor sem, amikor a képen csak egyetlen egy személy látható. Ilyenkor a sajtószabadság és a méltóságvédelmen alapuló képmáshoz való jog közötti érdekütközést egyedi mérlegeléssel kell feloldani, és azt kell vizsgálni, hogy a személy képmása, ennek a nyilvánosságra hozatala a jelenkor történéseinek bemutatása, illetve a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatás körébe tartozik-e. Az előző és az új Ptk. ama szabályait, amelyek kivételt jelentenek a képmás engedélyhez kötött nyilvánosságra hozatala alól, minden eseten úgy kell értelmezni, hogy az összhangban álljon a sajtószabadság gyakorlásával. Habár elsősorban a rendes bíróságra tartozó kérdés polgári ügyben, hogy milyen eseményt tekint közszereplésnek, közéleti szereplésnek, milyen felvételt minősít tömegfelvételnek vagy a személyiségi jogokat sértőnek a Ptk. alapján, az értelmezésnél az Alaptörvényre is megfelelően figyelemmel kell lenni. A Ptk. 1:2. § (1) bekezdése értelmezési alapelvként mondja ki, hogy „e törvény rendelkezéseit Magyarország alkotmányos rendjével összhangban kell értelmezni.” A nyilvános helyen készült, nem sértő, az érintett személyt tárgyilagosan ábrázoló felvétel általában nyilvánosságra hozható engedély nélkül, ha az a közérdeklődésre számot tartó tudósításhoz kapcsolódik, a jelenkor eseményeiről való szabad tájékoztatásához kötődik.
[45]	Gyülekezésről szóló tudósításhoz rendszerint hozzátartozik képfelvétel vagy film közzététele is. Az ilyen felvételen többnyire láthatók a rendezvény biztosításában résztvevő rendőrök is. E felvételeknek a megjelenés előtt való kényszerű megváltoztatására késztetés akkor, amikor a felvétel nem haladja meg az esemény hű illusztrálásához tartozó tartalmat, a közzétenni tervezett tájékoztatás alapos indok nélküli előzetes ellenőrzését jelenti.
[46]	6. Az alkotmányjogi panasszal érintett képeken nem csak egyetlen egy személy látható. A panasszal érintett határozat abból indul ki, hogy „a Fővárosi Ítélőtáblának következetes gyakorlata az, hogy a kizárólag rendőri feladatot ellátó rendőrök nem minősülnek közszereplőnek, ezért esetükben a képmásuk rögzítésének és annak nyilvánosságra hozatalához külön engedélyükre van szükség”.
[47]	Ugyanakkor az Alaptörvény 28. cikke azt is előírja, hogy a bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel összhangban értelmezik, ami a jelen esetben további szempontok mérlegelését követeli meg.
[48]	A panasszal érintett határozat azt az alkotmányjogi szempontot, amely a sajtó szabadságához, a jelenkor eseményeiről való szabad tájékoztatásához fűződik, nem vette figyelembe a Ptk. 80. § (2) bekezdése értelmezésekor. A határozat nem a rendőrök konkrét feladatteljesítése helyszínének és a konkrét tevékenységük közben való fényképezésük, a képfelvételek elkészítése körülményeinek és a nyilvánosságra hozásuk céljának – a gyülekezésről mint nyilvános közszereplésről, tömegrendezvényről szóló tudósításnak –, hanem annak az egyetlen szempontnak tulajdonít döntő jelentőséget, hogy a rendőr általában, a szolgálati feladatai ellátása során, általánosságban közszereplőnek minősül-e. A közérdeklődésre számot tartó eseményről a felvételek általában közterületen készülnek, rajtuk emberek sokasága látható, de nem mint egyedi személyek, hanem másokkal együtt, kiemelés (például teleobjektív használata) nélkül. A képek bizonyos fokú szabad felhasználása nélkül a modern tömegtájékoztatás nem létezhetne, a polgári jogi szabályok szó szerinti, merev értelmezése alapján már a felvétel készítése is engedélyköteles lenne. A Ptk. 2:48. § (2) bekezdése azt a bírói gyakorlatot rögzíti, amely szerint valamely felvétel felhasználásához tömegfelvétel és nyilvános közéleti szereplésről készült felvétel esetén nem szükséges az érintett hozzájárulása, függetlenül attól, hogy a felvételen felismerhető-e: eszerint a képmás nyilvánosságra hozatalának tilalma nem vonatkozik a nyilvános eseményekről, rendezvényekről, táj- és utcarészletekről készült felvételekre, amikor tehát az ábrázolás módja nem egyéni, amikor a felvétel összhatásában örökít meg a nyilvánosság előtt lezajlott eseményeket.
[49]	Mindezekre figyelemmel az Alkotmánybíróság a Fővárosi Ítélőtábla Pf.20.656/2012/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességét állapította meg, és azt megsemmisítette.
[50]	Nem értek egyet a határozat rendelkező részével és annak a Fővárosi Ítélőtábla Pf.20.656/2012/7. számú ítéletének megsemmisítését eredményező indokolásával.
[51]	1. A határozat indokolásával egyezően kiindulási pontom az, hogy „A szabad tájékoztatás, a társadalmi kérdések nyilvánosság elé tárása konfliktusba kerülhet más jogokkal, különösen a magánszféra és az emberi méltóság védelméhez való joggal”. (Indokolás [18])
[52]	Teljes mértékben eltérő azonban az álláspontom a határozatétól az Alaptörvény IX. cikke (2) bekezdésének és a VI. cikke (2) bekezdésének összevetése, illetőleg annak eredménye tekintetében. Véleményem szerint a határozat indokolása ebben az összeütközésben ténybírósági feladatokat is ellátva és megalapozatlanul részesíti előnyben a véleménynyilvánítás, a sajtó- és szólásszabadság jogát a személyes adatok védelmével szemben. Figyelmen kívül hagyja ugyanis a határozat azt az alkotmányjogi konfliktus eldöntése szempontjából releváns jogi tényt, hogy az Alkotmánybíróság a 35/2002. (VII. 19.) AB határozatában az Alkotmánybíróság a sportrendezvényeken kamerával rögzített felvételek alkotmányossága kapcsán a felvételeket személyes adatnak minősítette és kimondta, hogy mindenki maga rendelkezik személyes adatainak feltárásáról és felhasználásáról.
[53]	Ebben az összefüggésben vizsgálva az Alaptörvényen belül jelentkező összeütközés lehetőségét mindenekelőtt hangsúlyozandó, hogy a saját képmáshoz való jog védelmével kapcsolatos polgári jogi vitákban eljáró bíróságoknak nemcsak a Polgári Törvénykönyv irányadó rendelkezésének alkalmazására vonatkozó tények feltárását kell elvégezniük. A bíróságoknak az általuk megállapított tényállásból eredő jogértelmezési feladataik ellátása során elkerülhetetlen, hogy az itt említett alkotmányjogi konfliktusban állást foglaljanak.
[54]	2. Kiindulva a jelen ügyben eljáró bíróságok által feltárt tényállásból, és egyetértve a Fővárosi Ítélőtábla hivatkozott, illetőleg a Kúria Pfv.IV.20.784/2013/5. szám alatt hozott ítéletével, álláspontom szerint e bíróságoknak a korábbi ítélkezési gyakorlaton, majd a Kúria 1/2012. Büntető-közigazgatási-munkaügyi polgári jogegységi határozatán alapuló jogértelmezése helytálló és az Alaptörvénnyel is összhangban áll.
[55]	Az említett ítéletekből egyértelműen megállapítható, hogy munkaköri kötelezettségüket egyenruhában teljesítő rendőrökről készült kollégáik tüntetésén egyedi azonosításra alkalmas felvétel. E tényállás alapján indokoltnak találta a Fővárosi Ítélőtábla a Polgári Törvénykönyv alkalmazandó rendelkezésére tekintettel azt, hogy – az eset összes különleges körülményére figyelemmel a magánéletüket érintő negatív körülményektől tartó – intézkedő rendőrök a felvételek közzétételéhez hozzájárulásukat megkövetelhessék.
[56]	E tényállást elfogadva az Ítélőtábla jogértelmezésével egyetértek, miként azzal a kúriai alkotmányjogi állásfoglalással is, hogy a véleménynyilvánítás, a sajtó- és szólásszabadság jogát az egyedi hozzájárulás megkövetelése nem sérti. A Kúria véleménye szerint: „A sajtószervek, illetve az egyéb tájékoztatást nyújtó személyek a rendőrségi intézkedésről készült felvételeket közzétehetik oly módon, hogy az abban részt vevő rendőrök képmását felismerhetetlenné teszik. Ilyen körülmények mellett eleget tehetnék tájékoztatási kötelezettségüknek anélkül, hogy személyhez fűződő jogokat sértenének. Ez nem akadályozza a véleménynyilvánítás, sajtó- és szólásszabadság gyakorlását, nem ellentétes tehát az Emberi Jogok Európai Bíróságának felülvizsgálati kérelemben hivatkozott gyakorlatával.” (Vö.: a kúriai ítélet utolsó előtti bekezdése.)
[57]	Ez utóbbi megállapítással összefüggésben jegyzem meg, hogy a határozatban foglaltak alátámasztására szánt esetjogi hivatkozás (Indokolás [15]–[26]) ebből a szempontból irreleváns, egyáltalán nem mond ellent annak az álláspontomnak, hogy az Alaptörvény VI. cikk (2) bekezdésének az Alaptörvény IX. cikke (2) bekezdésével való összeütközése esetén csak az eset összes körülményének vizsgálata alapján – és az Alaptörvény IX. cikke (1) bekezdésére is figyelemmel – dönthető el, melyik rendelkezés kell, hogy elsőbbséget engedjen a másik javára, az adott szabadságjog gyakorlásának indokolt feltételhez kötése, szükség esetén korlátozása formájában.
[58]	A különvéleményhez csatlakozom.
[59]	1. Nem tudom támogatni sem a határozat megsemmisítő rendelkezését, sem az indokolás egyes részeit. Nem tudom támogatni tartalmilag a megsemmisítő rendelkezést, mely az intézkedő rendőrök magánélethez való jogát sérti azzal, hogy az arcképük felismerését lehetővé kívánja tenni a jövőben a médiatudósításokban. A megsemmisített bírói ítélet helyes álláspontot képvisel annak kimondásakor, hogy a rendőrök egyszerű végrehajtói az állami-politikai hatalom intézkedéseinek, és így nem tekinthetők közszereplőnek. Az azonosító számuk elegendő ahhoz, hogy esetleges törvénytelenségükért felelősségre vonásuk biztosított legyen – és épp ezért a legnagyobb fegyelmi vétség ennek letakarása, vagy eltüntetése –, de arcképük nyilvánosságra hozatala a médiatudósításokban már a rendőri tevékenységük közben is megőrzött magánszférához való jogukat sérti.
[60]	2. Nem tudom támogatni a határozat rendelkezését eljárási szempontból sem. A megsemmisített ítélőtáblai ítéletet ugyanis a Kúria Pfv.IV.20.784/2013/5. számú ítélettel a rendes bírói hierarchia legfelső szintjén is megismételte, illetve hatályában fenntartotta, és a mostani határozat ezt – az indítvány kereteihez kötöttség révén – nem érintette. Az alkotmányjogi panasz eljárási szabályai szerint így csak az lett volna a helyes megoldás abban az esetben is, ha – feltéve, de meg nem engedve – a megtámadott ítélet alaptörvénysértő jellegét elfogadva visszautasítjuk most az ítélőtáblai ítélet megtámadását, és jelezzük végzésünkben, hogy tartalmilag ezt csak az ezt megerősítő kúriai ítélettel együtt tudjuk elbírálni egy esetleges újabb alkotmányjogi panasz benyújtásakor, ha a határidők ezt még lehetővé teszik. Egy alacsonyabb szintű ítélet megsemmisítésével, ám a felső szinten egy ezzel egyező ítélet léte mellett a határozatot megszavazó alkotmánybírói többség egy ellentmondást hozott létre az igazságszolgáltatásban, és különvéleményemmel ettől is el kívánok határolódni.

matches: Pf.20 Pf.20 bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Pf.20 Pf.20 Kúria Kúria Kúria Kúria


keneseia - Hungarian to English translator. Translation services in Psychology
keneseia
Hungarian to English - Rates: 10.00 - 10.00 HUF per word
English to Hungarian - Rates: 10.00 - 10.00 HUF per word
English to Hungarian: ACTIVITIES OF THE ENTERPRISE ERTRAG & SICHERHEIT INVESTMENTFONDSBERATUNG GES.M.B.H.
INVESTMENTFONDSBERATUNG GES.M.B.H.
a.	Investment advisory services regarding financial instruments (investment counselling according to § 3 Abs 2 Z 1 WAG 2007 - Securities Supervision Act)
b.	Acceptance and brokerage of trades concerning one or several financial instruments (brokerage in accordance with § 3 Abs 2 Z 3 WAG 2007)
c.	Commercial property consultancy services including authorisation to broker life and accident insurances as insurance broker and advisor in insurance matters according to § 94 Z 75 GewO 1994 (Industrial Code).
GEOGRAPHICAL SPHERE OF ACTIVITIES
1.)	The territory of activities extends to all countries where E&S has acquired a license from the Financial Market Authority of Austria, or countries where E&S operates a branch.
2.)	Different products are offered in the individual countries. Consideration must therefore be given to brokering only products in a specific country which have been authorised in this country. Information related to the specific products for each country can be found on the homepage www.esfonds.com. The business partner is required to undergo product-related training before taking on an activity.
3.)	The business partner is obliged to observe the relevant legal and tax regimes of the individual countries and to follow different business instructions, such as organisational guidelines, where applicable.
4.)	The business partner hereby accepts that the client and business partner administration is centrally organised in Austria so as to ensure that all brokered transactions can be attributed to his career ranking. The payment of a commission shall also be centrally processed in Austria and remitted to the account which the business partner indicates for this purpose. The business partner also accepts that the commission calculations are forwarded exclusively by electronic mail.
a.	A pénzügyi eszközöket érintő befektetői tanácsadó szolgáltatások (befektetői tanácsadás a § 3 Abs 2 Z 1 WAG 2007 alapján - Értékpapírfelügyeleti Törvény)
b.	Egy vagy több pénzügyi eszközt érintő kereskedelemi tevékenység elfogadása/átvétele vagy közvetítése (közvetítés a § 3 Abs 2 Z 3 WAG 2007 szerint)
c.	Az üzletkötő élet- és balesetbiztosítás engedélyezését magában foglaló kereskedelmi tulajdon tanácsadói szolgáltatások, mint a biztosítási ügyletek terén biztosítási bróker és tanácsadó a § 94 Z 75 GewO 1994 szerint (Ipari Kód).
TEVÉKENYSÉGEK FÖLDRAJZI ELOSZLÁSA
1.)	A cég tevékenységei minden olyan országra kiterjednek, ahol az E&S engedélyt szerzett Ausztria Pénzügyi Piac Felügyeletétől, illetve ahol az E&S leányvállalatot működtet.
2.)	A különböző országokban különféle termékeket kínálunk. Ennek megfelelően csak azon termékek közvetítése lehetséges, amelyek az adott országban engedéllyel bírnak. A termékek listája országonkénti lebontásban az alábbi honlapon található: www.esfonds.com. Az üzlettársnak a tevékenység megkezdése előtt a termékkel kapcsolatos továbbképzésen kell részt vennie.
3.)	Az üzlettársnak ismernie kell az adott ország idevágó törvényi és adózási előírásait, illetve ahol alkalmazható, követnie kell a különféle üzleti előírásokat, úgy mint szervezeti irányelvek, és így tovább.
4.)	Az üzlettárs ezúton tudomásul veszi, hogy az ügyfél és üzlettársi ügyvitel Ausztria területén központilag szervezett annak érdekében, hogy minden közvetített tranzakció az üzlettárs előmeneteli besorolását határozza meg. A jutalék kifizetése Ausztriában szintén központi irányítású, és az átutalás az üzlettárs által erre a célra megjelölt számlára történik. Az üzlettárs tudomásul veszi, hogy a jutalék kalkulációt kizárólag elektronikus levél útján kapja kézhez.
Translation education PhD - PTE, Pecs, Hungary


text:
Egyházmegyei bíróság előtt Pálfa református lelkésze | hírek | Jogi Fórum
Egyházmegyei bíróság előtt Pálfa református lelkésze
A Tolnai Református Egyházmegyei Bíróság pénteken Õcsényben megkezdte majd elnapolta Görgey Géza pálfai lelkész perét, akit nagy nyilvánosság előtt elkövetett hamis váddal rágalmazással és becsületsértéssel vádolnak. A bírói tanács a közérdek sérelmére való hivatkozással zárt tárgyalást rendelt el, melyet annak ellenére kezdett meg, hogy a Magyarországi Református Egyház zsinati bírósága december 19-én kelt határozatában kimondta az egyházmegye és a Duna melléki Egyházkerület elfogultságát.
A zsinati bíróság egyben a Tiszán inneni Egyházkerületet kérte fel az eljárás lefolytatására.
A határozatra azt követően került sor, hogy Görgey Géza és a Tolnai Református Egyházmegye esperese, Szemerei László egyaránt elfogultsági indítványt nyújtott be az első fokon eljáró Tolnai Református Egyházmegyei Bírósággal szemben.
Görgey Géza ellen azért indult eljárás, mert a 168 óra és a Népszabadság című lapban megjelentetett cikkekben párhuzamot vont a Magyarországi Református Egyház Duna melléki Egyházkerület, valamint a Magyar Igazság és Élet Pártja (MIÉP) között.
A lelkészt az egyházmegyei bíróság novemberben 60 napra felfüggesztette állásából, és részletes vizsgálatot rendelt el nyilatkozatai ügyében.
Az ítélet indoklása az volt, hogy a pálfai lelkész "nagy nyilvánosság előtt hamisan vádaskodott, egyházi tagokat rágalmazott, valamint becsületükben megsértett".
A bíróság úgy vélte: Görgey Géza olyan állításokat fogalmazott meg református egyházi vezetők és a MIÉP kapcsolatáról, melyek nem fedik a valóságot.
A testület kifogásolta a cikkek hangnemét is, mert szerinte a lelkész tiszteletlenül beszélt a Duna melléki Egyházkerület püspökéről, Hegedűs Lórántról, akit úgy nevezett, hogy a MIÉP-es Hegedűs apja.
Az egyházi bíróság szerint Görgey Géza nyilatkozataival emellett befolyásolni próbálta lelkésztársait a jövő évi református tisztújítás előtt.
Az egyházmegye jogásza a vádat képviselő, Nemes Árpád az MTI-nek elmondta: ő a pénteki tárgyaláson fenntartotta korábbi indítványát, a bírói tanács tagjai pedig nyilatkoztak arról, hogy elfogulatlanok az ügyben.
Megítélése szerint a zsinati bíróságnak nincs joga ilyen elfogultságot kimondó határozatot hozni, ezért az eljárás lefolytatása továbbra is a Tolnai Egyházmegyei Bíróság feladata.
Görgey Géza jogi képviselője, Imre András a tárgyalást követően azt közölte, hogy a védelem nem fogadta el a bíróságnak az elfogulatlanságára vonatkozó nyilatkozatát, és a zsinati bíróság határozatát tartja irányadónak.
Az egyházmegyei bíróság végül úgy döntött, hogy a tárgyalást elnapolja, új időpontot tűz ki, addig pedig megvizsgálja: pontosan hogyan kell értelmezni a zsinati bíróság határozatát.

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Köf.5.071/2012/8. számú határozat | K Ú R I A
Köf.5.071/2012/8. számú határozat
Köf.5071/2012/8.szám
A Kúria Önkormányzati Tanácsa a dr. Túróczy Lajos a Szerencsi Járásbíróság (3900 Szerencs Rákóczi utca 45.) bírája által kezdeményezett
a dr. Remete Gábor ügyvéd (3525 Miskolc Kis-Hunyad utca 6.) által képviselt Tállya Község Önkormányzata (3907 Tállya Rákóczi utca 34.) ellen
Tállya Község Önkormányzata Szabályozási Tervének elfogadásáról és a Helyi Építési Szabályzat megállapításáról szóló 11/2006. (IX. 15.) önkormányzati rendelet egyes rendelkezési más jogszabályba ütközésének vizsgálatára irányuló nemperes eljárásban meghozta az alábbi
1. A Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapítja, hogy Tállya Község Önkormányzata Szabályozási Tervének elfogadásáról és a Helyi Építési Szabályzat megállapításáról szóló – a 10/2012. (IX. 04.) önkormányzati rendelettel módosított - 11/2006. (IX. 15.) önkormányzati rendelet 6. § (1) bekezdés „, valamint telekalakítási terv” szövegrész törvénysértő, ezért e rendelkezést megsemmisíti.
2. A megsemmisítés következtében Tállya Község Önkormányzata Szabályozási Tervének elfogadásáról és a Helyi Építési Szabályzat megállapításáról szóló – a 10/2012. (IX. 04.) önkormányzati rendelettel módosított - 11/2006. (IX. 15.) önkormányzati rendelet 6. § (1) bekezdése a következő szöveggel marad hatályban:
„A területfelhasználási egységeken és övezeteken belüli telekalakítások és telekosztások csak a szabályozási tervnek és helyi építési szabályzatnak megfelelően továbbá egyéb jogszabályok alapján végezhetőek.”
3. A Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapítja, hogy Tállya Község Önkormányzata Szabályozási Tervének elfogadásáról és a Helyi Építési Szabályzat megállapításáról szóló – a 10/2012. (IX. 04.) önkormányzati rendelettel módosított - 11/2006. (IX. 15.) önkormányzati rendelet 6. § (1) bekezdésének megsemmisített rendelkezése nem alkalmazható a Szerencsi Járásbíróság előtt lévő 3.P.20.154/2012. számú perben, valamint valamennyi, a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő egyedi ügyben.
A határozat ellen további jogorvoslatnak helye nincs.
1. A Szerencsi Járásbíróság bírája (a továbbiakban: indítványozó) az előtte lévő 3.P.20.154/2012/6. számú per tárgyalását a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 48. § (3) bekezdése alapján felfüggesztette és a Kúria eljárását kezdeményezte Tállya Község Önkormányzata Szabályozási Tervének elfogadásáról és a Helyi Építési Szabályzat megállapításáról szóló 11/2006. (IX. 15.) önkormányzati rendelet (a továbbiakban: HÉSZ) 6. § (1) bekezdésének és 9. § (7) bekezdésének vizsgálatára. Az alapul fekvő ügyben a Szerencsi Körzeti Földhivatal 800.043-2/2011. számú 2011. október 18. napján kelt határozatával a felperes telekalakítási kérelmét elutasította, mert Szerencs Város Önkormányzatának jegyzője, mint elsőfokú építési hatóság Tállya belterületi 47., 80. és 81/2. hrsz-ú ingatlanokat érintő telekalakítási engedély megadásához építésügyi hatósági szempontból nem járult hozzá, mivel a vázrajzot és telekalakítási tervdokumentációt áttanulmányozva a Tállya településen érvényben lévő rendezési terv az érintett ingatlanok közül a 80. hrsz alatti ingatlan egy részére, valamint a 81/2. hrsz-ú ingatlan teljes egészére részletes telekalakítási terv készítését irányozta elő. A döntés szerint a telekalakítási terv elkészültéig és elfogadásig a telekalakítás nem valósítható meg.
Az ügyben eljáró bíró véleménye szerint a HÉSZ jogszabálysértő, mert a telekalakításról szóló 85/2000. (XI. 8.) FVM rendelet (a továbbiakban: FVM rendelet) telekalakítási tervre vonatkozó rendelkezései már nem hatályosak, a HÉSZ olyan jogi kategóriára hivatkozik, amely már megszűnt. Az FVM rendelet telekalakítási tervre vonatkozó szabályait hatályon kívül helyezte az építésügyi hatósági eljárásokról, valamint a telekalakítási és az építészeti-műszaki dokumentációk tartalmáról szóló 37/2007. (XII. 13.) ÖTM rendelet (a továbbiakban ÖTM rendelet) 52. § c) pontja 2008. január 1-ével. Az indítványozó állítása szerint a HÉSZ rendelkezései azzal, hogy telekalakítási tervre utaló szabályt tartalmaznak az Alaptörvény 32. cikk (3) bekezdésbe és az FVM rendeletbe ütköznek.
2. A Kúria Önkormányzati Tanácsa a Bszi. 52. § alapján az indítványt megküldte Tállya Község Önkormányzatának (a továbbiakban: önkormányzat) az indítvánnyal kapcsolatos állásfoglalása beszerzése céljából. Az önkormányzat előadta, hogy a HÉSZ-t módosította a 10/2012. (IX. 04.) önkormányzati rendelet, amelyben a 81/2.hrsz-ú ingatlanra már nem kell részletes telekalakítási tervet készíteni, valamint a 47 hrsz-ú ingatlan is a teljes nagyságban került feltüntetésre.
3. Az indítványozó előadta, hogy a HÉSZ-t módosító 10/2012. (IX. 04.) önkormányzati rendelet a HÉSZ – korábbi beadványában vizsgálni kért - 9. § (7) bekezdését hatályon kívül helyezte és a Tállya 80 hrsz-ú és 81/2 hrsz-ú ingatlanok övezeti besorolását módosította. Ugyanakkor a módosítás nem érintette a HÉSZ 6. § (1) bekezdését, amennyiben az továbbra is a telekalakítási tervre utal. Az indítványozó ezért indítványát a HÉSZ 6. § (1) bekezdése vonatkozásában fenntartotta.
A bírói kezdeményezés megalapozott.
1. A HÉSZ indítványozó által vizsgálni kért 6. §-a a telekalakítás szabályait foglalja magában. A 6. § (1) bekezdés szerint „A területfelhasználási egységeken és övezeteken belüli telekalakítások és telekosztások csak a szabályozási tervnek és helyi építési szabályzatnak megfelelően továbbá egyéb jogszabályok, valamint telekalakítási terv alapján végezhetőek.”
2. Az FVM rendelet 2008. január 1-éig hatályos 5. §-a tartalmazott rendelkezést a telekalakítási tervre vonatkozóan. E szerint:
„5. § (1) A telekalakítási terv rajzi munkarészekből és táblázatos jegyzékekből áll.
(2) A telekalakítási terv rajzi munkarészei:
a) a telekalakítással érintett terület fennálló állapotát tartalmazó - az illetékes körzeti földhivatal által hitelesített, 3 hónapnál nem régebbi - ingatlan-nyilvántartási térkép másolata, ha az magassági adatot nem tartalmaz, 10%-nál nagyobb átlagos lejtés esetén külön lapon szintvonalas térkép,
b) a telekalakítás utáni állapotot tartalmazó térkép.
(3) A telekalakítási terv táblázatos jegyzékei:
a) a telekalakítással érintett telkek adatait - helyrajzi szám, tulajdonos, fekvés, terület, meglévő beépítettség, az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett építésügyi jogok és korlátozások - tartalmazó jegyzék,
b) a telekalakítás után kialakuló telkek tervezett adatait - helyrajzi szám, tulajdonos, fekvés, terület, meglévő beépítettség, az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzendő építésügyi jogok és korlátozások, előírt kötelezettségek és az azok teljesítéséhez nyújtott pénzbeli szolgáltatás - tartalmazó jegyzék.
(4) Az ingatlan-nyilvántartási térkép másolatán a meglévő és - megkülönböztethető módon - a végrehajtható építési engedély szerinti építményeket fel kell tüntetni.
(5) A rajzi és a táblázatos jegyzék munkarészeknek összevethetőeknek kell lenniük.
(6) Az engedélyezett telekalakítási tervnek meg kell felelnie azon követelményeknek, amelyek alapján az ingatlan-nyilvántartási változás átvezetésére alkalmas változási vázrajz elkészíthető.
(7) A telekalakítási tervet az 53/2000. (VIII. 11.) FVM rendeletben megfogalmazott jogosultsággal rendelkező településrendező tervező készítheti.”
3. Az indítványozó szerint a telekalakítási terv, mint jogintézményt az ÖTM rendelet megszüntette. Az ÖTM rendelet 52. § c) pontja valóban hatályon kívül helyezte az FVM rendelet 5. §-át (is). Ugyanakkor az ÖTM rendelet szabályokat határozott meg a telekalakítási eljárásra. Az ÖTM rendelet hatálybalépéskori 23. § (2) bekezdése szerint a tervdokumentáció záradékolása és kezelése során az elsőfokú építésügyi hatóság az építésügyi hatósági engedély megadása (bejelentés tudomásul vétele) esetén - ha a határozat (bejelentés tudomásul vétele) jogerős és végrehajtható - az engedélyezésre benyújtott dokumentáció (telekalakítási terv vagy az ingatlan-nyilvántartási térképmásolat) valamennyi példányát engedélyezési záradékkal látja el. A telekalakítási engedélyezési eljáráshoz kapcsolódó 26. § (3) bekezdés szerint telekcsoport újraosztása esetén, vagy ha a telekalakítás során legalább nyolc új építési telek keletkezik, az ingatlan-nyilvántartási térképmásolaton a kérelmezett telekalakítást a jogerős és érvényes elvi engedéllyel engedélyezett telekalakítási terv, illetőleg ennek hiányában a szabályozási tervben pontosan rögzített telekhatárok alapján kell ábrázolni. Az ÖTM rendelet 5. számú melléklet VIII. pont, a telekalakítási dokumentáció meghatározására a következőket tartalmazza:
„A telekalakítási dokumentáció új építési telek kialakítása érdekében történő telekalakítási eljáráshoz szükséges, egymással összevethető rajzi munkarészből és táblázatos jegyzékből álló dokumentáció. A telekalakítási dokumentáció rajzi munkarésze a tervező által - az ingatlan-nyilvántartási térkép másolata alapján - készített, a telekalakítás utáni állapotot tartalmazó térkép.
b) a telekalakítás után kialakuló telkek tervezett adatait - cím, helyrajzi szám, tulajdonos, fekvés, terület, meglévő beépítettség, az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzendő építésügyi jogok és korlátozások, előírt kötelezettségek és az azok teljesítéséhez nyújtott pénzbeli szolgáltatás - tartalmazó jegyzék.”
Látható tehát, hogy az ÖTM rendelet nem szüntette meg a telekalakítási terv kategóriát, sőt, a korábbi szabályokkal részben azonosan szabályozta. Az ÖTM. rendeletet módosító 17/2008. (VIII. 30.) NFGM rendelt 2008. szeptember 1-től hatályos 5. melléklet VIII/d) pontja a telekalakítási terv fogalmát is megadta, e szerint: „A telekalakítási terv egymással összevethető rajzi munkarészből és táblázatos jegyzékből álló dokumentáció, melynek alapja az ingatlan-nyilvántartási térkép hiteles másolata, feltüntetve rajta a meglévő és - megkülönböztető módon - a végrehajtható építési engedély szerinti építményeket is.”
4. Az ÖTM rendelet vonatkozó rendelkezéseit hatályon kívül helyezte az építési beruházások megvalósításának elősegítése érdekében egyes miniszteri rendeletek módosításáról szóló 25/2009. (IX. 30.) NFGM rendelet (majd az ÖTM rendelet egészét az építésügyi és építésfelügyeleti hatósági eljárásokról és ellenőrzésekről, valamint az építésügyi hatósági szolgáltatásról szóló 312/2012. (XI. 8.) Korm. rendelet).
5. A kormányzati, illetve a közigazgatási struktúra átalakítása következtében az építésügyi hatóság hatásköre és a földhivatalok hatásköre változáson ment át. A 246/2009. (XI. 3.) Korm. rendelet beiktatta a földhivatalokról, a Földmérési és Távérzékelési Intézetről, a Földrajzinév Bizottságról és az ingatlan-nyilvántartási eljárás részletes szabályairól szóló 338/2006. (XII. 23.) Korm. rendeletbe (a továbbiakban: Korm. rendelet) a telekalakítási eljárás címet. A Korm. rendelet az ún. telekalakítási dokumentációt szabályozza.
6. A fentiek alapján - a hatásköri az anyagi jogi és az eljárási szabályok változása miatt - megállapítható, hogy a telekalakítással kapcsolatos joganyag megváltozott. A telekalakítási terv, abban az értelemben, ahogy egykor az FVM rendelet 5. §-a szabályozta már nincs hatályban. Nem volt hatályban a jelen eljárás alapjául szolgáló bírósági eljárásban felülvizsgálni kért – 2011. október 18-án kelt – közigazgatási határozat meghozatalakor sem. A HÉSZ 6. § (1) bekezdése a telekalakítások és telekosztások során a következők figyelembe vételét rendeli el: a szabályozási terv és helyi építési szabályzat, továbbá egyéb jogszabályok, valamint a telekalakítási terv. E felsorolásban a központi jogszabályok által pontosan körül nem írható telekalakítási terv értelmezési nehézséget okoz, ugyanakkor a szabályozási terv és helyi építési szabályzat, valamint a vonatkozó más jogszabályok figyelembe vétele elegendő támpont a területfelhasználási egységeken és övezeteken belüli telekalakítások és telekosztások elvégzéséhez.
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 2. § (1) bekezdése szerint a jogszabálynak a címzettek számára egyértelműen értelmezhető szabályozási tartalommal kell rendelkeznie, a (4) bekezdés b) pontja szerint pedig a jogszabályok megalkotásakor biztosítani kell, hogy a jogszabály illeszkedjen a jogrendszer egységébe. Az önkormányzati rendelet az Alaptörvény T) cikk (2) bekezdése szerint jogszabály. Az Alaptörvény indítványozó által hivatkozott 32. cikk (3) bekezdés szerint az önkormányzati rendelet más jogszabállyal nem lehet ellentétes. A HÉSZ 6. § (1) bekezdésének telekalakítási tervre utaló szövegrésze a fent bemutatott módon nem illeszkedik a jogrendszerbe, az FVM rendelet 5. §-ának, majd az ÖTM rendelet telekalakítási tervre vonatkozó rendelkezéseinek hatályon kívül helyezésével a HÉSZ alkalmazásban értelmezési nehézséget okoz általában és a jelen eljárás alapjául szolgáló egyedi ügyben is.
Minderre tekintettel a Kúria Önkormányzati Tanácsa a HÉSZ 6. § (1) bekezdésének „, valamint telekalakítási terv” szövegrész más jogszabállyal való ellentétét megállapította és a Bszi. 55. § (2) bekezdés a) pontja alapján megsemmisítette. A Kúria a megsemmisítésre tekintettel a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) pontja alapján elrendelte határozatának a Magyar Közlönyben való közzétételét. A megsemmisített rendelkezés a Bszi. 56. § (2) bekezdés alapján a határozat Magyar Közlönyben való közzétételét követő napon veszti hatályát.
A Szerencsi Járásbíróság előtt lévő 3.P.20.154/2012. számú ügyben, valamint valamennyi, a megsemmisítés időpontjában valamely bíróság előtt folyamatban lévő ügyben való alkalmazási tilalom kimondása a Bszi. 56. § (5) bekezdésén alapul.
Budapest 2013. február 13.
Dr.Hörcherné Dr.Marosi Ildikó sk. bíró

matches: Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság


text:
Jogosultak-e menekültstátuszra a homoszexuálisok? - Jogászvilág - Jogászvilág
Jogosultak-e menekültstátuszra a homoszexuálisok? - Jogászvilág
Kezdőlap » Jogosultak-e menekültstátuszra a homoszexuálisok?
Az EUB friss ítélete
2015-ben egy nigériai állampolgár menedékkérelmet terjesztett elő a magyar hatóság előtt; szexuális orientációja miatti üldözésére hivatkozott. A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (BÁH) – annak ellenére, hogy nem találta ellentmondásosnak a férfi előadását – egy pszichológiai szakvéleményére hivatkozva elutasította a kérelmet. A nigériai férfi a pszichológiai tesztek miatt súlyosan megsértve érezte alapvető jogait, ezért bíróság előtt támadta meg a határozatot. Az ügyben eljáró Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményezett az EUB előtt.
A luxemburgi ítélet szerint a menekültek jogállását szabályozó európai irányelv lehetővé teszi, hogy a hatóságok szakértői véleményt kérjenek a menedékkérők szexuális orientációjának megállapítására. A szakértői vizsgálat azonban nem sértheti az Európai Unió Alapjogi Chartájában biztosított alapvető jogokat, így az emberi méltóság (1. cikk), valamint a magán- és családi élet tiszteletben tartásához fűződő jogot (7. cikk). Az EUB azt is kimondta, hogy a szakértői vélemény (1) csak akkor vehető figyelembe, ha megbízható módszereken alapul; (2) nem köti a nemzeti hatóságokat; (3) kizárólag arra nem alapítható határozat. Az EUB álláspontja szerint a pszichológiai szakvélemény a szexuális orientáció megállapításának koránt sem sine qua non-ja. Elsősorban az ügyben eljáró tisztviselő feladata a menedékkérő szavahihetőségének megítélése. Az EUB nem tartja bizonyító erejűnek a szakértői véleményt, ha az a kérelmező ellentmondásmentes nyilatkozatai ellenére helyezkedik arra az álláspontra, hogy az érintett nem homoszexuális. Ez történt a konkrét ügyben is.
A homoszexuálisok menekültjogi megítélése
Felmerül persze a kérdés, jogosultak-e egyáltalán a melegek menekültstátuszra, és ha igen, milyen esetekben?
Háttérként tudnunk kell, hogy a világ 72 országában számít bűncselekménynek az azonos neműek közötti szexuális kapcsolat; 13-ban halálbüntetés fenyegeti. Számos további állam nem biztosít védelmet a homoszexuálisoknak az erőszakkal, illetve a diszkriminációval szemben.
Ennek ellenére a homoszexualitást, mint a védelemre való jogosultság okát nem nevesíti sem a legfontosabb nemzetközi menekültügyi jogforrás, a Genfi Menekültügyi Egyezmény, sem magyar menekültügyi törvény. Előbbi általános jelleggel fekteti le, hogy menekültnek számít, aki meghatározott társadalmi csoporthoz tartozása miatti üldözésnek van kitéve, vagy megalapozott fél ettől. Az EUB egy nagy jelentőségű, 2013-as ítéletében kimondta, hogy amennyiben egy államban homoszexuálisokat fenyegető büntetőjogi szabályok vannak érvényben, akkor a szexuális kisebbség a konvenció által védett társadalmi csoportnak számít. A luxemburgi bírák azonban lefektettek egy jelentős megszorítást: a homoszexuálisok alapvető jogainak súlyosan kell sérülniük. Önmagában a büntetőjogi fenyegetés nem elegendő; az EUB megköveteli, hogy annak egy állam a gyakorlatban is érvényt szerezzen. Az ítélet szerint a nemzeti hatóságok a döntéshozatalt megelőzően megvizsgálhatják a származási országra jogszabályait, azok alkalmazási gyakorlatát, valamint a homoszexualitás általános társadalmi megítélését.
A luxemburgi döntés előtt a legtöbb tagállami hatóság különösen restriktíven alkalmazta a menedékjogot melegek esetében. Így például Németországban sokáig csak azok részesültek oltalomban, akik individuális üldözést, illetve súlyos alapjogsértést tudtak bizonyítani. A hátrányos megkülönböztetés, a verbális erőszak, a megalázó bánásmód, az általános társadalmi megvetés önmagában nem volt elegendő. Ahogy az sem, ha egy állam kifejezésre juttatta, hogy a saját nemükhöz vonzódók nem kívánatosak az országban. Ugyanakkor a német joggyakorlat szerint a diszkriminatív intézkedések halmozódása elérhetett egy olyan szintet, amely már üldözésnek, illetve súlyos alapjogsértés minősült, és megalapozta a menedékjogot.
A melegek, akik nem tudták igazolni az individuális jogsérelmet, üldözött csoporthoz tartozásukra hivatkozva kaphattak menekültstátuszt. A homoszexuálisokat azonban csak akkor ismerték el ilyen csoport tagjaiként, ha az üldözés intenzitása nem csak a csoporthoz tartozók súlyos jogsérelmének lehetőségét, hanem konkrét veszélyét jelentette. Utóbbi a német hatóságok szerint nem állt fenn, ha a származási országban a hatósági repressziók „diszkrét életvezetéssel” jó eséllyel elkerülhetők voltak.
Az EUB 2013-as ítélete vetett véget ennek a gyakorlatnak, amikor lefektette, hogy a szexuális orientáció az identitás alapvető eleme. Ezért tehát nem várható el, hogy a menedékkérő az üldöztetés elkerülése érdekében titokban tartsa homoszexualitását.
Német joggyakorlat
A német hatóságok az ítélet ellenére tovább folytatták kérdéses gyakorlatukat: összehasonlították a származási országban élő homoszexuálisok feltételezett számát, amely a tudományos feltételezése szerint a teljes populáció 5-10 százaléka lehet, a természet elleni fajtalanság miatt elítéltek számával. Így milliós lakosságszám aránylott néhány száz ítélethez. Az üldözés konkrét veszélye tehát elenyésző – vonta le a következtetés mások mellett a Cottbusi Közigazgatási Bíróság. A bíróságok gyakran hivatkoztak a külügyminisztérium mai napig érvényben lévő helyzetértékelésére, amely alapján például az észak-afrikai arab országok – a fenti számítás alapján – homoszexuálisok számára biztonságos országnak számítanak. A büntetőjogi fenyegetést a gyakorlatban kevésbé individuális felelősségre vonására használják, inkább a melegek emancipációját, szerveződését igyekszik megakadályozni. A szexuális másság ugyan tabu téma, illetve társadalmi megvetés övezi, de a gyakorlatban nem üldözik szisztematikusan a homoszexuálisokat – így a német külügyminisztérium, amelynek egyébként 2009 és 2013 közötti vezetője nyíltan vállalta szexuális másságát.
2013-ban a német Szövetségi Közigazgatási Bíróság is jogellenesnek találta a Szövetségi Bevándorlási Hivatal (BAMF) restriktív gyakorlatát és az elutasító határozatok azon indokolását, amely szerint a homoszexuálisok döntő része akceptálta a rejtőzködő életmódot, így „méltóságban és biztonságban” élhet származási országában. A bírák egyidejűleg kimondták, hogy az elítélések számát csak ama személyek számához lehet viszonyítani, akik szexuális orientációjukat nyíltan vállalva élnek.
Továbbra is nagy jelentősége van, miként nyilatkoznak a menedékkérők a BAMF előtt. Aki azt adja elő, hogy a társadalmi, illetve családi kiközösítéstől félve rejtőzködött, elutasító határozatra számíthat. Szabad akaratából döntött a rejtőzködés mellett és akceptálta azt – áll a döntések indokolásában. Menedékstátuszra azok számíthatnak, akik a büntetőjogi fenyegetést jelölik meg a rejtőzködés okaként.
Nehezen egyeztethető össze a nemzetközi követelményekkel, hogy a magyar hatóságok nem elégszenek meg az üldözés valószínűsítésével, hanem elvárják, hogy a kérelmező szexuális kisebbséghez tartozását megcáfolhatatlanul bizonyítsa. Ez a gyakorlatban az EUB friss ítéletében kritikusan megítélt pszichológiai szakvélemény alapján történik
A 2013-as luxemburgi döntés ama részének, amely szerint az érintettektől nem várható el, hogy az üldöztetés elkerülése érdekében hazájában titokban tartsák homoszexualitásukat, volt egy további fontos kihatása a német joggyakorlatra: biztosítani kell a menekültstátuszt azoknak is, akik azonos nemű párjukkal élnének együtt egy olyan országban, ahol ez jogilag nem lehetséges, illetve a közös életvezetés súlyos társadalmi, hatósági retorziókat vonna maga után – szól a német Szövetségi Közigazgatási Bíróságnak az EUB döntésére figyelemmel hozott ítélete.
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság – az Emberi Jogok Európai Bíróságának döntését követve – azt is kimondta, hogy sérti az Emberi Jogok Európai Egyezményét, ha a befogadás elutasításával, vagy a kiutasítással a német hatóság kvázi megfoszt valakit a párkapcsolat lehetőségétől.
A strasbourgi bírák egy másik ítéletben azt is lefektették, hogy menedékre jogosultak azok, akiket hazájukban – társadalmi ellehetetlenülésük megakadályozása érdekében – házasságkötésre kényszerülnének. Ez ugyanis sérti a magánélet tiszteletben tartására vonatkozó, az Emberi Jogok Európai Egyezménye 8. cikkében lefektetett jogot. A német jogalkotó az ítéletre reagálva kényszerházasság veszélye esetén megtiltotta a kiutasítást.
A magyar joggyakorlat annyiban összhangban áll a nemzetközi és az európai joggal, hogy a menekültügyi törvény a Genfi Konvencióhoz hasonló keretszabály alapján részesíti menedékben a szexuális orientációjuk miatt üldözötteket: „üldözésnek kell tekinteni azokat a cselekményeket, amelyek jellegüknél, ismétlődésüknél vagy összeadódó hatásuknál fogva olyan mértékben súlyosak, hogy sértik az alapvető emberi jogokat”. Ez a magyar menekültügyi törvény szerint megnyilvánulhat többek között „olyan jogszabályi rendelkezésekben vagy hatósági intézkedésekben is, amelyek önmagukban hátrányosan megkülönböztető jellegűek”.
Az viszont nehezen egyeztethető össze a nemzetközi követelményekkel, hogy a magyar hatóságok nem elégszenek meg az üldözés valószínűsítésével, hanem elvárják, hogy a kérelmező szexuális kisebbséghez tartozását megcáfolhatatlanul bizonyítsa. Ez a gyakorlatban az EUB friss ítéletében kritikusan megítélt pszichológiai szakvélemény alapján történik, amely rend szerint a tudományos körökben elavultnak számító „ember az esőben rajz”, valamint a Rorschach- és a Szondi-tesztek alkalmazásával készül. Meglehetősen aggályos, hogy egy ilyen szakértői vélemény, amely jellegénél fogva még a leggondosabb elkészítése esetén is csak valószínűséget képes megállapítani, a menekültügyi eljárásban megcáfolhatatlan bizonyítékká válik. Ezt az EUB mellett a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság is jogellenesnek minősítette, és kizárt egy vitatható orvosszakértői véleményt a bizonyítékok köréből – adta hírül honlapján a felperest képviselő Magyar Helsinki Bizottság. A civil szervezet egyébként – nemzetközi kooperációban – készített egy kézikönyvet, amely leírja, miként lehet tudománytalan és megalázó módszerek elkerülésével megállapítani a menedékkérők szavahihetőségét. A kézikönyvet több európai ország (pl.: Nagy-Britannia, Svédország) menekültügyi hatóságai is használják.
A nem szexuális orientációjuk miatti menedékesek esetén, a nemzetközi joggal összhangban, a magyar hatóság megelégszik az üldözés valószínűsítésével, nem követeli meg annak megcáfolhatatlan bizonyítását. Ez azért fontos, mert az érintettek a legritkább esetekben tudják okirattal igazolni előadásukat. Annak eldöntésére mégsem szoktak pszichológust felkérni, hogy valaki tényleg rendelkezik-e egy politikai nézettel vagy tagja-e egy egyháznak – hívja fel a figyelmet a legjelentősebb magyarországi LMBTQ szervezet, a Háttér Társaság ügyvivője, Dombos Tamás.
A szavahihetőség ellenőrzése más országokban
A szexuális orientáció megállapítására Magyarországon alkalmazott, elavult és megbélyegző pszichológiai teszt európai összehasonlításban nem számít a legrosszabb módszernek – erősíti meg a Magyar Helsinki Bizottság is.
Van olyan uniós tagállam, ahol a menedékkérőket orvosi vizsgálatoknak vetetik alá, erekciójukat figyelik meg, vagy a legintimebb kérdésekre kell válaszolniuk. Ezek jogellenességét már az EUB és a magyar bíróságok is kimondták. Senkitől sem követelhető meg, hogy a hatóság előtt végezzen (homo)szexuális cselekményt; intim tartalmú képek és videofelvételek nem lehetnek bizonyítási eszközök; a szavahihetőség nem vizsgálható sztereotip, és gyakran félrevezető előítéletek alapján („a meleg férfiak nőiesek”, „leszbikus nők nem vágynak anyaságra”).
Sokáig Németországban is aggályos volt a szavahihetőség ellenőrzésének módja. A Szövetségi Közigazgatási Bíróság 1988-ban mondta ki először, hogy a homoszexualitásuk miatt üldözött személyek politikai menekültstátuszra jogosultak, ha „ez a hajlam visszafordíthatatlan és mélyen gyökerező”. A menedékkérőknek azonban valószínűsíteniük kellett, hogy hazájukba visszatérve halálra, vagy más súlyos büntetésre számíthatnának. Menekültstátusz nem járt, ha a származási országban „csak a közerkölcs megsértése esetén” indultak büntetőeljárások homoszexuális cselekmények miatt.
Annak eldöntésére, hogy a homoszexuális hajlam „visszafordíthatatlan és mélyen gyökerező-e” a BAMF – a magyar hatósághoz hasonlóan – szexuálpszichológus szakértőt rendelt ki. Ezt a gyakorlatot a Szövetségi Közigazgatási Bíróság később jogellenesnek nyilvánította. Azóta a menedékkérők szexuális orientációjának megítélése a hatóság munkatársainak feladata. Ez a személyes, családi és társadalmi körülményekre, valamint a menekülést kiváltó eseményekre vonatkozó részletes kikérdezéssel történik. Ennek során a hatóság munkatársának azt kell eldönteni, hogy a kérelmező beszámolója ellentmondásoktól mentes és mindenre kiterjedő-e. A belső iránymutatás szerint minél részletekbe menőbb és konkrétabb a menedékkérő előadása, annál valószínűbb, hogy az megfelel a valóságnak.
A kikérdezés módjáról ítélkezett már az EUB is. Kimondta, senki nem kötelezhető arra, hogy (1) részletes információkkal szolgáljon szexuális életéről, (2) műszeres vizsgálatnak vesse alá magát (pl.: szexuális izgatottságot mérő phallografie mérés); (3) nem megengedett intim fotók és videófelvételek használata. A bíróság azt is lefektette, hogy önmagában nem zárja ki a szavahihetőséget, ha a menedékkérő nem ismeri ki magát származási országa meleg szubkultúrájában és nincs tisztában a homoszexuális cselekmények pontos jogi szabályozásával.
Coming out a befogadó országban
Nem ritka, hogy a meleg menekültek az első hatósági beszélgetés során nem fedik fel szexuális orientációjukat. Ennek több oka is lehet: (1) a származási országban büntetőjogilag és morálisan is elítélik az ilyen életformát, ezért egy idegen személy előtt nehezen nyílnak meg, különösen, ha a hatóság képviselőjéről van szó; (2) gyakran a menekülteket befogadó állomásokon is diszkriminációnak vannak kitéve társaik részéről, és a verbális, valamint a fizikai erőszak sem elszigetelt jelenség, ezért titkolják homoszexualitásukat. Minderre figyelemmel mondta ki az EUB, hogy nem befolyásolja negatívan a szavahihetőségek, és nem lehet a kérelem elutasításának oka, ha valaki nem tájékoztatja az első adandó alkalommal a menekültügyi hatóságot szexuális orientációjáról, illetve arról, hogy erre tekintettel igényelne menekültstátuszt.
Más a helyzet, ha a menedékkérő hazájában nem élte ki, nem vállalta fel szexuális másságát, így nem is szenvedett el üldözést, és csak Európába érkezése után dönt a coming out mellett. A menekültek jogállásra szóló uniós irányelv és a magyar jogszabály is lehetővé teszi a kérelmek elutasítását, ha „az üldöztetés veszélye olyan körülményeken alapul, amelyeket a származási ország elhagyását követően a kérelmező maga idézett elő” – utólagos coming out esetén erről lehet szó. Ez a rendelkezés azonban nem alkalmazható, ha a kérelem elutasítása a Genfi Egyezménybe ütközne, tehát az érintettet a hazájában például halálbüntetés fenyegeti.

matches: bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság