text:
Bűnösök és bűnbakok a Magyar Rádióban 1945 után | Eszmélet
A tanulmány a felszabadulást követő évek egyik fontos, részben téveszmékkel körített, részben elfeledett epizódját, a Magyar Rádió munkatársainak felelősségét firtató igazolási eljárásokat elemzi. Az igazoló bizottságok, illetve a népbíróságok gyakorlata komplexen értelmezendő: teret adott a háborús események, az azokat elősegítő propaganda elleni jogos indulatoknak, alkalmas volt a későbbi koncepciós perek megalapozására, ugyanakkor elősegítette az akkori közelmúlt feltárását, s annak felismerését, hogy a bűnös rezsim kiszolgálása maga is bűnös és erkölcstelen cselekedet.
„… a rádió veszélyes találmány, éppúgy, mint a könyvnyomtatás: jóra, rosszra egyaránt alkalmas, s hatásaiban felmérhetetlen. […] Aki a rádióhoz egyszer is komolyan s felelősséggel közelített, átérzi a benne rejlő démonikus erőket: hogy világunk sorsa, az egész emberiségé, mint alakul, az a rádiótól, a rádió uraitól is függ." Ortutay Gyula, Nyugat, 1939. 8. sz.
A Magyar Telefonhírmondó és Rádió Rt. egyik vezető állású tisztviselője, Purpriger Ernő, a könyvelés és a pénzügyek korábbi felelőse 1946-ban három év börtönbüntetést kapott, és politikai jogainak gyakorlásától további tíz évre eltiltották. A népbíróság így indokolta ítéletét: „A rádió volt a háborús erőfeszítés egyik legfontosabb fenntartója, a háborús uszítás, a faji gyűlölet fokozásának leghatékonyabb, […] elsőrendű hatalmi eszköze. A rádió volt a bűnös tömegszenvedélyek felkeltésének legelsőrendűbb tényezője. Aki egy ilyen intézménynél a nyilasuralom alatt is mindvégig vezető állásában megmaradt, ezáltal hozzájárult mindazon háborús és népellenes bűnök elkövetéséhez, amelynek a rádió messzemenő tömeghatásával okozója lett."1
A rádió és a sajtó ugyanúgy a lejáratódott és megbukott (akkoriban sokan így mondták: rothadt) rendszer része volt, mint a kormány, a hadsereg, a csendőrség és a helyi közigazgatás. Senki nem vitatta, hogy mindegyiket meg kell tisztítani.
A korszak leghatékonyabb tömegközlési eszköze, a Magyar Rádió a háború időszakában fokozatosan elveszítette korábbi szellemi integritását. A rádió a húszas évektől – Kozma Miklós irányításával – természetesen az uralkodó rendszert kívánta szolgálni, magát a Kárpát-medencei magyar szupremácia egyik eszközének tartotta, ám műsorait mindig igyekezett szakmailag elfogadható, művészileg értékes minőségben készíteni és sugározni. A rádió vezetősége ennek érdekében esetenként, nem is ritkán, más hatalmi-kormányzati vagy befolyásos közéleti körökkel és személyekkel is szembekerült, vitázott. 1944. március 19-én a Magyar Rádió is a német megszállók felügyelete alá került, a szélsőséges háborúpártiak szócsöve lett – a nyilas hatalomátvételt követően pedig egyértelműen a magyar náciké.
A felszabadulás után a háborútól sokat szenvedett emberek szemében mindenki bűnös volt, aki a korábbi években közéleti tisztséget viselt, feladatot vállalt. Különösen vétkesnek látszottak azok, akik előtérben voltak: például a sokak által ismert rádióműsorok szereplői, szerkesztői. A rossz megítélés – jogosan, de nem egyforma mértékben – kiterjedt az intézmény vezetőire és a műsorok elkészítésének feltételeit megteremtő műszaki, hivatali és kisegítő munkatársaikra. Az említett tisztviselőnek például azt rótták fel, hogy a nyilas kormánybiztos időszakában is megmaradt tisztségében, noha 1944 végén szinte automatikusan lett második ember a hierarchiában, mivel a többi vezető elhagyta az intézményt. Elmarasztalásának okai között konkrét bűncselekményt nem is állapítottak meg, hiszen nem készített és nem is felügyelt műsorokat.
A korabeli hangulatra jellemző, hogy a Rádió egyik társvállalatánál Cserépy László rendezőt azért ítélték állásvesztésre, mert meghitt viszonyban volt Páger Antallal. „A Páger Antallal való együttműködés beszédes bizonyítéka Cserépy magatartásának. Az Igazoló Bizottság ezt a tényt további bizonyítás elrendelése nélkül elegendőnek találta az állásvesztést kimondó határozat meghozatalához."2
A számonkérés kezdete, az igazolási eljárás
A szövetségesek győzelme, a Harmadik Birodalom felszámolása után mindenütt igyekeztek megtisztítani a közéletet a nácizmustól. Szigorúnak minősíthető a felelősségre vonás Nyugat Európában: Belgiumban háromezer, Dániában négyszáz, Franciaországban négyezer személyt végeztek ki. Nürnbergben 658 halálos ítéletet hoztak. A különböző német megszállási övezetekben több millió fő ellen folytattak eljárást.3 A vétkes politikusok, katonák, rendőrtisztviselők és hivatalnokok mellett a kollaboráns újságírók, művészek, rádiósok is sorra kerültek. William Joyce, a berlini rádió angol bemondója (az „ugató" Lord How-How) és egy másik náci, Jean Herold Paquis, a párizsi rádió francia bemondója hazaárulónak minősült, kivégezték őket. (Képes Figyelő, 1945. október 27.) Magyar bíróságok hét újságírót ítéltek halálra, közülük ketten kegyelmet (életfogytiglant) kaptak. A kivégzetteket a sajtón túli politikai szerepük vagy egyéb cselekményeik miatt is elmarasztalták.4
Magyarországon a közélet megtisztítását az Ideiglenes Nemzetgyűlés kezdeményezte. Felhatalmazása alapján az Ideiglenes Nemzeti Kormány a honvédelemről szóló 1939. évi II. törvénycikk 141. paragrafusát, a kivételes hatalom köréről szóló háborús rendelkezést alkalmazta, amikor előírta a közalkalmazottak igazolását. Az igazolási eljárás nem volt teljesen ismeretlen próbálkozás, új kitaláció. Korábban, 1939-ben alkalmaztak hasonlót, amikor a visszacsatolt területeken munkára jelentkező közalkalmazottakat „magyar nemzethűség szempontjából" vonták igazolási eljárás alá. (MTI 1939. február 27.) A sok visszaélés és a rossz tapasztalatok miatt az újabb területfoglalások után a nemzethűséget firtató eljárás már elmaradt. (Szabó 2002) Teleki Pál miniszterelnök szerint: „bár bizonyos haszna volt az igazolási eljárásnak, tízszer annyi kárt okoz a denunciálási hajlam felélesztésével". (MTI 1940. szeptember 23.)
A háború utáni igazolást megkövetelő 15/1945. ME. számú rendelet a Magyar Közlöny első, új, 1945. január 4-i számában jelent meg. A rendeletnek az volt a célja, hogy tisztázzák: 1939. szeptember 1. (vagyis a világháború kitörése) óta az egyenként igazoló eljárás alá vont közalkalmazottak magatartása sértette-e a magyar nép érdekeit. (1. §)
Noha első pillantásra kézenfekvőnek látszik, miben áll az érdeksérelem, szükségessé vált a fogalom részletezése, mert számos értelmezési vita keletkezett. Május elején módosították a rendeletet. A tisztázást célzó első paragrafus így fogalmazott: „A magyar nép érdekeit sértő cselekedetnek kell tekinteni különösen: ha a közalkalmazott nyilas vagy más fasiszta jellegű párt (mozgalom) tagja volt, ilyen pártot, mozgalmat támogatott vagy azok célkitűzését, működését, helyeselte; ha a háborúba való belépés, a háborúban való további részvétel vagy a tengelyhatalmak érdekében vagy pedig a szövetséges hatalmak érdekei ellen propagandát fejtett ki; ha akár közvetlenül, akár tetteivel, közhangulatot kialakító magatartásával közvetve, az ország lakossága egy részének érdekeit sértő, a magyar alkotmány szellemével ellenkező jogszabályok hozatalát mozdította elő, vagy ilyen jogszabályok végrehajtásában olyan módon vett részt, hogy ezáltal az érintett személyek helyzetét súlyosbította, ha az ország lakosságának egy része ellen gyűlöletre izgatott." (1080/1945. ME. számú rendelet)
A rendelet még így is elég tág teret hagyott a szubjektív vélekedésnek, hiszen ki tudja pontosan, miként nyilvánulhat meg egy párt vagy mozgalom célkitűzésének vagy működésének helyeslése, vagy a „közhangulatot kialakító magatartás".
Időközben, február elején létrehozták a népbíróságok és népügyészségek rendszerét, hogy „mindazok, akik a magyar népet ért történelmi katasztrófa okozói, illetve részesei voltak, mielőbb elnyerjék büntetésüket". (81/1945. ME. számú rendelet)
Ez az új jogszabály körülírta a háborús bűn fogalmát. A felsorolás (13. § 1. bekezdés) háborús bűnösnek minősítette azt is, „aki nyomtatványban vagy gyülekezet előtt elmondott beszédben vagy rádió útján [kiemelés -V. Gy.] a háború fokozottabb mértékben való folytatására izgatott". A 6. szakasz a minősítést a „háború szolgálatában jelentős szellemi munkát végzett" személyekre is kiterjesztette. A 17. § 3. pontja szerint „népellenes bűnös az, aki nyomtatványban, gyülekezet előtt vagy egyébként nyilvánosan nép- vagy demokráciaellenes intézkedés hozatalát sürgette, vagy meghozatalát dicsérte". A 4. bekezdés ugyanígy minősíti azt is, „aki kényszerű szükség nélkül a nép- vagy demokráciaellenes hírverés szolgálatába szegődött". A felsorolt bűncselekmények hivatalból üldözendőknek minősültek (19. §), és a kiróható büntetés mértéke: 1 évi fogság vagy internálás volt (18. §).
Májustól kiegészítették ezt a rendelkezést is. A módosítás szerint népellenes bűntettben bűnös az is, „aki nyomtatványban (bármilyen módon sokszorosított iratban), gyülekezet előtt elmondott beszédben vagy rádió útján [kiemelés – V. Gy.] huzamosabb időn át olyan állandó jellegű és folyamatos tevékenységet fejtett ki, amely alkalmas volt arra, hogy a fasiszta és a demokráciaellenes irányzatok elterjesztése és megerősítése végett vagy a faji és felekezeti gyűlölet felkeltése, illetőleg ébrentartása céljára a közfelfogást jelentős mértékben befolyásolja, és az országra káros irányba terelje". (1440/1945. ME. számú rendelet)
A jogszabályokban nem található az izgatás fogalmának meghatározása, pedig az a tárgyalásokon rendre előkerült. A definíció a NOT (Népbíróságok Országos Tanácsa) közlönyében több hónap múlva bukkant fel: „nyomtatványban, gyülekezet előtt elmondott beszédben vagy rádió útján különleges, a hallgatóság, illetve az olvasó lelkének erős indulatát kiváltani szándékozó behatás, amely azt célozza, hogy a hallgató (olvasó) lelkében az ellenállás csökkenjék az elérni kívánt hatással szemben, és eredményeként a hallgató (olvasó) gondolkodása a tettessel azonos indulati elemekkel telítődjék". (Népbírósági Közlöny, 1945. november 24. 12.)
A látszólag nagyon elvont kategóriákat a kortársak életközeli tapasztalatai töltötték meg a gyakorlatban alkalmazható tartalommal. A rendőrségi kihallgatások valamint a bírósági tárgyalások és ítéletek szövegéből minden fogalmi és jogi bizonytalanság ellenére kirajzolódik az alkalmazott kifejezések nagyjából egységes felfogása. A felelősségre vont értelmiségiek egy része, a fenyegető szigorú büntetés nyomása alatt, esetenként másfajta pressziónak is kitéve, de hasonlóképpen használta a fogalmakat. Igaz: valamennyi vádoló hatóság, sőt időnként a bíróság is utat engedett az indulatoknak. A jegyzőkönyvek megfogalmazása pedig a kihallgató, és nem a gyanúsított vagy a vádlott sajátja. A szorult helyzetű ember aláírása legfeljebb a szöveg jóváhagyását jelenti, és nem az azzal való azonosulását. A sajtó szintén fűtötte az érzelmek hevességét. A lapok a vallomásokat nem szó szerint, hanem rövidítve, következésképp sokkal élesebb fogalmazással, jelzős szerkezetekben tették közzé. Olvasóikat igyekeztek „megkímélni" az árnyalt, de körülményes fogalmazástól.
Egy példa: Dövényi Nagy Lajost, a Tarnopolból indult el című regény íróját, a rádió hírhedt kommentátorát is felelősségre vonták. A rendőrségen készült kihallgatási jegyzőkönyve szerint így vallott: „A regényem megírásakor tudatában voltam annak, sőt célom is az volt, hogy a zsidók elleni faji, illetőleg felekezeti gyűlöletet felkeltsem, és azt ébren tartsam […] Tudatában voltam annak, hogy Hitler több ízben kijelentette, hogy többek között célja az is, hogy az európai zsidóságot teljesen kiirtsa. Ebből kifolyólag tisztában kellett lennem azzal, hogy a zsidóellenes uszítás, mely regényemben kifejezésre jutott, milyen messzeható következménye [sic!] lehet a magyarországi zsidóság tragédiájának előidézésében. Tagadom azt, hogy a Rádió hírszolgálati tisztviselőjének egy alkalommal, amidőn azt kérdezte tőlem, hogy nem-e [sic!] unom ezeket az uszító hírmagyarázatokat, azt válaszoltam volna: »nekem ki van osztva minden napra kb. 1000 zsidó, akiket meg kell semmisítenem, de ha elfáradok, akkor egy párat életbe [sic!] hagyok«. Ellenben nem tagadom, hogy ilyen értelemben s erről a kérdésről volt szó közöttünk, azonban emlékezetem szerint én ezt nem magamra vonatkozólag mondottam, hanem más újságíró társamnak »humoros« megjegyzését továbbítottam." (ÁBTL V-129749. Dövényi Nagy Lajos vizsgálati dosszié. Kihallgatási jegyzőkönyv 1945. szeptember 7.) Aki az előző szöveget olvassa, szinte hallhatja, amint a kihallgató rendőrtiszt diktálja a mondatokat. A kihallgatásról a másnap reggeli újságban a következő jelent meg: „Amikor megkérdezték tőle: tisztában van-e azzal, hogy az együgyű és évtizedeken keresztül politikailag tendenciózusan félrevezetett közönségben micsoda hatást váltott ki cikkeivel, Dövényi arcátlanul azt válaszolta, hogy nem is sejti." (Szabadság, 1945. augusztus 9.)
A jogszabályok felsorolt részleteinek alaposabb fogalmi körülírása és az eltelt évek, a háborús hónapok sok-sok tapasztalata sem segített egyszerűvé, átláthatóvá tenni az igazolás folyamatát. Az igazolás alá vont személyek sorsát az alakuló politikai rendőrség gyakran öntörvényű (elsősorban a kommunista párt vezetői által irányított) működése, a több azonos jogú hatóság párhuzamos hatásköre, egyes esetekben a politikai pártok érdekeinek az érvényesítése, alkalmasint a bizottsági tagok személyes ellenszenve vagy szimpátiája elég bizonytalanná tette. Tekintélyes körök a laikus bírák szerepét és a népbíráskodás visszaható erejét is megkérdőjelezték. Mindszenty József hercegprímás elvi és a formális joggyakorlatra hivatkozó aggodalmát a miniszterelnöknek küldött levélben fogalmazta meg. „A büntető jog terén a törvények ezen visszaható erejét soha egyetlen egy jogrendszer sem ismerte el. A klasszikus római jognak sarkalatos parancsa a »nullum crimen sine lege poenali« [nincs bűntett büntető törvény nélkül], továbbá, hogy »lex posterior nequit trahi ad facta praeterita« [a későbbi törvénynek nincs visszaható ereje]. Werbőczy is azt írja Hármaskönyvében: »constitutiones non pro praeterito, sed pro futuro scripta sunt« – a törvényeket nem a múltnak, de a jövőnek szerkesztik." (Iratok… 1992, 153) Utóbbi megjegyzést mintha megfogadták volna, az idézett kormányrendeletet az Ideiglenes Nemzetgyűlés két másik rendelettel összegyúrva törvényerőre emelte, és az így elfogadott 1945. évi VII. törvény a továbbiakban a koncepciós perek egyik jogi hivatkozásává vált.5
Az igazolás folyamata sokáig elhúzódott, gyakorlatilag soha nem került nyugvópontra. 1947 tavaszán a Minisztertanács felfüggesztette az igazoló bizottságok működését, nem sokkal később az igazságügyi miniszter felügyelete alá helyezte a 16.000 befejezetlen ügyért felelős, újjáalakított bizottságokat. (10 000/1947. Korm. sz. rendelet) Az igazolások ügyét a következő években a minisztertanács – még 1948-ban is – kénytelen volt napirendre tűzni. (A Minisztertanácsi… 2003; Dinnyés 2000)
Az igazolásra kötelezettek
Az igazolási kötelezettség a közalkalmazottakra, tehát az állam, a törvényhatóság, a közigazgatás, az igazságszolgáltatás és a közoktatás dolgozóira terjedt ki, de közéjük sorolták az állami támogatásban részesülő magánvállalatok alkalmazottait is. Utóbbiak körébe tartozott a Rádió és társvállalatai.
Az Ideiglenes Nemzetgyűlés és az Ideiglenes Nemzeti Kormány tagjait, politikai államtitkárait és a honvédség vezérkari főnökét, valamint a kormány által kinevezett főispánokat megkímélték az igazolási procedúrától, őket eleve igazoltaknak tekintették. A többi közalkalmazott köteles volt nyilatkozatot tenni arról, mit tett a megelőző években. A nyilatkozatokat az igazoló bizottságokhoz kellett benyújtani. E testületek öt tagját a rendelet alapján a főispán sorsolta ki a Magyar Függetlenségi Front pártjainak (pontosabban a helyi szervezeteknek) öt-öt jelöltje közül. A fővárosban, nem lévén főispán, a Budapesti Nemzeti Bizottság vonta hatáskörébe e feladatot. A bizottság ezek után behívta annak az intézménynek egy képviselőjét, amelyben az igazolási eljárásokat lefolytatták. A Rádió ügyeiben Szilágyi Ödön, a rádióújság felelős szerkesztője volt a vállalati képviselő.6
Az eljárás a következő volt: az érintett munkahelyén nyolc nappal a tárgyalás előtt az elnök közhírré tette, hogy a bizottság kinek a nyilatkozatáról fog tárgyalni. Aki akart, a tárgyalásig bejelentést tehetett, akár szóban, akár írásban. (A szóbelit jegyzőkönyvezni kellett.) Később a felhívást az érintett lakóházában is kifüggesztették, ennek tényét a házbizalmi igazolta. A tárgyalás kezdetben nem volt nyilvános.
A Rádió vállalati bizottsága elé kerülő alkalmazottak mindenekelőtt kitöltöttek egy kétoldalas kérdőívet. A rovatokban a személyes adatokon túl a közeli múltra vonatkozó kérdések szerepeltek elsősorban: teljesített-e katonai szolgálatot; a legutóbbi (1941-es) népszámlálás alkalmával milyen nemzetiségűnek vallotta magát; volt-e tagja (tisztségviselője) a Volksbundnak, az SS-nek, bármelyik 1920 után működött pártnak, kamarának, érdekképviseleti szervezetnek; kapott-e kitüntetést 1930 után; járt-e hivatalos úton Németországban; kinevezték-e vállalati igazgatótanácsba vagy más vezető testületbe? Az utóbbi kérdés már nyilvánvalóan utalt a legutóbbi hónapok történéseire. Voltak részletezőbb, a zsidótörvényekre vonatkozó kérdések is: az illetőnek volt-e szerepe a zsidótörvények végrehajtásával kapcsolatban, árjásított-e zsidó üzletet, vásárolt-e zárolt, majd eltulajdonított készletből kiárusított terméket, szerzett-e zsidótól eredő rádiót, beköltözött-e zsidó lakásba (ha igen, mi okból)? Viselt-e nyilas formaruhát, jelvényt vagy karszalagot? Végül, de nem utolsósorban a rádiósnak arra is válaszolnia kellett, hogy szerepelt-e előadóként a műsorban, hogy 1930 után milyen újságba, folyóiratba írt cikket, jelent-e meg könyve az adott időszakban, tartott-e nyilvános beszédet népgyűlésen vagy akár szakmai egyesületben. A háborús időszakot követő tisztázás során az is minősítő körülménynek számított, hogy korábban ki melyik lapot fizette elő. Az oldal alján szerepelt az a kérdés, hogy bírói ítélet felfüggesztette-e politikai jogait, ha igen, milyen cselekmény miatt, mennyi időre. Az elítélés ténye nem volt magától értetődő, mivel a korábbi eljárások során baloldaliakat és nyilas mozgalmi aktivistákat is értek retorziók. Az a tény tehát, hogy valakitől megvonták a politikai jogokat, önmagában nem minősítette az érintettet. (Jegyzőkönyv. 1945)
A kitöltött kérdőív áttekintése, az érintett és a tanúk személyes meghallgatása alapján a bizottság általában gyorsan döntött, igazolt vagy elmarasztalt. A büntetés a vezető állásból vagy az előléptetésből (meghatározott időre) történő kizárás, de akár az azonnali elbocsátás vagy soron kívüli nyugdíjazás kezdeményezése volt. A bizottságnak munkaügyi hatásköre nem volt, de határozatát mindig végre kellett hajtani. Súlyosabbnak ítélt esetekben a rendőrséghez vagy a népügyészséghez továbbították az iratokat, ott szinte minden esetben vádat emeltek. Ha valakit nem igazoltak, vagy a rá vonatkozó határozatot igazságtalannak tartotta, jogorvoslatért a népbírósághoz, végső soron a Népbíróságok Országos Tanácsához fordulhatott. Az igazoló bizottság tagjaival szemben nem lehetett elfogultsági kifogást emelni. (Népbírósági Közlöny, 1946. február 23. 2.)
Az igazolás alá vont személyek számát és a vizsgálatok számszerű adatait ma már nem lehet pontosan megállapítani. A bizonytalanság oka a több őrzőhelyen7 lévő, hiányos iratanyag, a korabeli sajtóközlemények eltérő adatai, a változó felelősségű és személyi összetételű bizottságok (volt ideiglenes, majd hivatalos, illetve a nyugatról hazatért alkalmazottak átvilágítását végző testület) dokumentációja, a fellebbezések és népbírósági büntetőügyek elhúzódása, valamint a háború előtti és az 1945 után felvett alkalmazottak fluktuációja.
A felszabadulás után Központi Híradó Rt. néven újjászerveződött holding egységes igazoló bizottsága 1945 decemberéig a Rádió, az MTI és a Filmiroda dolgozói közül 722 személyt igazolt. Akkor még 105 „fontos" személy igazolása váratott magára. Az alkalmazottak 14 százalékát a bizottság nem igazolta: 21 főt állásvesztésre ítélt, további 8 személyt vezető állásra alkalmatlannak minősített, 8 fő kényszernyugdíjazását kezdeményezte, 2 embert eltiltott a nyilvános szerepléstől, és 13 főt feddéssel bocsátott el. (Világ, 1945. december 15.)
A Fővárosi Levéltárban őrzött iratok alapján készített összesítés szerint a nem hivatalos igazolási eljárás 385 személyt minősített. A régi munkatársak közül alkalmazhatónak tartottak 120 tisztviselőt, továbbá 35 főt a postaműszaktól, 115 főt a munkások közül, illetve 15 új embert, vagyis összesen 285 főt. Politikai szerepük és magatartásuk, valamint a vállalatnál betöltött szerepük miatt a többiek, közöttük 8 postaműszaki alkalmazott szolgálati viszonyát felfüggesztették. A népügyészséghez 46 személy ügye került.8
Az igazolás rendje a Rádióban az újjáépítés kezdetén
Mivel a politikai szűrés rendszere elég sokára, 1945 nyarára állt össze, és a rádióműsor megindításával addig nem lehetett várni, az igazolásokat önállóan kezdték meg az intézményben. Januárban a Rádió és az MTI gyakorlati vezetőjévé az Ideiglenes Nemzeti Kormány – a Szövetséges Ellenőrző Bizottság szovjet megbízottaival egyetértésben – Ortutay Gyulát nevezte ki, akinek más tevékenysége mellett tekintélyes rádiós gyakorlata is volt.9 A vállalat magánszemélyek tulajdona volt, formailag részvénytársaság, de a részvényesek véleményét Ortutay megbízásáról nem kérdezték meg. A furcsa, ellentmondásos helyzetet februárban Havel Béla alelnök azzal akarta feloldani, hogy a tulajdonosok nevében ő is megbízást adott Ortutaynak a vállalatvezetésre. A lépést a későbbi események nem igazolták, mert amint a kormányzó pártok és a tulajdonosok között konfliktus keletkezett, Ortutay visszaadta ezt a megbízást.
Az új vezető kinevezésekor a magyarországi rádiózás személyi és technikai állapotát tekintve romokban hevert. 1945 májusáig csak a Szövetséges Ellenőrző Bizottság (SZEB) adott engedélyt vevőkészülék tartására, és természetesen csak politikailag megbízhatónak tartott személyeknek. A rádióhallgatás szabadsága csak néhány héttel az adás megkezdése (május 1.) után valósulhatott meg. (Kelen…)
A romeltakarítás és a műszaki berendezések helyreállítása szinte áttekinthetetlenül nagy feladatnak látszott, mégsem okozott annyi gondot, mint a személyi körülmények tisztázása. Február 10-én a Sándor utcában ideiglenes igazoló bizottság alakult az MTI, két nap múlva a Rádió alkalmazottainak minősítésére. Deklarálták, hogy ennek döntései nem véglegesek, a Budapesti Nemzeti Bizottság által kijelölt majdani végleges bizottság felülbírálhatja azokat, de a határozatok természetesen azonnal életbe léptek. Elhatározták, hogy akit a bizottság elmarasztal, azt a munkájából felfüggesztik, noha járandóságairól, esetleges nyugdíjáról a bizottság nem jogosult dönteni. A bizottság a mérlegelés három fő szempontját fogalmazta meg: az illető volt-e fasiszta politikai párt vagy szervezet (pl. a Volksbund) tagja, másra át nem ruházható módon felelős-e a fasiszta elnyomás alatt végzett munkájáért, és az elmúlt évek folyamán tett-e tanúságot következetes fasiszta érzületről.
A Rádiót érintő igazolási, rendőrségi és ügyészségi (összefoglaló elnevezéssel: adminisztratív), illetve bírósági eljárások főként két irányban folytattak vizsgálatot: az egyik a rádió hangját meghatározó (akkor még nem így nevezett) gyűlöletbeszédet gyakorló szerzők és előadók tevékenységét, a másik a nekik teret adó intézmény működését irányító vezetők felelősségét kutatta.
Az alkalmazottakat, viselkedésük ismeretében négy csoportba sorolták: elismerték a baloldali ellenállás résztvevőit, illetve azokat, akik határozottan nyilas-ellenes magatartást tanúsítottak, nem bántották a politikamentes felfogásúakat, és elmarasztalták azokat, akik nyilasok, illetve németbarátok voltak. Kialakult még egy kategória: a bizottság a vállalat volt vezetőit sem igazolta. „Aki az elmúlt esztendőkben a felelősséget másra át nem hárítható módon a vállalat vezetésében részt vett, az nem igazolható, a vállalatnak tagja nem lehet." (Ortutay… 1945)
Az igazoló bizottság Ortutay Gyula elnök kezdeményezésére két elhunyt, illetve eltűnt munkatársat, Örley Istvánt és Rákóczi Pétert – mivel „hervadhatatlan érdemeket szereztek a Magyar Rádió ellenállási mozgalmában, ezzel minden időkre példát mutattak" – egyhangúlag igazoltnak nyilvánított. (Tárgyalási jegyzőkönyv, 1945. július 20.)
1945. április végére, a műsor megindításának idejére az alkalmazottak létszáma – a felszabadulás után felvett új munkatársakkal együtt – a háború előtti felét érte el: 77 munkatárs és tisztviselő, 47 zenekari tag és 60 munkás feladata volt a műsorszolgáltatás május elsejei megindítása.
A rádió munkatársait az elmúlt év eseményei alaposan megrostálták. Akit érintettek a zsidóellenes törvények, azt már a német megszállás előtt eltávolították, kivéve Radó Árpádot, az ismert és közkedvelt bemondót.10 A német megszállás, március 19-e után Náray Antal rádióelnök visszavonult.11 Az intézmény irányítását német katonai megbízott vette át, de Frigyesy János ügyvezető igazgató formálisan a Rádió élén maradt. Az MTI ügyvezetője változatlanul Havel Béla volt, és csak néhány vezető beosztású munkatársat távolítottak el.12 Egy korabeli jelentés, amelyet a Rádió és az MTI vezetői írtak alá, részletesen beszámol a megszállásról. (BFL XVII. 789. 3. doboz, Havel Béla iratai)
A német követség sajtóattaséja, Niebelschütz báró március 19-én az intézmény felügyeletével Franz Schaub (eredeti nevén: Rothen Ferenc) újságírót bízta meg, aki egy német alakulattal el is foglalta a Sándor utcai épületet.13 A Sztójay kormány új államtitkára, Kolosváry-Borcsa Mihály április végére elérte Cs. Szabó László irodalmi osztályvezető és helyettese, Ortutay Gyula, valamint Németh Antal főrendező, dramaturg eltávolítását. Nekik a Rádió végkielégítéssel, az ismert bemondónak, Gecső Sándornénak nyugdíjazással mondott fel. (MR Irattár. Kivonat az 1944. április 26-i vb. ülés jegyzőkönyvéből.)
Somogyváry Gyula, aki már csak névlegesen volt a rádió alkalmazottja, koncentrációs táborba került. A többiek – a nyilas érzelműek kivételével – nagyrészt visszahúzódtak, ha tehették, elhallgattak. A régiek nagy részének félrehúzódásával, illetve félreállításával egyidejűleg új, a Sztójay kormány számára megbízható személyeket szerződtettek a Rádióhoz. A politikailag legfontosabbnak tartott hírosztály vezetését Béry Lászlóra bízták.14 Bosin Endre, aki addig a híreket szerkesztette, beosztottként maradt.15 A kulcspozíciókba új emberek kerültek.16 Az irodalmi jellegű műsorok irányítását Liszt Nándorra, a Nemzeti Színház főtitkárára bíz-ták.17 A drámai osztályt Laurisin Lajos, az Operaház tagja vette át.18 A kormánybiztos és az új kinevezettek nem a Rádiótól kapták a fizetésüket. „Szerencsére az új vezetők nem szívesen dolgoztak, így a régi munkatársak – amennyire csak lehetett – a régi szellemben dolgoztak" – állította Frigyesy (1974, 42).
A következő év a magyar rádiózás történetének mélypontjára vezetett, egészen az átmeneti megsemmisülésig. A hazug hadijelentések közlését, akár a hírlapokban, a rádión keresztül is közreadták. Ezt később nem is kérték számon a rádiósokon. Az uszító, gyűlölködő kommentárok szerzőit és gondozóit azonban – elsőként az igazoló bizottságok – megpróbálták felelősségre vonni. Csakhogy az 1944 márciusával kezdődő időszakban a rádió hangját meghatározó szerzők közül csupán néhányan voltak az intézmény alkalmazottai.
Dövényi Nagy Lajost, az esti hírek rendszeres kommentátorát például 1938-tól foglalkoztatta külső munkatársként a Rádió, de hangjával igazán gyakran 1944 áprilisától találkozott a rendszeres rádióhallgató. Az Új Magyarság című újság korábbi munkatársát (1934-38), majd a szélsőjobboldali Esti Újság segédszerkesztőjét (1936-44) a külügyminisztérium sajtófőnöke „a politikai szolgálat megszervezése" érdekében delegálta a Rádióba. A „politikai szolgálat" kifejezés a napi híradásokat, kommentárokat és rövidebb politikai jellegű előadások átalakítását, a „támadó jellegű" háborús propagandát jelentette. Dövényi ezért a külügyminisztériumtól fizetést kapott, felolvasott írásaiért pedig a Rádió a szokásos honoráriumot utalta.19 Hírmagyarázataihoz – az 1945. szeptember 7-én felvett rendőrségi jegyzőkönyv szerint – az anyagot a külügyminisztériumból kapta, és a Rádióban diktálta gépbe.20 A Szabad Szó, amikor hírt adott perének kezdetéről (1945. szeptember 28.) „a hazugságok bajnokának" nevezte, és „nemzetünk leggyászosabb korszakának legelvetemültebb gonosztevője" minősítéssel illette. Népbírósági tárgyalását Major Ákos, a NOT elnöke vezette, a népügyész mellett a (politikai) közvádat Losonczy Géza, a Szabad Nép főmunkatársa képviselte. 1945-ben, a kihirdetett halálos ítélete után Szirmai Rezső és segítője, dr. Gartner Pál beszélt Dö-vényivel a börtönben. „Először a hangját figyeljük – írja Szirmai (1993, 38) -, ezt a jól hangsúlyozó tömör, mély, vidékies hangot, amely a németek bevonulása után sokszor okozott megdöbbentő perceket azoknak, akik a rádiót hallgatták. […] még most is fülünkbe cseng az a hang […] azok a mészárlásra uszító, elvakult, őrjöngő eszmék, amelyeket az a hang terjesztett!" A népbíróság halálos ítéletét 1946-ban a NOT kegyelemmel életfogytig tartó kényszermunkára változtatta.
A Sztójay-kormány időszakában más újságírók és politikusok szavai is terjesztették a kormány propagandáját. Harminc alkalommal tartott előadást Bosnyák Zoltán, a Magyar Zsidókérdés Kutató Intézet igazgatója, több szélsőséges, fajelméletet népszerűsítő lap (a Harc, az Egyedül vagyunk, a Függetlenség) munkatársa, szerkesztője. Október 15-ig Stitz János nyolc, Marschalko Lajos és Váró Andor három-három, Megyeri Ella, Somody István, Oláh György két-két előadást tartott. Rajtuk kívül egy-egy alkalommal szerepelt még: Görgey Vince, Rajniss Ferenc, Kolosváry-Borcsa Mihály, Esterhás István, Nyírő József, Milotay István,
Orsós Ferenc, Szigeti Endre, Endre László, Jaross Antal, Tasnády-Nagy András, Máté-Törék Gyula, Levatich László.21 Az ő szereplésük utólag, a romba döntött országban, az elkeseredettség és a felfokozott érzelmek hangulatában az egész intézményre rávetült, és szerencsétlenül érintette a rádiózás ismert személyiségeit.
A háborús propaganda évei, az elhangzott uszító műsorok tömege után a közönség joggal kereste a felelősöket. A laikus igazságszolgáltatás intézménye, az igazolási eljárás alkalmasnak – és a népügyészség, valamint a népbíróság büntető eljárásaival együtt – kezdetben elegendőnek látszott ugyan a gyűlöletbeszéd megbüntetéséhez, de nem érte el a célját. A rádióműsorokban elhangzottakért felelősségre vont emberek országszerte ismert személyiségek voltak, akiknek többsége évek munkájával, új kommunikációs terepen nyújtott, önálló teljesítménnyel szerzett ismertséget és népszerűséget magának. A rádiósok esetében ellentmondásos helyzet alakult ki. A mából visszatekintve egyszerűen minősíthető, ám a maga korában valójában nagyon is bonyolult viszonyok között előfordult, hogy ugyanazon személy nyilvánosság előtti hivatalos szereplései elfedték a magánember humánus cselekedeteit.
Budinszky Sándor például rádiószereplésekkel megszerzett ismertségét titokban mások segítésére is használta. Ő volt az egyik legismertebb rádiószereplő, a sportközvetítések korabeli nagymesterével, Pluhár Istvánnal ő teremtette meg a magyar nyelvű riporteri stílust. 1933-ban elhangzott első megszólalása után mintegy 1600 helyszíni közvetítést készített. Igazolási eljárását 1945. július 31-ére tűzték ki. A tárgyaláson nem tudott megjelenni, mert éppen internáló táborban volt. Budapest elfoglalása után néhány nappal az NKVD, a szovjet állambiztonsági szolgálat elfogta, egy gödöllői, majd a ceglédi fogolytáborban többször kihallgatták, végül 1945 júniusában elengedték. Mire azonban igazoló bizottság elé kerülhetett volna, a magyar rendőrség újra internálta. Népbírósági tárgyalásra is a toloncházból vezették 1946. január 25-én. A Gálfalvy-tanács előtt a vád tárgya több politikai témájú és tartalmú rádiós szereplése volt. Felrótták neki, hogy 1937 januárjában Horthy ausztriai és németországi látogatásáról tudósított, többek között közvetítette, amint Kielben a kormányzó felesége „megkeresztelt" egy ünnepélyesen vízre bocsátott cirkálót. A közvetítéseiről azt mondta a bíróság előtt: „nem állott másból, mint az elém táruló kép vázlatszerű lefestése". A háború első heteiben a katonai vezérkar propagandaosztálya Budinszkyt a frontra küldte, onnan hét rádiós közvetítést mondott mikrofonba és filmhang-felvételre. „Ezek a tudósítások kétségtelenül azt a hitet kelthették a magyarországi rádióhallgatókban, hogy hadseregünk és repülőink korszerűen, jól vannak felszerelve, és helyesen cselekszünk, okkal veszünk részt a németek oldalán a Szovjet elleni háborúban."22 A bíróság belátó volt, Budinszkyt sem a riportért, sem a tudósításokért nem büntette meg. Elmarasztalta viszont az 1944-ben, Kassán rendezett antibolsevista kiállításról adott tudósítása, és arról a rádióújságban május 19-én megjelent írása miatt, valamint azért, mert a rádióban és a rádióújságban „mentőmunkának" minősítette, helyeselte a Hain Péter vezette politikai rendőrség akcióját, az „eldugott zsidó műkincsek" összegyűjtését. Budinszky a rendőrségi kihallgatása során is előkerült vádakat azzal utasította vissza, hogy gyakorlatilag kényszerítették a közvetítésekre, és a kritikus pontokon előre elkészített szövegeket kellett felolvasnia. Elmondta továbbá, hogy a nyilas korszakban több felkérést elutasított, többek között Szálasi beiktatásának közvetítését. A vádirat e részleteit a sajtóban is közzétették. (Népbírósági Közlöny, 1945. december 22. 15.)
A tárgyaláson számos kollégája és barátja szólt mellette. Szerintük Budinszky nem volt szélsőségesen németbarát, sőt, amikor kellett, igyekezett zsidó ismerősein segíteni. Mentesítést szerzett Szilágyi Ödön feleségének a zsidóellenes törvények egyes előírásai alól, noha a rádióújság szerkesztőjével rossz viszonyban volt.23 Egy lakásszomszédja arról beszélt, hogy a riporter rendszeresen élelmiszerrel látta el Dr. Berend József zsidó orvost, és őt sem jelentette fel, noha tudta, hogy hamis – keresztény személyazonosságot tartalmazó – személyi iratokat használ. Az érseki helynök emlékezett rá, hogy egy házaspárt felvétetett egy katolikus kórházba. Egy vak munkaszolgálatos nőtestvére elmondta, hogy miként segített a bátyja helyzetén. Egy kereskedő számára szintén mentesítést szerzett, noha nem voltak közeli barátok.
Jávor Pál, az ismert színész, Budinszky több évtizedes barátja szerint „vérbeli szpíker volt, aki hivatását szentnek tartotta, és csak annak élt […] nem érdekelte semmilyen politikai mozgalom". Jávor arról is beszélt, hogy amikor a Svábhegyen fogva tartották, Budinszky volt az egyetlen, aki fel merte őt keresni, eljárt az érdekében két nyilas miniszternél, táviratot küldött neki a sopronkőhidai börtönbe, értesítette zsidó felesége hogylétéről. Landesmann Olga, Jávor Pál felesége, aki 1944-ben bujkálni kényszerült, maga jelentkezett a népbírósági tárgyalásra, és mindezt megerősítette. Uray Tivadar színművész húsz éve ismerte Budinszkyt, jó barátságban voltak. „Meggyőződése – mondta – hogyha a vádlott hivatásától [akkor, 1944-ben] visszavonul, olyan szélsőséges bitangok jönnek, akiknek valóban sikerült volna az, amivel Budinszky Sándort vádolják." Budinszky mellett állt ki Szőnyi István festőművész és Pátzay Pál szobrász is.
Szabó Katalin a rádió műsorszerkesztési osztályán dolgozott. Tanúsította, hogy a katonai vagy politikai jellegű műsorszámokat a propagandaminisztérium, a belügyminisztérium vagy a vezérkari főnökség utasítására kellett beiktatniuk, Budinszkyt pedig személy szerint kérték a közvetítésre. A hölgy szemtanúja volt annak, hogy Budinszky a nyilas kormánybiztosnak megtagadta, hogy közvetítse Szálasi beiktatását. Barsi Ödön, a Rádió főrendezője úgy vélte: Budinszky a volt kormányzóhoz ragaszkodott, tőle várta, hogy megfékezi a zsidóüldözést, és félreállítja Szálasiékat. Ha a terhére rótt közvetítéseket megtagadja, abból baja származhatott volna. Barsi hozzátette: látta azokat a leiratokat, amelyeket a hivatalok a közvetítő riporternek előre elkészítettek, és fel kellett olvasnia.
A népbíróság a majdnem két éve internált Budinszkyt 1946. december 28-án, 3665/1945 számú ítéletével félévi börtönbüntetésre és állampolgári jogainak ötévi felfüggesztésére ítélte. A fellebbezést, egyben az igazolást (a korabeli terminológiával: igazolófellebbezést) az ügyész elutasítani javasolta, illetve a bizottság határozatának a jóváhagyását kérte. (BFL XXV. 1. a 4518 – 1945) Mire az ítéletet kihirdették, öt hónap és 15 nap eltelt, a bíró a börtönbüntetést kitöltöttnek vette. Nagyobb súlyú mellékbüntetésnek látszik, hogy, tájékoztatni rendelte a budapesti főpolgármesteri hivatalt és a lakáshivatalt. A tárgyalásról és az ítéletről a sajtó is beszámolt. (Kis Újság, 1946. január 26.; Magyar Nemzet, 1946. augusztus 29.) A Szabad Nép így: „Budinszky Sándort, a rádió volt nyilas helyszíni közvetítőjét több súlyos terhelő vallomás ellenére mindössze hat hónapi börtönbüntetésre ítélte a népbíróság, mert az ítélet indokolása szerint csak a Rádióéletben megjelent két cikkéért találták bűnösnek. (Szabad Nép, 1946. augusztus 29.)
A Somogyváry Gyula (ismert írói nevén: Gyula diák) ellen lefolytatott eljárás tragédiával végződött.24 Az ő nyilvános és titkos cselekedetei között elképesztően nagy, ezért egyértelműen nem is bizonyítható ellentét feszül. Két regényét (a Virágzik a mandula, valamint És Mihály harcolt címűeket) 1945-ben fasiszta szelleműnek minősítették, és a betiltott, megsemmisítésre ítélt könyvek listájára vették.25 Történt ez annak ellenére, hogy náciellenes (akkoriban inkább a „németellenes" kifejezést használták) állásfoglalása és szereplése miatt 1944 márciusában a németek letartóztatták, majd Mauthausenben koncentrációs táborba zárták. A háború utáni helyzetét nehezítette, hogy korábban országgyűlési képviselő is volt, így számon kérhették rajta több olyan törvény támogatását (megszavazását), amely a népbírósági rendeletben megfogalmazott háborús bűn, illetve nép- és demokráciaellenes bűncselekmény kritériumát kielégítette.26 Védekezésében arra hivatkozott, hogy szerinte az első zsidó(ellenes) törvény nem volt embertelen, de már akkor is tépelődött a kormánypártból való kilépésen, a másik két törvényt pedig nem szavazta meg, mert katona volt, nem járt be a parlamentbe. Egyébként választókerületében mindig nyilas ellenfele volt, a parlamenti szélsőbal (ott helyezkedtek el a nyilasok) hangosan demonstrált ellene. Pedig ellenfelei nem is tudták, hogy Somogyváry a háború alatt egy náciellenes rádióállomásnak volt az egyik irányítója.
A titkos rádióról a fellebbezésben Somogyváry a következőket írta: „1940 kora tavaszától kezdve, Teleki Pál miniszterelnök parancsára és a külügyminisztériummal való szakadatlan kapcsolatban, Magyarország külpolitikai helyzetére, és főként a magam személyére nézve felette veszedelmes, titkos rádiószolgálatot végeztem, a vezérkari főnökség részéről rendelkezésemre bocsátott, mozgó, katonai leadóállomással. Ez a szolgálat, Magyarországnak a háborúba való szerencsétlen belesodortatása után, immár az úgynevezett »szövetségesi hűség« elleni, folyamatos és rendszeresen végrehajtott, katonai deliktum-sorozatot jelentett, amelynek a németek részéről való felderítése és rábizonyítása esetén Magyarország nem térhetett volna ki a kiadatásom és rögtönítélő német hadbíróság elé való állíttatásom elől; másfelől pedig azonnali legsúlyosabb megtorlásokra vezethetett volna az ország ellen." (BFL XVII. 789. igazoló bizottság 5. doboz, Somogyváry népbírósági anyaga 754-755) A beadványban az olvasható, hogy Somogyváry minderről a bizottságot zárt tárgyaláson részletesen tájékoztatta, ám arról az ülésről nem készült vagy nem maradt fenn jegyzőkönyv.27
Somogyváry igazolásáról 1945. november 13-án tárgyalt a bizottság. A tárgyalásról készült jegyzőkönyvből az olvasható ki, hogy a bizottság tagjai jól felkészültek (vagy valaki felkészítette őket), mert számos korábbi beszédéből idéztek, visszanyúltak az őszirózsás forradalom korszakába is, felolvasták parlamenti beszédeinek részleteit, néhány kérdésről politikai vitát folytattak vele. A megkérdezett tanúk, kollégák valamennyien szimpátiával nyilatkoztak róla. Bosin Endre 25 éve ismerte, sokáig együtt dolgozott vele a Rádióban. Állította, hogy Somogyváry nem volt zsidóellenes. Tanúnak hívták mauthauseni rabtársait. Szentiványi Lajos, a Nemzeti
Bank alelnöke Bajcsy-Zsilinszky Endrét idézte, aki annak idején elmondta neki, hogy ha valamit meg akart tudni a valóságos hadi helyzetről, Somogyváryhoz fordult tájékoztatásért. Malasits Géza, az új nemzetgyűlés szociáldemokrata képviselője azt mondta el, hogy Somogyváry „nagyon mérsékelt, jó keresztény ember" volt. A baloldali képviselők szerették, mert mindig őszintén tájékoztatta őket a való helyzetről, nem volt németbarát és nyilas. Megerősítették, hogy a gyűlölködő törvények megszavazásánál nem volt jelen a parlamentben, mert már katona volt. Lajos Iván minisztériumi tanácsos tudott a titkos rádióban végzett munkájáról. Ismertették Szakasits Árpád szociáldemokrata főtitkár írásbeli nyilatkozatát is arról, hogy Somogyváry mint a vezérkari főnökség 6. (propaganda) osztályához beosztott tiszt, segített a katonai, illetve a munkaszolgálat alól mentesíteni Kállai Gyulát (a Népszava szerkesztőjét, a későbbi kommunista külügyminisztert és miniszterelnököt) és két munkatársát.
Somogyváry elmondta például, hogy a német fogságban a kihallgatója vádpontként idézte fel Kállaiék mentesítését, szapulta őt, mert elvállalta egy katolikus hitre térő zsidó keresztapaságát, szemére vetette, hogy könyveit a zsidó Singer és Wolfner Kiadónál jelentette meg, és hogy beszédeiben náci- és nyilasellenes kitételeket használt. Az igazoló bizottság mindennek ellenére négy évre eltiltotta a nyilvános szerepléstől (rádió, sajtó stb.), így kenyérkereset nélkül maradt. A korabeli sajtó is beszámolt a határozatról. (Magyar Nemzet, 1945. december 1.) Fellebbezésében Somogyváry „az igazsággal szemben homlokegyenest ellenkező" határozatot igen keserűen jellemezte: „eltilt minden nyilvános szerepléstől [.] sőt, egy mindenre ráhúzható »stb.«-vel olyan esetleges életlehetőségektől is, amelyekre utóbb bármely haragosom vagy rosszakaróm, mint elvitatható »nyilvános szereplésre« rámutat. Ez a »stb.« egyébiránt nyilvánvalóan egyedül áll a szabatos judikatura történetében." (BFL XVII. 789. igazoló bizottság 5. doboz, Somogyváry népbírósági anyaga 751-757)
A népbíróság a fellebbezési eljárásban az eltiltást három évre csökkentette. Határozatában mérlegelt: képviselőként és a rádióban elmondott újévi köszöntőivel, valamint a kívánság-hangversenyek szereplőjeként a jobboldali rendszert messzemenően kiszolgálta, továbbá két könyvét indexre tették, ezzel szemben javára írta, hogy nem tartozott a legtúlzóbbak közé, antiszemita tevékenységet nem fejtett ki, a németek a megszállás után rabságba hurcolták. A népbírósági határozaton a dátum: 1948. február 6. A tárgyalás, illetve a fellebbezés benyújtása óta több mint két év eltelt, s ha hozzávesszük a felszabadulástól a tárgyalásig eltelt hónapokat, ki is telik a három esztendő. Somogyváry meghurcolása azonban nem fejeződött be. 1950. november 6-án a lakásán újra letartóztatták, és internálták. A rendőrségi jegyzőkönyvek és a táborban keletkezett besúgói jelentések csupa általánosságot tartalmaznak, semmilyen konkrét váddal nem szembesítették. Három év múlva, 1953. február 12-én, rabkórházban halt meg. (Orvosi jelentés: ÁBTL 3.1.9. V-17608, 50.)
Fedák Sári, a korszak ünnepelt művésze magyar nyelvű, de nem magyar rádióban volt közreműködő a háború végén. Az Új Magyar Színház vezető színésznője a front közeledtével (1944. október 14-én) elhagyta Budapestet. Kerék Margit nevű szobalányával Sopronba utazott, ott fellépett a Vén diófa és a Tokaji aszú című darabokban. December közepén a nyilas külügyminisztérium nevében bemondónak kérték a bécsi, német tulajdonú Donausender rádió magyar nyelvű adásához. A rádióban hetenként háromszor szerepelt fél öttől ötig. Elszavalta többek között Liszt Nándor Aranyvonat című, a Szent Jobb ereklyét szállító vonatról szóló, illetve Boldogasszony anyánk című versét, utóbbit orgonakísérettel. Saját írásai közül Társaságban sorozatcím alatt a német-magyar történelmet felidéző gondolatait, egy meg nem jelent könyvének négy részletét olvasta fel. „Volt még egy előadásom a bécsi magyar rádióban, [amelyet] emlékezetem szerint akkor tartottam, amikor Budapest végképp elesett. Ezt az előadásomat a rádió vezetőségének felkérésére tartottam, mint olyan személy, aki 46 esztendőn keresztül Budapest közönségével a legszorosabb érintkezésben voltam mint művésznő. Az előadásomban arról volt szó, hogy Budapestet összebombázhatják, összedűlhet a világ, de az ibolyák a Hűvösvölgyben mégis kivirítanak, és mi még sírva fogunk egymás nyakába borulni Budapesten." (ÁBTL V-101545) Szerepléseiért kétszer kapott 1000-1000 Birodalmi Márkát. A rádió munkatársai április 2-án elmenekültek Bécsből. Fedák Sárit otthagyták. Őt egy dunai uszály vitte fel Németországba. Az amerikai csapatokkal Obernzell helységben találkozott.
A művésznőt – hazatérte után – népbíróság elé állították, mondván: aki a Donausender műsorában közreműködött, az a nép- és demokráciaellenes hírverés szolgálatába szegődött. Az ítélet: két év börtönbüntetés, teljes vagyonelkobzás és a politikai jogok 10 évi felfüggesztése. Az indokok között „a népbíróság enyhítő körülményként értékelte vádlott büntetlen előéletét, idős korát és azt a körülményt, hogy a felmerült adatok szerint az üldözések alatt több zsidó származású embert, valamint baloldali politikai felfogásuk miatt üldözöttet támogatott; azt a körülményt, hogy csaknem fél évszázados, sikerekben gazdag színészi pályája alatt a magyar színházi kultúrát gazdagította és külföldön is sikert és elismerést szerzett a magyar névnek; végül azt a körülményt, hogy mint kiöregedett színésznő, nem tudván belenyugodni abba, hogy tovább nem szerepelhet, bármilyen politikai küzdelmek és körülmények között is színpadra és szereplési lehetőségre volt szüksége, mely indító oknak nagy szerepe volt abban, hogy ő a nyilasokhoz csatlakozott". (ÁBTL V-101545) (Megjegyezzük: a bíróság nem említette, hogy 1919. után meg azért támadták Fedák „Zsazsát", mert részt vett a Vörös Hadsereg toborzóján az Opera előtt.)
A rádiózáson túl más cselekményeket – antiszemita kijelentéseket – is tulajdonítottak Fedáknak, ám ezeket a Népbíróságok Országos Tanácsa, a másodfokú fórum nem találta kellően bizonyítottnak. A NOT a Fedákra kiszabott két év elzárást jogerősen nyolc hónap börtönbüntetésre változtatta, mivel „a törvényi tényállásban foglalt huzamosabb idő és a magatartás állandósága nem állapítható meg". A büntetés letöltése után Nyáregyházán élt teljes visszavonultságban. Mivel mellékbüntetésként három évre eltiltották a budapesti fellépéstől, többé nem tért vissza a színpadra.
Története jóval később, halála után felülvizsgálattal folytatódott. 1994-ben a Legfelsőbb Bíróság – a legfőbb ügyész indítványára – újraértelmezte a „hírverés" fogalmát, s ennek alapján törvénysértőnek ítélte meg mind a Budapesti Népbíróság, mind a Népbíróságok Országos Tanácsa által kiszabott büntetéseket. Az ítélet azt tartalmazza, hogy „a terhelt a Donausender rádiónál lényegében bemondói feladatot vállalt, vagyis a mások által összeállított híreknek, anyagoknak és egyéb írásműveknek a felolvasására vállalkozott. A hírverés fogalma azt jelenti, hogy az elkövető politikai jellegű és önálló szellemi tevékenységet fejt ki, ezért nem tekinthető ilyennek a más által összeállított rádióközlemények puszta felolvasása, ismertetése." (Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága Bfv. X. 2081/1994/4. szám) Igaz, hogy a legfőbb ügyész felülvizsgálati indítványában az szerepel, hogy a terhelt „a háború idején néhányszor [saját maga által írott] jegyzeteiben németországi útleírásokat, a munkásviszonyokról és a szociális kérdésekről felolvasott", de azok tartalma „politikailag nem volt kifogásolható". Miután a peranyagban ezek a jegyzetek nem találhatók, nem tudni, hogy az indítványozó mire alapozta a minősítésüket. Az 1994-es ítélet tehát egyfelől azt tartalmazza, hogy a rádióban Fedák Sári saját írásait olvasta fel, amelyek – noha nem ismerjük a tartalmukat – politikailag nem kifogásolhatóak, másfelől azt, hogy bemondóként nem felelős az általa felolvasott szövegek tartalmáért. Minderre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság a terheltet a népellenes bűntett miatt ellene emelt vád alól felmentette.
Nincs módunk kételkedni a felmentés megalapozottságában. Mégis nehéz elfogadni, hogy évtizedekkel később, egy másik történelmi korszakban az ítéletet egy újabb bíróság felülvizsgálati eljárása úgy semmisíti meg, hogy már nincsenek élő tanúk vagy később előkerült, újabb bizonyítékok, és nem látszik nyoma történeti kutatásnak, újabb elemzésnek. Ha hatvan évvel a háború után egymást követik a gyors felmentések és rehabilitációk, és ha az utókor bírósága éppoly sietséggel kívánta lezárni az ügyeket, mint egykor az igazoló bizottságok és a népbírósági tanácsok, akkor az a benyomás keletkezhet, hogy az igazságszolgáltatást a törvényeken és a megismert tényeken kívül más szempontok is befolyásolják.
Mire vezetett a számonkérés?
A felsorolt példák azt bizonyítják, hogy a laikus igazságszolgáltatás intézménye, az igazolási eljárás, bár kezdetben szükségesnek látszott a közélet megtisztításához, nem érte el a célját, felemás eredményt hozott. A tömeges felülvizsgálat lehetőséget, noha túl korai alkalmat kínált a közelmúlttal való szembesülésre. A Rádióban sem teljesült a kezdeti cél: a személyenkénti vizsgálat nem tette mindenki számára egyértelművé, hogy a gyűlölet szavai miként segítették elő azokat a cselekményeket, amelyek elvezettek a soha nem látott nemzeti tragédiához.
A számonkérés éveiben, 1945-46-ban a magyar társadalomban a háborúban szétrombolt ország, a milliós emberveszteség és a szétzilálódott családok ellenére még erős volt a korábbi rendszerből eredő gondolati folyamatosság. Túl sokan voltak olyanok, akiknek alapos lelkiismeret-vizsgálatra lett volna szükségük. Amint a rádiós példa is bizonyítja, az igazoló bizottság egyes tagjainak is volt felelőssége, ők sem voltak hibátlanok. (Kilián Zoltán például joggal nehezményezte, hogy az őt ún. honvédműsoráért elmarasztaló bizottság elnöke, Dr. Bóday Jenő közreműködő szerzője volt ugyanannak a sorozatnak.) A bizottságok általában jól ismert személyek huzamos ideig megfigyelt, sokszorosan megtapasztalt magatartását minősítették. A tanúk vallomása és az egyes cselekedetek megítélése azonban sok szubjektív és igazságtalan elemet is tartalmazott. Ellensúlyként a bizottság működésének viszonylagos nyitottsága és a sajtó figyelme jöhetett számításba. Ami az utóbbit, a lapokat illeti: a jelzős szerkezetekkel tűzdelt hírek és rövid tudósítások inkább indulatokat keltettek, mintsem alaposan tájékoztattak. A lapok részben a nyilvános szereplést megítélő (és a részleteket kevésbé ismerő) közvéleményt jelenítették meg, részben (nagyrészt?) politikai kívánalmaknak igyekeztek megfelelni, példatárat akartak prezentálni. Ez magyarázhatja a rádiós igazolásokról szóló hírek gyakran éles minősítéseit, a cikkek durvább hangvételét. A Rádió belső viszonyait jobban ismerő bizottsági tagok – döntéseikben megjelenő – véleménye, illetve elsősorban a tanúként meghallgatott kollégák tapasztalata ezeknél árnyaltabb.
A háborús közelmúltban, amelyet mind a bizottság, mind a hatóság az igazolások szempontjából elsőrendűen vett figyelembe, a Rádió működését is meghatározta a kivételes hatalom, a rendeleti úton történő kormányzás. A Teleki-kormány által 1939. szeptember 1-jén bevezetett rendkívüli intézkedések, az 1939. évi II. törvénycikk alapján életbe léptette a kivételes állapotot. Korlátozták az egyesülési és gyülekezési jogot, átalakították a közellátás rendjét, bevezették a rendőri felügyeletet, az iparban felfüggeszthették a fizetett szabadságot, felállították a légoltalmi szervezetet és bevezették a sajtó, a postai és távíró közlemények ellenőrzését, valamint a telefonok lehallgatását és a rádióközlemények cenzúrázását, továbbá a külföldről érkező sajtótermékek vizsgálatát. A cenzúra alávetett helyzetbe hozta a sajtót és a rádiót. Egyharmadával csökkentették a napilapok terjedelmét, a közlésre szánt szövegek kéziratát vagy kefelevonatát a területileg illetékes ügyészség sajtóellenőrzéssel megbízott tagjának be kellett mutatni, s csak az ő engedélyével volt szabad közölni. A sajtócenzúra nem csupán ellenőrzésre szorítkozott. A miniszterelnökség és a Külügyminisztérium sajtóosztályai általános irányelvekkel és szinte naponta részletes utasításokkal, kötelező vezércikk-és kommentár-átadásokkal igyekeztek elérni, hogy a sajtó hangvétele összecsengjen a kormányzat külpolitikai szándékaival. (Lásd például: „… a háború szolgálatában"2007.)
A rádióban a híreket és a külpolitikát is érintő előadásokat – ellenőrzés címén – lényegében a Külügyminisztérium beosztottjai szerkesztették; a Honvédelmi Minisztérium megkapta a hadüggyel kapcsolatos, katonai tárgyú kéziratokat, s valamennyit cenzúrázta, a hírmagyarázatok egy részének a VKF (Vezérkari Főnökség) volt a megrendelője, sőt gyakorta előállítója is. A mindenkori kormányzatnak a rádióra fordított fokozott figyelmét bizonyítja, hogy a húszas évek óta hetenként ülésezett egy minisztérium-közi műsorellenőrző bizottság, amelynek szerepe, befolyása most megnövekedett.
Az előzmények és a felidézett (valamint számos további bizonyítékkal szolgáló, de ebből az írásból terjedelmi ok miatt kimaradt) esetek azt mutatják, hogy a Rádióban felelősségre vont emberek – különösen az országszerte ismert személyiségek – rádióbeli és közéleti szereplése ürügye lehetett későbbi koncepciós, jogilag és emberileg megengedhetetlen, megalázó procedúráknak.
A rádiós műsorkészítőket sújtó népbírósági ítéletekről utólag gyakran kiderül: a bizonyítási eljárás nélkülözte a kellő körültekintést, a felsorakoztatott bizonyítékok nem mindig voltak elegendőek, és utólag hiányolható az alapos elemzésük. Másfelől az is igaz, hogy az érintettek védekezése – a megmaradt iratok alapján – elég ellentmondásos.
Kétségtelen, hogy a háborús propaganda évei, az elhangzott uszító műsorok tömege után joggal keresték a felelősöket. Megfontolandó tapasztalat a jogi felkészültség nélküli, politikai érdekeket képviselő laikusok szereplése mind az igazolási és fellebbezési eljárásokban, mind a büntetőügyekben. Ezek a testületek eredeti feladatuk ellátása közben nem csak az ország és a lakosság elszenvedett bántalmait torolták meg, hanem igazságtalanságukkal sok új sérelmet is okoztak. Mégis nehezen fogadható el, ha évtizedekkel később, egy másik történelmi korszakban az ítéleteiket egy újabb bíróság sorozatos felülvizsgálat keretében, formai, alaki okokra hivatkozva semmisíti meg.
A Rádió vezetőinek háború utáni megítélése vitatható. Egyfelől jogos az elmarasztalásuk (nem feltétlenül annak a mértéke, de a ténye), hiszen ők üzemeltették, irányították azt az intézményt, amelynek hangja jelentős hatással volt a háborús hangulat és a rasszista indulatok, a gyűlölet felkeltésére. A Rádió vezetői és tulajdonosai elleni eljárásokat azonban erősen befolyásolta, hogy a politikai pártok először birtokukba, majd tulajdonukba akarták venni az intézményt. Ez hamarosan be is következett.
(A tanulmány az OTKA támogatásával készült. Szám: T/F 043599)
1 (BFL XXV. 1. a. Népbíróság 3036/45, 136.) A Világ című lap 1945. szeptember 27-i cikke úgy tudta, hogy a népügyész Purpriger Ernőt azzal is megvádolta, hogy 15 000 hanglemezt és a rádió felbecsülhetetlen értékű műszereit a kiürítés során nyugatra „mentette át". A cikk állítására a peranyag nem tartalmaz bizonyítékot.
2 (BFL XVII. 789. 1. doboz) Cserépy László (1907-1957): színész, filmrendező, a harmincas évek fordulóján a Nemzeti Színház tagja volt. Később filmrendező lett. 1945-ben elhagyta az országot.
3 (Zinner 1982, 22-23) Újabb, részletes áttekintést ad Papp (2009, 162).
4 Fiala Ferenc és Dövényi Nagy Lajos kegyelmet kapott, Rajniss Ferenc, Szálasi kormányának minisztere, Hubai Kálmán a radikális szélsőjobboldali pártok meghatározó politikusa, Kolosváry-Borcsa Mihály a Sztójay kormányban államtitkár, Omelka Ferenc a nyilas Számonkérő Szék vezetője, Görgey Vince pedig bűnsegéd volt egy politikai merényletben.
5 Az 5900/1945. ME. számú rendelet a népbírósági eljárásra vonatkozó szabályokat részletezte, a 6750/1945. ME. számút névlegesen a közhivatalnokok munkafegyelmének fokozottabb biztosítása tárgyában bocsátották ki.
6 Szilágyi Ödön (1902-1951) újságíró, a Délibáb, a Színházi Élet és a Színházi Világ munkatársa, 1932-ben lépett be a Rádióba. Több mint ötven rádiószereplése volt. 1943-tól a Rádióélet című hetilap felelős szerkesztője. Szépirodalmi és művészeti tárgyú cikkei jelentek meg a Magyar Nemzetben és az Újságban. 1945-től a Magyar Rádió című lapot szerkesztette, illetve a műsorszerkesztőségben dolgozott.
7 Budapest Fővárosi Levéltár, Magyar Rádió Zrt. irattára, Állambiztonsági Szolgálatok Történelmi Levéltára, Magyar Országos Levéltár, Legfelsőbb Bíróság irattára, Politikatörténeti Levéltár.
8 Az igazoló bizottságok működését, eljárásuk szabályait, az általuk megfogalmazható minősítéseket és lehetséges intézkedéseket, a fellebbezés módját, továbbá az itt idézett adatokat részletesen ismerteti Fehér (2006, 61-124). Adattárában 60 elmarasztalt személy adatai szerepelnek.
9 Ortutay Gyula (1910-1978) néprajztudós, politikus. A harmincas évek elején Kozma Miklós rádióelnök gyermekének házi tanítója. 1935-től a Rádió munkatársa, Cs. Szabó László helyetteseként az irodalmi műsorok lektora. Egyetemi oktató (magántanár), a Magyarságtudomány című folyóirat szerkesztője. A harmincas évektől részt vett a baloldali értelmiségi akciókban. 1945-ben a Budapesti Nemzeti Bizottság tagja.
10 Radó Árpád sorsáról bővebben ír Szalóczy (2005).
11 Részletesebben: Náray (2006, 252).
12 Frigyesy János és Havel Béla sorsával részletesebben e tanulmány A Rádió vezetőinek felelősségre vonása című [itt nem publikált – a szerk.] része foglalkozik.
13 Franz Schaub, eredeti neve: Rothen Ferenc, a magyarországi német kisebbségi mozgalom aktivistája, a Magyarországi Németek Népművelődési Egyesületének (Ungarnlandisch Deutscher Volksbildungsverein – UDV) korábbi titkára. 1936-ban a Győri Ítélőtábla hathavi fogsággal sújtotta, de amnesztiát kapott. 1937-1939 között a nemzetiszocialista mozgalom, Szálasi külügyeinek irányítója volt. Internálása elől 1939-ben Németországba menekült, ahol a külügyminisztérium délkelet-európai sajtócsoportjának referense lett. A megszállókkal tért vissza Magyarországra.
14 Béry László (1898-1971) újságíró. A Nemzeti Újság és az Új Nemzedék belső munkatársa, 1939-től az Esti Újság szerkesztője. 1948-ban emigrált. A SZER magyar osztályán 1951-1967 között dolgozott. Ottani álneve: Balogh Balázs.
15 Bosin Endre (1894-?) 1933-tól hírszerkesztő, a német megszállásig a hírosztály vezetője, majd szerkesztő. 1945-től az ötvenes évekig más beosztásban dolgozott a Rádióban.
16 1944. április 22-24. között több újság közölte a rádió vezetésében elrendelt változtatásokat (Magyarország, Új Nemzedék, Reggel, Esti Újság, Összetartás, Friss Újság).
17 Liszt Nándor (1899-1946) jogász, hírlapíró. Az MTI debreceni kirendeltségén, majd különböző újságoknál dolgozott (Fehér Újság, A Nép, Magyarság, Szózat, Új Vetés). 1934-1936 között a Katholikus Figyelő szerkesztője, 1937-től a Függetlenség irodalmi rovatvezetője. A Nemzeti Színház főtitkára, 1945 tavaszán a bécsi Donausender munkatársa. Háborús bűnösnek nyilvánították.
18 Laurisin Lajos (1897-1977) operaénekes (tenor). Előbb teológiai tanulmányokat folytatott, majd jogot hallgatott, végül Rákosi Szidi színiiskolájában szerzett diplomát és a Zeneakadémia opera tanszakán tanult. 1926-tól 1945-ig volt az Operaház tagja. 1945-ben az USA-ban telepedett le.
19 Zilahy Sebess Jenő külügyi sajtófőnök Frigyesy János vezérigazgatónak 1944. április 5-én küldött levele. (Frigyesy 1974, 43-44)
20 A kommentált hírek eredeti példányainak egy kötege Dövényi rendőrségi dosz-sziéjában van (ÁBTL V-129749).
21 (Major 1945. augusztus 27.) Majort 1945. február 5-én a Budapesti Nemzeti Bizottság a népügyészség, ill. a népbíróság sajtó- és intellektuális szakreferensévé nevezte ki.
22 Budinszky Sándor rendőrségi kihallgatása, 1945. június 27. (BFL XXV. 1. a 4891 – 1945. 33)
23 Budinszky népbírósági iratai között található Szilágyi Ödönnek a népbírósághoz eljuttatott sorszám nélküli, hivatalos, fejléces levélpapírra írott beadványa: „Hosszú idő óta kutatok a régi Rádióélet lappéldányok után, hogy Budinszky Sándornak olyan cikkeit is megtaláljam, amellyel kapcsolatban nem hivatkozhatik arra, hogy az valamilyen hatóság parancsára íródott. A lappéldányok az ostrom alatt elpusztultak, de most, a mai tárgyalás után végre mégis a kezembe került a Rádióélet 1941. december 19-i és 1943. június 16-i száma, amelyekben minden kétséget kizáró módon jószántából írt, visszaemlékezései közben. Ezt a két lappéldányt a ma délelőtt elhangzott tanúvallomás alátámasztása végett betekintésre idemellékelten megküldöm."
24 Somogyváry (eredeti családneve: Freissberger) Gyula 1895-ben született. Az első világháborúban katona volt. Kozma Miklós a többszörösen kitüntetett, tehetséges fiatalembert 1920-ban parlamenti tudósítónak és szerkesztőnek alkalmazta az MTI-nél, majd a Rádiónál. 1928-tól főként a műsorra kerülő irodalmi művek lektorálását végezte. Magyaros nevét 1929-ben vette fel, mikor vitézi címet kapott. 1934-ben Kozma kérésére átvette a prózai osztály vezetését. Később, igazgatói rangban a rövidhullámú adások megszervezője és irányítója volt. 1935-ben, a csornai körzetben kormánypárti országgyűlési képviselő lett. 1938. március 1-jétől nem teljesített szolgálatot a Rádiónál, mivel tartalékos századosként a vezérkarnál katonai beosztást kapott. Ismertségét a közéleti tevékenysége és rádióműsorai mellett elsősorban Gyula vitéz néven publikált népszerű regényei és gyakran előadott hazafias versei keltették.
25 Az Ideiglenes Nemzeti kormány 530/1945. ME. számú rendelete a fasiszta szellemű és szovjetellenes sajtótermékek megsemmisítéséről. Ennek kiegészítése a belügyminiszter 20.178/1945/1. BM. számú körrendelete a fasiszta szellemű és szovjetellenes sajtótermékek és filmek megsemmisítéséről. (Magyar Közlöny, 1945. július 25.)
26 A 81/1945. ME. sz. rendelet 11. § szerint háborús bűnös az is, aki „az 1939. évi háborúnak Magyarországra való kiterjedését vagy Magyarországnak a háborúba mind fokozottabb mértékben történt belesodródását vezető állásban kifejtett tevékenységével vagy magatartásával elősegítette, vagy azt megakadályozni nem törekedett" illetve „aki mint a kormány, országgyűlés tagja […] részese volt olyan határozat hozatalának, amely a magyar népet az 1939. évben kitört világháborúba sodorta".
27 Titkos, kormányzati rádióról ír, de Somogyváry nevét nem említi Gábor (1998, 42). Az általa ismert, illegális Magyar Szabadság Rádió 1942 augusztusában kezdte meg adásait. „1942 nyarán Kádár Gyula és Ullein-Reviczky Antal, Kállay Miklós beleegyezésével, tárgyalásokat kezdett Peyer Károllyal és Szeder Ferenccel egy titkos rádióadó felállításáról. A megegyezés értelmében néhány, a VKF 6 által szerkesztett próbaadás után Kállay Miklós kinevezte Makkai János kormánypárti, németellenes képviselőt főszerkesztőnek. Helyettese a Pesti Hírlap munkatársa, Pisky-Schmidt Frigyes szociáldemokrata újságíró lett. A külső munkatársak között volt a szociáldemokrata Faragó György és Gábor Róbert. Bemondóként Pisky-Schmidt mellett Székely Beáta működött. A titkos rádió haditudósító osztálya a budaörsi repülőtér melletti Lanáriai-telepen kezdte meg működését, Magyar Szabadság Rádió néven." További kutatást igényel annak tisztázása, hogy a két titkos rádió azonos-e. A titkos rádió létét memoárjában megerősíti Kádár Gyula (1978, 494-495), a VKF 6. osztályának egykori parancsnoka is.
„… a háború szolgálatában" Főszerkesztői értekezletek 1942. szeptember 22.-1943. augusztus 25. (2007) Sajtó alá rendezte és a jegyzeteket készítette: Joó András. Budapest, Napvilág Kiadó – Magyar Távirati Iroda
Állambiztonsági Szolgálatok Történelmi Levéltára (továbbiakban: ÁBTL) V-101545
ÁBTL V-129749
ÁBTL 3.1.9. V-17608
A Minisztertanácsi jegyzőkönyvek napirendi jegyzékei. 1944. december 23.-1947. május 31. (2003) Budapest
Budapest Fővárosi Levéltár (továbbiakban: BFL) XVII. 789. 1. doboz BFL XVII. 789. 3. doboz
BFL XVII. 789. 5. doboz
BFL XXV. 1. a. Népbíróság 3036/45
BFL XXV. 1. a. 4518 – 1945
BFL XXV. 1. a. 4891 – 1945.
Dinnyés Lajos első kormányának minisztertanácsi jegyzőkönyvei. 1947. június 2. – szeptember 19. (2000) Budapest, Magyar Országos Levéltár
Fehér Csaba 2006: A demokrácia hullámhosszán. Rádiósok felelősségre vonása a második világháború után. In: FONS XIII. 2006. 1. sz. 61-124.
Frigyesy János emlékirata, 1974. Gépirat. Magyar Rádió Archívum, Szabó Miklós gyűjtemény
Gábor Róbert 1998: Az igazi szociáldemokrácia – Küzdelem a fasizmus és a kommunizmus ellen 1944-1948. Budapest, Századvég Kiadó
Iratok az igazságszolgáltatás történetéhez. 1. (1992) Budapest, Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó
Jegyzőkönyv az MTI alkalmazottainak igazoló bizottsági vizsgálatáról, 1945. február 10. Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár (PTL) 721 f 1/205 ő. e.
Kádár Gyula 1978: A Ludovikától Sopronkőhidáig. Budapest, Magvető
Kelen Péter Pál tájékoztatója Ortutaynak, illetve levele Balogh István államtitkárnak. PTL 721 f. 210. ő. e.
Képes Figyelő, 1945. október 27.
Kis Újság, 1946. január 26.
Magyar Közlöny, 1945. július 25.
Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága Bfv. X. 2081/1994/4. szám
Magyar Nemzet, 1945. december 1.
Magyar Nemzet, 1946. augusztus 29.
Major Róbert jelentése, 1945. augusztus 27. In: A Budapesti Nemzeti Bizottság jegyzőkönyvei. Szerk.: Gáspár Ferenc és Halasi László. Budapest Főváros Levéltára, 1975.
Minisztertanácsi jegyzőkönyvek napirendi jegyzékei (2003). 1944. december 23. – 1947. május 31. Budapest, 2003.
MR Irattár. Kivonat az 1944. április 26-i vb. ülés jegyzőkönyvéből. (jelzet nélkül)
MTI 1939. február 27. Tudósítás a visszacsatolt felvidéki területen a közszolgálat ellátása céljából szükséges állások szervezéséről szóló kormányrendeletről
MTI 1940. szeptember 23. Teleki Pál beszéde Marosvásárhelyen. http://archiv1920-1944.mti.hu/Pages/PDFSearch.aspx?Pmd=1 (Letöltés: 2012. május 20.)
Náray Antal vallomása. Múltunk 2006/3.
Népbírósági Közlöny, 1945. november 24.
Népbírósági Közlöny, 1945. december 22.
Népbírósági Közlöny, 1946.február 23.
Ortutay Gyula levele Pagani Frigyeshez, 1945. március 25. In: Frigyesy János emlékirata, 1974. Gépirat 59. oldal. Magyar Rádió Archívum, Szabó Miklós gyűjtemény
Papp Gyula 2009: Az igazoló eljárások és a háborús bűnök megtorlása 1945 után Magyarországon. AETAS, 2009/2.
Szabad Nép, 1946. augusztus 29.
Szabadság, 1945. augusztus 9.
Szabad Szó, 1945. szeptember 28.
Szabó Helga 2002: A visszacsatolt Csallóköz politikai és közigazgatási beilleszkedése 1938-1941. Társadalomtudományi Szemle, 2002/2.
Szalóczy Pál 2005: A leírt szöveg felolvasandó. Mikrofontörténetek a Magyar Rádió hőskorából. Budapest, Athenaeum 2000 Kiadó
Szirmai Rezső 1993: Fasiszta lelkek. Pszichoanalitikus beszélgetések a háborús főbűnösökkel a börtönben. Budapest, Pelikán Kiadó
Tárgyalási jegyzőkönyv, 1945. július 20.
Világ, 1945. szeptember 27.
Világ, 1945. december 15.
Zinner Tibor 1982: Háborús bűnösök, népbíróságok. História, 1982/2.
81/1945. ME. számú rendelet
1080/1945. ME. számú rendelet
1440/1945. ME. számú rendelet
5900/1945. ME. számú rendelet
6750/1945. ME. számú rendelet
10 000/1947. Korm. sz. rendelet

matches:
§ 1
§ 3
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság


d)2 panzió: az a kizárólag szálláshely-szolgáltatás folytatása céljából létesített szálláshelytípus, amelyben a szálláshely szolgáltatása mellett a reggeli szolgáltatás kötelező; a hasznosított szobák száma legalább hat, de legfeljebb huszonöt, az ágyak száma legalább tizenegy, de legfeljebb ötven.
4. §5 (1) Szálloda szálláshely-üzemeltetési tevékenység csak olyan szálláshelyen folytatható, amely megfelel az 1. melléklet I/A. részében foglalt követelményeknek.
6. § (1)6 A bejelentés az alábbi adatokat tartalmazza
c)8 a szálláshely-szolgáltató adóazonosító számát, statisztikai számjelét,
h)9 azt, hogy a szálláshely-szolgáltatási tevékenységet mely szálláshelytípus tekintetében kívánja folytatni,
j)10 azt, ha a szálláshely-szolgáltató helyszíni szemle tartását kéri.
(2)11 A bejelentéshez mellékelni kell
7. §12 A jegyző szálláshely-szolgáltatási tevékenységgel összefüggésben – az egyéb szálláshely kivételével – a hatósági ellenőrzés lefolytatása céljából
aa)13 a honvédelmi és katonai célú ingatlanon kívül működtetni kívánt szálláshely esetében – elsőfokú eljárásban a fővárosi és megyei kormányhivatal népegészségügyi feladatkörében eljáró járási (fővárosi kerületi) hivatalát,
ab)14 a honvédelmi és katonai célú ingatlanon működtetni kívánt szálláshely esetében – elsőfokú eljárásban a honvédelemért felelős minisztert,
ca)15 – a honvédelmi és katonai célú ingatlanon kívül működtetni kívánt szálláshely engedélyezése esetében – első- és másodfokú eljárásban az első- és másodfokú tűzvédelmi hatóságot,
cb)16 – a honvédelmi és katonai célú ingatlanon működtetni kívánt szálláshely engedélyezése esetében – az elsőfokú hatósági eljárásban a honvédelemért felelős minisztert, valamint
d)17 ha arra az építményre, amelyben a szálláshelyet működtetni kívánják, ugyanarra a rendeltetésre vonatkozóan a kérelem benyújtását megelőző hat hónapon belül használatbavételi engedélyt vagy fennmaradási engedélyt nem adtak ki – az általános építésügyi követelményeknek való megfelelés kérdésében –
e)18 a honvédelmi és katonai célú ingatlanon működtetni kívánt szálláshely esetében a honvédelmi ágazati munkavédelmi követelményeknek való megfelelés kérdésében az elsőfokú hatósági eljárásban a honvédelemért felelős minisztert
8. § (1)19 Ha a szálláshely-szolgáltató ugyanazon szálláshelyen egyéb, külön jogszabály alapján engedélyköteles kereskedelmi tevékenységet kíván folytatni, és a bejelentéssel egyidejűleg a külön engedély iránti kérelmét a jegyzőhöz nyújtja be, a jegyző a külön engedélyhez kötött kereskedelmi tevékenységhez szükséges külön engedély kiadására irányuló eljárásban közreműködő hatóságként jár el.
(2)20 A közreműködő hatóság a kérelmet – bejelentés megtörténtéről szóló igazolással együtt – továbbítja a külön engedély kiadására hatáskörrel rendelkező illetékes hatósághoz.
(4)21 Ha az (1) bekezdés szerinti külön engedély elbírálására a jegyző rendelkezik hatáskörrel és illetékességgel, a jegyző a bejelentést és a külön engedély iránti kérelmet egy eljárásban bírálja el.
(5)22 Ha a szálláshely-szolgáltató ugyanazon szálláshelyen egyéb, külön jogszabály alapján bejelentésköteles kereskedelmi tevékenységet kíván folytatni, a bejelentésköteles kereskedelmi tevékenységre vonatkozó, más hatóságnál megteendő bejelentését és a bejelentésre előírt illeték megfizetését a szálláshely-üzemeltetési tevékenységre vonatkozó bejelentéssel egyidejűleg a jegyzőnél is teljesítheti. A jegyző a bejelentést – a Szolgtv. 23. §-a szerinti intézkedések megtétele érdekében – haladéktalanul továbbítja a bejelentéssel kapcsolatos eljárásra kijelölt másik hatóságnak.
9. § (1)23 Ha a szálláshely-szolgáltató – a szálláshely-üzemeltetési engedély iránti kérelmének benyújtásával egyidejűleg – a természetes gyógytényezőkről szóló külön jogszabály szerinti, az intézmény gyógyászati jellegére utaló megnevezésének engedélyezése (a továbbiakban: gyógyászati jellegre utaló megnevezés engedélyezése) iránti kérelmét a jegyzőhöz nyújtja be, a jegyző a gyógyászati jellegre utaló megnevezés engedélyezésére irányuló eljárásban közreműködő hatóságként jár el.
(2)24 A közreműködő hatóság a kérelmet – a bejelentés megtételéről szóló igazolással együtt – továbbítja a gyógyászati jellegre utaló megnevezés engedélyezésére hatáskörrel rendelkező illetékes hatósághoz.
10. § (1)–(5)25
11. § (1)26
(2)27 A jegyző a szálláshely-üzemeltetési tevékenység folytatására vonatkozó bejelentést közli
(3)28 Ha a szálláshelyen nyújtott szálláshely-szolgáltatás a 7. § (1) bekezdésben meghatározott valamely hatóság feladat- és hatáskörét az ott megjelölt szempontok szerint érinti, a jegyző az egyéb szálláshelyen történő szálláshely-szolgáltatási tevékenység folytatására vonatkozó bejelentés megtörténtéről szóló igazolást megküldi az érintett hatóság részére. A hatóság ellenőrzés befejezését követő nyolc napon belül, annak eredményéről tájékoztatja a jegyzőt.
12. § (1)29 A szálláshely-szolgáltatási tevékenységet folytatókról vezetett nyilvántartás (a továbbiakban: szálláshely-nyilvántartás) – a Szolgtv. 26. § (2) bekezdés a)–d) pontjaiban meghatározott adatokon túl – tartalmazza:
c)30 a szálláshely-szolgáltató adóazonosító számát, statisztikai számjelét,
f)31 szálláshely-szolgáltatási tevékenység nyilvántartási számát és nyilvántartásba-vételének napját,
(3)32 Az (1) bekezdés szerinti nyilvántartás közhiteles nyilvántartásnak minősül.
13. § (1)33 A szálláshely-szolgáltató a 6. § (1) bekezdésében meghatározott adatokban bekövetkezett változást haladéktalanul köteles írásban bejelenteni a jegyzőnek.
(5)35 A szálláshely megszűnését a szálláshely-szolgáltató köteles a jegyzőnek a megszűnést követő nyolc napon belül bejelenteni. A jegyző a bejelentést követően haladéktalanul törli a szálláshelyet a nyilvántartásból.
d)36 azonnali hatállyal megtiltja a szálláshely-nyilvántartásban nem szereplő szálláshely üzemeltetését, és pénzbírságot szab ki,
e)37 ha az ideiglenes bezárást követően a szálláshely-szolgáltató a megjelölt határidőn belül a jogsértő állapotot nem szünteti meg, vagy a szálláshely-szolgáltató egy éven belül ismételten olyan jogsértő magatartást tanúsít, amely miatt vele szemben a b) pont szerinti pénzbírságot kell kiszabni, elrendeli a szálláshely bezárását,, egyidejűleg törli a szolgáltatót a nyilvántartásból.
15. §38 A jegyző a 13. §-ban meghatározott adatváltozásról, valamint a szálláshely-szolgáltató nyilvántartásból való törléséről haladéktalanul értesíti a 11. § szerinti hatóságokat.
(2)39 A 21. § 2012. július 1-jén lép hatályba.
(5)41 A közigazgatási bürokráciacsökkentéssel összefüggésben egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet hatálybalépésekor42 már működő és szálláshely-üzemeltetési engedéllyel rendelkező szálláshely esetében a szálláshely-szolgáltatónak csak az 1. melléklet szerinti adatokban bekövetkezett változás esetén kell az e rendelet szerinti bejelentést benyújtania. A szálláshely-szolgáltatás módosítása vagy megszüntetése esetén a szálláshely-szolgáltató a szálláshely-üzemeltetési engedélyt köteles leadni.
19. §43 (1) A szálloda, panzió, és közösségi szálláshelyet üzemeltető szálláshely-szolgáltató jogosult kereskedelmi kommunikációjában vagy statisztikai adatszolgáltatási kötelezettségének teljesítése keretében a kereskedelmi és a fizetővendéglátó szálláshelyek osztályba sorolásáról, valamint a falusi szálláshelyek minősítéséről szóló 45/1998. (VI. 24.) IKIM rendelet (a továbbiakban: IKIM r.) – e rendelet hatálybalépését megelőző napon hatályos – 2. számú melléklete I., II., V., VI. pontjában, valamint VII. pont I–VI., IX. és X. alpontjában meghatározottak szerinti osztályba sorolást feltüntetni.
21. §45 (1) Hatályát veszti a 19. §.
1. melléklet a 239/2009. (X. 20.) Korm. rendelethez46
2. melléklet a 239/2009. (X. 20.) Korm. rendelethez47
4. melléklet a 239/2009. (X. 20.) Korm. rendelethez48
2 A 2. § d) pontja a 301/2017. (X. 18.) Korm. rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.
6 A 6. § (1) bekezdés nyitó szövegrésze a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés a) pontjával megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
7 A 6. § (1) bekezdés b) pontját a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 6. §-a hatályon kívül helyezte.
8 A 6. § (1) bekezdés c) pontja a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
9 A 6. § (1) bekezdés h) pontja a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (3) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
10 A 6. § (1) bekezdés j) pontját a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdése iktatta be.
11 A 6. § (2) bekezdés nyitó szövegrésze a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
12 A 7. § a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
13 A 7. § a) pont aa) alpontja a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (4) bekezdés a) pontja szerint módosított szöveg.
14 A 7. § a) pont ab) alpontja a 259/2016. (VIII. 31.) Korm. rendelet 81. § a) pontja, a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (4) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
15 A 7. § c) pont ca) alpontja a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
16 A 7. § c) pont cb) alpontja a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
17 A 7. § d) pontja a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
18 A 7. § e) pontját a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (3) bekezdése iktatta be.
19 A 8. § (1) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
20 A 8. § (2) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (5) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
21 A 8. § (4) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés d) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
22 A 8. § (5) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés e) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
23 [A 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés f) pontja szerinti módosítás – mely szerint a „szálláshely üzemeltetése iránti kérelmének benyújtásával” szövegrész helyébe a „bejelentéssel” szövegrész lép – nem vezethető át.]
24 A 9. § (2) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés g) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
25 A 10. § (1)–(5) bekezdését a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § a) pontja hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
26 A 11. § (1) bekezdését a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § b) pontja hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni. [11. § (1) bekezdés b) pontjának a 379/2016. (XII. 2.) Korm. rendelet 146. § (4) bekezdés c) pontjával elrendelt módosítása, amely szerint a „munkavédelmi hatósági és munkaügyi hatósági hatáskörében eljáró fővárosi és megyei kormányhivatallal” szövegrész helyébe a „fővárosi és megyei kormányhivatal munkavédelmi hatósági és munkaügyi hatósági feladatkörében eljáró megyeszékhely szerinti járási (fővárosi kerületi) hivatalával” szöveg lép, nem vezethető át.]
27 A 11. § (2) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (6) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
28 A 11. § (3) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (6) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
29 A 12. § (1) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (1) bekezdés h) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
30 A 12. § (1) bekezdés c) pontja a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 2. §-ával megállapított szöveg.
31 A 12. § (1) bekezdés f) pontja a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (7) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
32 A 12. § (3) bekezdését a 203/2013. (VI. 14.) Korm. rendelet 18. §-a iktatta be, szövege a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (8) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
33 A 13. § (1) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § c) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
34 A 13. § (3)–(4) bekezdését a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § d) pontja hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
35 A 13. § (5) bekezdése a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (9) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
36 A 14. § (1) bekezdés d) pontja a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (10) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
37 A 14. § (1) bekezdés e) pontja a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § e) pontja szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
38 A 15. § a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (11) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
39 A 17. § (2) bekezdése a 91/2011. (VI. 14.) Korm. rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.
40 A 18. § (3) bekezdését a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 6. §-a hatályon kívül helyezte.
41 A 18. § (5) bekezdését a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 6. §-a hatályon kívül helyezte, újonnan a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 119. § (12) bekezdése iktatta be. Ez utóbbi módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
42 A hatálybalépés napja 2015. december 31.
43 A 19. § a 91/2011. (VI. 14.) Korm. rendelet 2. §-ával megállapított szöveg. [A 19. §-t a 17. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte 2012. július 1. napjával.]
44 A 20. § a (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
45 A 21. § – a 281/2010. (XII. 15.) Korm. rendelet 4. §-ával megállapított – 17. § (2) bekezdése alapján 2011. július 1. napján lép hatályba, hatályát veszti a 21. § (2) bekezdése alapján 2011. július 2. napjával.
46 Az 1. melléklet a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 120. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
47 A 2. mellékletet a 441/2015. (XII. 28.) Korm. rendelet 121. § f) pontja hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 263. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
48 A 4. mellékletet a 351/2010. (XII. 30.) Korm. rendelet 262. § (3) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 137/2012. (VI. 29.) Korm. rendelet 97. § q) pontja.


text:
DEVIZAHITEL MEGOLDÁS-RENDKÍVÜLI KÖZLEMÉNY! - Kásler Árpád.
…Ígérem minden devizakifosztottnak, hogy szeptemberre véget vettetek az egész rémálomnak. Minden végrehajtást leállítatok, tisztességes elszámoltatásra köteleztetem a bankokat, akiknek felmondták a szerződésüket vagy végrehajtották már és időközben a követelésük elévült, hogy nem lesz további tartozásuk és kártalanítva lesznek….
Kaptam egy felkérést, amelynek eleget teszek még márciusban és az Európai Bíróság számára, egy komplett tényleírást küldök a Magyarországi helyzetről, a Kúria félreértelmezhető és félreéltemezett beadványairól az Európai Bírósághoz….(Ezt kásler Árpád ígéri)!
A Kásler Árpád által vezetett A Haza Pártja honlapján az alábbi felhívás jelent meg:
2019. április 7-én, az elmúlt 10 év legnagyobb devizaátvertek tüntetése Budapesten, Kossuth téren, de. 11 órától!
Kásler Árpád Brüsszeli petícióját, amelyhez tízezren csatlakoztak önök közül, vizsgálják az Európai Parlamentben. Ennek megerősítésére és további bizonyítékok csatolására és alátámasztására személyesen megyek Brüsszelbe április 25-én.
A DH1-es (devizahiteles törvény) amely a Kásler peren alapszik teljesen tökéletes volt. Abban kimondták, melyek a tisztességtelen szerződési kikötések és bár az árfolyamkülönbözet perben való megtámadásomat, a bíróság figyelmen kívül hagyta, a vételi és eladási árfolyam kiesésével, kiesett az árfolyamkülönbözet adósra hárítása is. Ez száz százalékig így van és ezt az Európai Bíróság le is írta a C-51/17 es ügyben.
A C-118/17. sz. ítélet a Kásler ügyben hozott C-26/13. számú ítélet értelmezésére vonatkozik.
Leegyszerűsítve, minden eddigi érdemi döntés a kásler perre alapszik, a nagyjelentőségű és gyakorlatilag az egyetlen valós és mindenki számára kiterjesztett ügy, a C-26/13. sz. ügyre.
A DH1-es törvény tökéletes, az kimondta a bajok forrását, majd a magyar parlament meghozta a DH2-es törvényt, az elszámolási törvényt, amiben nem mondták ki, hogy a tisztességtelen tételek miatt az addigi összes kölcsönszerződés felmondása érvénytelen.
Ezt követően meghozták a DH3-as forintosítási törvényt, amivel egy újabb tisztességtelen tételt iktattak be a szerződésbe, ugyanis egyedileg megnem tárgyalt kikötésnek minősül és amennyiben az egyedileg meg nem tárgyalt kikötés többlet terhet ró az adósra, akkor az tisztességtelen.
Márpedig 2015- ben meghozott forintosítást nem lehetetett 2017-ben vagy ’18-ban egyedileg megtárgyalni. A C-118/17 EB döntés ezt támasztja alá, ugyancsak a kásler perre hivatkozva.
A DH1-es törvény Kásler Árpád munkásságán alapult és az egy tökéletesen jó törvény. A DH2-es és DH3-as törvényeket a parlament hozta meg, abba semmi beleszólásom nem lehetett, mert 2014-ben a kifosztottak nem szavazták be a parlamentbe A Haza Pártját, tehát ezen bankoknak kedvező törvényeket azokon kérjék számon akiket beszavaztak a parlamentbe. Én mindkét törvényt a Strasbourgi bíróság elé vittem több mint 3 éve.
A szerződések semmissé nyilvánítása azért nem jó az adósra nézve, mert akkor az eredeti állapot helyreállítását vonja maga után és a már elévült követelések esetén,a bíróságok által hatályba helyezéssel nem járnának jól a kifosztottak, csak a bankok.
Az Európai Bíróság kezdi észlelni, hogy a Kúria korábbi beadványaival félrevezette azt, az Európai Parlament peticíós bizottsága vizsgálja a Kásler féle beadványt és személyes meghallgatás is lesz. Kaptam egy felkérést, amelynek eleget teszek még márciusban és az Európai Bíróság számára, egy komplett tényleírást küldök a Magyarországi helyzetről, a Kúria félreértelmezhető és félreéltemezett beadványairól az Európai Bírósághoz.
Ígérem minden devizakifosztottnak, ha legalább egyszer azt teszik amit kérek tőlük, hogy szeptemberre véget vettetek az egész rémálomnak. Minden végrehajtást leállítatok, tisztességes elszámoltatásra köteleztetem a bankokat, akiknek felmondták a szerződésüket vagy végrehajtották már és időközben a követelésük elévült, hogy nem lesz további tartozásuk és kártalanítva lesznek.
Az Európai Parlament, az Európai Bíróság és Strasbourgi Bíróság ebben partner lesz. Április 7-én 50 ezer aláírást kell produkálnunk, a tízezer mellé, amit már kiküldtem Brüsszelbe, ezt az ötvenezret személyesen viszem ki a meghallgatásomra. Jelenleg az Európai Parlamentben nincs egyetlen képviselő sem, aki képviselné többmillió kifosztott magyar állampolgár érdekét. Ezen az Európai Parlamenti választáson illene a kifosztottaknak ezt a mulasztásukat is pótolni, csak rajtuk múlik, senki máson. A Haza Pártja ezen a választáson is részt vesz, önerőből ugyanúgy, mint a többi összes választáson, a kifosztottak eddigi cserbenhagyásának ellenére, mert halálosan komolyan és elkötelezetten gondoljuk, hogy ez az ügy megoldhatatlanul nem maradhat.
Április hetedikére, minden kifosztott tegye szabaddá magát és jöjjön Budapestre a legnagyobb devizahiteles tüntetésre, hogy Üzenjünk Brüsszelnek, de elsősorban Budapestnek, hogy nem hagyjuk annyiban és nem törődtünk bele kifosztásunkba. Aláírásra hívom Önöket a Brüsszeli utam megerősítésére és az Európai Parlamenti választásokra. Önökön múlik, ha lesznek elegen én Brüsszelből szeptemberre véget vettetek a Magyarországi rémálomnak. Kásler Árpád.
Devizahitel ígérem ígéret Kásler Árpád Kásler-ügy Megoldás rendkívüli
A LÉNYEG-A JOGEGYSÉGI HATÁROZAT NEM LEHET ELLENTÉTES AZ UNIÓS JOGGAL! "...Az Uniós jog egyértelműen a tisztességtelen szerződések és az adósokra...

matches: Bíróság Kúria bíróság Bíróság bíróság Bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság Bíróság


text:
A Legfelsőbb Bíróság elutasította a Netanjahu kormányalakítása és a koalíciós megállapodás ellen benyújtott petíciókat | Új Kelet online
Kezdőlap Hírek A Legfelsőbb Bíróság elutasította a Netanjahu kormányalakítása és a koalíciós megállapodás ellen...
A Legfelsőbb Bíróság szerda este egyhangúlag elutasította egy sor petíciót, amelyek a három vádemeléssel sújtott Benjamin Netanjahu ügyvivő miniszterelnök kormányalakítását, valamint a Kék-Fehér párt vezetőjével, Beni Gantzcal aláírt koalíciós megállapodását kívánták megakadályozni.
A nyolc petíció meghallgatását élőben közvetítették vasárnap és hétfőn.
A szerdán késő éjszaka kiadott határozatban a 11 bíróból álló kibővített testület úgy vélte, nincs jogi akadálya, a vádemelések ellenére sem, Netanjahu kormányalakításának és a miniszterelnöki poszton maradásának.
A Legfelsőbb Bíróság a koalíciós megállapodás kapcsán utalt rá, hogy a fent említett jogszabályok, miután elfogadásra kerülnek a Kneszetben, továbbra is megtámadhatók, és a megállapodás egyes részei, köztük a “norvég törvény” módosítása jelentős problémákat vetnek fel. A norvég törvény lehetővé teszi, hogy néhány miniszter lemondhasson a Kneszet székéről, átadva a helyet a pártlistáról azoknak, akik nem jutottak be a parlamentbe.
A Legfelsőbb Bíróság elnöke, Eszter Hajut szerint, Netanjahu továbbra is élvezi az ártatlanság vélelmét, amíg az ellenkezője nem nyer bizonyítást, és hogy a törvény nem akadályozza meg, hogy egy bűncselekmény vádlottja kormányt alakíthasson.
„Nem találtunk jogi indokot arra, hogy megakadályozzuk Netanjahu képviselőt abban, hogy kormányt alakítson” írta Hajut. „Az általunk hozott jogi következtetés nem csökkenti a Netanjahu képviselő ellen benyújtott erkölcsi integritás megsértésére vonatkozó folyamatban lévő vádemeléseket vagy annak problematikáját, ami egy bűncselekménnyel vádolt hivatalban lévő miniszterelnök esetén felmerül.”
Hajut azt is megjegyezte, hogy a bíróság részben azért sem avatkozott bele a koalíciós dealbe, mert a Likud és a Kék-Fehér kedden közölte, hogy megállapodtak, hogy módosítják azon elemeit, amelyeket a bíróság kritizált.
Az elnök aggodalmát fejezte ki az izraeli bírókat választó bizottságban bekövetkezett változtatások miatt is, amelyek szerint Gantz szövetségese, Cví Hauser csatlakozik a testülethez a korábban az ellenzék tagjai számára fenntartott helyre, megváltoztatva a kilenc tagú testület kényes egyensúlyát. Mindazonáltal, mivel a testület tagjainak hivatalos kiválasztására irányuló titkos szavazást még nem tartották meg, így a bíróság nem avatkozott be.
Röviddel a döntés előtt, a Likud és a Kék-Fehér bejelentette, hogy az új kormány május 13-án teszi le az esküt. A Kneszet csütörtökön folytatja a szavazásokat a megállapodást tartalmazó módosításokról.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság