text:
Megalázó is lehet a rutinszerű bilincselés - Helsinki Figyelő
Az EJEB gyakorlata alapján „embertelen bánásmód” lehet többek között az olyan bánásmód, amely szándékos, hosszabb ideig tart, valamint vagy testi sérülést, vagy komoly fizikai, vagy mentális szenvedést okoz. Az ilyen eljárást „megalázónak” is kell tekinteni, mert az a sértettben a félelem, a fájdalom és az alsóbbrendűség érzetét kelti, ami alkalmas a megalázására, és esetlegesen a fizikai vagy erkölcsi ellenállásának megtörésére is. (Lásd Ireland v. the United Kingdom, 18 January 1978, § 167; Smith and Grady v. the United Kingdom, nos. 33985/96 and 33986/96, § 120, ECHR 1999‑VI; and Kudła v. Poland [GC], no. 30210/96, § 92, ECHR 2000-XI.) Ahhoz, hogy a bánásmód „embertelennek” vagy „megalázónak” minősüljön, a fájdalomnak vagy megalázásnak mindenképpen meg kell haladnia azt a mértéket, ami egyébként a jogszerű kényszerítő eszköz alkalmazásával szükségszerűen, elkerülhetetlenül együtt jár. (Lásd pl.: V. v. the United Kingdom [GC], no. 24888/94, § 71, ECHR 1999-IX.)
Annak megítélése során, hogy egy bánásmód megalázó-e az Emberi Jogok Európai Egyezményének 3. cikke alapján, a strasbourgi bíróság mindig is figyelembe veszi, hogy annak célja volt-e a megalázás, és hogy annak volt-e az érintettekre hátrányos következménye. Azonban a célzat hiánya nem zárja ki a 3. cikk megsértésének megállapítását. (Pl. Peers v. Greece, no. 28524/95, § 74, ECHR 2001-III, and Kalashnikov v. Russia, no. 47095/99, § 101, ECHR 2002‑VI.) E vonatkozásban a panaszolt bánásmód nyilvános jellege lényeges és súlyosító tényező (lásd: Raninen v. Finland, 16 December 1997, § 55, Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII). Sőt, a jogsértéshez az is elégséges, ha a sértett a saját szemében válik megalázottá, még akkor is, ha mások a megalázó intézkedést nem észlelik (lásd: Tyrer v. the United Kingdom, 25 April 1978, § 32, Series A no. 26, és Smith and Grady v. the United Kingdom, nos. 33985/96 and 33986/96, § 120).
Ezen általános sztenderdeket két konkrét esetben a strasbourgi bíróság az alábbi módon alkalmazta.
Az Erdogan Yagiz kontra Törökország ügy (Erdogan Yagiz kontra Törökország, 27473/02 sz. kérelem) 54 éves panaszosa az isztambuli biztonsági rendőrségnél dolgozott rendőrorvosként. 1999 novemberében feljelentették, mivel két ember arra hivatkozva fenyegetett meg valakit, hogy az ő védelme alatt állnak. 2000 februárjában a rendőrség parkolójában tartóztatták le. Tájékoztatta a rendőröket, hogy rendőrorvos, jelezte, hogy szerinte tévedés történt, és kérte, hogy ne bilincseljék meg ennyi ember előtt. Ennek ellenére megbilincselték, és előállították, majd szintén bilincsben elvitték az otthonába és a munkahelyére, ahol házkutatást végeztek. Még ebben a hónapban szabadlábra helyezték. Az eset kapcsán kialakult pszichés sokk miatt pszichiátriai kezelésre szorult. Felfüggesztették a rendőrségi állásából, a másodállásából (egy gyárban dolgozott) pedig elbocsátották arra hivatkozva, hogy pszichiátriai kezelés alatt áll.
2000 márciusában megszüntették ellene az eljárást, és visszahelyezték az állásába, de ettől kezdve súlyos pszichés problémákkal küszködött, és egészségügyi okokból nyugdíjba vonult. 2001 januárjában panaszt tett öt rendőr ellen arra hivatkozva, hogy megbilincselték és megsértették a családja és a rendőrkollégák előtt. A panaszeljárás azonban eredménytelenül zárult.
Az ügyben a strasbourgi bíróság megállapította a megalázó bánásmód tilalmának sérelmét a következők alapján:
A bíróság rögzítette, hogy a bilincs nyilvános viselése sértheti az érintett önbecsülését és pszichés károkat is okozhat. Fő szabály szerint azonban a bilincselés nem sérti az embertelen, megalázó bánásmód tilalmát akkor, ha arra egy jogszerűen elrendelt letartóztatás nyomán kerül sor, feltéve, hogy a bilincs alkalmazását
az eset összes körülményei ésszerű megfontolás alapján indokolják (pl. ellenszegülés, szökésveszély, sérülés okozásának, bizonyíték megsemmisítésének megelőzése, megakadályozása), és
a bilincshasználat nem jár indokolatlan mértékű erőszakkal vagy
indokolatlan nyilvánossággal.
Ezen ügyben egy rendőrorvost bilincseltek meg nyilvánosan, bilincsben kellett megjelennie a munkahelyén, illetve a családja szeme láttára, amit szégyenként, megaláztatásként élt meg, különös tekintettel arra, hogy erre rendőri munkájával összefüggésben került sor. A bíróság azt is hangsúlyozta, hogy a bilincselés bizonyíthatóan maradandó pszichés károkat okozott a kérelmezőnek.
Ezzel szemben a bíróság megítélése szerint a panaszos magatartása nem adott okot a bilincselésre (nem volt bűnözői múltja, nem voltak információk arról, hogy korábban magának vagy másnak sérülést, kárt okozott volna). Minderre tekintettel a strasbourgi bíróság megállapította, hogy a török hatóságok a kérelmező rovására megsértették a 3. cikkben foglalt tilalmat.
A Gorodnitchev kontra Oroszország ügyben (Gorodnitchev kontra Oroszország, 52058/99 sz. kérelem) a bíróság azzal kapcsolatban állapította meg a 3. cikk sérelmét, hogy egy nem erőszakos bűncselekmény gyanúja miatt letartóztatott személyt bilincsben vittek a tárgyalására. A strasbourgi bíróság megállapította: a konkrét esetben semmi nem bizonyította azt, hogy bilincs használatának hiányában szökés, károkozás vagy erőszakos cselekmények bekövetkeztének veszélye állt volna fönn, s azt sem, hogy a bilincs elmaradása bármilyen formában veszélyeztette volna az igazságszolgáltatás rendes működését.
Ezért a bírák úgy találták, hogy a bilincs alkalmazása nem volt biztonsági okból szükséges és arányos intézkedés. A strasbourgi bíróság ebben az ügyben szintén nagy jelentőséget tulajdonított a bilincs nyilvános alkalmazásának, és annak ellenére, hogy a kényszerítő eszköz alkalmazásának nem volt célja az érintett megalázása, az eset körülményei miatt úgy ítélte meg, hogy az sértette a megalázó bánásmód tilalmát.
https://helsinkifigyelo.blog.hu/api/trackback/id/tr6212439759

matches:
§ 167
§ 120
§ 92
§ 71
bíróság
§ 74
§ 101
§ 55
§ 32
§ 120
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
2016. március 11‑én a Brüsszeli Elsőfokú Bíróság mérföldkő jelentőségű döntésében az alperesek javára ítélkezett, és minden vádat hiánytalanul ejtett a Szcientológia Egyház Belgium, a Nemzetközi Szcientológia Egyház Európai Emberi Jogi és Közönségkapcsolati Iroda, valamint tizenegy szcientológus ellen, akik jelenlegi vagy korábbi munkatársak voltak.
A 173 oldalas ítélet, amely egy héthetes bűnügyi per végén született 2015. decemberében egy tizennyolc éven át tartó tolakodó nyomozást követően, a bizonyítékokat nagy alapossággal átvizsgálta és kiértékelte, majd az összes vádat végérvényesen elutasította, és minden vádlottat felmentett.
Yves Régimont bíró ítélete szerint:
Az egész eljárás elfogadhatatlan, a tisztességes tárgyaláshoz való jog komoly és helyrehozhatatlan megszegése volt.
A bíróság továbbá bírálta az ügyészt és a nyomozókat a Szcientológia és hívei irányában tanúsított előítélet miatt, és megjegyezte, hogy a bizonyíték „világosan mutatja a bűnösség vélelmezését és a tárgyilagosság teljes hiányát”, ezzel megsértve a belga jogot, valamint az Európai egyezmény az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről 6. cikkének 1. §‑át.
A Szcientológia Egyház két szervezetét és a tizenegy egyházi alkalmazottat általánosító vádakkal illették, beleértve a csalást, zsarolást, bűnöző vállalkozás folytatását, a magántitok megsértését és az illegális orvosi praktizálást, egy olyan kivizsgálás keretében, amely közel két évtizeden át tartott. Az ügyész az egyházi szervezetek feloszlatását és a perbe fogott alkalmazottak szabadságvesztését indítványozta.
A vádak elutasításakor a bíróság megjegyezte a „bizonyítékok hiányát”, amelyek igazolnák az átfogó vádakat. Ezeket a következőkkel jellemezte: „hiányos”, „nem koherens”, „ellentmondásos”, „nem következetes”, „homályos”, „pontatlan”, „nem világos” és „fogyatékos”.
A bíróság megállapította azt is, hogy a büntetőeljárás természete maga megsértette az alperesek jogát az ártatlanság vélelméhez, mert az ügyészség helytelenül vádolta meg a vallást, majd azt vélelmezte, hogy minden vádlott bűnös volt, kizárólag azért, mert önként társultak a Szcientológiával. Az ügyészség megközelítésével ellentétben, a bíróság ítélete szerint annak megfelelő szerepe az, hogy „a hozzá utalt azon konkrét tényekről ítélkezzen, amelyeket a vádlottak állítólagosan elkövettek, nem pedig a Szcientológia tanításaiban és írásaiban találhatónak vélt vélelmezett szabálysértésekről”.
„Az egész eljárás elfogadhatatlan, a tisztességes tárgyaláshoz való jog komoly és helyrehozhatatlan megszegése volt.”
Ennek a forradalmian új döntésnek messzemenő következményei vannak Belgium határain túl is. Azt a tételt képviseli – és precedensként szolgál rá –, miszerint az alapvető emberi jogokat sértő egy vallást, annak doktrínáit és hitelveit perbe fogni, valamint azt vélelmezni, hogy bárki, aki úgy dönt, hogy a vallás követője lesz, valahogy bűncselekményt követ el. Mint ilyen, ez az egyik legjelentősebb ítélet a vallásszabadságról Belgiumban.
A vádhatóságnak a Szcientológia irányában tanúsított előítélete, amelyet „a bűnösség vélelmezése és a tárgyilagosság teljes hiánya” bizonyít, rendkívüli módon megsértette az alperesek jogát a tisztességes tárgyaláshoz. Egy modern társadalomban nincs helye eretnekpereknek, mert megsértik az alapvető emberi jogokat és a törvényességet.
Belga Kivizsgálás
A háttéresemények 1997‑ben kezdődtek, amikor a belga állam nyilvánosságra hozott egy 670 oldalas parlamenti bizottsági jelentést, amely megbélyegzett 189 vallási szervezetet, beleértve a bahá’í‑ok, buddhisták, szcientológusok, hetednapi adventisták, mormonok, amishok és pünkösdisták szervezeteit, azáltal, hogy átvettek ezen közösségek elleni egyoldalú vádaskodásokat, és hamisan „veszélyes szektákként” címkézték fel őket bárminemű vizsgálat, keresztkérdések feltevése, illetve a vallások részéről történő reagálás nélkül.
1997‑től kezdődően a belga állam elfojtó intézkedéseket foganatosított az elítélően „szektákként” megjelölt vallások ellen. Ahogy a Nemzetközi Helsinki Szövetség 2003‑ban megjegyezte, a belga kormánynak a parlamenti jelentést követő intézkedései nyilvános ellenségességhez, diszkriminációhoz, valamint ezen vallási csoportok tagjainak stigmatizálásához és marginalizációjához vezettek.
Röviddel a belga parlamenti jelentés nyilvánosságra hozatalát követően, egy belga ügyész tolakodó kivizsgálást kezdeményezett a Szcientológia őszinte vallásos hitével és békés vallási gyakorlataival kapcsolatban, mely kivizsgálás célpontjai szcientológusok és a Szcientológia vallási közösség voltak Brüsszelben. 1999 szeptemberében a brüsszeli rendőrség egyik terroristaellenes osztályának 120 tagja egy sor razziát hajtott végre a Brüsszeli Szcientológia Egyházban, szcientológus célszemélyek belgiumi és franciaországi lakóhelyein és a magánvállalkozásaikban. Az egyház számítógépeit és gyónási aktáit is lefoglalták az 1999‑es és 2001‑es rendőrségi razziák során.
Amint 1997‑ben megkezdődött a vizsgálat, a szcientológusokat és a Szcientológia Egyházat a vádhatóság kiszemelte arra, hogy a szektaként stigmatizált vallási csoportoknak kijáró hátrányos bánásmódban részesítse őket. Ez a kivizsgálás helytelen módon a Szcientológia vallás tanításaira és hitelveire összpontosított, és helytelen módon megkísérelte bizonyítani ezen tanítások és hitelvek bűnös voltát. A kivizsgálás több mint 18 éven át tartott, elképesztő mértékben akadályozva a Szcientológia Egyház jogát vallásos küldetésének végzésére, valamint a szcientológusok jogát, hogy szabadon gyakorolják a hitüket Belgiumban.
Majdnem két évtizeden át, az ítélet 2016. márciusi kihirdetéséig, az alpereseket méltánytalanul vétkes bűnözőknek bélyegezte meg az ügyészség és a média – anélkül hogy alkalmuk lett volna megvédeni magukat –, stigmatizálva és marginalizálva őket a közösségükben és megbolygatva életüket.
A Brüsszeli Elsőfokú Bíróság ítélete
A bíróság fontos ténymegállapításokat tett számos eljárási és jogi problémával kapcsolatban a 173 oldalas ítéletében, amelyet 2016. március 11‑én, a héthetes per végén hirdetett ki, és amely az alperesek elleni minden vádat ejtett. A bíróság fontosabb ténymegállapításait az alábbiakban összefoglaltuk.
Az ártatlanság vélelmezéséhez és a tisztességes tárgyaláshoz való jog megsértése
Az Európai egyezmény az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről 6. cikkének 1. §‑a garantálja mindenki jogát arra, hogy ártatlannak vélelmezzék, és a bizonyítási kötelezettség az ügyészséget terheli. Az ártatlanság ilyetén vélelmezése lényeges eleme a tisztességes tárgyaláshoz való jognak, amelyet a 6. cikk szintén garantál.
Az ügy fő szempontjainak vizsgálata során a bíróság megjegyezte, hogy „aggasztónak” találta a nyomozás és a per ügyészség általi megközelítését. Ahelyett hogy az alperesek állítólagos bűncselekményeivel foglalkozott volna, az ügyészség „a Szcientológia Egyházon keresztül L. Ron Hubbard tanításainak általános értelmében tekintett ideológiájával vagy filozófiájával, valamint ennek a [brüsszeli] Szcientológia Egyház általi alkalmazásával” foglalkozott.
Hasonlóképpen, az ügyészség szóbeli előterjesztésében arra összpontosított, hogy hosszadalmas kivonatokat olvasott fel a Szcientológia alapítója, L. Ron Hubbard írásaiból, szövegeiből, rendeleteiből vagy instrukcióiból, amelyek a Szcientológia vallásos írásainak részét képezik, azzal „a céllal, hogy szemléltesse a doktrínában rejlő bűnöző szándékot, melyet reklámozni akart”. A bíróság megjegyezte, hogy az ügyészség szemében az alperesek gyakorlatilag egy bűnöző ideológia végrehajtásának puszta eszközei voltak:
Más szóval, az ügyészség szándéka az volt, hogy a vád alatt álló alperesek helyett elsősorban a Szcientológia ideológiai szándéka ellen folytassa le a bírósági eljárást.
Hogyan máshogy lehetne magyarázni a vádak homályos, pontatlan, akár hiányos jellegét…? Ezen megközelítés miatt az alpereseket bűnösnek vélelmezték, elsődlegesen azon puszta tény alapján, hogy egyházuk aktív tagjai voltak.
A bíróság a következő döntést hozta megsemmisítő ténymegállapításában, mely határozottan elutasította az ügyészség keresetét:
Ez világosan a bűnösség vélelmezését és a tárgyilagosság teljes hiányát mutatja.
Ilyen körülmények között a bíróság az alperesek elleni összes vádat ejtette, mert az eljárás a „tisztességes tárgyaláshoz való jog komoly és helyrehozhatatlan megszegése volt”, amelyet ugyanakkor garantál az Európai egyezmény az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről 6. cikke.
1997‑es parlamenti „szekta”-lista
Ahogy fent említésre került, az 1997‑es belga parlamenti lista, mely 189 vallási csoportot úgynevezett veszélyes szektaként stigmatizált, képezte a Szcientológia elleni bűnügyi nyomozás rosszindulatú alapját. A parlament feketelistáját az ügyészség belefoglalta a büntetőeljárás jegyzőkönyvébe. Az alperesek úgy érveltek, hogy a bíróságnak figyelmen kívül kell hagynia ezt a „bizonyítékot”, minthogy a szekta-feketelista megsértette az alapvető emberi jogaikat, és összeállításával a parlament túllépte hatáskörét. A bíróság egyetértett, és a következő határozatot hozta:
A bíróság osztja a védelem nézetét…: nyilvánvalónak tűnik, hogy egy konkrét lista elkészítésével 189 olyan mozgalomról, amelyeket ártalmasnak tekintett, a parlamenti bizottság egy olyan értékítéletet hozott, amelyre nem volt jogosult, megsértve ezzel az ártatlanság vélelmét, amelyet pedig mindenkinek meg kell adni.
A bíróság továbbá megállapította, hogy a parlamenti bizottság „elragadtatta magát”, és „túllépte hatáskörét”, „és megvetéssel kell tekinteni arra, hogy egy ilyen intézmény így tesz”. A bíróság így zárta határozatát:
A bíróság szerint a bizottság a munkájából levont következtetésekkel lépte túl a hatáskörét, és sértett meg végül az Európai egyezmény az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről által garantált bizonyos alapvető jogokat, beleértve az ártatlanság vélelmét, amelyet egyszerűen csak elvetettek.
A bíróság határozata, miszerint egy parlament által vallásokról összeállított feketelista túllép a törvényhozás hatáskörén, és alapvető emberi jogokat sért – beleértve ebbe az ártatlanság vélelmének jogát –, fontos, jelentős és precedensértékű Európa egészére nézve. Ennek az ítéletnek alá kell ásnia a hasonló parlamenti vallási feketelistákra tett folyamatos hivatkozásokat, mely listákkal más országokban stigmatizálják és marginalizálják a kiszemelt vallási kisebbségeket.
„Bűnszervezet” és „bűnöző összeesküvés” vádak
A bíróság gondolkodás nélkül elutasította az alperesek elleni „bűnszervezet” és „bűnöző összeesküvés” vádakat. Megállapította, hogy 1) „több inkonzisztencia” is fennáll a vádak között, 2) a periratok „ellentétes és ellentmondó információkat” tartalmaznak, és 3) a vádak a „bizonyítékok hiánya” miatt nem állják ki a tüzetes vizsgálatot.
Amellett hogy elmulasztott konkrét bizonyítékokkal szolgálni, az ügyészség képtelen volt akár csak azonosítani is azt a bűnszervezetet, amelynek tagságával az alpereseket vádolták, megerősítve az ezen vádak mögötti bizonyítékok teljes hiányát. A bíróság kijelentette:
Le kell szögezni, hogy az ügyész, akinek fő feladata megvédeni a vádpontjait – főképp, mikor minden oldalról kétségbe vonják azokat –, egyszer sem jelentette ki egyértelműen, hogy mi lenne szerinte az a bűnszervezet, amelyhez az alperesek állítólag tartoztak. Az ügyész sem a vádiratban, sem a benne felsorolt hivatkozásokban, és még kevésbé a szóbeli nyilatkozataiban, nem adott elő a bíróság előtt következetes információt erre vonatkozóan.
Az ügyészség glosszáriuma
Miután több tízezer oldalnyi Szcientológia-írást és kapcsolódó könyvet és dokumentumot foglalt le, az ügyészség nagy idő- és költségráfordítással nekifogott, hogy összeállítson egy dokumentumot „A Dianetika és Szcientológia standardjai és szókincse” („Glosszárium”) című, „a Szcientológia szabályaiból és dogmáiból összeállított szöveggyűjteményt”.
Bár a dokumentum azt állította, hogy pontos definíciót és összefoglalást biztosít a Szcientológia terminusaihoz, és összefoglalja a Szcientológia dogmáit, hittételeit, szabályait és rituáléit, az alperesek azzal érveltek, hogy a Glosszárium részrehajló és pontatlan definíciókat és összefoglalókat tartalmazott. Ennélfogva az alperesek azzal a kérelemmel fordultak a bírósághoz, hogy a Glosszáriumot hagyja figyelmen kívül, minthogy az se nem hihető, se nem megbízható.
A bíróság megállapította, hogy a mód, ahogy a Glosszáriumot az alperesek rendelkezésére bocsátották, kizárta pontosságának ellenőrzését; hogy a Glosszárium ügyész általi használata „legalábbis összezavaró a védelem számára”; és hogy a vád képviselőjének abbéli mulasztása, hogy összefüggésbe hozza a per vádjainak némelyikét, „súlyos hátrányba hozta” az alpereseket, lehetetlenné téve számukra „jogaik megfelelő gyakorlását”.
Végül, a bíróság megjegyezte, hogy képtelen volt pontosan felmérni a Glosszárium megbízhatóságát annak létrehozási módjából kifolyólag. Ilyen körülmények között a bíróság elutasította a dokumentumot, és úgy határozott, hogy nem veszi figyelembe.
Illegális orvosi praktizálás
A bíróság továbbá rövid úton elutasította az ügyészség homályos vádjait, miszerint a Szcientológia szellemi gyakorlatai, például az auditálás, a Méregtelenítő program és az Érintéses assziszt valahogy illegális orvosi praktizálást képeznek. A bíróság ezeket a vádakat azon az alapon utasította el, hogy a per során egyszer sem nyújtottak be konkrét bizonyítékot törvénysértésről. A bíróság a következő ténymegállapításokat hozta:
[N]em szolgáltattak információt, a szóbeli előterjesztések csak általános viselkedésre tesznek utalást (érintéses assziszt, méregtelenítő kúrák, auditálás), anélkül hogy konkretizálnák, hogy ezek az eljárások miért képeznének szabálysértéseket, ki által, és ki ellen. Ugyanakkor a vádiratban említett dokumentumok elemzése egyáltalán nem teszi lehetővé a bíróság kérdéseinek tisztázását ezen dokumentumok szinte teljes abbéli irrelevanciája következtében, hogy fényt derítsenek a vonatkozó vádra vagy annak elemeire.
Minthogy a vád képviselője soha nem szolgáltatott bizonyítékot, amely demonstrálta volna a bűntény „összetevőit”, a bíróság úgy határozott, hogy az illegális orvosi praktizálás vádpontjait „el kell utasítani”, különben az alperesek számára „a tisztességes tárgyaláshoz való jog komoly és helyrehozhatatlan megszegése” állna fenn.
Az Európai egyezmény az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről 6. cikkének 1. §‑a értelmében mindenkinek joga van arra, hogy „ésszerű időn belül” lefolytassák ellene a bűnvádi eljárást. Az ésszerű idő garanciája, amelyet az egyezmény előír, a nagyközönség igazságszolgáltatásba vetett bizalmát hivatott biztosítani, valamint annak elkerülését, hogy a törvénysértéssel vádolt személyek túl sokáig maradjanak a bizonytalanság állapotában sorsukat illetően, ezzel veszélyeztetve egy ország igazságszolgáltatási rendszerének hatékonyságát és hitelét. Lásd pl. Panju kontra Belgium (18393/09) (28/10/2014).
A bíróság megállapította, hogy az alpereseknek az „ésszerű időn belül” megtartott tárgyaláshoz való jogát megsértették ebben az esetben. Mindazonáltal úgy határozott, hogy az ezen az alapon történő elutasítás nem megfelelő jogorvoslat a belga törvények értelmében. Ehelyett a keresetet annak érdeméből kiindulva utasította el, azon az alapon, hogy az alpereseknek az ártatlanság vélelméhez és a tisztességes tárgyaláshoz való joga sérült.
Szcientológia Egyházak Európáért Brüsszeli Szervezete
A bíróság 2016. március 11‑i ítélete, amely minden vádat ejtett a Szcientológia egyházi szervezetei és a vádlott személyek ellen, és hiánytalanul felmentette őket, mérföldkő jelentőségű döntés, mely védelmezi a vallásszabadságot és lelkiismereti szabadságot. A bíróság világosan elismerte, hogy az alapvető emberi jogokat sérti, ha az ügyészség egy vallást bíróság elé állít, és azzal érvel, hogy egyéneket, akik egyszerűen követik annak szabályait, és önszántukból társulnak vele, valahogy bűnösnek kell vélelmezni, anélkül hogy törvénysértés bármilyen konkrét bizonyítéka állna rendelkezésre.
Egyházi szervezetek és munkatársak nem veszítik el a jogukat a tisztességes tárgyaláshoz és az ártatlanság vélelméhez egyszerűen egy vallással való társulásuk és hitük miatt. Ennek a döntésnek jelentős hordereje van mind a negyvenhét országban, amely ratifikálta az Emberi Jogok Európai Egyezményét. Fontos jogi precedenst alapoz meg a vallásszabadság védelmében.
Az auditálás a Szcientológia szellemi tanácsadás. A Méregtelenítő program a hívek által megtett lépés a szellemi fejlődésük útján, amely megszabadítja testüket a méreganyagoktól és gyógy- és kábítószer-maradványoktól, és megtisztítja elméjüket, lehetővé téve ezzel a jövőbeli szellemi fejlődést. Az Érintéses assziszt (segítségnyújtó eljárás) célja, hogy a személy figyelmét ráirányítsa egy sérült testtájra, ezáltal enyhítve a lelki gyötrelmet.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A lap 2011. augusztus 28., 16:17-kori változata (lapforrás)
183. sor: 184. sor:
196. sor: 197. sor:
202. sor: 203. sor:
223. sor: 224. sor:
234. sor: 235. sor:
A lap 2011. augusztus 28., 16:19-kori változata
2.1 §1 Nyelvezet
2.2 §2 Általános szabályok
2.3 §3 Képek
2.4 §4 Témák, topicok
2.5 §5 P&P (Politika és Propaganda)
2.6 §6 Reklámok
2.7 §7 Aláírások és avatárok
§1 Nyelvezet
§3 Képek
§4 Témák, topicok
§5 P&P (Politika és Propaganda)
§6 Reklámok
§7 Aláírások és avatárok
A lap eredeti címe: „https://wiki.hu.grepolis.com/index.php?title=Szabályok&oldid=2823”

matches: §1 §2 §3 §4 §5 §6 §7 §1 §3 §4 §5 §6 §7


text:
H A T Á R O Z A T. helyt adok, - PDF
Download "H A T Á R O Z A T. helyt adok,"
1 ORSZÁGOS RENDŐRFŐKAPITÁNY PAPP KÁROLY r. altábornagy Szám: /943- /2014.P. Tárgy: rendőri intézkedés elleni panasz elbírálása H A T Á R O Z A T A Rendőrségről szóló évi XXXIV. törvény (továbbiakban: Rtv.) 92. (1) bekezdésében biztosított jogkörömnél fogva F. D. (szám alatti lakos) panaszos képviseletében dr. F.T. által benyújtott panasz tárgyában folytatott eljárás során figyelemmel az Rtv. 93/A. (7) bekezdésére, továbbá a Független Rendészeti Panasztestület (továbbiakban: Panasztestület) 437/2015. (XI. 26.) számú állásfoglalásának megállapításaira a rendőri intézkedés elleni panasznak a ruházatátvizsgálás módja tekintetében helyt adok, minden egyéb tekintetben a panaszt elutasítom. A határozat ellen az Rtv. 93/A. (9) bekezdése alapján figyelemmel a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 100. (1) bekezdés a) és e) pontjára, valamint a 109. (1) bekezdés a) pontjára fellebbezésnek helye nincs, annak felülvizsgálata közvetlenül kérhető a bíróságtól. A keresetlevelet az Országos Rendőr-főkapitányságnál a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságnak címezve (1255 Budapest, Pf.: 117.) a felülvizsgálni kért határozat közlésétől számított harminc napon belül lehet benyújtani, vagy ajánlott küldeményként postára adni. (A Polgári perrendtartásról szóló évi III. törvény (továbbiakban: Pp.) 330. (2) bekezdése; Ket (1) bekezdés a) pontja). A határozatot kapják: 1) F. D., panaszos jogi képviselője útján 2) Független Rendészeti Panasztestület 3) Rendőr-főkapitányság vezetője 4) Irattár Cím: 1139 Budapest, Teve u. 4-6.; 1903 Budapest, Pf. 314/15 Telefon: +36 (1) , ; Fax: +36 (1) ,
2 2 I N D O K O L Á S I. F. D. (továbbiakban: panaszos) képviseletében dr. F. T. jogi képviselő (továbbiakban: jogi képviselő) október 27-én postai úton terjesztette elő panaszbeadványát, a panaszos és társával szemben október 10-én foganatosított rendőri intézkedéssel előállítással kapcsolatosan. A panaszbeadvány szerint a panaszost és társát október 10-én óra körüli időben rendőrök igazoltatták, majd a Rendőr-főkapitányság Rendőrkapitányságra (továbbiakban: Rendőrkapitányság) előállították, ahonnan őket október 11-én és óra közötti időben szabadították. A jogi képviselő beadványában kifejtette, hogy a panaszos és társa a jelzett napon egy választási plakátra írva fejezték ki politikai véleményüket, amely magatartásukat sajtóinformációk szerint térfigyelő-kamerán észlelték. A helyszínre érkező rendőrök a panaszost és társát igazoltatták, majd azt a tájékoztatást kapták, hogy elő fogják őket állítani, azonban ennek pontos okát a rendőrök nem közölték. A jogi képviselő álláspontja szerint a panaszos és társa cselekménye nem adott jogalapot az előállítás foganatosítására, mivel a helyszínen a bűncselekmény elkövetésének gyanúja nem állt fenn, a jogalap nélküli előállítás pedig indokolatlanul hosszú ideig tartott. A jogi képviselő állítása szerint az előállítás során mindenféle indok és ténybeli alap nélkül került sor a panaszos és társa levetkőztetésére. A panaszost olyképpen vetkőztették le (nő előtt), hogy magán alsóneműt (bugyit, melltartó nélkül) és zoknit tarthatott csak. A panaszos társának pedig akként kellett (férfi előtt) meztelenre vetkőznie, hogy amikor alsónadrágban volt, azt is letolatták vele. A jogi képviselő a panaszbeadványban kifejtette, hogy a panaszostól és társától ezt megelőzően már minden tárgyat elvettek, ami cselekményükkel kapcsolatba hozható volt, nem volt arra semmilyen konkrét tényadat, hogy ön, vagy másra veszélyes magatartást fognak kifejteni, továbbá arra sem, hogy maguknál olyan tárgyat tartanak, melynek birtoklása bűncselekmény lenne, vagy veszélyes lenne a közbiztonságra. A beadványban foglaltak alapján a jogi képviselő a rendőri intézkedés kapcsán az alábbiakat sérelmezte: 1. az előállítást; 1/a) az előállítás jogalapját; 1/b) az előállítás okával kapcsolatos tájékoztatás elmaradását; 1/c) az előállítás időtartamát; 2. a ruházatátvizsgálás módját; II. A Panasztestület a sérelmezett rendőri intézkedéssel kapcsolatban kialakított állásfoglalásában megállapította, hogy a rendőri intézkedés érintette a panaszosnak a Magyarország Alaptörvénye II. cikkében foglalt emberi méltósághoz való jogát, a IV. cikkében foglalt személyi szabadsághoz, VI. cikkében rögzített személyes adatok védelméhez fűződő jogát, illetve a XXIV. cikkében foglalt tisztességes eljáráshoz fűződő alapvető jogát.
3 3 A Panasztestület vizsgálata során megállapította, hogy jogszerű volt a panaszos és társával szemben foganatosított igazoltatás, a tettenérés feltételei fennálltak, ezért előállításuk az Rtv. 33. (1) bekezdés a) pontja szerint jogszerű volt. Ugyanakkor az előállítás időtartamával kapcsolatban a Panasztestület arra az álláspontra jutott, hogy az szükségtelenül elhúzódott, ezáltal sérült a panaszosok személyes szabadságához fűződő joga. A Panasztestület indokoltnak tartotta megállapítani a panaszos és társa tisztességes eljáráshoz fűződő jogának sérelmét is, mivel a rendőrségi iratok alapján kétség merült fel azzal kapcsolatban, hogy a panaszost és társát tájékoztatták az előállítás okáról. A Panasztestület megállapította továbbá a panaszos és társa emberi méltósághoz való jogának sérelmét a befogadáskor végzett levetkőztetésük miatt. A Panasztestület álláspontja szerint a megvalósult alapjogsértés elérte a súlyosság azon fokát, amely indokolttá tette a panasz és az állásfoglalás megküldését az országos rendőrfőkapitánynak. III. A Ket. 50. (1) bekezdésében foglalt tényállás tisztázási kötelezettség keretében a hatóság az alábbi bizonyítási eszközök tartalmát vette figyelembe október 27-én postai úton előterjesztett panaszbeadvány; - /2014.P. számú összefoglaló jelentés; - előállító helyiségben történő elhelyezéskor kitöltendő nyilatkozatok és annak részét képező nyomtatványok az előállító helyiségben elhelyezett fogvatartott személyekről, letéti tárgyakról készült jegyzőkönyvek; - /2014.P. számú jelentés; - /2014.ált. számú összefoglaló jelentés; - /2014.ált. számú jelentés; ált. számú összefoglaló jelentés; - Sz. A. r. törzsőrmester által készített /2014. id. számú rendőri jelentés; - V. N. r. törzsőrmester által készített /2014.id. számú rendőri jelentés; - /2014. P. számú szakmai álláspont. A lefolytatott közigazgatási hatósági eljárás során a panaszos jogi képviselője által előterjesztett panaszában megfogalmazott állításokat alátámasztó további bizonyítási indítványt, egyéb nyilatkozatot, illetőleg bizonyítékot a hatóság részére nem szolgáltatott. Jelen eljárásban az intézkedő rendőrök által tett jelentésekben foglalt nyilatkozatokon túl egyéb bizonyíték nem merült fel, ugyanakkor a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján eleget lehetett tenni a Ket. 50. (1) bekezdésben figyelemmel a Ket. 50. (5) bekezdésének első mondatára előírt tényállás tisztázási kötelezettségnek. Ezek alapján a Pp (1) bekezdés szerint a rendőri jelentés közokirati jellegére tekintettel, az abban foglalt tények ellenkezőjére vonatkozó bizonyíték hiányában, döntésem meghozatalánál a rendőri jelentésekben foglaltakat vettem alapul. Ezen álláspontom kialakításánál figyelemmel voltam több korábbi bírósági ítéletre és döntésre is. (1/2004.
4 4 Büntető jogegységi határozat, BH , Egri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 9.K /2013/7. számú ítélete.) IV. A rendőri intézkedés ellen a panaszos által megfogalmazott sérelmek kapcsán álláspontom a következő: 1. Előállítás 1/a) Előállítás jogalapja Az Rtv. 33. (1) bekezdés a) pontja szerint A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt, akit szándékos bűncselekmény elkövetésén tetten értek. A Büntető Törvénykönyvről szóló évi C. törvény (továbbiakban: Btk.) 371. (1) bekezdés alapján, figyelemmel a (2) bekezdés a) pontjában foglaltakra Aki idegen vagyontárgy megsemmisítésével vagy megrongálásával kárt okoz, rongálást követ el. A büntetés vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztés, ha a rongálás kisebb kárt okoz. A jogi képviselő megítélése szerint a panaszos előállítása jogszerűtlen volt, mivel a cselekménye nem volt jogsértő, tekintettel arra, hogy a panaszos az intézkedés időpontjában fennálló kampányidőszakban egy jelölt személyére vonatkozó politikai véleményét fejezte ki, illetőleg a helyszínen a bűncselekmény egyszerű gyanúja sem volt megállapítható, figyelemmel a szabálysértési értékhatárra, valamint arra, hogy magatartását nem falfirka elhelyezésével valósította meg. V. N. r. törzsőrmester által készített /2014. id. számú rendőri jelentés szerint október 10-én a Rendőrkapitányság illetékességi területén térfigyelő szolgálatot látott el, amikor óra körüli időben rádión azt a tájékoztatást kapta, hogy a kereszteződésben telepített térfigyelő kamerán keresztül észlelve az ott található hirdető táblára felhelyezett plakátokat a panaszos és társa megrongálta oly módon, hogy azokat filctollal és festékes ecsettel megrajzolták. Erre figyelemmel a panaszost és társát órakor a rendőrök elfogták és a Rendőrkapitányságra előállították. A /2014.ált. számú összefoglaló jelentés szerint az intézkedő rendőrök a helyszínen megállapították, hogy a panaszos az ott elhelyezett polgármester jelölt választási plakátjánál guggolt miközben obszcén és sértő feliratot írt. A panaszost és társát a rendőrök igazolásra szólították fel, amelynek eleget tettek, továbbá a felírat készítéséhez használt eszközöket a rendőri felszólítást követően önként előadták. A hivatkozott jogszabályhelyek, valamint rendőrségi iratok alapján egyértelműen megállapítható, hogy a panaszos előállítására azért került sor, mert vele szemben kisebb kárt okozó rongálás vétsége miatt felmerült a Btk (1) bekezdésébe ütköző és a (2) bekezdés a) pontjában rögzített bűncselekmény elkövetésének gyanúja, amelyre tekintettel a rendőrök indokoltnak tartották a panaszos kapitányságra történő előállítását, figyelemmel
5 5 arra, hogy a bűncselekmény elkövetésének gyanúját további eljárási cselekmények foganatosításával megerősítsék, vagy kizárják. A leírtakra tekintettel, a panaszossal szemben fennállt a bűncselekmény elkövetésének rendőri intézkedéshez minimálisan szükséges gyanúja, így az azonnali eljárási cselekmények foganatosítása érdekében a rendőrök jogszerűen állították elő a panaszost, ezért a panasz alaptalan. 1/b) Az előállítással kapcsolatos tájékoztatási kötelezettség elmaradása Az Rtv. 20. (2) bekezdés alapján A rendőr az intézkedés megkezdése előtt - ha az a rendőri intézkedés eredményességét veszélyezteti, az intézkedés befejezésekor - köteles nevét, azonosító számát, valamint az intézkedés tényét és célját szóban közölni. Az V. és VI. fejezetben foglalt intézkedések, illetve kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr köteles az intézkedés alá vont személyt tájékoztatni az e törvény szerinti panasz lehetőségéről és előterjesztésére nyitva álló határidőről. Az Rtv. 33. (4) bekezdés értelmében Az előállítottat szóban vagy írásban az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani. A jogi képviselő kifogásolta, hogy a panaszossal nem közölték előállításának okát. A /2014. P. számú összefoglaló rendőri jelentés tartalmazza, hogy az intézkedés során a rendőrök közölték a panaszossal és társával, hogy az általuk elkövetett cselekmény miatt elfogják őket és előállítják a Rendőrkapitányságra a további szükséges eljárási cselekmények lefolytatása céljából. A /2014.ált. számú összefoglaló rendőri jelentés szerint a Rendőrkapitányságon a készenléti csoportvezető a panaszost és társát szóban tájékoztatta, hogy milyen cselekmény elkövetésével gyanúsíthatóak. A Panasztestület állásfoglalásában kifejtette, hogy a megküldött rendőrségi iratokból mindig az intézkedés időpontjához legközelebbi jelentést tekinti hitelesnek, ilyet azonban a rendőrség nem bocsátott a rendelkezésére. A Panasztestület gyakorlata szerint, amennyiben a rendőrség a panasz tartalmának megismerését követően nem cáfolja a panaszos állítását illetőleg a rendelkezésre álló körülmények nem támasztanak kétséget azzal kapcsolatban, úgy a Panasztestület a döntését a panaszosi állításra alapozza. Erre figyelemmel a Panasztestület úgy foglalt állást, hogy az előállításra vonatkozó hiányos rendőrségi dokumentáció melyet az időben későbbi keltezésű, ezáltal kevésbé hitelesnek tekinthető jelentések nem pótolhatnak kétséget támaszt azzal kapcsolatban, hogy a panaszosok tájékoztatták az előállítás okáról, ezért a Panasztestület indokoltnak tartotta a panaszosok tisztességes eljáráshoz fűződő alapjogának sérelmét megállapítani. A Panasztestület állásfoglalásában kifejtett fenti megállapításával az alábbiak értelmében nem értek egyet. A rendőrségi dokumentációk, valamint a hivatkozott törvényhelyek alapján megállapítható, hogy a panaszost az előállítás okáról mind a helyszínen, mind a
6 6 Rendőrkapitányság épületében szóban tájékoztatták, továbbá az előállított személy előállító helyiségben történő elhelyezésekor a szóbeli tájékoztatás megtörténtéről, hozzátartozó, egyéb személy értesítéséről és az írásos tájékoztató átvételéről szóló Nyilatkozat tanúsága szerint amely az intézkedés napján került kiállításra és amelyet a panaszos aláírásával, október 10-én órakor ellátott e kötelezettség kétséget kizáróan írásban is végrehajtásra került, így az erre vonatkozó panasz alaptalan. 1/c) Az előállítás időtartama Az Rtv. 15. (1) bekezdése alapján A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával. Az Rtv. 33. (3) bekezdése alapján A rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani. A jogi képviselő álláspontja szerint az előállítás időtartama indokolatlanul hosszú ideig tartott. A előállításról kiállított nyilatkozat szerint a panaszos előállítása október 10-én órától október 11-én óráig tartott. A panaszos előállító helyiségbe órakor került elhelyezésre. A /2014.P. számú jelentés tartalmazza, hogy ez idő alatt került sor a panaszos kapitányságra történő beszállítására, nyilatkoztatására, ruházatátvizsgálására, előállító helyiségbe történő elhelyezésére, kihallgatására, nyilvántartásba vételére. A Panasztestület állásfoglalásában kifejtette, hogy az elvégzett cselekményekhez viszonyítva indokolatlanul eltúlzottnak tartotta a panaszosok megközelítőleg 4 és fél órán át tartó előállítását, A Panasztestület álláspontja szerint az előállítás időtartama figyelemmel az Rtv ban előírt arányossági követelményre meghaladta az elérni kívánt célhoz szükséges időt, ezért sérült a panaszosok személyi szabadsághoz való joga. A Panasztestület állásfoglalásában kifejtett fenti megállapításával az alábbiak értelmében nem értek egyet. A /2014.P. számú jelentés tartalmazza, hogy a bűncselekmény miatt előállított személyek esetében valamennyi, a különböző normákban előírt adminisztrációs jellegű cselekményt, illetve nyomozási cselekményt elvégezték. Az elvégzett cselekmények különösen a nyomozási cselekmények időigényesek, amely nem csupán azt jelenti, hogy maguk a reálcselekmények hosszabb időt vesznek igénybe, hanem azt is, hogy azok az iratokon szereplő időigényen, azaz az ún. hasznos időn túl szellemi, szervezési előmunkálatokat igényelnek. Az emberekkel történő foglalkozás sem értékelhető csupán a hasznos idő holt idő dimenziójában, hiszen az érintettekkel az eljárási cselekményeken túl is kommunikálni kell, e nélkül krimináltaktikailag egy kihallgatás jól el sem végezhető (például a házkutatásra előzetesen fel kell készülni, a címet meg kell keresni, a jegyzőkönyvet össze kell gyűjteni, a szolgálati gépjárművet fel kell venni, azt le
7 7 kell adminisztrálni, stb.). Ezek a Panasztestület álláspontja szerint holt idő -nek számítanak, holott e nélkül az érdemi nyomozási cselekmények nem végezhetőek el. A jogalkotó azért biztosított az előállítás időtartamára 8 órát, amely négy órával meghosszabbítható, mert bizonyos időn belül az eljárási cselekmények jól és pontosan nem végezhetőek el. A hivatkozott törvényhelyek, valamint rendőrségi iratok alapján e sérelemmel kapcsolatosan megállapítható, hogy az előállítás, mint rendőri intézkedés csak az adatok felvitelét, illetőleg a tényállás rögzítését foglalja magába, így az érdemi döntést nem eredményez, a panaszos előállítása során az Rtv ában meghatározott arányossági követelményeknek megfelelően végrehajtott eljárási cselekmények foganatosítása megtörtént, annak időtartama nem volt objektíve elhúzódó, ezért a panasz e tekintetben alaptalan. 2. Ruházatátvizsgálás módja Az Rtv. 29. (6) bekezdés értelmében A rendőr az igazoltatott személy ruházatát, járművét átvizsgálhatja, ha azt a személyazonosság megállapítása, a közrendet, a közbiztonságot fenyegető veszély elhárítása, bűncselekmény vagy szabálysértés elkövetésének gyanúja szükségessé teszi. Az Rtv. 31. (1) bekezdés alapján Akivel szemben személyi szabadságot korlátozó intézkedést foganatosítanak, annak ruházatát a rendőr a támadásra vagy az önveszély okozására alkalmas tárgy elvétele végett, előzetes figyelmeztetés után átvizsgálhatja. A (2) bekezdés szerint A ruházat átvizsgálását - halaszthatatlan eset kivételével - az intézkedés alá vonttal azonos nemű személy végezheti. Az intézkedés nem történhet szeméremsértő módon. Az Rtv. 15. (1) bekezdés szerint A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával. A (2) bekezdés alapján Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár. Az Rtv. 16. (4) bekezdés értelmében A rendőr nem alkalmazhat kínzást, kényszervallatást, kegyetlen, embertelen vagy megalázó bánásmódot, az erre vonatkozó utasítást köteles megtagadni. Az Rtv. 18. (4) bekezdés szerint A rendőrségi fogdába történő befogadáskor, amennyiben a rendelkezésre álló adatokra, illetve a befogadás körülményeire vagy a fogvatartott viselkedésére tekintettel alapos okkal feltételezhető, hogy a fogvatartott saját vagy más életének, testi épségének veszélyeztetésére alkalmas tárgyat tart magánál, az élet, testi épség védelme, továbbá a bűncselekmény megelőzése érdekében a fogvatartott testét, erre vonatkozó előzetes figyelmeztetést követően - a testüregekre is kiterjedően - át kell vizsgálni. Az (5) bekezdés alapján A fogvatartott testének átvizsgálása nem történhet szeméremsértő módon, és az átvizsgálás alatt más fogvatartott, illetve a fogvatartottal ellentétes nemű személy nem lehet jelen.
8 8 A (6) bekezdés értelmében A testüregek átvizsgálását csak orvos végezheti, amelynek során a vizsgálatot végző orvoson kívül a vizsgálat elvégzésében közreműködő egészségügyi dolgozó, valamint a vizsgált személlyel azonos nemű rendőr lehet jelen. Az Rtv. 97. (1) bekezdés b) pontja alapján ruházatnak kell tekinteni az intézkedéssel érintett személy testén viselt, illetőleg az intézkedés helyszínén nála lévő, vagy a közvetlen felügyelete alatt, illetve rendelkezésére álló ruházat, csomag és tárgy. A rendőrség szolgálati szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet (továbbiakban: Szolgálati Szabályzat) 31. (7) bekezdés szerint Elhelyezéskor a fogvatartottat nyilatkoztatni kell sérüléséről, esetleges panaszáról. Betegség vagy sérülés esetén orvosi ellátásban kell részesíteni, ruházatát támadás vagy önveszély okozására alkalmas tárgy elvétele céljából a felügyeletet ellátó rendőrnek át kell vizsgálnia. A ruházat átvizsgálását a fogvatartottal ellentétes nemű személy nem végezheti, valamint nem lehet jelen, kivéve, ha az átvizsgálás technikai eszközzel történik. A (8) bekezdés alapján Az előállítás biztonsági követelményeire figyelemmel, valamint az esetleges önkárosítás megelőzése érdekében az előállító helyiségben a fogvatartott saját tulajdonú alsó- és felsőruházatát nadrágszíj nélkül, lábbelijét cipőfűző nélkül tarthatja magánál. A rendőri intézkedések gyakorlati végrehajtásának alapvető taktikáiról szóló 18/2008. (OT. 10.) ORFK utasítás mellékleteként kiadott, a rendőri intézkedések gyakorlati végrehajtásának alapvető taktikái című módszertani útmutató 6.4. pontja alapján az előállító egységben történő elhelyezést megelőzően végrehajtott, támadás vagy önveszély okozására alkalmas tárgy elvételére irányuló ruházatátvizsgálást úgy kell végrehajtani, hogy az a személyi szabadságában korlátozott személy alsóruházatának alsónadrág, melltartó, fehérnemű levételével nem járhat, az esemény valamennyi releváns körülményére (a jogsértő cselekmény jellegére, helyszínére) tekintettel kell lenni. A jogi képviselő kifogásolta a panaszos és társa levetkőztetését, melynek keretében a panaszost úgy vetkőztették le (női rendőr előtt), hogy alsóneműt (bugyit, melltartó nélkül) és zoknit tarthatott csak magán. A /2014.ált. számú összefoglaló rendőri jelentés tartalmazza, hogy az elhelyezés során részletes ruházatátvizsgálás történt, a panaszossal szemben P. K. r. zászlós hajtotta végre. A panaszost felszólította, hogy pakolja ki zsebeiből a nála lévő dolgokat, majd a felső és alsó ruházatát vegye le, a fehérnemű kivételével. A felszólításnak a panaszos eleget tett és önként levette ruházatát. A felső ruházata egy ruhadarab volt, amely alatt nem viselt fehérneműt, majd levetette alsó ruházatát, a fehérneműt magán hagyva. Ezt követően a levett ruhadarabokat P. K. r. zászlós egyenként átvizsgálta. Mivel egyértelműen megállapítható volt, hogy nem birtokol olyan eszközt, melyet az előállítóban nem tarthat magánál, továbbá sérülés nem volt látható a testén, ezért felszólították, hogy öltözzön fel. A ruházatátvizsgálás során P. K. r. zászlós testi kontaktust nem létesített, nem érintkezett a levetkőzött panaszossal. A /2014.P. számú rendőri jelentés kifejti, hogy a panaszossal és társával szemben végrehajtott ruházatátvizsgálás módja az előállítás okát és a körülményeket is figyelembe véve aránytalan, és ezáltal szakszerűtlen volt, mivel a hivatkozott jogszabályok nem teszik lehetővé a rendőri szakzsargonban használt ún. vetkőztetés lefolytatását, még akkor sem, ha annak biztonsági előnyei mellett a rejtett tárgyak testi kontaktus nélküli kiszűrésére is alkalmasabbak, mint a hagyományos ruházatátvizsgálás.
9 9 E sérelemmel kapcsolatban a Panasztestület állásfoglalásában rögzíti, hogy a ruházatátvizsgálás az intézkedés alá vont ruházatának tapintás útján történő átvizsgálását jelenti úgy, hogy a ruházat az érintett személy testfelületén marad. Mivel a panaszost és társát előállították, tehát személyi szabadságot korlátozó intézkedés alatt álltak, és előállító helyiségben helyezték el őket, ezért az Rtv. 31. (1) bekezdése és a Szolgálati Szabályzat 31. (7) bekezdése megfelelő jogalapot biztosított ruházatuk ilyetén való átvizsgálására, amely azonban semmiképp sem járhatott volna a ruhadarabok levételével, az intézkedés alá vont személyek vetkőztetésével. Erre figyelemmel a Panasztestület megállapította, hogy a befogadáskor végzett ruházatátvizsgálás módja (a panaszos levetkőztetése) aránytalan és szakszerűtlen volt, ezért az ilyen átvizsgálás az Alaptörvény III. cikkében tilalmazott megalázó bánásmódnak minősül, mely súlyos mértékben sértette a panaszos emberi méltósághoz fűződő jogát. A Panasztestület fent kifejtett álláspontjával egyetértek, tekintettel arra, hogy a fent hivatkozott Rtv. 31. (1) bekezdésben, valamint a Szolgálati Szabályzat 31. (7) és (8) bekezdésben foglaltak szerint a ruházatátvizsgálást tapintás útján testfelületen történő viselés mellett kell végrehajtani. A személyi szabadságukban korlátozott személyek ilyen alaposságú átvizsgálására, mint ahogy az a panaszossal szemben végrehajtásra került, kizárólag rendőrségi fogdába történő befogadás során van lehetőség az Rtv. 18. (4)-(6) bekezdései alapján, amely nem azonos az Rtv. 31. (1) bekezdésében rögzített ruházatátvizsgálás fogalmával. A fentiekre tekintettel, a benyújtott panasz a ruházatátvizsgálás módja tekintetében megalapozott. V. A Panasztestület a sérelmezett rendőri intézkedéssel kapcsolatban kialakított állásfoglalásában vizsgálat tárgyává tette a panaszossal szemben eljáró rendőrök intézkedési kötelezettségét. Tekintettel arra, hogy a jogi képviselő az intézkedési kötelezettséget nem sérelmezte, ezért azt érdemben nem vizsgáltam. Ezzel kapcsolatosan a Fővárosi Törvényszék már korábbi 20.K /2011/8. számú ítéletében kimondta, hogy A bíróság e körben jegyzi meg, hogy az alperesi határozat kizárólag a felperes panaszában foglaltakra kell, hogy reagáljon függetlenül attól, hogy a Független Rendészeti Panasztestület esetlegesen a felperes panaszát meghaladóan más jellegű jogkérdésekben is állást foglal. A Kúria Kfv.III /2013/4. számú ítélete a fentieket alátámasztja, amely szerint ( ) Az FRP-nek az előállítás időtartamára vonatkozó megállapításra nézve rögzítette, hogy e körben a felperes nem terjesztett elő panaszt, ezért annak jogszerűségéről nem kellett döntenie. Mindezek alapján a rendelkező részben foglaltak szerint határoztam. Hatásköröm és illetékességem az Rtv. 92. (1) bekezdése, illetve a 93/A. (6) és (7) bekezdésein alapul.
10 10 A határozat az alábbi jogszabályokon alapul: - a Polgári perrendtartásról szóló évi III. törvény 330. (2) bekezdés; - a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló évi CXL. törvény 100. (1) bekezdés a) és e) pontja, 109. (1) bekezdés a) pontja, 50. ; - a Rendőrségről szóló évi XXXIV. törvény 92. (1) bekezdés, 93/A. (7), (9) bekezdés, 33. (1) bekezdés a) pontja, 20. (2) bekezdés, 33. (4) bekezdés, 15. (1) bekezdés, 33. (3) bekezdés, 29. (6) bekezdés, 31. (1), (2) bekezdés, 15. (1), (2) bekezdés, 16. (4) bekezdés, 18. (4), (5), (6) bekezdés, 97. (1) bekezdés b) pontja; - a rendőrség szolgálati szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet 31. (7), (8) bekezdés; - a Büntető Törvénykönyvről szóló évi C. törvény 371. (1) bekezdés, (2) bekezdés a) pontja. Budapest, január 11. Papp Károly r. altábornagy rendőrségi főtanácsos
Adatkezelési tájékoztató ügyfelek részre
Adatkezelési tájékoztató ügyfelek részre Hivatkozással az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény, a kéményseprő-ipari közszolgáltatásról szóló 2012.
Í t é l e t e t: A Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság 17. P.III. 22 429/2001119. A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!
A Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság 17. P.III. 22 429/2001119. A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN! Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság dr. Kárpáti József ügyvéd ( ) által képviselt Háttér Baráti Társaság
AJÁNLATKÉRÉSI DOKUMENTÁCIÓ VÁLLALKOZÁSI SZERZŐDÉS A MEZŐKOVÁCSHÁZA, VÉGEGYHÁZI ÚT 3. SZ. ALATTI INGATLANON TALÁLHATÓ ÉPÜLETEK FELÚJÍTÁSÁRA ÉS ÁTALAKÍTÁSÁRA, ÚT- ÉS KERÍTÉSÉPÍTÉSRE. tárgyban indult, a Kbt.

matches:
Pf. 314
Bíróság
bíróság
Kúria
Bíróság
Bíróság
Bíróság


text:
Köm.5.009/2013/3. számú határozat | K Ú R I A
Köm.5.009/2013/3. számú határozat
Köm.5009/2013/3.szám
A Kúria Önkormányzati Tanácsa a Dr. Penczné dr. Zoltán Zsuzsanna által képviselt Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal (6000 Kecskemét, Deák F. tér 3.) indítványozónak a Foktő Község Önkormányzata (6331 Foktő, Kossuth út 2.) ellen helyi önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási kötelezettsége pótlására irányuló nemperes eljárásban meghozta az alábbi
1. A Kúria elrendeli, hogy a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal vezetője Foktő Község 2011. évi költségvetésének végrehajtásáról szóló zárszámadási rendeletét 2013. május 30-ig Foktő Község Önkormányzat Képviselő-testülete nevében alkossa meg.
1. A Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal (a továbbiakban: kormányhivatal) kezdeményezésére a Kúria Önkormányzati Tanácsa a Köm.5064/2012/2. számú határozatában megállapította, hogy Foktő Község Önkormányzata törvényből eredő jogalkotási kötelezettségét elmulasztotta, mert nem alkotta meg a 2011. évi költségvetés végrehajtásáról szóló zárszámadási rendeletét.
A Köm.5064/2012/2. számú határozat szerint az államháztartásról szóló 2011. évi CXCV. törvény (a továbbiakban: Áht.) 89. § (1) bekezdése a zárszámadásra vonatkozóan általános szabályként rögzíti: a költségvetés végrehajtásáról az éves költségvetési beszámolók alapján évente, az elfogadott költségvetéssel összehasonlítható módon, az év utolsó napján érvényes szervezeti, besorolási rendnek megfelelően záró számadást (továbbiakban: zárszámadás) kell készíteni. A 89. § (2) bekezdés szerint a zárszámadás során valamennyi bevételről és kiadásról el kell számolni. Az Áht 91. § (1) bekezdése értelmében a jegyző által elkészített zárszámadási rendelettervezetet a polgármester a költségvetési évet követő negyedik hónap utolsó napjáig terjeszti a képviselő-testület elé, a képviselő-testület pedig a zárszámadásról rendeletet alkot. Az Áht. 91. § (2) bekezdése tételesen meghatározza, hogy a zárszámadási rendelettervezet előterjesztésekor a képviselő-testület részére tájékoztatásul milyen mérlegeket és kimutatásokat kell bemutatni, azaz a zárszámadási rendelet megalkotásához vezető eljárásra nézve is szabályokat fogalmaz meg.
A helyi önkormányzatok és szerveik, a köztársasági megbízottak, valamint egyes centrális alárendeltségű szervek feladat- és hatásköreiről szóló 1991. évi XX. törvény (a továbbiakban: Hatásköri törvény) 138. § (1) bekezdés k) pontja értelmében a képviselő-testület gazdálkodási feladata és hatásköre, hogy elfogadja a költségvetés végrehajtásáról szóló beszámolót (zárszámadás), ennek keretében elfogadja a normatív költségvetési hozzájárulásoknak a költségvetési törvény előírása szerinti elszámolását.
Az önkormányzatoknak a zárszámadási rendelet megalkotására vonatkozó kötelezettségét az Alkotmánybíróság is megállapította korábbi hatásköre alapján. Az e tárgyban született 62/1994. (XII. 24.) AB határozat (ABH 1994, 475.) és a 9/1995. (II. 22.) AB határozat (ABH 1995, 455.) az Ötv. és az Áht. – akkor hatályos, de tartalmában a jelenleg hatályossal rokon szövege alapján – mulasztásban megnyilvánuló törvénysértést állapított meg önkormányzati zárszámadási rendelet meg nem alkotása miatt.
Az Áht. 91. § (1) bekezdése szerint a 2011. évi költségvetés végrehajtásáról szóló zárszámadási rendelet megalkotására előírt határidő 2012. április 30 volt. A kormányhivatal megállapította, hogy az önkormányzat eddig a határidőig, illetve a törvényességi felhívást követően sem alkotta meg a zárszámadási rendeletét. A kormányhivatal ezt követően fordult a Kúria Önkormányzati Tanácsához, az Önkormányzati Tanács 2012. november 14-én kelt határozatával megállapította, hogy az önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási feladatát elmulasztotta, ezért felhívta Foktő Község Önkormányzat Képviselő-testületét, hogy szabályozási kötelezettségének 2012. december 31-ig tegyen eleget. A Kúria a Köm.5064/2012/2. számú határozatában a rendeletpótlás lehetőségére kifejezetten felhívta Foktő Község Önkormányzat Képviselő-testületének figyelmét.
E határidő eredménytelenül telt el, Foktő Község polgármestere a 62-2/2013/F-Ált. számú 2013. január 13-án kelt levelében a kormányhivatalt arról tájékoztatta, hogy a 2011. évi zárszámadási rendeletet Foktő Község Képviselő-testülete nem alkotta meg. Erre tekintettel a kormányhivatal a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: Mötv.) 137. § (3) bekezdésben foglalt határidőn belül kezdeményezte, hogy a Kúria rendelje el: a kormányhivatal vezetője Foktő Község Önkormányzata nevében alkossa meg a 2011. évi költségvetés végrehajtásáról szóló zárszámadási rendeletet.
2. A Kúria Önkormányzati Tanácsa a rendeletpótlási eljárásra is irányadónak tekinti a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 52. §-át, amely szerint az Önkormányzati Tanács az indítványt 30 napos határidő tűzésével megküldi a helyi önkormányzatnak az indítvánnyal kapcsolatos állásfoglalása beszerzése céljából. Ez a határidő is eredménytelenül telt el, Foktő Község Önkormányzata állásfoglalást nem nyújtott be, de más módon sem igazolta – sem a kormányhivatal, sem a Kúria előtt – hogy a kifogásolt rendeletét megalkotta.
3. Az önkormányzat legfontosabb közhatalmi tevékenysége a rendeletalkotás, az önkormányzati autonómia a rendeletalkotás útján teljesedhet ki. Az Alaptörvény 32. cikk (1) bekezdés a) pontja értelmében a helyi önkormányzat a helyi közügyek intézése körében törvény keretei között rendeletet alkot. Az Alaptörvény alkotmányi szintre emelte korábban törvényi szinten (a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvényben) megfogalmazott azon szabályt, amelynek értelmében „[f]eladatkörében eljárva a helyi önkormányzat törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, illetve törvényben kapott felhatalmazás alapján önkormányzati rendeletet alkot.” Ez alapján a helyi önkormányzatok ún. eredeti jogalkotói hatáskörükben, másrészt törvény felhatalmazása alapján alkotnak rendeletet. A törvény felhatalmazása alapján történő rendeletalkotás sajátja, hogy a törvény által meghatározott keretek között az önkormányzatok szabadon rendelkezhetnek. Ez utóbbi esetben egyes tárgyak szerint az önkormányzatok eldönthetik, hogy alkotnak e rendeletet (pl. a helyi adók körében), más felhatalmazások szerint azonban kötelező rendeletet alkotni, kötelező a törvény végrehajtásához szükséges helyi szabályok meghatározása. E körbe tartozik az Áht. 91. § (1) bekezdés utolsó mondata, amely szerint „[a] képviselő-testület a zárszámadásról rendeletet alkot.”
A Kúria megállapítja, hogy a törvényi felhatalmazás által kötelező rendeletalkotás elmulasztása – adott esetben – a közügyek intézésének akadálya lehet az adott településen, a rendelet meg nem alkotása a helyi választópolgárok jogait és kötelezettségeit közvetlenül érintheti (pl. a szociális törvényben foglalt egyes felhatalmazások nem teljesítése a szociális ellátásokhoz való hozzáférésre közvetlenül kihat). Az Alaptörvény 32. cikk (5) bekezdése ezért akként szól, hogy „A fővárosi és a megyei kormányhivatal kezdeményezheti a bíróságnál a helyi önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási kötelezettsége elmulasztásának megállapítását. Ha a helyi önkormányzat a jogalkotási kötelezettségének a bíróság által a mulasztást megállapító döntésben meghatározott időpontig nem tesz eleget, a bíróság a fővárosi és a megyei kormányhivatal kezdeményezésére elrendeli, hogy a mulasztás orvoslásához szükséges önkormányzati rendeletet a helyi önkormányzat nevében a fővárosi és a megyei kormányhivatal vezetője alkossa meg.” Ezáltal a rendeletpótlási eljárás az Alaptörvényen nyugszik, a jogszabályalkotásra irányuló jogalkotói hatáskör az (alkotmány) Alaptörvény rendelkezésein alapul.
4. A rendeletpótlás jogintézménye ugyanakkor az önkormányzati autonómiába történő külső beavatkozás, amelynek megfelelő garancián kell nyugodnia. A Bszi. 60. §-a értelmében „Ha az önkormányzati tanács a fővárosi és megyei kormányhivatal kezdeményezésére azt állapítja meg, hogy a helyi önkormányzat a megadott határidőn belül az 59. §-ban megállapított jogalkotási kötelezettségének nem tett eleget, határozatában határidő tűzésével elrendeli, hogy a fővárosi és megyei kormányhivatal vezetője a mulasztás orvoslásához szükséges önkormányzati rendeletet a helyi önkormányzat nevében alkossa meg. Az elrendelést követően a helyi önkormányzat a jogalkotási kötelezettség elmulasztását nem orvosolhatja.” A Mötv. 137. § (3) bekezdése pedig a következőképpen rendelkezik „Ha a helyi önkormányzat a Kúria által megadott határidőn belül nem tesz eleget jogalkotási kötelezettségének, a kormányhivatal a határidő leteltét követő harminc napon belül kezdeményezi a Kúriánál a mulasztás kormányhivatal által történő orvoslásának az elrendelését.”
5. Jelen ügyben a Kúria Önkormányzati Tanácsa megállapította, hogy erre irányuló törvényi felhatalmazások ellenére Foktő Község Önkormányzata nem alkotta meg a 2011. évi költségvetés végrehajtásáról szóló zárszámadási rendeletét. A zárszámadásról szóló rendelet megalkotása a fentebb ismertetett törvények szerint kötelező. A kormányhivatali kezdeményezés megfelel a törvényi követelményeknek. Minderre tekintettel a Kúria Önkormányzati Tanácsa jelen határozatában elrendelte, hogy a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal vezetője 2013. május 30-ig Foktő Község Önkormányzata Képviselő-testülete nevében alkossa meg a 2011. évi költségvetés végrehajtásáról szóló zárszámadási rendeletet.
A Mötv. 138. § (1) bekezdése értelmében a kormányhivatal vezetője a rendeletet a helyi önkormányzat nevében, az önkormányzati rendeletre irányadó szabályok szerint alkotja meg azzal, hogy a rendeletet a kormányhivatal vezetője írja alá és a Magyar Közlönyben kell kihirdetni. A 138. § (2) bekezdés kimondja, hogy a kihirdetett rendeletet a kormányhivatal megküldi a helyi önkormányzatnak. A jegyző gondoskodik a kihirdetett rendeletnek a szervezeti és működési szabályzatban az önkormányzati rendeletek kihirdetésére meghatározott szabályokkal azonos módon történő közzétételéről. A Mötv. e tárgyra irányadó 138. § (3) bekezdés végül akként rendelkezik, hogy a kormányhivatal vezetője által a helyi önkormányzat nevében megalkotott rendelet helyi önkormányzati rendeletnek minősül azzal, hogy annak módosítására és hatályon kívül helyezésére a helyi önkormányzat kizárólag a következő önkormányzati választást követően jogosult, ez idő alatt a módosításra a kormányhivatal vezetője jogosult.
6. A Kúria Önkormányzati Tanácsának gyakorlata szerint a helyi önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási kötelezettségének elmulasztását megállapító határozat Magyar Közlönyben való közzététele a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) pontján és 57. §-án alapul. A Bszi.-nek a helyi önkormányzat törvényen alapuló jogalkotási kötelezettsége elmulasztása miatti nemperes eljárás című fejezetében található a rendeletpótlást szabályozó 60. §, amelyre szintén irányadó az önkormányzati rendelet felülvizsgálatára irányuló nemperes eljárás általános szabályaira visszautaló 57. §. Így a jelen határozat Magyar Közlönyben és a helyben szokásos módon történő közzététele a Bszi. 55. § (2) bekezdés b) és c) pontján, 57. §-án és 60. §-án alapul.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A Bezerédj család hídjai otthona - szedresisziget
A Bezerédj család hídjai kúriája nem tekinthető építészeti különlegességnek, ám mint reformkori művelődéstörténeti emlékeket őrző, nemesi életformát szimbolizáló lakhelyet a történeti emlékezet megörökíti. A birtokos nemességhez kötődő kúria fogalma a reformkorban kapott különleges tartalmat. A nemesi hagyományokat tisztelő megközelítésben a kúria eszményi, sajátosan magyar nemesi értékrendet képviselt, amelyben egyszerű körülmények között, mégis viszonylagos bőségben és harmóniában élt a földesúr. A nyugatiasabb szemléletűek olykor tespedtséggel, tudatlansággal, szűklátókörűséggel jellemezték a kúrialakót. Bezerédj István (1796–1856) és felesége, Bezerédj Amália (1804–1837) világa, otthona mindenképpen cáfolata ez utóbbi megállapításnak.
A hídjai Bezerédj-kúria egy 19. századi grafikán.
A Bezerédjek földbirtok alapozta társadalmi státusát, vagyoni helyzetét jelenítette meg a hídjai kúria. A lakóház és a körülötte létesített, az udvarházat ellátó, kiszolgáló gazdaság, együttesen adta azt a közeget, amelyben a nemesi létük megvalósult. Az úrilak mögötti udvarban sorakoztak az istállók, fészerek, pajták, műhelyek, cselédházak. A puszták népe, a belső személyzet és az uraság lakóközösséget alkotott egy hierarchikusan felépített rendszerben. A birtok igazgatása közvetlenül a tulajdonos kezében maradt, bár az igazgatási folyamatba az ispán, a kasznár, utóbb a jószágigazgató személye is beiktatódott. A mindenkori birtokos és családja a gazdasági cselédséggel lazább kapcsolatot, a kúriai belső személyzettel bizalmon nyugvó viszonyt tartott fenn. A kúriai létformát meghatározó gazdasági, társadalmi keret az egymást követő generációkkal változott ugyan, de a reformkori társasági élet szokásai, az otthonteremtés normája a családban továbbadatott. Bezerédj István joggyakorlata után 1817-ben vármegyei tiszteletbeli esküdti hivatalt vállalva költözött Tolnába, és egyúttal átvette nagyanyja, Gindly Zsófia örökrészét, Hídja, Medina, Jegenyés, Bikád pusztát, az ekkor még osztatlan családi jussot, amin apja ezidáig bérlőként gazdálkodott. Hozzálátott a gazdaság fejlesztéséhez, gyarapításához. Kora hajnaltól fáradhatatlanul járta a határt, ellenőrizve az időszerű munkákat. Akácfákkal megkötötte a futóhomokot, belterjessé változtatta a gazdálkodást. Hírnevet szerzett ló- és juhtenyészetével. Megalapozta az oly sikeres megyei selyemtenyésztést. Jövedelmezővé tette a gyengén működő birtokot.
A kúria és a hozzá tartozó park egy korabeli fényképen.
Bezerédj Amáliában igazi társra lelve, 1821-ben összeházasodtak, és az otthonukat a hídjai, akkor még ötszobás házban rendezték be. Amália kedves, derűs lénye vonzotta a szomszédokat, a rokonságot, a vendégjárás mindennapossá vált. Mégis csak 1830 táján gondoltak a ház átalakítására. A kor „nemzeti” építészeti stílusának, a klasszicizmusnak jegyei alapján történt az átépítés. Nem hivalkodó életformát tükröző, egyszerűségében nyugodtságot, harmóniát sugárzó épület főhomlokzata ma már nem látható, klasszicista bejáratot kapott. Sajnos nem ismerjük a tervezőt, az építőt, az építés körülményeit. Akár Pollack Mihály is lehetett a tervező, aki ekkor dolgozott a szekszárdi vármegyeháza tervein.
Bezerédj Amália és Flóri 1837-ben.
Bezerédj István számára nem volt kérdés, hova épüljön fel az életvitelükhöz igazodó kúria. Döntésében elsődleges szempontként vetődött fel a mezőgazdasági munkák személyes felügyelete. A hídjai allódium minden tekintetben megfelelőnek bizonyult, hiszen itt elegendő tér állt rendelkezésre a meglévő épület kiegészítéséhez, a park kialakításához és a gazdasági udvar bővítéséhez. Természetesen az anyagi háttér, a birtok kiterjedése korlátozta a kúriai telek nagyságát. A másfél holdnyi díszkert, akkoriban divatos angolkert vette körül a házat, amelynek azt a szerepet szánták, hogy eltüntesse a gazdaság kevésbé látványos részét. A szabadidő kellemes eltöltésére is alkalmas parkot füves részekkel, fákkal, bokrokkal, kanyargós ösvényekkel tagolták. Kis tavacska is kiegészítette a megalkotott természeti környezetet. Az üvegház sem hiányzott a citrusfélék nevelésére. Az épület homlokzati oldala tekintett a parkra. A kúria tengelyében álló úri lakot, mintegy átmenetként a veteményes kert és a gyümölcsös választotta el a majorság többi részétől. Bezerédj István büszke volt az „édenné” varázsolt Hídja pusztára, a virágzó mandolára, jázminokra, tulipánokra, Amália kedvenc virágától,az ibolyától kéklő parkra, a gyümölcsösre, amely oly sok újdonságot, szépséget rejtett. Maga az úri lak belső térelosztását tágas, egymásba átjárható termekkel oldották meg, és mindegyik a párhuzamosan futó folyosóra is nyílott. Meghosszabbították az eredeti ötszobás házat ily módon, és hogy ne legyen túl hosszú az épület ezért U-alakban megtörték, s ide került az intim szféra. Ebben a szerkezetben elkülönült a háló-, dolgozó- és lakószoba funkció. A társasági élet színterei és a család visszavonulásának teret adó részek egymástól távol estek. A bécsi biedermeier stílust követő belső berendezés, az almárium, a szekreter, az íróasztal, a játékasztal, a vitrin, a könyvszekrény és a nélkülözhetetlen zongora szintén egyszerűséget mutatott. A falakat családi portrék díszítették. A kellemes, barátságos látványt a virágok emelték. Bezerédj István ifjú házasként Csapó Dánieltől 30 cserép szobanövényt kapott ajándékba. Bizonyára az esti gyertyafényes társalgás, vagy a nyugati és hazai irodalmi, tudományos művek olvasgatása fokozták az otthonból áradó meghitt hangulatot, a családias légkört.
Bezerédj István (olajfestmény)
Élet a kúriában
Szolidan, takarékosan ugyanakkor szoros napirendet követve zajlott Bezerédjék élete. A háztartás, a gazdálkodás teendői mellett a kúria hétköznapjait a vendégjárás színesítette, ugyanis Hídja a megyei urak és hölgyek kedvelt találkozóhelye lett. Rokonok, barátok, birtokszomszédok révén új ismeretségeket is kötöttek. A kúria mindenkor kész volt a vendégek fogadására, és akár 18 fős társaságot is vendégül tudtak látni, azaz asztalhoz ültetni. A rokonok hosszabb ideig, a barátok egy-két napig időztek, a szomszédok néhány órai kikapcsolódás alkalmait kínálták. Ezek a változatosságot jelentő látogatások beszélgetésekben, a gazdaság megtekintésében és vadászattal teltek. A társalgás gyakori témája volt a gazdálkodás, az időjárás. Természetesen a politizálás a férfiak körében központi szerepet kapott. Sőt a vármegye sorsáról egyezségek, politikai alkuk is megestek egy-egy ilyen baráti összejövetelen. A megyei reformkori ellenzéket és a konzervatív tábort képviselők egyaránt tagjai voltak a társaságnak, hiszen a nemesi tudat összetartó ereje, a rokonsági viszonylatok áthidalták a nézetbeli különbségeket. A közvetlen szomszédságot a rokonság alkotta. Tengelicen Csapóék, Kajdacson Sztankovánszkyék, Apáti pusztán Gindlyék, Gruberék, Pélen Zichyék laktak. A családi összeköttetéseken keresztül ismerkedtek meg más megyebeliekkel, mint Dőry Ferencékkel, Miklósékkal és Lászlóékkal, szintén Zombán lakó Pejáchevichékkel, a tolnai Festetics grófokkal, a bonyhádi Perczelekkel, Bartal Györggyel. Megfordult náluk Hrabovszky János 1848-ban Eszék parancsnoka, gróf Apponyi György, majdan a kiegyezés előkészítésében szerepet játszó politikus, Krenmüller (Thormay) Károly híres orvos Szekszárdról és e társaságot kiegészítette báró Louis Serpes francia emigráns, aki 1809 óta vendégeskedett Csapó Dánielnél. Amália barátnőre lelt Csapó Ida (Nemeskéri Kiss Pál Fiume kormányzójának felesége), Sztankovánszky Lilla (br. Gerliczy Vincéné) személyében. E két családdal alakult ki bensőséges, családias kapcsolatuk. Amália háztartási gondokkal terhelt napjait az esti zenélések oldották.
" Karácsony ünnepén
Várva vártuk, hogy eljöjjön
Kis fiúknak, leányoknak
Legkedvesebb öröme.
Mert ilyenkor a jó angyal
Megjelenik rendesen,
A sokféle ajándékot
Éjjel hozza csendesen.
Kis Jézuska küld a jóknak
Aranyozott, rakott fát,
Ez ám még csak a gyönyörű!
Van rajta sok cukros báb.
Mi ezt látva, jó kedvünkben,
Azt sem tudjuk, mit tegyünk,
Jó szülőink mosolyogva
Nézik hogy mi örülünk.
1804. április 15. - 1837. szeptember 21."
Az alkalmi kis zenei társaságot hárfán, zongorán kiválóan játszó, szépen éneklő, zenét is szerző Amália, a zenekedvelő Augusz Antal, annak kellemes hangú Louisi húga és a zongora virtuóza Bezerédj Pál, István öccse adta. Ismerték a zeneirodalmat, játszották a korabeli zenei nagyságok műveit. Bezerédj Istvánt személyes ismeretség fűzte Liszt Ferenchez. Nyugaton járt vendégek is megfordultak náluk, mint Festetics Leó,Wesselényi Miklós, Batthyány Lajos, Bezerédj László.
Bezerédj Flóri
A valódi kikapcsolódást a városi kiruccanásokon a bálok, a megyei közgyűlések, a vásárok jelentették. A farsangok is vígan teltek, minden hétre esett egy-egy mulatság. A mindig jókedvű Amália rajongott a táncért. A család távolabbi helyekre, Pestre, Balatonfüredre, Kőszegre, Sopronba, Veszprémbe, Bécsbe, Ischlbe, Marienthalba, Pöstyénbe is utazott rokonlátogatásra, gyógyító kúrákra, üzleti ügyek intézésére. Úgy tűnhet, hogy a hídjai napokat csak a kocsizás, a lovaglás, a vadászat, a pipázgatás, az esti whistezés töltötte ki. Mindketten beszélték a német, a francia, az angol nyelvet, az irodalmi műveket eredeti nyelven olvasták. Bőven volt alkalom a társasági élet során az olvasmányélmények kicserélésére, erkölcsi értékekről való elmélkedésre. Ne felejtsük el, hogy a művészetek, a tudományok pártolásának kora volt ez az időszak. Bezerédjék a XIX. század első felének újszerű szellemiségét képviselték, talán egy kicsit hagyományt teremtve is. A család barátjának mondható Franz Schober (1790–1882) költő, muzsikus, festő és mecénás nem véletlenül nevezte Hídját a “magyar biedermeier szellem központjának”.
Felhőtlen családi életük 1827-től Bezerédj István vármegyei főjegyzői tisztségének betöltésével más irányba terelődött. A reformpolitikában, a megye diétai küldöttjeként (1830–1836) országos elismertséget szerzett. E szerepkörben talált igazán önmagára. Amália a népnevelés ügyének kötelezte el magát. Létrehozta a hídjai óvoda-iskolát 3–9 éves gyerekek számára. 1834-ben a pozsonyi évek alatt született kislányuk, Flórika nevelésekor bontakozott ki írói tehetsége. „Flóri könyve” című tankönyvét a magyar gyermekirodalom első kiemelkedő alkotásaként jegyzi a szakirodalom. Tanító célzatú, Pestalozzi elvein alapuló gyerekeknek szánt olvasókönyve a „Földesi estvék”. A meleg, szeretetteljes családi otthont beárnyékolta Amália már 1822-ben jelentkező betegsége, majd 1837-ben bekövetkezett halála. A tragédia megismétlődött 1844-ben, a kislányuk szintén tüdőbajban halt meg. Bezerédj Istvánt vallásos hite segítette át a magán- és közéleti bajokon. Töretlenül folytatta a reformok gyakorlati kivitelezését az önként adózás felvállalásával (1844. december 19-én, elsőként a nemesek közül önként adózásra jelentette be magát - a szerk.), a tolnai óvóképző megszervezésével, a jobbágyaival kötött örökváltság szerződéssel és 1848-ban a vármegye országgyűlési képviseletével. Reformkori múltjáért a forradalom és szabadságharcban való részvételéért Haynau halálbüntetést szabott ki rá.
Bezerédj Etelka (1807–1888), második felesége közbenjárására hídjai száműzetéssé enyhült az ítélet. Agazdálkodással múló napokat megtörték a barátok, Deák Ferenc, Perczel Béla, Bartal György, Scitovszky hercegprímás és a legkitartóbb barát, Sztankovánszky Imre 48-as fõispán látogatásai. Titkosszolgálati megfigyeltsége 1856-ban bekövetkezett haláláig tartott. Hagyatékát, emlékét Bezerédj Etelka ápolta ma még látható hídjai kápolna állításával, a régi kapcsolatok fenntartásával. A birtokot öröklő unokaöccs, Bezerédj Pál a selyemtenyésztés országos hírességű szakembere pedig továbbvitte a gazdaságot.
Hídja utolsó birtokosa Bezerédj Ottilia megérte a földreformot, a birtok pusztulását. 1945 nyarán a lakosság kifosztotta a kúriát, s a gondosan gyűjtött és megőrzött százéves könyvtárat megsemmisítették. Később megkísérelték, hogy összeszedjék a széthordott berendezési tárgyakat, műkincseket, nem sok sikerrel. A 15 szobás kúriát ideiglenesen földigénylőknek juttatták, majd a földműves-szövetkezet, később pedig a termelőszövetkezet használta az épületet. Bezerédj István alapította Szedres község (1838) külterületeként nyilvántartott Hídja puszta napjainkban, alig emlékeztet az egykor rendezett, virágzó majorságra, de a magánkézbe került nemesi ház felújítása megkezdődött.
Bezerédj Amália halálhírének gyászjelentése (1837)
forrás: Cserna Anna főlevéltáros, Szekszárd
HONISMERET 2006 /3
A HONISMERETI SZÖVETSÉG FOLYÓIRATA XXXIV. ÉVFOLYAM.
Zöld Szedres 2015! környezetvédelmi akció
https://szedresisziget.blog.hu/api/trackback/id/tr771598770

matches: kúria kúria kúria kúria kúria kúria


text:
Az EU Bíróság bírói illetményeket érintő döntése
A Portugál Számvevőszék bíráival szemben alkalmazott fizetéscsökkentés nem sérti a bírói függetlenség elvét
Ezek az intézkedések, amelyeket a tagállam az Európai Unió pénzügyi segítségével összefüggésben hozott meg, a portugál közigazgatás és közszolgálatiság széles rétegét általánosságban és átmenetileg ugyancsak érintik [1]
2014 októberétől a portugál törvényhozás átmenetileg csökkentette egy seregnyi, a közszférában szolgálatot teljesítő hivatalnok és alkalmazott járandóságát, ideértve a Portugál Számvevőszék bíráit is. Egy 2015-ben hozott törvény fokozatosan, 2016. január 1. napjától megszünteti ezt a rendelkezést.
A portugál bírák szakszervezete (ASJP) a fent nevezett számvevőszék tagjainak érdekében eljárva, a Portugál Legfelsőbb Közigazgatási Bírósághoz fordult annak érdekében, hogy e fórum ezeket a pénzügyi intézkedéseket semmisítse meg. A szakszervezet rámutatott arra, hogy a fizetéscsökkentést eredményező intézkedések egyértelműen sértik a bírói függetlenség alapelvét, amelyet nemcsak a Portugál Alkotmány, hanem az Európai Unió joga is alaptételként kezel.
A Portugál Legfelsőbb Közigazgatási Bíróság véleménye szerint, ezek az átmeneti fizetéscsökkentéshez/járandóságcsökkentéshez vezető intézkedések annak következményei, hogy a portugál államháztartás extrém deficitét csökkenteni kellett, miután az Európai Uniónak ez volt a különös elvárása amikor pénzügyi segítséget nyújtott a tagállamnak.
A Legfelsőbb Közigazgatási Bíróság ugyanakkor megjegyzi, hogy a portugál államnak alá kellett vetnie magát az Európai Unió joga általános elveinek, amely magában foglalja a bírói függetlenség alapelvét is, amely irányadó az Európai Unió Bíróságai és a nemzeti bíróságok számára egyaránt.
A Legfelsőbb Közigazgatási Bíróság szerint az Európai Unió jogrendjéből eredeztethető bírói jogvédelem elsősorban a nemzeti bíróságok feladata. Utóbbiak kötelessége, hogy ezt a védelmet a függetlenség és pártatlanság elveivel összhangban nyújtsák. A Legfelsőbb Közigazgatási Bíróság megállapította, hogy a bírói testületek függetlensége azok tagjainak jogi helyzetéhez biztosított garanciától függ, ideértve a járandóságok kérdéskörét is.
Az Európai Unió Bíróságához tehát azért fordult, hogy az állapítsa meg, vajon a bírói függetlenség elve bennfoglalja-e az általános fizetéscsökkentést eredményező intézkedések alóli kivételt is, midőn ezek az intézkedések - mint a jelen esetben - az Európai Unió pénzügyi segítségének nyújtása feltételeként voltak megszabva.
A mai döntésében az EU Bírósága kimondta, hogy a bírói függetlenség elve nem ellentétes a szóban lévő intézkedésekkel, amelyeket a Nemzeti Számvevőszék tagjaival szemben is alkalmaztak.
Az Európai Unió Bírósága kiemelte, hogy először is rendkívül fontos a hatékony bírói jogvédelem, mint általános uniós jogi alapelv érvényesítése, ez ugyanis a tagállamok közös alkotmányos tradícióiból fakad, és amelyeket az Európai Unió Alapjogi Kartája is megerősített.
Az Európai Unió Bírósága szerint az Európai Unió jogával való összhang alapvető a jogállamiság szempontjából.
Ebből következik, hogy minden egyes tagállamnak biztosítania kell, hogy az európai jogi értelemben vett bírói vagy törvényszéki testületekre vonatkozó belső jogi szabályozások összhangban legyenek a hatékony bírói jogvédelem követelményeivel.
Ebből következik, hogy a Portugál Állami Számvevőszéknek mint bíróságnak, illetve törvényszéknek is meg kell felelnie az európai jog most írt értelmezésének, ezért Portugáliának biztosítania kell, hogy ez a bíróság is élvezze az általános bírói függetlenséget.[2]
Az EUB – továbbá - rámutat arra, hogy a bíróságok függetlenségének fenntartása alapvető, és az ítélkezési feladatok szempontjából kimondható, hogy annak szerves velejárója. Ez nemcsak Európai Uniós szinten megfogalmazott követelmény, hanem a tagállami felületen is, ennélfogva a nemzeti bíróságokra vonatkozó szempont is, egyszersmind lényegi megközelítés a nemzeti bíróságok és az EU Bírósága közötti igazságügyi együttműködés megfelelő működése szempontjából.
Ebben az összefüggésben az EU Bírósága világossá kívánja tenni, hogy a függetlenség koncepciója különösen magában foglalja azt, hogy a szóban lévő testületnek igazságügyi funkcióit teljes egészében autonóm módon kell gyakorolnia, bármilyen hierarchikus kényszer nélkül, és bármilyen más testületnek való alávetettség nélkül, úgy, hogy semmilyen forrásból nem kaphat utasításokat, és ennél fogva védelmet élvez a külső beavatkozásokkal vagy nyomásgyakorlásokkal szemben, amelyek a független bíráskodást és döntéseik tartalmát befolyásolhatnák.
Az Európai Unió Bírósága hozzáteszi, hogy a bíróságokon dolgozó bírák járandósága az általuk gyakorolt funkció fontosságával összevetve, egy olyan tényező-együttest alkot, amely a bírói függetlenség szempontjából elemi.
Ugyanakkor az Európai Unió Bírósága arra az álláspontra helyezkedik, hogy a járandóság- csökkentést eredményező, szóban lévő intézkedések nem vethetők össze a Nemzeti Állami Számvevőszék tagjainak függetlenségének kérdésével. Ezeket az intézkedéseket ugyanis nemcsak az Állami Számvevőszék bíráival szemben alkalmazta a tagállam, hanem lényegesen szélesebb körben, más közszolgák és közalkalmazottak tekintetében egyaránt, ideértve a törvényhozás képviselőit, a végrehajtó hatalom és a bírói hatalom tagjait egyaránt. Ezek az intézkedések a nemzeti közigazgatás valamennyi tagjától együttműködést, szolidaritást igényeltek, annak érdekében, hogy a portugál államháztartási hiány csökkentésére vonatkozó kötelező előírásokat a megszorítás révén teljesítsék. Hozzá kell tenni továbbá, hogy a szóban lévő intézkedések természetüket tekintve átmenetiek voltak, miután 2014. október 1. napjával léptek hatályba, és 2016. október 1. napjával egyértelműen visszavonták őket.
Nem Európai Uniós jogforrás, hanem ennél szélesebb kört ölel át az Európa Tanács Miniszterek Tanácsának CM/REC (2010.) 12. Ajánlása a tagállamok felé a bíróságok függetlensége, hatékonysága és felelőssége tárgyában, mely ajánlás 54. pontjának 3. mondata értelmében a tagállamoknak különleges törvényi szabályozásokat kell eszközölniük annak érdekében, hogy a specifikusan bírákat érintő járandóság-csökkenés ne következhessen be.
55. pontja értelmében a tagállami rendszereknek ügyelniük kell arra, hogy a teljesítményfüggő bérszabályozást el kell kerülniük mint hogy az nehézségeket eredményezhet a bírói függetlenség érvényre juttatásában.
Az Európai Unió Bíróságának jelen előzetes döntése nem utal az Európa Tanács Miniszterek Tanácsa által megfogalmazott ajánlásra, csupán kikövetkeztethető, hogy annyiban volt arra figyelemmel, hogy a portugál bércsökkentés (az egyszerűség kedvéért) nem specifikusan a bírói hatalommal szembe nyilvánult meg, hanem általános társadalmi igény.
Ez a megközelítés ugyanakkor azt is implikálja, hogy amennyiben egy uniós tagállamban időszakonként gazdasági nehézségek jelentkeznek, úgy egyes társadalmi csoportok, adott esetben kiemelt járandósága (pótlékok vagy az átlagosat meghaladó százalékos mértékű nyugdíj) csökkentésére bármikor sor kerülhet a társadalmi szolidaritás alapján.
Nézetem szerint egy ilyen intézkedés biztosan lerántja a leplet arról az illúzióról, hogy a bíráskodás az államhatalom valódi önálló ága.
európai jogi szaktanácsadó
[1]A döntés elérhetősége: http://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/HTML/?uri=CELEX:62016CJ0064&qid=1520501364064&from=EN
[2]Furcsa lehet az olvasó számára, hogy a számvevőszéket tagállami szinten bíróságnak nevezik; ez azonban csak számunkra furcsa; az Európai Számvevőszéket is így aposztrofáljuk: „Court of Auditors”, azaz Számvevők Bírósága. Vélhetően a Számvevőszék kifejezés az idők folyamán csonkolást szenvedett a törvényszék előtagjának elmaradásával (K.T.)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


A Zord Kaszás Nyomában – 2. The Sims 2 - Sims Addicts
2018. október 20. Ruby	1 hozzászólás
Abban az esetben, ha a telken lévő utolsó simed hal meg, a Kaszás gúnyos üzeneteinek egyike fog megjelenni a képernyőn. Időnként a Kaszás távozás előtt még interakcióba lép valamelyik tárggyal a házban. Például látták már inni a minibárból, tévét nézni, pihenni egy kicsit az ágyon, használni a vécét és játszani a számítógépen.
Amikor a simek idős koruk előtt halnak meg, akkor a Zord Kaszás egyenesen odasétál az integető, összeeső áldozataihoz, majd sírkővé változtatja őket.
Amikor azonban idősként halnak meg, két különböző módon is megjelenhet a Kaszás. Ha az elhunyt sim elégedettségi szintje a zöld mezőben vagy az alatt van, a Kaszás fekete füst kíséretében érkezik meg, majd felemel egy üres homokórát, ezzel is jelezve, hogy az adott sim ideje lejárt. Ebben az esetben a sim megpróbálja majd megfordítani a homokórát, ám a Halál csak dühösen mutat egy irányba, hogy aztán a haldokló arrafelé sétálva váljon sírkővé vagy épp urnává.
Ha viszont az idős sim elégedettségmérője arany vagy platina tartományban van, a Kaszás rózsaszín hawaii koszorúval a nyakában jelenik meg fehér füst és két hula táncos zombi kíséretében, a teret pedig lágy, hawaii zene tölti be. A Kaszás lassan mutat ilyenkor a halálba készülőre, majd mintha ölelésre tárná a karjait, és átnyújt neki egy koktélos poharat citrommal az oldalán. Így indul az öröklétbe egy teljes, elégedett életet élő sim, hogy a végén egy aranyszínű urnát vagy sírkövet hagyjon hátra maga után – amelyen az életcéljának jelképe található meg.
Ha pedig egyszerre két simnek is meg kell halnia ugyanakkor, akkor a Zord Kaszás előbb eljön az egyikért, majd kicsit később jön vissza a másodikért. Ha viszont a két haldokló egy pár, akkor a Kaszás egyszerre is elviheti őket.
A Zord Kaszásnak ebben a szériában is lehet könyörögni; ezúttal azonban a siker attól függ, milyen a kérlelő kapcsolata az elhunyttal. Ha ugyanis a napi kapcsolatuk 25 pont alatti, akkor a kudarc garantált. Ennél magasabb kapcsolati pontszám felett a siker aránya egyenesen arányos a pontszámmal. Ha a könyörgés sikeres, akkor a haldokló sim megmenekül a haláltól – ami egyébként egy gyakori vágy a tudás életcélú simeknél.
Amennyiben azonban a halál oka az öregkor, a könyörgés interakció nem lesz elérhető. A kérlelőnek hozzá kell tudnia férni a Zord Kaszáshoz, különben az interakció szintén nem lesz elérhető.
Az Egyetem kiegészítővel érkező Feltámaszt-O-Mata a Paranormális karrier jutalma, és lehetővé teszi a simek számára, hogy felhívják és lefizessék a Zord Kaszást egy szerettük feltámasztásáért. A feltámasztás eredménye a fizetségtől függ:
• §1 – §987 között a feltámasztás sikertelen lesz, a pénz pedig kárba vész anélkül, hogy bármi történt volna.
• §988 – §4127 között a halott sim zombiként fog visszatérni, valamint elveszíti a jártasság- és személyiségpontjainak javát, és negatív hangulatban, a feltámasztója felé rossz kapcsolati mutatókkal fog visszatérni.
• §4128 – §8512 közötti fizetség esetén a halott minden jártasságából veszít három pontot, a személyisége fordítottá válik, ám kicsit jobb kapcsolatot fog ápolni a feltámasztójával.
• §8513 – §10,000 közötti fizetség esetén pedig a feltámasztott sim tökéletes állapotban tér majd vissza.
• Ha a szóban forgó halott egy gyermek, akkor a feltámasztás a befizetett összegtől függetlenül sikeres lesz, mivel a Zord Kaszás szereti a gyerekeket.
A The Sims 2: Szabadidőben megkérheted a dzsinnt, hogy adjon a simednek erőt a halál kicselezésére. Ez lehetővé teszi, hogy a simed a saját életéért könyörögjön a Kaszásnak, és ebben az esetben a siker garantált az első alkalommal, majd minden további esetben tíz százalékkal csökken a siker esélye. Az idős korban elhalálozó simek ezzel mindössze egy plusz napot nyernek.
A The Sims 2: Nagyvárosi élet kiegészítőben a kilences szintű mágia jártassággal rendelkező jó boszorkányok a megfelelő hozzávalókkal képesek lesznek az Expello Mortis varázsige használatára, amelynek segítségével eltüntethetik a Zord Kaszást, és így megmenthetnek egy haldokló simet. (Egy ugyanilyen képzett gonosz boszorkány viszont a Vivificus Zombiea varázsige használatával zombi formában visszahozhatja a már elhunyt simeket a sírkövük vagy urnájuk megigézésével.)
Zord Kaszás kosztüm
A játékosok be tudják öltöztetni a Zord Kaszás ruhájába a simeiket – csaláskódok használatával. A Ctrl+Shift+C billentyűkombináció lenyomásával előhívhatjuk a csalások beírásához szükséges ablakocskát, ahová aztán a boolProp testingcheatsenabled true kódot kell bevinni. Ha ez megtörtént, a Családszerkesztőben le kell nyomni a Shift+N kombinációt, hogy előhívjuk a CAS Debug módot – erről a jobb felső sarokban kapsz majd értesítést. A Zord Kaszás kosztüm a mindennapi öltözetek végén található. Ugyanígy beöltöztethetőek a simek hula táncos ruhába is.
Különös genetika
A Tombstone of Life and Death, vagyis az Élet és halál sírköve segítségével a Zord Kaszás teherbe ejthet egy kiválasztott simet. A dolog pikantériája, hogy az így született gyerekek gyakran világos bőrűek, kék szeműek és fekete hajúak – valamint a CAS-ben két arcuk is lehet. Zsezse G. Alany esetében a dolog még ennél is furcsább, hiszen a fiú genetikája még különösebb. Néhány játékos azt is kétségbe vonja, hogy Zsezse valóban a Kaszás gyermeke, hiszen a génjeik nagyon eltérők.
A The Sims 2-ben csak egyetlen Zord Kaszás van, tehát ha beköltözteted egy háztartásba, a játék nem fog új kaszást generálni. Ez játékhibát is okozhat.
• Ahogy az az életrajzából kiderül, a Kaszásnak a The Sims 2-ben a Styx a kedvenc bandája, amely egy valóságban is létező együttes. A név egyébként a görög mitológiában az alvilág folyójára utal.
• A Zord Kaszás egy univerzális NPC (Nem játszható karakter), ami azt jelenti, hogy minden szomszédságban ő jelenik meg halál esetén. Mint minden más univerzális NPC-nek, neki is vannak korlátai: nem adható hozzá a családhoz, nem haraphatják meg a vámpírok, és csak korlátozottan érhetők el az interakciók vele kapcsolatban. Ha viszont a játékos kijátssza ezeket a szabályokat, az olyan komoly játékhibához vezethet, amit csak a Sims újratelepítése oldhat meg.
• A Zord Kaszás az egyik dialógusában azt állítja, hogy a csillagjegye Bika; valójában azonban Rák.
• Ha hozzáadjuk a Zord Kaszást a háztartásunkhoz csalás kódok segítségével, elmentjük a játékot, majd kilépés után újra betöltjük a mentést, akkor a Kaszás egy véletlenszerűen kiválasztott életcélt fog kapni. Ugyanez történik egyébként a hula zombikkal is. Ez egyébként továbbra sem ajánlott, hiszen komoly játékhibához vezethet a Kaszás eltávolítása a pozíciójából.
• A Zord Kaszás érdeklődési köre minden szomszédságban más.
• A Zord Kaszás négy nap múlva idős korba fog lépni.
• A The Sims 2 eredeti változatában az odaáti Kaszás nőnemű volt. Ezt a hibát természetesen azóta korrigálták a kiegészítőkkel és frissítésekkel.
• Bár elméletileg férfi, a Zord Kaszás átöltöztetve női ruhákat kap. Ezzel próbálkozni azonban megint csak nem ajánlott, mert ugyanúgy játékhibát okozhat, mint a családhoz hozzáadása.
• Az erőnlét jártassága a maximumon van, ez azonban a testalkatán nem látszik.
A Zord Kaszás a második szériában rengeteg kérdést vet fel – legyen szó a neméről vagy épp arról, hogy miért van szüksége pénzre. A legnagyobb rejtély azonban minden kétséget kizáróan az, hogy vajon Zsezse G. Alany tényleg az ő gyermeke, avagy nem?
Ha szeretnétek Zsezséről is olvasni, akkor írjátok meg kommentben!
Előző bejegyzés Tintavér – 67. Elhallgatott igazságKövetkező bejegyzés Hogyan építsünk? – 5. Húzzunk rá tetőt!
Én szeretnék Zsezséről is olvasni.