text:
MMR oltás - A „Rimini-ügy” - Nebáncsvirág Egyesület
A „Rimini-ügy”
Írta: Daily Mail – Fordította: Lepold Andrea – 2013. március 15.
Az orvosok döntő többsége szerint nincs összefüggés az MMR oltás és az autizmus között, de egy olasz bírósági ügy újra fellobbantotta az ellentmondásokkal teli vitát.
Az alábbiakban a Daily Mail 2012. június 15-én publikált cikkét közöljük.
Kilenchónapos korában Valentino Bocca még makkegészséges volt. A kedvenc családi fotón, melyet az apa készített, a kisbaba az anyja karjaiban rugdalózik és a kamerába mosolyog.
Mostanában a szülei gyakrabban nézegetik ezt a kedves képet. Azokra az időkre emlékezteti őket, amikor egyetlen gyermeküket még nem vitték el egy bizonyos ragyogó napon a helyi klinikára, hogy védőoltást kapjon. A karjába kapott oltás után Valentino már soha nem lett a régi önmaga. Autista lett, és a precedens értékű bírósági ítélet szerint fogyatékosságát a kanyaró, mumpsz és rubeola ellen kapott oltás (MMR) idézte elő.
A vidéki olasz bíróság ítélete megkérdőjelezi az orvosi szakma nagy részének általános állásfoglalását – ennek pedig súlyos következményei lehetnek Nagy-Britanniában, illetve világszerte. Valentino szülei, a 44 éves Antonella és a 43 éves Maurizio 140 ezer font kártérítést nyert az olasz egészségügyi minisztériumtól, de polgárjogi pert terveznek az olasz kormány ellen is további 800 ezer fontért. „Persze a kártérítéssel nem kapjuk vissza azt a tökéletes és gyönyörű 15 hónapos gyermeket, aki a miénk volt, mielőtt az orvos beadta neki a védőoltást" – nyilatkozta az édesanya a család apró, de szépen berendezett, Rimini közelében található lakásán, Észak-Olaszországban. „Valentino egészen más lett. Persze ugyanúgy szeretjük, de az életünk már soha nem lesz ugyanolyan. Kilencéves, de nem tud beszélni, csak néha dúdolgat magának. Nem tudja tartani a ceruzát. Gyógypedagógus segíti az iskolában, és nehezére esik elvegyülni a gyerekek között. Hogy mit tartogat számára, vagy számunkra a jövő, azt nem tudjuk."
Valentino Bocca története kétségtelenül tragikus. Családja most először egyezett bele személyazonosságuk felfedésébe, miután a múlt héten nyilvánosságra hozták a per végeredményét. Exkluzív interjút adtak a Daily Mailnek, mert úgy gondolják, a világ minden táján értesülnie kellene a szülőknek arról, mi történt az ő fiukkal.
Az autizmus fejlődési rendellenességek széles skáláját jelenti, melyek befolyásolják a gyermek kommunikációját, szociális viselkedését és képességét a normális életvezetésre. Azok a családok, melyekben súlyosan autista gyermeket nevelnek, azt mondják, az életük kiégett. Az autizmus és a hasonló jellegű rendellenességek kezelése a brit állam számára évente több milliárd font költséget jelent.
Az autista megbetegedések esetszáma az utóbbi négy évtizedben jelentősen megugrott – a legutóbbi számvetéskor a kutatók azt találták, hogy minden hatvannegyedik brit gyermek valamilyen szintű autisztikus tüneteket mutat – és széles körben megindult az elmélkedés ennek a sok családot sújtó átoknak az okairól. A nyolcvanas években minden tízezer gyermekből csak négy mutatta az autizmus jeleit.
Egyes szülők már régóta gyanakodtak az MMR oltásra, a kanyaró, mumpsz és rubeola vírusokat tartalmazó „hármas koktélra", annak ellenére, hogy a brit egészségügyi minisztérium és az országos társadalombiztosító (NHS) orvosai erélyesen amellett érvelnek, hogy az esetszámok szokatlan mértékű emelkedéséért az autizmus diagnosztizálásának fejlődése és környezeti hatások okolhatók.
1998-ban a The Lancet című orvosi szaklapban megjelent egy sokat vitatott cikk, melyben dr Andrew Wakefield összefüggésbe hozta az MMR oltást az autizmussal. Kutatási módszereit később kifogásolhatónak találták, de a cikk hatására Nagy-Britanniában számtalan szülő visszautasította ezt az oltást, és a kanyaró megbetegedések száma – melyek nagyon ritkán halálosak lehetnek – jelentősen megnőtt.
Az utóbbi években a közvélemény bizalma az MMR oltás irányában visszatért, de az olasz bíróság ítélete újraindíthatja a vitát. Ezen a héten Luca Ventaloro, a Bocca család ügyvédje, aki oltáskárosult gyermekek családjainak megsegítésére specializálódott, azt nyilatkozta, hogy a Rimini-i bíróság döntése „az első nyilvános beismerése" annak, hogy az MMR oltás bizonyos esetekben okozhatja autizmus kialakulását egy egészséges gyermekben. Lényeges, hogy mindez azután történt, hogy Antonio Barboni törvényszéki orvos, a bíró által kijelölt független szaktanácsadó beszámolójában azt írta, hogy „más megelőző körülmény hiányában" „ésszerű a tudományos valószínűsége" annak, hogy Valentino autizmusa „az egészségügyi hatóság által beadott MMR oltásra vezethető vissza." Dr Barboni megállapításait két kiváló orvos is megerősítette, akik megvizsgálták Valentinót, egészségügyi hátterét, és a tárgyaláson tanúskodtak. Lucio Ardigo bíró, aki kártérítést ítélt a családnak, ezzel egyetértett. „Bizonyítást nyert", hogy Valentino „közepes fokú értelmi fogyatékossággal járó autisztikus spektrumzavarban" szenved, és betegsége, amint azt dr Barboni állítja, az oltáshoz köthető. Az ügyvéd, Ventaloro tegnap hozzátette: „Ez egy nagy jelentőséggel bíró hír Nagy-Britannia számára, ahol most is ugyanolyan összetételű MMR vakcinát használnak, mint a Valentinónak beadott volt. Rosszul teszik a kormányzatok és az egészségügyi hatóságok, hogy erős nyomást gyakorolnak a szülőkre azért, hogy elvigyék gyermekeiket az MMR oltásra, miközben figyelmen kívül hagyják, hogy ez az oltás autizmust és hasonló betegségeket okozhat."
Claudio Simion, az oltások liberalizációjáért küzdő Comilva egyesület vezetőségi tagja hozzátette: „A Rimini-i ítélet életbevágóan fontos minden gyermek számára. Az autizmus előfordulása egyre nő. Szörnyű, hogy a hatóságok szemet hunynak az MMR oltás és a betegség közötti összefüggés fölött." Nem kétséges, hogy ebben a Bocca család egyetértene, hiszen a Comilvához fordultak kártérítéssel kapcsolatos tanácsért, miután végül kiderült, hogy a fiuk, aki akkor már ötéves volt, autista.
Annak idején, megrémülve attól, vajon miért sikítozik a fiuk egész éjszaka, miért nem hajlandó kenyéren kívül mást enni, miért nem bír nyugton maradni vagy a szemükbe nézni, egy világhírű milánói gyermekklinikára utaztak. Ott 14 napig tartó genetikai vizsgálódást követően, mellyel kizárták a betegségre való családi hajlamot, egy neurológus elmagyarázta a diagnózist. „Átadtak nekünk egy nagy dossziét, amire Valentino neve volt írva, és rápecsételve ez a szó: autizmus" – emlékszik vissza Antonella, az édesanya. „Mi végig autizmusra gyanakodtunk. De az ápolónők, az orvosok és a szakértők, akikhez addig fordultunk, mind azt mondták, zöldségeket beszélünk." Az édesapa, Maurizio hozzáfűzi: „Mikor szóvá tettük, hogy az MMR oltásra gyanakszunk, és hogy Valentino milyen átlagos, boldog kicsi fiú volt egészen addig, amíg be nem adták neki, mind úgy néztek ránk, minta elment volna az eszünk."
Az otthonukhoz közeli parkban, miközben Valentino erősen fogja mindkettőjük kezét, Antonella és Maurizio mesélni kezdik ennek a rémálomnak a történetét. A pár egy éve volt házas, mikor Valentino megszületett 2003-ban. Születése normális volt, s ők úsztak a boldogságban, mikor egészséges gyermeküket hazavitték. Antonella, aki egy textilgyárban dolgozott részmunkaidőben, és az építőmérnök Maurizio mindig együtt vitték Valentinót az oltási időpontokra.
2004 márciusának utolsó péntekén kapta meg a fiú az MMR oltást. A sötét hajú kis totyogó már mondta, hogy „Ana" és „Apa", megtette első önálló lépéseit, és elbájolta a két nagymamát állandó gügyögésével. Szülei egy hónappal elcsúsztatták az MMR oltást (melyet Olaszországban rendszerint 13 hónapos korban adnak), mert Valentinónak bélhurutja volt. Antonella beszélt az orvosnak erről a betegségről és megkérdezte, nem veszélyes-e most beadni Valentinónak az oltást. Az orvos azt mondta, „semmi probléma".
„Felsírt, mikor beadták neki az injekciót" – emlékszik vissza Maurizio. „Megkértek bennünket, hogy várjunk egy fél órát még a klinikán, hogy biztosan minden rendben van-e. Mikor az orvosok azt mondták, rendben, hazamentünk." Autóba ültek, nem tudván, hogy az életük örökre megváltozott. Mire eljött az este, normál esetben éhes fiuknak nem igen akaródzott enni. Aznap éjjel hasmenése volt és nyugtalankodott. Akkor még egyik szülő sem gyanakodott az oltásra. Maurizio így folytatja: „Pár nappal később Valentino már nem akarta az evéshez a kanalat használni. Elkezdtük megint mi adni a szájába az ételt. Olyan volt, mintha megint csecsemő volna. Olyan volt, mintha elvittünk volna egy gyermeket a klinikára, és egy másikat vittünk volna haza. Valentinót attól kezdve nem érdekelte, mi történik körülötte. Nem tudott többé egy dologra összpontosítani."
De ennél rosszabb következett. A kisfiú elkezdett nem aludni éjszaka. Folyton felébredt és fájdalmasan sikítozott. Nappal körbe-körbe rohangált megállás nélkül. Szülei egyre kimerültebbek lettek és már úgy érezték, beleőrülnek. Maurizio így meséli: „Körülbelül két héttel az oltás után elkezdett minden éjszaka sikoltozni. Minden áldott éjszaka háromszor-négyszer felébredt és sírt. Olyan volt, mint Az Ördögűző című filmben. Nyilvánvaló volt, hogy fáj valamije, de semmivel sem tudtunk segíteni rajta."
Visszamentek az oltóklinikára tanácsért. „Nem voltunk túlzottan aggodalmaskodók, az orvosok mégsem érezték át a helyzet súlyosságát" – tette hozzá Antonella. Csak valami krémet adtak nekik, hogy Valentino bőrét kenegessék vele. Mikor hat hónap elteltével még mindig nem történt javulás a fiú állapotában, bevitték a helyi kórház baleseti osztályára. Antonella akkor először említette meg, hogy talán az MMR vakcina okolható a történtekért. „Azt mondták, ez lehetetlen" – mondja. A pár összezavarodva kereste tovább a választ. Valentino még mindig sikoltozott éjszakánként, és nagyon vadul viselkedett nappal. Mikor már majdnem két és fél éves volt (14 hónappal az oltás után), elmentek egy neuropszichiátriai szakértőhöz, és elmondták, hogyan változott meg a fiuk az oltást követően. Antonella így meséli: „Még csak le sem jegyzetelte, amit mondtam. Lekicsinylően kezelte a helyzetet, bár azt elismerte, hogy Valentino nem a korának megfelelően fejlődött. Nem tudott azonban semmilyen magyarázattal szolgálni, csak annyit mondott, hogy ez az állapot ilyen fiatal korban átmeneti is lehet."
Kétségbeesésükben nekiálltak az interneten keresgélni. Más szülők tapasztalatait olvasva hirtelen rádöbbentek, hogy lehet, hogy Valentino autista. Mikor ezt a gyanújukat megerősítették a milánói gyermekklinikán, a fiút tej- és gluténmentes diétára állították. „Valentino egy hét múlva már újra átaludta az éjszakát és nem kiáltozott fájdalmasan" - mondja Maurizio. „Az oltás óta először nézett újra a szemünkbe. Elkezdett önállóan enni. A fejlődés lassú volt, de végre úgy tűnt, van remény."
Sajnos túl késő volt ahhoz, hogy teljes gyógyulásra lehessen számítani. Most, kilencéves korában megjósolható, hogy sohasem lesz képes a normális életvezetésre és élete hátralevő részében ápolásra szorul. A Rimini-i bíróság ítélete mégis hozott némi vigaszt a szülők számára, mert első ízben nyer igazolást régi gyanújuk, hogy az MMR oltás okozta gyermekük autizmusát.
Az Egyesült Királyságban ezt a régóta vitatott összefüggést még soha nem ismerte el bíróság. 2010-ben egy Robert Fletcher nevű fiú 90 ezer font kártérítést nyert a brit kormány oltáskárosodottakat támogató rendszerén keresztül, mert az MMR oltástól súlyos agykárosodást szenvedett. De ő nem autista.
Az Egyesült Államokban közel ötezer család okolja az MMR-t gyermekük autizmusáért – annak ellenére, hogy az orvosi és tudományos körök folyamatosan tiltakoznak ennek lehetősége ellen, azt hangoztatva, hogy elenyésző a bizonyíték. 2008-ban egy Hannah Poling nevű lány másfél millió dollárt kapott az amerikai kormánytól, miután a bíróság kimondta, hogy autisztikus tüneteit az okozta, hogy egyazon napon kapott meg kilenc oltást (köztük az MMR-t). De a bíróság szerint Hannah-nak már megelőzőleg mitochondriája, egyfajta sejtrendellenessége volt, melyet az oltások súlyosbítottak, s így alakult ki nála az autizmus.
Az olasz ítéletnek fontos következményei lehetnek Nagy-Britanniában is, több okból.
Először is, a Valentinónak beadott oltóanyag – az MMR II - ugyanazokat az aktív kanyaró, mumpsz és rubeola vírusokat tartalmazza és ugyanabban a mennyiségben, mint az MMR VaxPro, a két Egyesült Királyságban engedélyezett MMR vakcinák egyike, mellyel gyermekek százezreit oltják be évente. (Az MMR VaxPro 2006-os bevezetése előtt a britek is az MMR II-t használták 1988 óta).
Magyarországon 2011 óta szintén az MMR VaxPro oltóanyagot használják, és kötelező jelleggel adják be minden 15. hónapját, illetve 11. életévét betöltött gyermeknek. 2011 előtt hazánkban a Priorix nevű oltóanyag volt forgalomban.
Sem Olaszországban, sem az Egyesült Királyságban nincsenek kötelező védőoltások. A szülők joga dönteni arról, hogy mit kérnek és mit nem, tehát a jog oldaláról tekintve náluk az oltások beadásáért a felelősség csak részben terheli az államot.
Az összetevők egyezését megerősíti a brit egészségügyi minisztérium Zöld könyve, mely útmutatóul szolgál a fertőző betegségek ellen oltó orvosok számára, illetve az Európai Gyógyszerügynökség részletes adatai az MMR vakcinákról.
Másodsorban, az Egyesült Királyságban, csakúgy, mint Olaszországban, az MMR oltás nem kötelező.
A Valentino ügyét tárgyaló bíró elmondta, hogy mivel az olasz kormány egészségügyi hatóságai igen erősen ajánlják a kanyaró, mumpsz és rubeola elleni gyermekkori oltásokat, az államnak felelősséget kellene vállalnia a Valentinót ért súlyos károkért. A bíró álláspontját azóta megerősítette az olasz legfelső bíróság azzal, hogy kimondta: az olasz kormánynak kártérítést kell fizetnie minden olyan oltáskárosult gyermeknek, akit az egészségügyi minisztérium irányadása alapján oltottak be – akkor is, ha a szóban forgó oltás nem kötelező jellegű volt.
Antonella és Maurizio szerint ez így igazságos. „Az egészségügyi hatóságok igen komoly nyomást gyakoroltak ránk annak érdekében, hogy elvigyük Valentinót a gyermekkori oltásokra" – emlékszik vissza Antonella. „Vég nélkül küldték nekünk az oltási időpontokról szóló leveleket a klinikáról. Az első akkor jött, amikor három hónapos volt. Hatalmas volt a nyomás. Ezeknek a leveleknek a hatására mi és más szülők is úgy éreztük, kötelességünk beadatni az MMR oltást, mert csak így óvhatjuk meg szeretett gyermekünket egy félelmetes betegségtől." Honnan is tudhatták volna, hogy nem sokkal az oltás után fiuk hirtelen olyan súlyosan megbetegszik majd, hogy már soha nem is gyógyul ki belőle.
A brit orvosi szakvélemény egyhangúan továbbra is azt tartja, hogy az autizmus tünetei hirtelen és megmagyarázhatatlanul alakulnak ki valamikor abban az életkorban, amikor az MMR-t szokás beadni – ezért szükségszerűen néhány eset éppen az oltás beadását követően jelentkezik. A legtöbb orvos továbbra is azt hangoztatja, hogy ez pusztán csak véletlen egybeesés lehet, és még nem sikerült rámutatni olyan hatásmechanizmusra, mely magyarázattal szolgálhatna erre az összefüggésre. Az egészségügyi minisztérium is kitart álláspontja mellett, miszerint „Az MMR oltás a legjobb védelem kanyaró, mumpsz és rubeola ellen. Az Egészségügyi Világszervezet szerint kiemelkedően biztonságos, és bőséges bizonyíték szolgál arra, hogy azoknál a gyermekeknél, akik megkapják az MMR oltást, nem nagyobb a kockázata az autizmus kialakulásának, mint azoknál, akik nem kapják meg."
Akárhogyan is, az olaszországi ítélet egyértelműen jelzi, hogy ennek a fontos vitának még közel sincs vége.
Furcsamód a nemzetközi sajtó hallgat erről az ügyről, mint a csuka. Az Amerikai Egyesült Államokban (a gyógyszeripar fellegvárában) még csak rövid hír sem jelent meg róla.
http://www.thelibertybeacon.com/2013/01/20/us-media-blacks-out-italian-court-ruling-that-mmr-vaccine-caused-childs-autism/
Az Independent szintén 2012 júniusi cikke szerint olasz ügyvédek és szakértők további közel száz hasonló esetet vizsgálnak. Nagy-Britanniában az utóbbi tíz évben mindössze 34 oltáskárosodási esetben fizettek kártérítést. Náluk a gyermeknek legalább 60%-ban fogyatékosnak kell lennie ehhez.
http://www.independent.co.uk/life-style/health-and-families/health-news/italian-court-reignites-mmr-vaccine-debate-after-award-over-child-with-autism-7858596.html
Kapcsolódó tartalom: Magyar szülők tapasztalatai védőoltások mellékhatásairól
+5 #17 johannajura66 2013-06-11 12:08
Most neztem meg a norveg Folkhelseinstituttet hivatalos honlapjat. (kb Antsz-nek felel meg)Norvegiaban minden oltas szabadon valszthato, "all vaksinasjon er frivillig". Az atoltottsag szazalakos aranyara azt irja, hogy 2011-ben 10 gyerekböl 9 volt beoltva,igy a 29 un megye min fele 95%-os atoltottsaggal rendelkezik. Nincs kenyszer, penzbuntetes, ha valaki nem szeretne beoltatni a gyereket, de van tajekoztatas, felvilagositas, vagy vmi egyeb, ami azt eredmenyezi, hogy ilyen aranyu az atoltottsag. Bar tudjuk, hogy a 2009-es influenzaelleni atoltottsag is itt volt az egyik legmagasabb, aztan ugyanez az intezet nemreg nyilatkozatot adott ki, hogy tulzott volt az oltas ajanlasa mindenkinek. JA egyebkent a 2012-es Epinfoban megvaltozott a kulföldi allampolgarok gyerekeiröl szolo resz, most az önkent valaszthato oltas helyett a kell oltani kifejezes kerult be. Visszanazve 2007-töl volt az önkent valaszthato es ez valtozott meg tavaly. Erdekes dolgok ezek. Azert azt megneznem, hogy egy sved vagy norveg csaladhoz is kuldözget-e az Antsz hasonlo hatarozatokat penzbuntetesrol es vegrahajtasrol, mint nekem magyar allampolgarnak, mert ha nem akkor en a sajat hazamban negativ diszkriminaciot szenvedek el?
0 #16 Ferenci Tamás 2013-04-15 14:10
Idézet - B. Lajos:
Javítva lesz.
+2 #15 B. Lajos 2013-04-15 13:59
A 2002/VI. törvény jó, csak kevés ahhoz, hogy valaki erre hivatkozzon. Akarom mondani, elvileg elégnek kellene lennie, csak egy sor másik jogszabállyal ütközik, ami jogértelmezési zavarokat okozhat (és okoz is). Az értelmezés attól függ, hogy ki milyen színű szemüveget vesz fel.
0 #14 Ferenci Tamás 2013-04-15 13:51
No látod, valóban igaz amit mondasz. Régen foglalkoztam a témával (mivel értelmetlen).
Köszönöm szépen, hogy elismerted! (Egyébként egyetértek azzal, hogy értelmetlen az alapján dönteni, hogy ilyen vagy olyan jogszabályban mi van.)
Viszont, ha ebben megállapodtunk, akkor úgy gondolom az lenne a korrekt, ha a Jogtárban lévő linket ("(az Oviedo Egyezmény eredeti /angol nyelvű/ dokumentuma, mely nem teljesen azonos a magyar verzióval)") is átállítanátok arra, ami tényleg az egyezmény eredeti, angol nyelvű szövege (az egyszerűség kedvéért itt a link: conventions.coe.int/.../... ), és az utána írt megjegyzést arra cserélnétek, hogy "mely teljesen azonos a magyar verzióval". Hiszen ez a valóság, ezt most már te is elismerted. (Értelemszerű, hogy ettől még nyilván ezt is nyugodtan kirakhatjátok, de mint joghatás nélküli kommentár, és nem mint az "eredeti szöveg", mert ez viszont nem igaz.)
Még egyszer köszönöm a korrektséget.
+2 #13 B. Lajos 2013-04-15 13:34
No látod, valóban igaz amit mondasz. Régen foglalkoztam a témával (mivel értelmetlen). Reflexből írtam és pontatlan is. Mi anno, nyilvánvalóan a magyarázatot néztük, mert az azért adták ki, hogy ... (jó tapasztalni, hogy mások is olvassák!). A #8-as hozzászólásom ebben a kontextusban hülyeség. Bocs.
Én azt írtam, hogy ez a törvény semmit sem ér! Ezt fenn is tartom most is.
Ettől függetlenül ...
A magyarázó komment nem nekem íródott, hanem a jog művelőinek, mivel egészségügyi kérdésekben nem lehet mindent a jogászokra bízni! Én beérném az általad hivatkozott zanzával is. Tehát a jogalkotóknak is ez a kibővített írás a mérvadó, mivel ők sem a tudomány művelői. Tehát az instrukciók inkább szólnak nekik mint nekünk. Amúgy ezt a kiegészítést pont az ilyen viták elkerülése végett alkották meg. Nekünk anno az volt a furcsa, hogy ezt miért nem fordíttatták le, hisz ez afféle használati útmutatóféle lenne!
Szerintem ezen nincs mit magyarázni! Az egyezmény szellemiségéből vajmi kevés valósul meg – sajnos. És ez nem csak az oltásokra vonatkozik.
0 #12 Ferenci Tamás 2013-04-15 12:49
a megadott linkekben valóban nincs különbség, de én is linkeltem amit most újfent megteszek: univie.ac.at/.../...
Attól tartok, hogy nem érted miről beszélek.
Amit te linkelsz, az nem az Oviedói Egyezmény! Nézd már meg a címlapját: "EXPLANATORY REPORT TO THE [kiemelés tőlem - FT] CONVENTION FOR THE PROTECTION OF HUMAN RIGHTS AND DIGNITY OF THE HUMAN BEING WITH REGARD TO THE APPLICATION OF BIOLOGY AND MEDICINE: CONVENTION ON HUMAN RIGHTS AND BIOMEDICINE"
...ez az Oviedói Egyezményhez fűzött magyarázó kommentár. Nem az egyezmény.
Az egyezmény szövege itt érhető el: conventions.coe.int/.../... . Továbbra is áll a kérdésem, hogy ez miben tér el a Magyarországon becikkelyezett szövegtől ( net.jogtar.hu/.../... ).
Amúgy megismétlem, nem olvastam végig szóról-szóra mindkettőt, tehát ez speciel pont az az eset, amikor simán el is hinném neked, ha azt mondod, hogy van különbség - de akkor konkrétan mutasd már meg kérlek, hogy hol...
+1 #11 B. Lajos 2013-04-15 12:44
Idézet - Ferenci Tamás:
A mondjuk valóban megér egy misét, hogy mi van akkor ha egy egyezményt aláírunk és annak csak részeit emeljük be a jogszabályainkba. Magyarán megnyirbáljuk – ugye itt erről kell beszélnünk.
Lásd előző hozzászólásom. Mi maradt ki az egyezményből?
Eredeti: conventions.coe.int/.../...
Magyar: net.jogtar.hu/.../...
0 #10 Ferenci Tamás 2013-04-15 12:31
0 #9 Ferenci Tamás 2013-04-15 12:28
Az eredeti egyezmény és a hazai adaptáció nem teljesen azonos. Hogy ez miért van így, azt inkább a nemzetközi jogban járatos szakemberek hatáskörébe tartozik.
Pontosan mire gondolsz? Hol van a kettő között különbség? Itt megtalálható az eredeti angol, és a magyar szöveg is: net.jogtar.hu/.../... , én nem álltam neki szóról-szóra összehasonlítani, de nagyon feltűnő különbséget nem látok. (Ezért kérdezem.)
Mindenesetre ez van, ezzel kell élni. A 26. cikktől viszont tényleg kifelejtődött pár lényeges momentum, mely a 150. pontba valóban állít ilyet:
Amint arra már felhívtam a figyelmet, összekeversz két teljesen különböző dolgot. A 26. cikk az egyezmény része, 150. pont viszont nem, azon egyszerű oknál fogva, hogy az egyezménynek nincs is 150. pontja. (Az egy egyezményhez fűzött, joghatás nélküli kommentár része.)
„A komoly fertőző betegségtől szenvedő beteg kötelező elkülönítése, szükség esetén, a kivételek tipikus példája, amelyet a közegészség védelme tesz szükségessé." Tovább részletezi, hogy mikor mit kel tennie, milyen hatóságnak a közegészségügy védelmében, ...van itt elmebajtól a pszichiátriai esetekig minden, de ebben az oltásokról egy szó nem esik. Ez az aprócska (pár oldalnyi) szösszenet nem érvényesül a hazai jogban, így jobbnak látták jogalkotóink kihagyni.
Továbbra sem értelek. Senki nem hagyott ki semmit, az általad idézett passzus nem része az egyezménynek, annak eredeti nyelvén sem. Nem a "hazai jogban" nem érvényesül, hanem semmilyen jogban, az ugyanis nem az egyezmény része, hanem egy hozzáfűzött, joghatás nélküli kommentáré.
Arról nem is beszélve, hogy - amint arra szintén felhívtam a figyelmet - még ebben a joghatás nélküli kommentárban sincs szó olyanról, hogy az 5. cikk alóli kivételek erre lennének megszorítva, egyszerűen - példálózó felsorolással - eseteket hoz lehetséges kivételekre... Ráadásul ezt teljesen egyértelművé is teszi: "is a typical example of", hogy most a 150. pontnál maradjak. Szó nincs olyanról, hogy csak ezek lennének a kivételek!
A kisbetűs rész viszont bekerült, mely az alapjogok korlátozására ad módot (az oltások esetében ugye ez korlátozódik).
Milyen kisbetűs rész?! Ez a 26. cikk, ami az egyezmény része, angol eredetiben pont ugyanúgy, mint magyarban. Ha nem hiszed, íme:
Restrictions on the exercise of the rights
1. No restrictions shall be placed on the exercise of the rights and protective provisions contained in this Convention other than such as are prescribed by law and are necessary in a democratic society in the interest of public safety, for the prevention of crime, for the protection of public health or for the protection of the rights and freedoms of others.
2. The restrictions contemplated in the preceding paragraph may not be placed on Articles 11, 13, 14, 16, 17, 19, 20 and 21."
+1 #8 B. Lajos 2013-04-15 12:09
A mondjuk valóban megér egy misét, hogy mi van akkor ha egy egyezményt aláírunk és annak csak részeit emeljük be a jogszabályainkba. Magyarán megnyirbáljuk – ugye itt erről kell beszélnünk. Nekem nem tűnik túl logikusnak, hogy ilyet elfogadna a nemzetközi jog, de ezek szerint vagy nem szúrt szemet, vagy valóban lehetséges! Mondjuk, ennyi erővel nem kellett volna aláírni! Végül is azt csinálunk amit akarunk.
Hülyeségből mindenhol akad ám! pl. a Briteknél nem lehet mákot kani. Tehát a mákos bejglit nem ismerik Amikor mákot keresel az üzletekben néznek rád mint valami gyújtogatóra! Pedig tudható, hogy a gubóból lehet ópiumot gyártani, ... de hát ők biztosra mennek. Tehát a hülyeség nem hungarikum! Meggyőződésem, hogy erre szükség is van valamilyen szinten, afféle homo-degerenausz effektus. A természet néha képes tréfát űzni velünk! Ez is egy ilyen állapot. Az benn a logika, hogy nincs benn. Miért? Csak.
+1 #7 B. Lajos 2013-04-15 11:45
Az eredeti egyezmény és a hazai adaptáció nem teljesen azonos. Hogy ez miért van így, azt inkább a nemzetközi jogban járatos szakemberek hatáskörébe tartozik. Mindenesetre ez van, ezzel kell élni. A 26. cikktől viszont tényleg kifelejtődött pár lényeges momentum, mely a 150. pontba valóban állít ilyet: „A komoly fertőző betegségtől szenvedő beteg kötelező elkülönítése, szükség esetén, a kivételek tipikus példája, amelyet a közegészség védelme tesz szükségessé." Tovább részletezi, hogy mikor mit kel tennie, milyen hatóságnak a közegészségügy védelmében, ...van itt elmebajtól a pszichiátriai esetekig minden, de ebben az oltásokról egy szó nem esik. Ez az aprócska (pár oldalnyi) szösszenet nem érvényesül a hazai jogban, így jobbnak látták jogalkotóink kihagyni. Ráfeküdni a DEL gombra könnyebb volt! ... A kisbetűs rész viszont bekerült, mely az alapjogok korlátozására ad módot (az oltások esetében ugye ez korlátozódik).
Szóval, summa summarum a 2002/VI. törvény, abban a formában ahogy bekerült a magyar jogrendbe, nesze semmi fogd meg jól. Jogi érvelésnél hasznavehetetlen. Talán az általános irányelvek, amihez ugyancsak nem adtak használati útmutatót . Én az összes ügyemben leírtam, hogy milyen szép és jó ez a törvény, de soha nem válaszolták meg, pedig ha leírom akkor azért illik rá írni valamit?!? A mókás a dologba, hogy fentebb meg is válaszoltam a választ, amit csak be kellett volna nekik copy-zni, de nem tették meg. Persze holnaptól majd megteszik...
A lényeg, hogy ezen a törvényen nem éri meg rugózni!
A jogtárba feltettük az eredeti szöveget is, amit most újfent beszúrok: univie.ac.at/.../...
0 #6 Ferenci Tamás 2013-04-15 11:09
Idézet - johannajura:
Igen, ez a 26. Article, ami megemliti a közegeszseg vedelmet, 149.pontja, de a 150. pont a kötelezö izolaciot nevezi meg mint intezkedest pl fertözö betegsegek eseteben, mint kivelelt.
Az egyezménynek nincs is 149. és 150. pontja, összesen 38 cikkből áll. ( net.jogtar.hu/.../... ).
Amire gondolsz, az minden bizonnyal az egyezményhez fűzött 'Explanatory Report', azaz - mint azt neve is mutatja... - egy (egyébként joghatással nem bíró) magyarázó kommentár. De még ennek a joghatással nem bíró, magyarázó jellegű kommentárnak a szövege is egyértelművé teszi, hogy szó nincs olyanról, hogy az izoláció van "megnevezve mint intézkedés", ahogy te fogalmaztál, épp ellenkezőleg: explicite írja, hogy ezzel csak egy példát hoz az 5. cikk alóli kivételekre. Ezt persze nem idézted, úgyhogy én most pótolnám: "150. Compulsory isolation of a patient with a serious infectious disease, where necessary, is a typical example of [kiemelés tőlem - FT] an exception for reason of the protection of public health."
Ez tehát egy lehetséges példa, szó nincs olyanról a szövegben, hogy erre lennének limitálva az 5. cikk alóli kivételek.
+5 #5 johannajura 2013-04-15 07:56
Igen, ez a 26. Article, ami megemliti a közegeszseg vedelmet, 149.pontja, de a 150. pont a kötelezö izolaciot nevezi meg mint intezkedest pl fertözö betegsegek eseteben, mint kivelelt. Es az nem invaziv beavatkozas, a "vedöoltassal" ellentetben. Meg a penzbuntetessel valo fenyegetes sem igazan illik bele ennek az egyezmenynek a szellemisegebe. Szoval van mit mazsolazni a törvenyi szövegezesekben, lehet talalni kifgasokat, hogy miert is "kötelezö" Magyarorszagon es hogyan.
De en a norveg peldat tudom. Ajanlott oltasok ellenere gyakorlatilag hasonlo atoltottsaggal rendelkeznek, mint nalunk, minden "fenyegetes" nelkul. Olyannyira, hogy tudjuk, a H1N1 oltas beadasa is a skandinav orszagokban volt a legmagasabb aranyu, most meg fizethetik a karteriteseket Svedorszagban a narkolepsias gyerekeknek, ill. a norveg Nepegeszsegugyi intezet kenytelen volt beismerni, hogy kisse eltuloztak/tulbecsultek a veszely nagysagat, igy indokolatlanul oltottak be egy csomo embert. Teny es valo, hogy egy 36-os letszamos osztalybol csak az en gyerekem nem lett beoltva, Beteg sem lett persze. Szoval a megfelemlites/hianyos, egyoldalu informacio (de föleg a felelmkeltes) iszonyatosan jo propaganda.
+1 #4 ropcsike 2013-04-10 16:52
Idézet - Ildikò:
Az Ovideoi Egyezmény 2002. évi VI. törvénye kimondja, hogy senkit nem kényszeríthetnek orvosi beavatkozásra ha azt az egyén ( vagy annak hivatalis gyámja) elutasítja. Ez kiterjed az oltásokra is. Magyarország is aláírta ezt az egyezményt az Euròpai Tanáccsal. Ez alapján a szülôk nem kényszeríthetôk, hogy beadassák avakcinát. További mentôöv, hogy a kötelezô védôoltásokat nem a törvény, hanem a minisztérium írja elô. Ez nagyon nem mindegy!
A törvény annyit említ, hogy ha védőoltások elrendelésének van helye, akkor azt az egészségügyi miniszter rendeletben határozza meg.
Ez a rendelet létezik.
Az Ovideoi egyezményben, sajnos van más is. Egy kicsit lejjebb, azért taglalja, hogy ez felülírható, ha a közösségi érdek úgy kívánja. S, ebbe kapaszkodva tojnak rá!
+4 #3 Ildikò 2013-04-09 19:54
+7 #2 Bodó Kisztina 2013-03-27 09:05
sziasztok. tegnap egy ismerős a lányával beszélt aki Milánóban él. 24.e óta eltörölték Olaszországban a kötelező oltásrendet! Ez az út! Amúgy a VENETO kísérletben 2008ban egy 5 milliós tartományban törölték átmenet nélkül a kötelezettséget, monitorozták az átoltottságot sőt a járványokat is melyek 2012ben kiderült hogy egy nem oltott betegség kitörés volt (strepto)és lassan csökken az átoltottság ellenben a gyermekek nem szenvedték meg ezt a járványt...ez az út! VENETO tartományban végzett
kísérlet, mely a kötelező védőoltásrendszer azonnali megszüntetését és a védőoltások ajánlottá tételét prezentálta követéses vizsgálattal (2008). Mindösszesen pár százalékkal csökkent az átoltottság www.eurosurveillance.org/.../)
A 2012es adatok szerinti tanulmány megerősíti, az ajánlott oltásrend, megfelelő monitorozás mellett, ajánlott a fenntartásra, VENETO tartományban.
ncbi.nlm.nih.gov/.../23240172 A tanulmány célja a VENETO tartományban tapasztalt bakteriális fertőzéses megbetegedések megértése és magyarázata . A kötelező oltásrend felfüggesztését fenn kell tartani, az átoltottság monitorozása és az aktív felügyelet, igazoltan nagyon jó eszközök erre a feladatra.
ÍGY KELL EZT ITTHON IS CSINÁLNI!!!!
+5 #1 Noah 2013-03-26 14:42
Én nem tartanám oda a jobb vállamat, hogy MMR oltást szúrjon bele a doktor egy hivatalos oltóhelyen. Innentől lelkiismereti dolog, hogy a gyermekeknek sem engedem beadni. Tartsák ezt tiszteletben! Én is tiszteletben tartom azt, aki ragaszkodik ahhoz, hogy kapjon oltást a gyereke, mert úgy gondolja, hogy az véd. Lelke rajta.
5809292
IP címed:34.229.194.198

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Szerző: CSÁSZÁR Mátyás
Affiliáció: egyetemi adjunktus, SZTE ÁJTK; ügyvéd
Rovatszerkesztő: SZABÓ Sarolta
Lezárás dátuma: 2019.03.19
Idézési javaslat: CSÁSZÁR Mátyás: „Minősítés” in JAKAB András – KÖNCZÖL Miklós – MENYHÁRD Attila – SULYOK Gábor (szerk.): Internetes Jogtudományi Enciklopédia (Nemzetközi magánjog rovat, rovatszerkesztő: SZABÓ Sarolta) http://ijoten.hu/szocikk/minosites (2019). Konkrét szöveghelyre való hivatkozáshoz javasoljuk a szövegbeli bekezdésszámok használatát, pl. [8] vagy [12]–[18].
1. A minősítés története
1.1. Bartholo- (máltai) eset
1.2. A minősítés megjelenése a jogtudományban
2. A minősítés részletes tudományos meghatározása
2.1. A minősítés esetei
2.1.1. Szisztematizálási különbségek
2.1.2. Ismeretlen intézmények
2.2. A minősítés tudományos definíciói
2.3. A minősítés fajtái
2.3.1. Eljárásjogi minősítés – anyagi jogi minősítés
2.3.2. Elsődleges minősítés – másodlagos minősítés
2.4. Alkalmazott megoldások a minősítésre
2.4.1. Lex fori
2.4.2. Lex causae
2.4.3. Kétlépcsős minősítés
2.5. Magyar nemzetközi magánjogi megoldások
2.5.1. A nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. törvényerejű rendelet
2.5.2. A nemzetközi magánjogról szóló 2017. évi XXVIII. törvény
2.6. Tudományos javaslatok
2.6.1. Funkcionális minősítés
2.6.2. Összehasonlító minősítés
2.6.3. Teleologikus minősítés
2.6.4. Vékás Lajos elmélete
[1] A minősítés problematikájára először a Bartholo- vagy más néven máltai eset[1] világított rá a gyakorlatban, majd a jogtudományban. Az eset tényállása szerint Marie Aquilina és Francois Bartholo Máltán kötöttek házasságot, ott éltek, ahol az angol jog érvényesült. Majd átköltöztek Algériába, amely akkoriban francia gyarmat volt, így a francia jog nyert alkalmazást. A férj Algériában ingatlan vagyonra tett szert, megszerezte az algériai állampolgárságot, majd Algériában halt meg, a halálakori utolsó állampolgársága az algír (francia) volt. Az elhalt férj hagyatékára igényt tartott özvegye, valamint az algír állam. Az özvegy érvelése szerint házassági vagyonjogi kérdés, hogy elhalt férjének vagyona halálával kire száll át, így a francia kollíziós jog házassági vagyonjogra vonatkozó kollíziós kapcsoló szabályát kell alkalmazni (→kollíziós norma), mely szerint az adott esetben a házastársak házasságkötéskori közös domiciliuma szerinti, azaz a máltai (angol) jog alkalmazandó. A máltai anyagi jog szerint az elhalt házastárs vagyonának ¼ része a túlélő házastársat illeti. Az özvegy tehát erre az „özvegyi negyedre” tartott igényt. Az állam érvelése szerint az ügyben nem házassági vagyonjogi kérdésről, hanem öröklési jogi kérdésről van szó, tehát a francia kollíziós jog öröklési jogviszonyokra vonatkozó kollíziós kapcsoló szabályát kell alkalmazni. Eszerint viszont az ügyben a hagyaték fekvése szerinti jogot, tehát a francia anyagi öröklési jog szabályai alkalmazandóak, mely nem ismerte az özvegyi negyed intézményét. A Cour d’appel d’Alger 1889. december 24-i ítéletében az esetet házassági vagyonjogi ügyként minősítette és a házasságkötéskori közös lakóhely kapcsoló szabálya alapján a máltai jogot alkalmazta. A minősítés akként jelent meg az ügyben, hogy ugyanazon történeti tényállás két eltérő jogi megítélése történt az özvegy (házassági vagyonjogi jogviszony) és az állam részéről (öröklési jogviszony), mely eltérő kollíziós kapcsoló szabályokhoz (házasságkötéskori közös állampolgárság versus hagyaték fekvése) és eltérő alkalmazandó anyagi joghoz (máltai jog versus algír/francia jog) vezetett.
[2] A minősítés problémáját a jogtudományban először – szinte egyidőben és egymással párhuzamosan – Franz Kahn (1891) és Étienne Bartin (1897) vetették fel. Kahn a kollíziós normáknak a minősítések különbözősége folytán előálló összeütközéseit „látens”, rejtett összeütközéseknek nevezte. Megoldásként az eljáró bíróság (lex fori) anyagi joga szerinti minősítést tekintették irányadónak.[2] Bartin ezalól fontos kivételeket állapít meg, különösen a felek akarati autonómiája terén és a dolog ingó vagy ingatlan minősítésének meghatározása szempontjából.[3]
[3] 1906-ban Jan Krčmář prágai professzor egységesítési elméletében a minősítési bonyodalmak kiküszöbölése érdekében széleskörű összehasonlító jogi munka alapján egységes kapcsolóelvek alkotását szorgalmazta és ezzel a nemzetközi magánjogi viták eldöntését minden államban egységes alapra kell helyezni. Amíg ez bekövetkezik, a minősítésnek a lex fori alapján kell történnie.[4]
[4] A minősítés problematikáját az amerikai jogba 1920-ban Lorenzen, míg az angol jogba 1934-ben Beckett vezette be.[5]
[5] Despagnet, Valéry, Atos, Wollf, Surville szerint annak a jogrendszernek a minősítő szabályait kell alkalmazni, mely az adott jogviszonyra a lex fori nemzetközi magánjogi kollíziós normái szerint irányadó (lex causae). Ezzel szemben Gemma, Frankenstein és Jutta azt az álláspontot képviselte, hogy a bírónak a nemzetközi alapelvek szerint kell minősítenie a jogviszonyt, míg Rabel, Niemeyer és Raape a kollíziós normákban található jogi fogalmakat a belső magánjogi szabályoktól elkülönítetten kívánják kezelni és komparatív alapon, nemzetközileg használható fogalmakkal igyekeznek helyettesíteni a belső magánjog fogalmait.[6]
[6] A szocialista jogirodalomban nem volt egységes vélemény, a bírónak hol a lex fori, hol a lex causae minősítéseit kell alkalmazni aszerint, hogy miképpen kell értelmezni az irányadó kollíziós normát.[7]
[7] A magyar jogtudományban Réczei László megkülönböztette azokat az eseteket, amelyekben a jogviszony eredetileg és teljesen egy jog uralma alatt jött létre, mikor nincs szó minősítési kérdésről és azokat az eseteket, mikor a tényállás több jog uralma alatt áll, mely esetekben felmerülhetnek valódi minősítési kérdések. Ilyen esetben, ha jogrendszerbeli besorolás kérdésében kell dönteni, akkor ez általában a lex causae alapján történik. Más a helyzet, ha a kollíziós szabályban foglalt jogi fogalom értelmezésétől függ, hogy melyik ország joga legyen irányadó. Ilyen esetben a minősítés a lex fori alapján történik.[8]
[8] A Szászy István által képviselt lex fori szerinti primér minősítés elve értelmében a kollíziós norma feltételezi, hogy a benne foglalt jogi fogalmakat a norma alkalmazása előtt minősítsék, „a minősítés tehát szükségképpen a priori kell hogy történjen, és nem történhetik a posteriori a kollíziós norma alkalmazása után.” A kollíziós normában található fogalmak meghatározását csak annak a jogrendszernek alapján lehet elvégezni, amelynek szabálya a kollíziós norma, vagyis a fórum joga alapján. A bírónak tehát a saját joga szerint kell a tényállást és a kapcsoló tényeket minősítenie, de ez nem jelenti, hogy ezek a fogalmak szükségképpen azonosak a fórum belső anyagi jogának fogalmaival, mert a nemzetközi magánjogi rendszerének meglehetnek a saját külön anyagi fogalmai. A bírónak, amikor a kollíziós normát értelmezi és alkalmazza, az abban található jogi fogalmak tartalmának meghatározásánál a kollíziós norma célját, a →nemzetközi magánjog célját és lényegét, alapgondolatát, általános rendeltetését is figyelembe kell vennie. Vannak esetek, amikor a kollíziós norma céljának a lex fori alapján történő minősítés és vannak esetek, amikor nem a lex fori alapján történő minősítés felel meg. A lex fori szerinti minősítés csak primér, tehát akkor van helye, ha az alkalmazandó jog meghatározása a kérdés. Mihelyst meghatároztuk az alkalmazandó jogot, a lex causae szerint minősítendő a jogviszony (szekundér minősítés). Nem alkalmazható a lex fori szerinti minősítés akkor sem, ha külföldi jogszabályt kell minősíteni.[9]
[9] Nemzetközi magánjogi jogviszonyok esetében azért van szükség minősítésre, mivel a jogviszonyban lényeges nemzetközi elem van, a jogviszonyra több állam joga is alkalmazható. A különböző jogrendszerek között tartalmi különbség van. Az államok joga közötti eltérések egyrészt abban jelennek meg, hogy jogintézményeket eltérően értelmeznek, a jogintézmények eltérő jelentéssel, szabályokkal bírnak (szisztematizálási különbségek), másrészt bizonyos jogintézményeket az egyik jogrendszer ismer és szabályoz, a másik jogrendszer viszont nem ismer és nem tartalmaz rá szabályokat (ismeretlen intézmények). A minősítés során a fő kérdés az, hogy melyik jogrendszer alapján értelmezzünk egy adott jogintézményt, jogkérdést, melyik állam joga szerinti jelentéstartalmat tulajdonítsunk egy jogi kategóriának.
[10] A jogintézmények különböző jogrendszerekben általában azért bírnak eltérő jelentéssel és értelmezéssel, mivel a jogintézményt a jogrendszerek rendszertanilag eltérően sorolják be, különböző helyen helyezik el a saját rendszerükben. Ezt nevezi a tudomány szisztematizálási különbségeknek.[10]
[11] A leggyakoribb példa erre az →elévülés intézménye, amelyet általában a kontinentális jogrendszerek az anyagi jogba, viszont az USA legtöbb államában az eljárásjogba helyezik el.[11] A méhmagzat öröklési képessége a magyar polgári jogban a jogképesség keretében ítélendő meg, míg más jogrendszerek az öröklési jog részeként kezelik.[12] Az →öröklési szerződés a magyar jogban öröklési jogi intézmény, míg más jogokban szerződéses kötelem. Szisztematizálási eltérések találhatóak – többek között – a culpa in contrahendo és a negotiorum gestio egyes felelősségi kérdéseinek a besorolásánál (szerződések joga versus szerződésen kívüli kár); a személyiségi jogok megsértéséből fakadó igények besorolásánál (személyes jog vagy szerződésen kívüli kár); az egyes, személyekkel kapcsolatos „képességek” (házassági, öröklési, szerződéskötési stb.) megítélésénél (személyek joga versus a jogálláshoz kapcsolódó jogterület: családi jog, öröklési jog, szerződéses kötelmek); a dologi jogi jogsértéssel okozott károk megtérítésénél (dologi jog vagy szerződésen kívüli kártérítési jog); az értékpapírok átruházásával kapcsolatos egyes kérdéseknél (az értékpapír által szabályozott jogviszony joga, például árupapír: dologi jog versus szerződéses kötelmek); a kisajátítással/államosítással kapcsolatos egyes jogkérdések esetében (közjog vagy magánjog, azon belül is dologi jog, társasági jog); a munkaviszonnyal összefüggő szerződéseknél (munkajog versus szerződések joga); a munkaviszonnyal összefüggő kárfelelősségi kérdések esetében (munkajog vagy szerződésen kívüli károkozás); a társasági részesedés öröklésének részletkérdéseinél (öröklési jog versus társasági jog); szellemi tulajdonjogok öröklésének részletkérdéseinél (öröklési jog versus szellemi alkotások joga); a kár összegének számítása vonatkozásában (anyagi jog versus eljárásjog). Mindezen esetekben, ha különböző államok jogaihoz is kötődik a jogviszony, a kollízió igen gyakran felszínre hozza a minősítés nemzetközi magánjogi kérdését.
[12] Az államok jogában található eltérések másik esete az, hogy egy adott jogintézményt az egyik állam joga ismer és szabályoz, míg ugyanez a jogintézmény a másik állam jogában ismeretlen, ezáltal nincs is rá jogi szabályozás. Ezt nevezzük az ismeretlen intézmények esetének.[13]
[13] Példaként hozható a magyar öröklési jog sajátos intézménye, az özvegyi jog (túlélő házastárs haszonélvezeti joga), melyet a többi jogrendszer ebben a formában nem ismer, vagy több európai állam családi joga ismeri a különválás intézményét, mely ismeretlen a magyar házassági jogban. Említhetőek az egyes külföldi jogokban ismert, de a magyar jogban ismeretlen gazdasági társasági formák (például stille gesellschaft – csendestársaság) vagy a common lawban ismert self-proof of affidavit (végrendeleti önhitelesítési záradék), amely azonban nem anyagi öröklési jogi feltétel, hanem eljárásjogi intézmény. Sajátos a common law trust intézménye, melynek minősítése azon államokban sem egységes, melyek ismerik, meghatározásával a kontinentális jogok nehezen birkóznak meg. A magyar Ptk. bizalmi vagyonkezelésként a szerződések jogában helyezi el, de közismert dologi jogi minősítése, ugyanúgy, mint jogi személy elmélete, az Egyesült Államok számos tagállamában pedig elsősorban a végrendeleti öröklés alternatívájaként ismerik és ekként szabályai egy részét az öröklési jog tartalmazza.
[14] Vékás Lajos szerint a minősítés problémájának lényegét az alkalmazásra kerülő kapcsoló szabály tényállásában szereplő anyagi jogi intézmény értelmezése képezi. A megválaszolandó jogkérdésre illő kapcsoló szabály kiválasztását és a tényállásra alkalmazását nevezi minősítésnek. A kollíziós kapcsoló szabály tényállásában, a kapcsolás tárgyában szereplő anyagi jogi intézmény kollíziós jogi rendszertani helyének megtalálását és a megfelelő szabály alá történő besorolását jelenti.[14]
[15] Vörös Imre szerint a minősítés még nem a kollíziós szabály alkalmazása, még csak nem is a kiválasztása, hanem csak a kiválasztás előkérdése. A minősítéssel a kollíziós szabály tényállásában szereplő jogintézménynek, jogi fogalomnak a fórum kollíziós jogában elfoglalt rendszertani helyét keressük, azt, hogy rendszertanilag hová lehet azt besorolni. A besorolás megtörténte után következhet csak a most már konkrétan alkalmazásra kerülő kollíziós szabály kiválasztása. Ezt követi a kollíziós szabály alkalmazása és ennek során az alkalmazandó jogrendszer meghatározása.[15]
[16] Az angolszász jogirodalomban a minősítés problematikájának megközelítése három lépésre osztható. Az első lépés a tényállás jogi természetének meghatározásával foglalkozik, például hogy az adott ügyben szerződéses (contract) vagy szerződésen kívüli (tort) jogviszonyról van szó. A második lépésben a kapcsoló tényezők értelmezése és az adott jogesettel legszorosabb kapcsoló tényező kiválasztása történik. A harmadik lépés a kiválasztott anyagi jog konkrét történeti tényállásra való alkalmazását jelenti, meghatározva az irányadó jog alkalmazásának terjedelmét, az utalásnak a kijelölt jog egészére vagy csak az anyagi jogára történő vonatkoztatását, az anyagi jogi és az eljárásjogi kategóriák elhatárolását.[16]
[17] Nézetünk szerint a minősítés meghatározható a jogeset, a konkrét történeti tényállás oldaláról és a kollíziós norma irányából megközelítve.[17]
[18] A →jogviszony, a konkrét történeti tényállás szempontjából a minősítés az adott jogeset lefordítása a jog nyelvére, az eset jogi megítélésének megállapítása. Azon jogintézmény meghatározása, mely a konkrét jogviszonyban, jogesetben megjelenik. Ez gyakran egy olyan gondolati folyamat, mely automatikusan és szinte észrevétlenül lezajlik. Ekkor valójában a jogviszonyban megjelenő jogintézmény rendszertani besorolása történik, először az anyagi jog, majd a kollíziós jog rendszerében. Nevezetesen azon joghatósági (→joghatóság), illetve kollíziós kapcsoló szabály kiválasztása, mely első szerkezeti elemében, a hipotézisében a megtalált anyagi jogi jogintézményt tartalmazza. Az adott jogesetet, az adott konkrét jogviszonyt a megfelelő kollíziós szabály alá szubszumáljuk.
[19] A minősítés meghatározható a kollíziós kapcsoló szabályból kiindulva is. Normatanilag a kollíziós kapcsoló norma két szerkezeti elemből épül fel: hipotézis (tényállás) és diszpozíció (rendelkezés).[18] A kollíziós kapcsoló norma hipotézisét jogi kategóriák, jogi fogalmak alkotják. A minősítés problematikája a kapcsoló norma első szerkezeti eleméhez, a hipotézishez kötődik. A norma oldaláról megközelítve a minősítés a joghatósági, illetve a kollíziós kapcsoló szabály hipotézisben megjelenő jogintézmény, jogi kategória értelmezési tartalmának, jelentési határainak megállapítását jelenti. Annak meghatározását, hogy mely gyakorlati esetek, történeti tényállások sorolhatók az adott jogintézmény fogalmi körébe.
[20] Hagyományosan a nemzetközi magánjog az adott jogkérdésre vonatkozó kollíziós kapcsoló szabály és az alapján alkalmazandó anyagi jog kiválasztásához szükséges, fent ismertetett jelenséget nevezi minősítésnek.
[21] Az Európai Unió nemzetközi magánjogi jogalkotásának eredményeképpen a minősítés új fajtájaként megjelent az eljárásjogi minősítés. A joghatóság meghatározása érdekében is szükséges a jogviszonyok minősítése. A joghatósági szabályok lényeges nemzetközi elemet tartalmazó nemzetközi magánjogi jogviszonyokból származó jogvitákban kerülnek alkalmazásra. A jogviszony több jogrendszerhez kapcsolódik, több jogrendszer joghatósági szabálya is alkalmazható. Szükséges annak eldöntése, hogy mely jogrendszer joghatósági szabályai határozzák meg az eljáró fórumot, tehát meg kell találni az adott jogvitára vonatkozó joghatósági szabályt. Meg kell határozni, hogy az adott jogvitában mi az eldöntendő jogkérdés, tehát a jogvitát el kell helyezni az anyagi jog, majd a joghatósági normák rendszerében. Másrészt a joghatósági normákban is találhatóak jogi fogalmak, jogi kategóriák, melyeket szintén értelmezni kell, meg kell határozni jelentéstartalmukat annak érdekében, hogy eldönthessük, mely esetekben alkalmazhatóak és mely esetekben nem. Például egy adott jogvita esetén kétséges lehet, hogy szerződéses vagy szerződésen kívüli igény a jogvita tárgya. Eltérő joghatósági szabályok érvényesülnek szerződésből eredő igény és szerződésen kívüli igény esetére. A jogvita tárgyát képező igényt tehát minősítenünk kell, hogy megtaláljuk a megfelelő joghatósági szabályt, mely az adott jogvitára vonatkozik. Amíg az alkalmazandó jog meghatározásához szükséges minősítést kollízós jogi vagy anyagi jogi minősítésnek, addig a joghatóság kérdésében való döntéshez szükséges minősítést eljárásjogi minősítésnek nevezhetjük.
[22] Egy másik megkülönböztetés szerint különbséget tehetünk elsődleges (primér) és másodlagos (szekundér) minősítés között.
[23] Az elsődleges (primér) minősítés alatt az adott jogkérdésre vonatkozó kollíziós kapcsoló szabály és az alapján alkalmazandó anyagi jog kiválasztásához szükséges értelmezési folyamatot értjük. Ez általában az eljáró fórum államának joga, tehát a lex fori alapján történik. A másodlagos (szekondér) minősítés viszont már az adott jogkérdésnek az elsődleges minősítés során megtalált anyagi jogban, a lex causaeban történő értelmezését, besorolását jelenti, amely már az adott jogkérdésre alkalmazandó anyagi jog, a lex causae alapján zajlik.[19] Például amennyiben az egyes szerződéstípusok meghatározása a lex fori és a lex causae szerint eltér egymástól, akkor ugyan elképzelhető, hogy a lex causaehoz a lex fori szerinti primér minősítés alapján jutunk el, de a lex causaeból már a lex causae, tehát a szekunder minősítés szerint megtalált szerződés szabályait alkalmazzuk. Ki kell emelni, hogy erre a kérdésre a normatív jog alapján álló megoldás nem létezik.
[24] Az elméletben és a gyakorlatban legáltalánosabban elfogadott a lex fori, tehát az eljáró bíróság államának joga vagy azon állam anyagi joga szerinti minősítés, melynek kollíziós szabályáról szó van. Ezen felfogás szerint egyrészről a konkrét történeti tényállást, jogkérdést az eljáró bíróság jogának fogalmi rendszere, jogi kategóriái, dogmatikája szerint kell minősíteni, másrészről a kollíziós kapcsoló szabály hipotézisében szereplő jogi fogalmakat az eljáró bíróság anyagi jogának fogalmi rendszere, értelmezési szabályai, dogmatikája szerint kell értelmezni, mely másként megfogalmazva azon állam joga, amelynek kollíziós kapcsoló szabályát értelmezni kell.
[25] Az eljáró bíróság joga szerinti minősítés a jogtudományban a legszélesebb támogatottsággal bír, a legtöbb állam bírói gyakorlata követi, és több állam pozitív jogként is megfogalmazza nemzetközi magánjogában.[20]
[26] E felfogás mind elméleti, mind gyakorlati szempontból alátámasztható, kézenfekvő és praktikus, mivel az eljáró bíróság a saját államának jogát ismeri legjobban, leginkább a saját joga szerint gondolkodva tudja értelmezni és megítélni az előtte fekvő ügyet, illetve a kollíziós norma hipotézisében lévő kategória jelentéstartalmát, alkalmazási körét az a jogrendszer határozza meg, amelyhez tartozik. Általában a fórum kollíziós kapcsoló szabályainak fogalmai megegyeznek a fórum anyagi jogának fogalmaival, mindkét joganyag szerint az adott jogintézmény ugyanazt jelenti.
[27] Amennyiben a minősítés külföldi jog alapján történne, a fórum joga elveszítené a kontrollt saját kapcsoló szabályainak alkalmazása felett, és nem lenne többé úr a saját házában.[21]
[28] Nem ad megoldást azonban a lex fori szerinti minősítés, ha az eljáró bíróság az adott ügyben olyan jogkérdéssel találkozik, amelyet a saját államának joga nem ismer vagy diszkrepancia mutatkozik a fórum kollíziós joga és anyagi joga között, azaz az eljáró bíróság államának kollíziós kapcsoló szabálya olyan jogintézményt tartalmaz, melyet a fórum az anyagi jogában nem szabályoz.
[29] A vélelmezett alkalmazandó jog, tehát a lex causae szerinti minősítés értelmében egyrészről a konkrét történeti tényállást, jogkérdést az arra feltehetően alkalmazandó anyagi jog fogalmi rendszere, jogi kategóriái, dogmatikája szerint kell minősíteni, másrészt a kollíziós kapcsoló szabály hipotézisében szereplő jogi fogalmat a jogkérdésre vélelmezhetően irányadó anyagi jog fogalmi rendszere, értelmezési szabályai, dogmatikája szerint kell értelmezni.
[30] E felfogás csak másodlagosan, kisegítő eszközként elfogadott az elméletben és a gyakorlatban. Logikailag vizsgálva ugyanis circulus vitiosus áll fenn, tartalmaz egy elméleti, logikai ugrást. A vélelmezett alkalmazandó jog megtalálása feltételezi előzetesen azon kollíziós kapcsoló szabály meglétét, amely kijelöli az alkalmazandó anyagi jogot. A minősítéssel pedig éppen azt a kollíziós kapcsoló szabályt keressük, mely meghatározza az alkalmazandó anyagi jogot, a lex causaet.
[31] Továbbá ha elvileg több külföldi anyagi jog is alkalmazható lenne az adott esetre, az eljáró fórum milyen alapon minősítene az egyik anyagi jog alapján, mint egy másik alapján.[22]
[32] Mégis azért nyert teret az elméletben és gyakorlatban, mert kitölti a lex fori szerinti minősítés hiányosságát. Megoldást ad arra az esetre, amikor az eljáró bíróság ismeretlen jogintézménnyel találkozik, olyan esettel, amelyet a saját joga szerint nem tud minősíteni, mert az ügyben megjelenő jogintézményt saját joga nem ismeri, ezáltal nem szabályozza. Előnye, hogy az adott jogviszony azon anyagi jog szerint kerül értelmezésre, mely végül is az adott jogviszonyra alkalmazandó lesz, tehát amely legközelebb áll az adott jogviszonyhoz.[23]
[33] Az uniós jogforrások hatálya alá tartozó jogviszonyokban a főszabályt jelentő lex fori szerinti minősítést felváltotta az uniós jog szerinti vagy autonóm minősítés. Első lépcsőben az eljáró bíróságnak azt kell vizsgálnia, hogy az előtte lévő ügy tárgyát képező jogviszony az uniós nemzetközi magánjogi jogforrások hatály alá tartozik-e (→nemzeti bíróságok és az Európai Unió joga). Az eljáró fórumnak, amikor az uniós jogforrások hatálya alá tartozó jogviszonyokban a joghatóságról, illetve az alkalmazandó jogról kell döntenie, akkor a jogviszonyt nem a saját joga (lex fori), hanem az uniós jog, az uniós jogforrások és az ahhoz kapcsolódó európai bírósági joggyakorlat alapján, autonóm módon kell értelmeznie. Amikor tehát az eljáró bíróságnak el kell döntenie, hogy az előtte fekvő ügy egy szerződéses jogviszony vagy szerződésen kívüli jogellenes károkozás, akkor ezt az uniós jog alapján kell értelmeznie, minősítenie. Ha arra a következtetésre jut, hogy szerződéses jogviszonyról van szó, akkor a Róma I. rendelet[24] kerülhet alkalmazásra, míg ha arra a következtetésre jut, hogy jogellenes károkozásról van szó, akkor a Róma II. rendelet[25] jelölheti ki az alkalmazandó anyagi jogot. Másrészt az uniós jogforrásokban megjelenő joghatósági és kollíziós normák is tartalmaznak jogi kategóriákat, melyek jelentéstartalmát, alkalmazási körét az uniós jog és nem az eljáró bíróság ne5eti joga alapján kell meghatározni. A bíróság csak azt követően térhet át második lépcsőként a saját joga, tehát a lex fori szerinti minősítésre, ha arra a megállapításra jut, hogy a jogviszony nem tartozik az uniós jogforrások hatálya alá. Ha pedig a bíróság ismeretlen jogintézménnyel találkozik, akkor a lex causae szerinti minősítés eszközéhez folyamodhat.
[34] Az autonóm értelmezés elvét az Európai Unió Bírósága (EUB) az 29/76. számú LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KG kontra Eurocontrol ügyben 1976. október 14-én hozott ítéletével[26] alapozta meg. Az előzetes döntéshozatali eljárásban feltett kérdés az volt, hogy a konkrét ügyben a Brüsszeli Egyezmény hatálya szempontjából a „polgári és kereskedelmi ügy” fogalmát melyik állam joga szerint kell minősíteni. Az EUB kifejtette, hogy az európai jogi jogforrásnak (Brüsszeli Egyezmény) autonóm minősítési-értelmezési rendszere van, így a minősítési kérdést egyrészt a Brüsszeli Egyezmény céljából és szerkezetéből, másrészt a nemzeti jogrendszerek közös corpusából kiindulva kell elbírálni, nem pedig valamely érintett állam belső joga alapján vagy nem kizárólag bizonyos államokban létező, különböző típusú bíróságok közötti joghatósági megosztás alapján. Ugyan az ügy nem a kapcsolóelv alkalmazása szempontjából tartalmazta a minősítési kérdést, hanem a Brüsszeli Egyezmény hatálya szempontjából, a minősítési probléma a tagállami jogok kollízióján alapult, mintha a kapcsolóelv céljából kellene minősíteni, és közvetve nemzetközi polgári eljárásjogi kérdés (külföldi bírósági határozat végrehajtása) eldöntését szolgálta.
[35] A nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. tvr. (Nmj. tvr.) főszabály szerint a lex fori szerinti minősítés talaján áll, kisegítő eszközként olyan jogintézmények esetében, amelyeket a magyar jog nem ismer vagy eltérő tartalommal ismer, az adott jogintézményt ismerő külföldi jog figyelembevételét írja elő.[27]
[36] A 2018. január 1. napjától hatályos, a nemzetközi magánjogról szóló 2017. évi XXVIII. törvény[28] az I. fejezet Általános rendelkezések 3. címében tételesen rendelkezik a minősítésről.
[37] Nóvum, hogy az új törvény már tartalmaz hivatkozást arra, hogy a minősítés szükségessége nemcsak az alkalmazandó anyagi jog meghatározása során, hanem eljárásjogi kérdésekben is felmerülhet. A 4. § (4) bekezdése utal az úgynevezett eljárásjogi minősítésre.[29]
[38] Az új nemzetközi magánjogi kódex változatlanul a lex fori szerinti minősítést tartja főszabálynak, azaz a magyar jog fogalomrendszere irányadó annak megítélése során, hogy a tényállásra alkalmazandó jogot melyik kollíziós szabály szerint kell meghatározni.[30]
[39] A magyar jogban ismeretlen jogintézmények esetében a funkcionális és teleologikus (célkutató) minősítést helyezi előtérbe, alapvetően a jogintézményt szabályozó külföldi jog alapján. Ha az adott jogintézmény a magyar jogban nem ismeretlen ugyan, de a külföldi jogtól eltérő a funkciója vagy a célja, akkor a minősítés során figyelemmel kell lenni a külföldi jogra is.[31]
[40] Napjainkban egyre inkább terjedő funkcionális minősítés a lex fori szerinti és az összehasonlító módszer elemeit kombinálja. A különböző jogrendszerek dogmatikailag vagy rendszertanilag eltérő kategóriáit funkcionálisan, céljuk tükrében vizsgálja és elemzi. Ilyen megközelítés alapján a különbségek gyakran nem érdemiek, pusztán látszólagosak. A XIX–XX. század fordulóján a Kahn, majd Neuhaus és Lewald által képviselt elmélet az anyagi jogi norma céljából indul ki. Az egyes jogintézményeknek végeredményben azonos a funkciója, csupán a probléma kodifikációs megoldása tér el az egyes jogrendszerekben. A konkrét jogi megoldások mögött meghúzódó szabályozási – jogpolitikai – célok azonban egymáshoz közel állnak vagy gyakran azonosak. Az ilyen, látszatra különböző tartalommal szabályozott jogintézmények a funkcionális minősítés során a fórum ugyanazon kollíziós kapcsoló szabálya alá sorolhatóak.[32]
[41] Ernst Rabel szerint nem lehet egyetlen jogrendszer alapján a minősítés kérdését megoldani. Az általa képviselt autonóm módszer, mely az egyes jogrendszerektől, így a lex foritól vagy a lex causaetól elszakad, rámutatott arra, hogy a nemzetközi kollíziós magánjognak a nemzetközi anyagi jogokkal szemben viszonylagos autonómiája van. A minősítést a kollíziós kapcsoló szabályokban megjelenő jogintézmények összehasonlító jogi értelmezése útján, vagyis a jogi kategória különböző jogrendszerek szerinti tartalmának, értelmének összevetésével kell elvégezni. A kollíziós kapcsoló norma hipotézisébe foglalt jogintézmény minősítésében nem valamely jogrendszer anyagi jogi szabályát vette alapul, hanem az a mögött meghúzódó tényleges életviszonyt. Szerinte azonosan minősítendőek az egyes jogrendszerek szabályozásában akár különböző tartalommal bíró jogintézmények akkor, ha a velük követett jogpolitikai célok közel állnak egymáshoz. Rabel teóriája elméletileg kiváló, azonban gyakorlatilag nehezen alkalmazható, mivel az általa javasolt összehasonlító jogi elemzés alapvetően meghaladja egy konkrét ügyben eljáró bíróság lehetőségeit.[33]
[42] A Kegel által képviselt, a fórum kollíziós kapcsoló szabályának célja szerinti minősítés azokat az érdekeket, jogpolitikai célokat tekinti meghatározónak, amelyeket az adott kollíziós kapcsoló norma megalkotásakor a jogalkotó szem előtt tartott. Ilyen jogpolitikai cél lehet a felek személyében rejlő, a forgalmi biztonságot szem előtt tartó vagy a közösség szempontjait érvényre juttató érdek. Ha a különböző jogrendszerek jogintézményei anyagi jogi tartalmukat tekintve eltérnek egymástól, de a fórum kapcsoló szabályának jogpolitikai céljával azonos vagy hasonló jogpolitikai célt követnek, ugyanazon kollíziós norma a fórum normája alá sorolható be.[34]
[43] Vékás Lajos[35] egyoldalúnak tartja a minősítés hagyományos alapformáit, mind kizárólag a lex fori, mind kizárólag a lex causae szerinti minősítést. A minősítés problémájának lényegét a kollíziós kapcsoló szabály hipotézisének értelmezésében, keresztmetszetének bemérésében, befogadóképességének megállapításában látja. Minősítési elmélete az úgynevezett autonóm elméletekre támaszkodik, Rabeltől a jogösszehasonlító módszert, Kegeltől a funkcionális és érdekkutató módszert veszi át. A minősítési problémák két esetcsoportját különbözteti meg:
ismeretlen intézmények,
szisztematizálási eltérések.
[44] Az eljáró bíróság anyagi jogában ismeretlen jogintézményt a tényleges célja, funkciója, az adott jogintézményt ismerő és szabályozó „anyajogrendszerben” betöltött szerepe alapján az esetek többségében el lehet helyezni a fórum valamelyik kollíziós kapcsoló szabálya alá. Ilyenkor egy úgynevezett „prekvalifikációs” eljárást kell lefolytatni: meg kell vizsgálni, hogy az adott jogintézménynek mi a célja és funkciója az adott jogintézményt ismerő és szabályozó anyagi jogban, tehát az anyajogban. Ezt követően az eljáró bíróság kollíziós kapcsoló szabályait kell értelmezni és meg kell vizsgálni, hogy a fórum kollíziós jogában van-e kapcsoló szabály, mely hipotézisében hasonló célú és funkciójú jogintézményt tartalmaz. Amennyiben igen, ezen kollíziós kapcsoló szabály jelöli ki az alkalmazandó anyagi jogot. Ha a fórum kollíziós joga nem tartalmaz hasonló funkciójú és célú jogintézményt, akkor joghézag esete áll fenn. Ekkor kiterjesztő értelmezés vagy analógia útján kell megkísérelni a joghézag kitöltését.
[45] A szisztematizálási eltérések esetköre további két csoportra bontható:
különböző jogrendszerek szisztematizálási eltérései,
a lex fori anyagi joga és kollíziós joga közötti szisztematizálási eltérések.
[46] A különböző jogrendszerek szisztematizálási eltérései esetében első lépésként szintén egy prekvalifikációs eljárást kell lefolytatni. Meg kell vizsgálni, hogy mi az eltérő tartalmú jogintézmények célja és funkciója a különböző jogrendszerekben, tehát az eljáró bíróság anyagi jogában (lex fori), valamint a potenciálisan alkalmazandó anyagi jogban (lex causae). Az esetek többségében a prekvalifikáció arra az eredményre vezet, hogy az illető jogintézmény a különböző rendszertani elhelyezés ellenére lényegében ugyanazzal a funkcióval rendelkezik mindkét jogrendszerben, így a jogkérdés a fórum adott kollíziós kapcsoló szabálya alá besorolható, mely alapján meghatározható az alkalmazandó jog. Azokban a – Vékás Lajos szerint – kisszámú esetekben, amikor a prekvalifikáció az adott jogintézmény eltérő rendszertani besorolása mögött különböző funkciókat állapít meg, a „bírói bölcsesség iránytűjére” kell bízni a minősítést.
[47] Egyazon jogrendszeren belül is elfordulhatnak szisztematizálási eltérések, amikor ugyanazon jogintézményt rendszertanilag az eljáró bíróság anyagi joga és kollíziós joga eltérő helyre sorolja be. Az ilyen ritkán előforduló – alapvetően jogalkotási hibát jelentő – esetekben a prekvalifikációs eljárás keretében meg kell vizsgálni, hogy mi az adott jogintézmény funkciója a fórum anyagi jogában. Ezt követően meg kell keresni, hogy a fórum kollíziós jogában melyik kapcsoló szabály tartalmaz hasonló funkciójú jogintézményt, és ez fogja kijelölni az alkalmazandó jogot. A prekvalifikációs eljárás tehát a materiális lex fori, a minősítés pedig a kollíziós lex fori szerint történik.
[1] Cour d’appel d’Alger, 24 décembre 1889, Rosa Anton c. Bartholo, in Journal du droit international privé (Clunet), 18 (1891), 1171; Franco MOSCONI: Diritto internazionale privato e processeuale – Parte generale e contratti, Torino, UTET, 1997, 101–102.
[2] SZÁSZY István: Az európai népi demokráciák nemzetközi magánjoga, Budapest, Akadémiai, 1962, 111.
[3] SZÁSZY István: Nemzetközi magánjog, Budapest, MTA Jogtudományi Bizottsága, 1938, 105.
[4] SZÁSZY (2. j.) 113.
[5] Lawrence COLLINS (szerk.): Dicey and Morris on The Conflict of Laws, London, Stevens & Sons 111987, 34.
[6] SZÁSZY (3. j.) 105.
[7] SZÁSZY (2. j.) 112.
[8] RÉCZEI László: Nemzetközi magánjog, Budapest, Tankönyvkiadó, 21959, 63.
[9] SZÁSZY (3. j.) 101–102; SZÁSZY (2. j.) 114–116.
[10] MÁDL Ferenc – VÉKÁS Lajos: Nemzetközi magánjog és nemzetközi gazdasági kapcsolatok joga, Budapest, ELTE Eötvös, 2012, 104; BURIÁN László – CZIGLER Dezső Tamás – KECSKÉS László – VÖRÖS Imre: Európai és magyar nemzetközi kollíziós magánjog, Budapest, Krim, 2010, 103–104.
[11] Peter HAY – Patrick J. BORCHERS – Symeon C. SYMEONIDES: Conflict Of Laws, Eagan, Mn, West Thomson Reuters 52010, 154.
[12] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 104.
[13] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 105; BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 103.
[14] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 103; hasonlóan: Részletes előterjesztés – Az új nemzetközi magánjogi törvény koncepciója, 10.39. pont.
[15] BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 106.
[16] HAY–BORCHERS–SYMEONIDES (11. j.) 146; COLLINS (5. j.) 45.
[17] Hasonlóan MOSCONI (1. j.) 99.
[18] Hasonlóan MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 94; NAGY Csongor István: Nemzetközi magánjog, Budapest, HVG–Orac, 2012, 31–32. Eltérő álláspontra lásd BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 88–91.
[19] SZÁSZY 1962 (2. j.) 111; SZÁSZY 1938 (3. j.) 103; MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 107; BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 108; COLLINS (5. j.) 40.
[20] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 106, 113.
[21] COLLINS (5. j.) 37.
[22] COLLINS (5. j.) 39.
[23] BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 109–110; MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 106–107.
[24] Az Európai Parlament és Tanács 593/2008/EK rendelete (2008. június 17.) a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról (Róma I.), HL L 177, 2008.7.4. 6–16.
[25] Az Európai Parlament és Tanács 864/2007/EK rendelete (2007. július 11.) a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról (Róma II.), HL L 199, 2007.7.31. 40–49.
[26] LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KG kontra Eurocontrol ügy, 29/76, ECLI:EU:C:1976:137.
[27] 3. § Jogi minősítés „(1) Ha az alkalmazandó jog meghatározása szempontjából a jogvitában megítélendő tények, vagy viszonyok jogi minősítése kérdésében vita van, a magyar jog szabályainak és fogalmainak értelmezésével kell eljárni. (2) Ha a magyar jog valamely jogintézményt nem ismer, vagy eltérő tartalommal, más elnevezéssel ismer, és az a magyar jog szabályainak értelmezésével sem határozható meg, a jogi minősítésben a jogintézményt szabályozó külföldi jogra is figyelemmel kell lenni.”
[28] 4. § „(1) Annak megítélése során, hogy a tényállásra alkalmazandó jogot melyik kollíziós szabály alapján kell meghatározni, a magyar jog fogalomrendszere az irányadó. (2) A magyar jogban ismeretlen jogintézmény minősítését a jogintézményt szabályozó külföldi jog alapján kell elvégezni, különös tekintettel annak a külföldi jogban betöltött funkciójára és céljára. (3) Ha a külföldi jogintézmény a magyar jogban nem ismeretlen, de funkciója vagy célja eltér attól, amit a külföldi jogban betölt, akkor a minősítés során a külföldi jogra is figyelemmel kell lenni. (4) Az (1)–(3) bekezdés megfelelően alkalmazandó a joghatóság megállapítása, illetve a külföldi határozatok elismerése és végrehajtása során is.”
[29] 4. § „(4) Az (1)–(3) bekezdés megfelelően alkalmazandó a joghatóság megállapítása, illetve a külföldi határozatok elismerése és végrehajtása során is.”
[30] 4. § „(1) Annak megítélése során, hogy a tényállásra alkalmazandó jogot melyik kollíziós szabály alapján kell meghatározni, a magyar jog fogalomrendszere az irányadó. (2) A magyar jogban ismeretlen jogintézmény minősítését a jogintézményt szabályozó külföldi jog alapján kell elvégezni, különös tekintettel annak a külföldi jogban betöltött funkciójára és céljára. (3) Ha a külföldi jogintézmény a magyar jogban nem ismeretlen, de funkciója vagy célja eltér attól, amit a külföldi jogban betölt, akkor a minősítés során a külföldi jogra is figyelemmel kell lenni.”
[31] 4. § „(2) A magyar jogban ismeretlen jogintézmény minősítését a jogintézményt szabályozó külföldi jog alapján kell elvégezni, különös tekintettel annak a külföldi jogban betöltött funkciójára és céljára. (3) Ha a külföldi jogintézmény a magyar jogban nem ismeretlen, de funkciója vagy célja eltér attól, amit a külföldi jogban betölt, akkor a minősítés során a külföldi jogra is figyelemmel kell lenni.”
[32] BURIÁN–ZIEGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 110–111; MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 108.
[33] BURIÁN–CZIGLER–KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 110; MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 108.
[34] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 108; BURIÁN–CZIGLER– KECSKÉS–VÖRÖS (10. j.) 111.
[35] MÁDL–VÉKÁS (10. j.) 108–112.
Elévülés Joghatóság Jogviszony Kapcsoló tényezők Kollíziós norma Nemzeti bíróságok és az Európai Unió joga Nemzetközi magánjog

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kereskedelmi korlátok kimentése közerkölccsel összefüggő megfontolások alapján – Néhány megjegyzés a „fókaügy” kapcsán | MTA TK Lendület-HPOPs Kutatócsoport
Nyitóoldal Kereskedelmi korlátok kimentése közerkölccsel összefüggő megfontolások alapján – Néhány megjegyzés a „fókaügy” kapcsán
A vitában különös jelentőségű kérdés, hogy a WTO tagállamai milyen feltételekkel térhetnek el közerkölcsre hivatkozással a GATT alapján fennálló kötelezettségeiktől a GATT XX. cikk a) pontja alapján.
A vitarendezési Panel döntésében részben elfogadta az Európai Unió érvelését, és arra a következtetésre jutott, hogy a fókákkal szembeni kegyetlen vadászati módszerek közerkölccsel összefüggő szempontok mentén mérlegelhetők és ezek alapján kereskedelmet korlátozó intézkedések igazolhatók.
A Panel döntésével szemben Kanada és az Európai Unió fellebbezett, a Fellebbezési Testület döntését legkésőbb 2014. május 20-ig kell közzétenni.
Ezt megelőzően két vitarendezési eljárásban merült fel érdemben a közerkölcs kategóriájának alkalmazhatósága, azonban egyik ügyben sem sikerült a tagállami intézkedésekkel szemben támasztott összes követelményt megalapozni. Amennyiben a Fellebbezési Testület jóváhagyja a Panel közerkölccsel összefüggő következtetéseit, ez lesz az első eset, melyben egy tagállamnak érdemben sikerül kimentenie kereskedelmi korlátozását a GATT XX. cikk a) pontja alapján.
Mindent összevetve tehát a közerkölcs az EU-jogban megjelenhet uniós szintű korlátozó jogszabály jogpolitikai hátterében, erre példa a jelen „fókarendelet”, amely voltaképpen az EU-ban uralkodó többségi erkölcsi értékrend kifejeződését jelenti, és egy ilyen jogszabálynak összhangban kell lenniük a GATT XX. cikk feltételeivel. A közerkölcs másik rétege a tagállamok által bevezetett korlátozó intézkedések mögött meghúzódó megfontolások, amelyeknek – mint belső piaci korlátok –, egyrészt az EUMSz 36. cikkében szereplő feltételeknek kell megfelelniük, amennyiben azonban nemzetközi kereskedelmi korlátról is szó lenne, a GATT normákkal sem lehetnek ellentétesek. Éppen emiatt lényeges kérdés, hogy van-e érdemi eltérés az EUMSz 36. cikk és a GATT XX. a) pont anyagi jogi feltételei között. Habár az EUMSz fogalma árnyalatban eltér a GATT fogalmától – előbbi a public morality, utóbbi a public morals kifejezést használja –, az Európai Bíróság gyakorlata egybevág a WTO vitarendezésekben követett megközelítéssel. Eszerint az etikai pluralizmus talaján állva a közerkölcs tagállamonként változhat, tehát minden tagállamnak adott a lehetőség, hogy területén a saját értékrendszere mentén maga határozza meg és igazolja a közerkölcs kategóriáját [34/79. sz., Regina kontra Maurice Donald Henn and John Frederick Ernest Darby, EBHT 1979 3795. o., 15. bek.]. Ezt a fogalmi megközelítést alkalmazza az Európai Bíróság későbbi gyakorlatában is [121/85. sz., Conegate Limited kontra HM Customs & Excise, EBHT 1986 1007. o., 14. bek.]. További hasonlóság a szükségesség vizsgálata: habár az EUMSz erre kifejezetten nem utal, a Bíróság gyakorlata szerint az EUMSz 36. cikk szerinti kivételek esetében a tagállamoknak alá kell támasztaniuk az intézkedésük szükségességét [Ld. pl. 227/82. sz., Van Bennekom EBHT 1983., 3883. 40. bek.]. A GATT XX. cikk bevezetőjében szereplő általános feltételek szintén hasonló formában szerepelnek az EUMSz 36. cikkben is, vagyis a tagállami intézkedés nem lehet önkényes megkülönböztetés és rejtett kereskedelmi korlátozás eszköze. Az Európai Bíróság gyakorlata azonban egy pontban némileg szűkebb értelmezésre enged következtetni. Az EUMSz 36. cikk értelmében önállóan a közerkölcs alapján mentesített tagállami intézkedések ugyanis kizárólag szeméremsértő, erkölcstelen áruk forgalmával álltak összefüggésben. Más termékeket, vagy pl. szolgáltatásokat érintő esetekben a közerkölcs mellett, vagy éppen ahelyett, a Bíróság végül más mentesítési jogalapot mérlegelt [pl. a közérdeket vette alapul a szerencsejátékok esetében, szemben a közerkölccsel, ld. C-275/92. sz., Schindler-ügy EBHT 1994., I-1039. o., 54-60. bek.]. Emiatt felvethető végül a teoretikus kérdés, hogy kifejezetten egy kegyetlen vadászati módszerekkel összefüggő, állatvédelmi célú, importtilalmat bevezető uniós tagállami intézkedés az EUMSz 36. cikke alapján, közerkölcsre hivatkozással kimenthető lenne-e? A Bíróság eddigi gyakorlata szerint feltételezhetően önmagában nem, és valószínűsíthetően a 36. cikk másik kategóriája, az állatok életének, egészségének védelmét szolgáló kivétele is a vizsgálat tárgyát képezné.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság