text:
Az Alkotmánybíróság 1. öttagú tanácsának 2016. október 24-i tanácsülése
– a Kúria Kfv.I.35.389/2014/6. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (pénznyerő automaták igazgatási szolgáltatási díja, közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata) (IV/2908/2015.)
– a Kúria Kvk.VI.37.942/2016/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (népszavazás, betelepítési kvóta) (IV/1757/2016.)
– a Kúria mellett eljáró másodfokú szolgálati bíróság SzfÉ.10/2015/7. számú határozata elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (bíró felmentése alkalmatlanság miatt) (IV/173/2016.)
– a Pesti Központi Kerületi Bíróság 19.B.10.534/2015/8. számú végzése, valamint a Fővárosi Törvényszék 29.Beüf.11.815/2015/3. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (sikkasztás) (IV/335/2016.)
– a Mosonmagyaróvári Járásbíróság Szk.820/2015/3-I. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (szabálysértési ügyben előterjesztett kifogás) (IV/353/2016.)
– az egyes fogyasztói kölcsönszerződésekből eredő követelések forintra átváltásával kapcsolatos kérdések rendezéséről szóló 2015. évi CXLV. törvény egyes rendelkezései elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (devizahitel, forintosítás, elszámolás) (IV/682/2016.)
– a Kúria Pfv.V.21.417/2014/4. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (bérlemény kiürítése, bérleti szerződés felmondása) (IV/772/2016.)
– a Kúria Kvk.II.37.967/2016/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (népszavazás, betelepítési kvóta) (IV/1769/2016.)
– a Kúria Kvk.VI.37.942/2016/2. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (népszavazás, betelepítési kvóta)
(IV/1757/2016.)

matches: Kúria Kúria Kúria bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria


text:
Ügyvéd – Oldal 18 – HitelSikerek
Siófoki siker a CIB bankkal szemben!
Posted on 2014-03-10 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A felperes-adós a szerződést 2005 –ben kötötte a CIB Bankkal. A jogi képviselő a szerződést megtámadta a Ptk. 239/A alapján és kérte a Hpt. 213 § (1) bekezdés b.) c.) d.) pontja szerinti érvénytelenségét. Kérte továbbá a szerződés,…
Az ERSTE eladott követelését az Intrum Justitia elbukta.
Posted on 2014-03-09 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! Az Intrum Justitia megvásárolt az ERSTE banktól egy hitelkártya tartozást és azt fizetési meghagyással próbálta behajtani az ügyfélen, aki azonban nem volt rest és ellentmondással élt ellene, így az ügy perré alakult. A felperesi pozícióba avanzsált Intrum Justitiát…
1 nap 4 pofon. Aki kapja: OTP. Aki adja: 1000. sz. Ügyvédi Iroda
Posted on 2014-03-08 2017-07-15 By P. Anikó
Kedves Olvasóink! Nőnapi és Zoltán napi ajándékként OTP elleni négyszeres győzelmet adhatunk közre, melyet az 1000.sz. Ügyvédi Irodának köszönhetünk! A 4 ügyből 2 jogerős. A két jogerős ítéletből az egyik a Ptk. 209/A. § alapján indult, ebből az ítéletből tudunk néhány lényeges…
A Summit jogerősen pert vesztett!
Posted on 2014-03-07 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A péntek nem is zárulhatott volna jobban, mint egy jogerős ítélettel a Summit pénzügyi Zrt. ellen, amit dr. Gerencsér Éva ügyvédnőnek köszönhetünk! A másodfokú bíróság helyben hagyta azt az első fokú ítéletet, melyben a bíróság elutasította a Summit Pénzügyi…
MKB-Eurolízing Autóhitel Zrt. gépjármű-kölcsönszerződése másodfokon is semmis!
Posted on 2014-03-04 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! Másodfokú ítéletet hozott a “posta”. A szerződés egy gépjármű kölcsönszerződés volt. Melyben a szerződő pénzügyi vállalkozás nevében eljáró ügynök, nem volt jogosult a szerződés megkötésére, így aláírására sem. A részletek az ítéletben olvashatók: 67.Pf.639.429_2013_4_Főv.tvszél_MKB Auto_érvénytele_dr.Bihari (1) Gratulálunk Bihari…
Sikeres végrehajtás megszüntetés Erste Bank
Posted on 2014-03-03 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! Ma már beszámoltunk egy sikeres végrehajtást megszüntető perről és most még egy hasonló jó hírt adhatunk közre dr. Csikász Levente ügyvéd úrnak köszönhetően. Az ügyvéd úr beszámolója szerint az ERSTE Bankot sikerült kikosarazni a végrehajtási szándékával a miskolci Járásbíróság…
UniCredit – végrehajtás megszüntetve!
Kedves Olvasóink! A Budapesti XVIII. és XIX. Kerületi Bíróság sikeresen megszüntetett egy az Unicredit Bank által indított végrehajtást. Az ítélet hosszan taglalja a szóba jöhető érvénytelenségi okokat míg végül elhatározza magát a végrehajtás megszüntetése mellett. A bíróság által ítéletbe foglalt…
Banif másodfokú ítélet feltöltve
Posted on 2014-02-28 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A tegnapi hírünkhöz, még melegen csatoljuk az ítéletet, íme: 67.Pf.640.883_2013_5-ano Jó szórakozást! Ma is gratulálunk dr. Várhelyi Tamás ügyvéd úrnak!
Banif: újabb kölcsönszerződés semmis másodfokon is!
Posted on 2014-02-27 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Szeptemberben számoltunk be az elsőfokú sikerről, mely ma másodfokon is megállta a helyét: a Banif Plusz ezzel újra jogerősen pert veszített az adóssal szemben! Semmisségi okként az elsőfokú bíróság az árfolyamrés hiányából fakadóan a Hpt 213 § (1) b) és…
Újabb Erste-szerződés vérzett el…
Posted on 2014-02-25 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A felperes-adós az ERSTE Bank Hungary Nyrt. ellen indított a Ptk. 239/A. § alapján, – szerződés érvénytelensége megállapítási – pert és kérte a Hpt. 213. § (1) bekezdés b) c) d) pontja szerint a szerződés érvénytelenségének megállapítást. A…
Posted on 2014-02-24 2016-06-12 By Szerkesztő HS
A felperes 2007-ben kölcsönt vett fel az OTP Bank Zrt -től. Az OTP Bank Zrt a kölcsönt felmondta és követelését engedményezte az OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt -re. A végrehajtást felperes ellen az OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt indította meg. A végrehajtás…
Vesztett a PSA felperesi pozícióból!
Posted on 2014-02-23 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A PKKB ma elutasította a PSA Finance maradványkövetelésre vonatkozó keresetét! A per fizetési meghagyásra indult, melynek az alperes adós ellentmondott. Az adós az eredeti kölcsönösszeget már évekkel ezelőtt visszafizette, sőt – mivel az autót ellopták – a “bank”…
Ígért UniCredit szerződés feltöltve
Posted on 2014-02-19 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A 2014. február 2-án beharangozott “Semmisség és végrehajtás felfüggesztése egy csapásra!” UniCredit Bank Zrt. érvénytelen szerződéséről alkotott ítéletet megkaptuk, így az már letölthető az alábbi linkről: 9.P.92.826_2013 dr. Léhner UCB Újra gratulálunk!
Toyota elleni ítélet letölthető
Posted on 2014-02-18 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! 2013.10.06-án beszámoltunk az 1000 sz. ügyvédi iroda által elért sikerek között egy Toyota Pénzügyi Zrt. ellen elsőfokon megnyert ügyről is. http://hitelsikerek.hu/ezresek-2-masodfok-2-elsofok-ezen-a-heten/ Kézhez kaptuk az ítéletet, mely már letölthető: 4.P.20.874_2012_20_Budaörsi Járásb_részítélet érvénytelen_Toyota Gratulálunk ismét!
Az OTP “A-Hitel” szerződése is elbukott a bíróságon
Posted on 2014-02-17 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! Megosztunk Önökkel egy ritka peres folyamat eredményeként született ítéletet. Az OTP Faktoring (jogelődje az OTP Bank Rt) az ügyfelet az ún. “A-Hitel” szerződése miatt perelte. Emiatt a bíróság a “kisértékű perek” szabályai szerint járt el, ám a felperes…
Hétvégi jóhír: PSA Finance érvénytelen szerződésének rövid története…
Posted on 2014-02-16 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! A PKKB 35.P tanácsa elkaszálta a PSA Finance-t, és szerződését olyan hibákra vezette vissza, amelyeket nem lehet kiküszöbölni. A felperes pedig nem terjesztett elő az eredeti állapot helyreállítására irányuló kérelmet. Kedves Várhelyi ügyvéd úr, ha a verkli egyszer…
Felperes: EOS Faktor, alperes: adós…innen szép a győzelem!
Posted on 2014-02-14 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! MKB Bank jogutódja az EOS Faktor fizetési meghagyást bocsátott ki, melyre az adós dr. Várhelyi Tamás ügyvéd úr segítségével ellentmondással élt. Az ügy ennek mentén perré alakult, melyben az adós alperesi pozícióba került a perben. A bíróság helyesen…
K&H: megint semmis!
Posted on 2014-02-13 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Legfrissebb hír szerint a Pesti Központi Kerületi Bíróság semmisnek találta a K&H Bank Zrt. kölcsönszerződését a Hpt. 213. § (1) bekezdés b.) és c.) pontjai alapján egy semmisségi per keretein belül. Tehát még midig van élet a Kúria 6/2013 PJE….
Íme a CIB Leasing elleni ítélet
Posted on 2014-02-12 2016-06-12 By Szerkesztő HS
Kedves Olvasóink! 2014. január 22-én adtunk hírt az alábbi győztes ítéletről. Íme, kézhez kaptuk: 28.P.24.021_2012_CIB Lízing_dr.Léhner Jó böngészést kívánunk! Mégegyszer gratulálunk dr. Léhner Zsuzsannának!

matches: bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Kúria


text:
19/2008. A tartási és életjáradéki szerzõdés - Dr. Hidasi és Társai Ügyvédi Iroda
I. A tartási és életjáradéki szerződés és annak ingatlanjogi vonatkozásai
A tartási szerződés szabályozásának elsődlegességét az idős és törődött emberek családjogon alapuló ingyenes tartási kötelezettsége és az ellátott / eltartott által ezért hálából mégis juttatni kívánt, általában jelentős értékű ellenszolgáltatás gyakori előfordulása indokolta. A törvényi és a szerződésen alapuló tartás közötti szűk mezsgye megvonásának szükségessé válása (különösen rokontartás hiányában) a tartási szerződés részletes törvényi szabályozását indikálta. A pénzforgalom ideológiai okokból is korlátozott volta, a személyes ápolásra, gondozásra szorulók helyzete, a barterügyletek meghatározó szerepe nem engedett teret az életjáradéki szerződés előretörésének. Ez az életforma a XX. század végére a rendszerváltással és az urbanizációs folyamatokkal indult csak olyan változásnak, ami az életjáradéki szerződés külön szabályozását és a tartási szerződésről való leválasztását vonhatja maga után.
A tartási szerződést a következőképpen definiálja a Ptk. 6:491 § (1) bekezdése. „Tartási szerződés alapján a tartásra kötelezett a tartásra jogosult körülményeinek és szükségleteinek megfelelő ellátására, illetve gondozására, a tartásra jogosult ellenérték teljesítésére köteles.”
A kötelezett tartási kötelezettségének mértéke generálklauzula jellegű, azonban a megfelelő tartási kötelezettség a bírói gyakorlatban kielégítő értelmezési keretet nyert.
Az életjáradéki szerződés érthető és egyszerű lényegét a Ptk. 6:497. § (1) bekezdés fogalmazza meg. „Életjáradéki szerződés alapján a járadékadásra kötelezett a járadékszolgáltatásra jogosult javára, annak haláláig, meghatározott pénzösszeg vagy más helyettesíthető dolog időszakonként visszatérő szolgáltatására, a járadékszolgáltatásra jogosult ellenérték teljesítésére köteles.”
A (3) bekezdés szerint „Az életjáradéki szerződésre egyebekben a tartási szerződés szabályait kell alkalmazni.”
A BH.1989/7. sz. 272. eseti döntés így fogalmaz: „A tartási (öröklési) szerződés érvényességének egyébként nem feltétele, hogy az eltartott a létminimumhoz szükséges anyagiakkal se rendelkezzék, és egészségi állapota miatt ápolásra, gondozásra szoruljon. A Ptk. 6:497. §-ának (1) bekezdésében meghatározott – a perbeli esetben is irányadó – tartás egyrészt átlagos színvonalú és mértékű, másrészt az eltartott körülményeihez, vagyis a korához, anyagi helyzetéhez, egészségi állapotához és egyéb szükségleteihez igazodó tartást jelent. Az ilyen jellegű szerződésnek az sem feltétele, hogy az eltartó a saját háztartásában maga gondoskodjék az eltartott valamennyi szükségletének kielégítéséről. A szerződés érvényességét nem érinti, illetőleg nem rontja le az sem, ha a tartás ismérveinek egyik vagy másik eleme nagyobb mértékben, a többi esetleg csak kevésbé érvényesül. Irányadónak azt kell tekinteni, hogy a megvalósuló tartás az eltartott körülményeihez és szükségleteihez képest megfelelő legyen, és azzal az eltartott is meg legyen elégedve.” Egy időben későbbi eset, a BH 1995/6. sz. 347. is hasonlóan rendelkezik a mérték és a viszonyítási pont vonatkozásában.
Az 1977. évi IV. törvénnyel történt módosításig a Ptk. csak a természetes személy által saját háztartásában teljesítendő tartási kötelezettségvállalást engedte meg. A körülmények megváltozása folytán azonban igény támadt arra, hogy jogi személy is vállalhasson tartási (járadéki) kötelezettséget. A bírói gyakorlat szerint ennek a kiterjesztésnek továbbra is megvan a helye, hátránnyal nem jár. Emellett szól a diszkrimináció tilalmának alkotmányos elve is, ami jelen esetben a szerződési szabadság egyik aspektusának, a partnerválasztás szabadságának a kiteljesítését is jelenti az ellátásra vállalkozók szélesebb körének az engedélyezésével.
Helyes ugyanakkor az a visszterhesség vélelmét megtörő speciális szabály is, ami a közeli hozzátartozók viszonylatában, ha a körülményekből más nem következik, a tartás ingyenességét deklarálja. Itt az ingyenességet mind a jogalkotó, mind a kialakult gyakorlat, mind a Ptk. előtti hagyomány a törvényes rokontartás és a szerződéses tartás szűk mezsgyéjére, egybeérésére vezeti vissza. A bírói gyakorlat támpontot adott a közeli hozzátartozó fogalmának kialakításához is, ami végül az új Ptk. értelmező rendelkezéseinek részévé vált: Ptk. 8:1. § (1) bekezdés 1. pont „közeli hozzátartozók: a házastárs, az egyeneságbeli rokon, az örökbefogadott, a mostoha- és nevelt gyermek, az örökbefogadó-, a mostoha- és a nevelőszülő, valamint a testvér; 2. pont szerint hozzátartozó továbbá: a közeli hozzátartozó, az élettárs, az egyeneságbeli rokon házastársa, a házastárs egyeneságbeli rokona és testvére, és a testvér házastársa;” Ennyiben tehát a családjogi tartásnál szélesebben értelmezhető a jogügyleten alapuló ingyenes tartás kötelezetti köre. Ez azonban élettársak között sem zárja ki a visszterhes tartási szerződés megkötésének lehetőségét, de a tartás mértéke magasabb kell, hogy legyen, mint közeli hozzátartozónak nem minősülő személy kötelezettségvállalásánál (BH 1990. 157., BH 2002. 268.).
A szerződés közvetlen tárgya a kötelezett oldalán a megfelelő tartási (járadéki) kötelezettség huzamos, időszakonkénti nyújtásában áll. „A tartás mindannak a szolgáltatását jelenti, ami a jogosult létfenntartására, társadalmi állásához és életviszonyaihoz mérten szükséges. Az élelmezésen kívül különösen kiterjed tehát a lakás, fűtés, világítás, mosás, ruházás, betegség esetében a gyógykezeltetés, ápolás és gondozás nyújtására, valamint a – qui alit, sepelit elvhez képest, – a tisztességes, – azaz az elhalt társadalmi állásához illő eltemettetésre.”
A közelmúlt (1953-2006.) bírói gyakorlata a tartás kötelezettségét a fentiekhez igen hasonlóan kezeli. Azonban eltérés mutatkozik a saját háztartásban való tartás követelményében, ami napjaink igényeihez igazodva már nem feltétlen követelmény. Igen gyakori, hogy a jogosult saját ingatlanában marad (a kötelezett őt ott látja el), és a kötelezettnek haláláig sem bérleti, sem használati jogot nem enged – ami a tartási / életjáradéki szerződést összemossa a tartalmilag amúgy is utaló szabállyal rokonított öröklési szerződéssel –, vagy pedig csak élethosszig tartó haszonélvezeti jog kikötése mellett teszi ezt.
A tartás fogalmába a bírói gyakorlat is mindig beleérti az eltemettetés költségeit (BH 1971/9. sz. 6879.) a többi, Ptk. által nevesített kötelezettséget (gondozás, gyógyíttatás, ápolás) azonban nem kezeli szigorúan nélkülözhetetlen elemként. A tartás fogalmával kapcsolatban adódó lényegi kérdés: mi az, ami még nem elégíti ki annak fogalmi követelményeit, azaz húzható-e érvényes határ a tartási és a Ptk-ban nevesítetlen, de gyakori gondozási szerződés között. A hazai bírói gyakorlatban erre csak orientáló jellegű válasz van. A bíróság nem fogadta el tartási jellegűnek azt a szerződést, ami csak a jogosult betegsége esetén nyújtott gondozás, ápolás és eltemettetés kikötésében állt, azonban az élelmezésről és a lakhatás biztosításáról nem rendelkezett (BH 1968/2. sz. 5608.). Nem minősül tartási szerződésnek a szóban ígért, általánosan megfogalmazott ellátás (BH 1963/7. sz. 3623/I.), valamint az otthonházban pénz fejében nyújtott ápolás, gondozás sem (BH 1997. 592.).
Az elhatárolás fontosságát a tartási szerződéshez rendelt speciális kívánalmak indokolják, mint pl. az érvényességi kellékként megkívánt írásbeli forma, az ingatlan-nyilvántartási bejegyzés.
A tartás mértéke kapcsán kialakított bírói gyakorlatról már volt szó. Ehhez azonban még érdemes hozzáfűzni azt a – később más aspektusból is értelmezhető – kockázati vagy szerencse elemet, ami a szolgáltatás időtartamának bizonytalansága okán a mértékben is megjelenik. Azt azonban a bírói gyakorlat egyértelművé teszi, hogy a tartás csak a jogosult létfenntartási szükségletének fedezésére szolgálhat, nem lehet üzleti jellegű, a jogosult alaptalan gazdagodását elősegítő. A tartás személyes jellegével kapcsolatban megváltozott a bírói gyakorlat annyiban, hogy azt nem kezeli olyan szigorú kívánalomként, mint régebben. A bírói gyakorlat ma elfogadja a részben teljesítési segéd igénybevételével biztosított tartást, ha az a jogosult érdekeit nem sérti. A tartási / életjáradéki szerződés jogosulti oldalán viszont a szolgáltatás személyes elfogadása, igénybevétele továbbra is ugyanúgy követelmény, a bírói gyakorlat ma sem fogadja el a harmadik személy javára való kikötést. (BH 1995/12. sz. 711.). Harmadik személy csak, mint jogutód léphet a kötelembe akkor, ha az eredeti jogosult a tartási és / vagy életjáradéki szerződés kapcsán támasztott per folyamán meghalt. Ebben az esetben a jogutód perbelépéséig az eljárás félbeszakad. (Vö. BH 1988. 103., BH 1999. 116., BH 1999. 310.) Ekkor a tartási / életjáradéki szerződés a jogutóddal folytatandó per lezárásaként szűnik meg akként, hogy a bíróság nem az eredeti állapot helyreállítása szabályait alkalmazza, hanem a megfelelő kielégítés követelménye szerint jár el. Egyébként jogosulti pozícióban változás, jogutódlás nem következhet be. Itt a bíróság nem tekinti jogi értelemben vett változásnak azt az esetkört, amikor a több jogosult (tipikusan házastársak) javára kötött tartási / életjáradéki szerződés egyik jogosultja meghal. A másik jogosultra nézve a megkötött szerződés továbbra is változatlan tartalommal fennmarad. (BH 1999. 116.)
A célkötelmi, bizalmi jelleg az, ami miatt a gyakorlat a jogosult személyéhez kötött szolgáltatás esetén a Ptk.-ban rendelt engedményezési tilalmat és a főszabály szerinti beszámítás kizártságát nem engedi áttörni. (Ptk. 6:193. § (1), (2) bek. és 6:50. § (1) bek., PK. 34. sz.) A bírói gyakorlat a tartási és életjáradéki szerződések célkötelmi jellegéből tehát nem enged, noha az életjáradéki szerződések esetén lenne társadalmi igény a jogosult személyéhez tapadó szemléletmód esetleges átformálására, mert ott más a bizalmi kötöttség, és a szolgáltatás tárgya, ezen túlmenően a szolgáltatás nyújtásának módja sem annyira speciális.
A tartási és gondozási szerződések személyhez kötöttségének feloldását az átruházhatóság, illetve örökölhetőség, megterhelhetőség szempontjából továbbra sem látom indokoltnak. Még akkor sem, ha azok szerződésmódosítással életjáradéki szerződéssé alakulnak át; hiszen a tartási szerződést a felek kifejezetten a jogosult tartásának céljából, az ő szükségleteihez igazodóan kötötték.
A hatályos Ptk. alapján a meghatározott jogosult létfenntartásának biztosítására kötött szerződés tartamát tekintve a jogosult életére korlátozódik; kivéve, ha a felek ennél rövidebb időre szerződtek, ami a diszpozitív szabályozásra tekintettel megengedett. Jelenleg a jogosult élethosszát időben meghaladó szerződés nem köthető, (pontosabban, az jogszabályba ütköző, ezért semmis), illetve a körülmények alakulása folytán a határozott időre kikötött szolgáltatás, és így a szerződés, a jogosult korábban bekövetkezett halálával automatikusan megszűnik. Ettől eltérő törvényi rendelkezés az ingyenes tartási és életjáradék szerződések esetén a kötelezett halála folytán való megszűnés, ami a szerencse elem mindkét pozícióra történő hatását jelzi. A szerencsejelleg kötelezetti oldalon sem jelenthet aránytalan tehernövekedést, ahogyan azt a bírói gyakorlat is egybehangzóan elismeri. Lényegében ezt küszöböli ki mind a szerződésmódosítás bármely fél oldalán való jelentkezésének jogos lehetősége, mind a kötelezetti oldalon bekövetkezett szűk körű quasi jogutódlás (Ptk. 6:493. § (3) bek.). A kötelezetti oldalon ugyanis csak akkor történik jogutódlás, ha az eredeti kötelezett haláláig az általa nyújtott tartás az ellenszolgáltatást nem fedezi, és a jogutódi felelősség ekkor is csak az örökség erejéig terjedhet. Ezt a jogutódlást a bírói gyakorlat sosem tágította sem személyi, sem terjedelmi szempontból (BH 2000. 404.).
A tartási / életjáradéki szerződések szerencsejellegével a bírói gyakorlat behatóan foglalkozott, főként az uzsora, a nyilvánvalóan jóerkölcsbe ütközés és a feltűnő értékaránytalanság tilalma kapcsán. A bírói gyakorlat olyan irányba fejlődött, hogy önmagában a súlyos, esetleg gyógyíthatatlan betegség és az időskor nem zárja ki a szerződés megkötését, illetve azt nem teszi a jóerkölcsbe ütközés tilalma alapján semmissé, kivéve, ha a felek szerződéskötéskori helyzetéből ez nyilvánvalóan következik. Például, ha a hivatásánál, vagy rokoni kapcsolata okán a jogosult súlyos, gyógyíthatatlan állapotával tisztában lévő fél köt előreláthatóan rövid ideig és kevés megterhelést jelentő tartásra szerződést értékes ellenszolgáltatás fejében. Mindemellett azt is vizsgálni kell, hogy a gyógyíthatatlan betegnek van-e módja egyébként tartáshoz, gondozáshoz jutni, mert a jóerkölcsbe ütközés megállapíthatóságának túl tág alkalmazása oda vezetne, hogy éppen az arra leginkább rászorulók maradnának ellátás nélkül. (BH 1975/5. sz. 220., BH 1989/6. 230. sz., BH 1995/3. sz. 158., BH 1998. 591., BH 2001. 111., BH 2002. 267.)
A tartási és életjáradéki szerződések feltűnő értékaránytalanságra és uzsorára való hivatkozással sem támadhatók meg sikeresen, illetve semmisségük megállapítására ezen az úton nincs lehetőség. A bírói gyakorlat már az 1960-as években erre a helyeselhető álláspontra helyezkedett azon az alapon, hogy e szerződések megkötésükkor is eleve bizonyos kockázati elemet rejtenek magukban, és ezért ekkor még lehetetlen tudni, illetve megállapítani a szolgáltatás és ellenszolgáltatás feltűnő értékaránytalanságát, vagy az ilyen jelleggel történő helyzetkihasználást. (vö. BH 1963/11. sz. 3769.)
A tartási szerződés jogosulti oldalon a fokozott együttműködési hajlandóság, mint mellékkötelezettség mellett a szerződő felek akaratától függően kíván meg főkötelezettségként visszterhet, vagy pedig a szerződés ingyenességét feltételezi. Ingyenesség általában rokoni kapcsolatokban, vagy közeli bizalmi viszonyoknál a kötelezett számára kevesebb megterhelést jelentő tartási szolgáltatásnál fordul elő. Manapság azonban tipikusabb az ellenszolgáltatás fejében nyújtott tartás; ezt figyelembe véve javasolható lehet, hogy ugyan diszpozitív jelleggel, főszabályként visszterhes legyen a tartási / életjáradéki és a gondozási szerződés. Ellenszolgáltatásként ingó (általában bútor, berendezési tárgy, illetve ritkán készpénz), ingatlan (a hagyomány alapján „kikötmény”) tulajdonjogának átruházása, vagy esetleg bérleti jog gyakorlásának átengedése jöhet szóba. Ez utóbbi az eltartott halála utáni időszakra érvényesen csak az eltartott személytől különböző tulajdonos hozzájárulása és egyéb jogszabályi feltételek együttes megléte esetén köthető ki (BH 2001. 118). Ezen feltételek miatt a bérleti jog megosztása vagy átengedése a bérleti jog jelenleg hatályos szabályai miatt csak az eltartott személy életében jelent biztos ellenszolgáltatást a kötelezett számára. Haszonélvezettel terhelt ingatlan használatának, bérleti jogának részbeni vagy teljes átengedése szintén az eltartott élettartamáig köthető ki érvényesen, a jogosult halálával a haszonélvezettel terhelt dolgot vissza kell adni a tulajdonosnak (vö. Ptk. 5:147. § (4) bek., 5:155. § (1) bek. és BH 1972/12. sz. 7292.).
Az ellenszolgáltatással kötött tartási és életjáradéki szerződések bírói megítélése módosult annyiban, hogy a PK. 89. sz. értelmében az eredetileg nem ingyenesen kötött szerződést akkor is visszterhesnek kell tekinteni, ha a kötelezetti szolgáltatás nem érte el, illetve nem haladta meg az ellenszolgáltatás szerződéskötéskori értékét. Ez egyben azt is jelentette, hogy a Legfelsőbb Bíróság eltért attól a Kúriára is jellemző hagyománytól, ami a tartási szolgáltatást meghaladó részben az ellenszolgáltatás vagyoni értékét a kötelesrész alapjának kiszámításánál figyelembe vette. Emiatt a kötelesrész védelmére ilyen alapon már nincs lehetőség; ez szintén e szerződések szerencsejellegét erősíti. (BH 1965/8. sz., BH 1968/9. sz. 5802., PK. 89. sz.). A gyakorlat azonban továbbra sem zárkózott el attól, hogy e szerződés színleltségét vizsgálja, és megállapítsa a semmisséget akkor, ha a felek tényleges akarata nem tartási szerződés megkötésére, hanem a kötelesrész elvonására irányult (BH 2001. 475.). Hasonló problémák merülhetnek fel a tartási szerződés esetleges fedezetelvonó jellege kapcsán, aminek megállapításától a bíróság szintén nem zárkózott el, igaz, az általam vizsgált esetek közül nem mondott ki ilyen alapon relatív semmisséget (EBH 2003. 849.).
4. A szerződés érvényessége, az ingatlan-nyilvántartási bejegyzés
Tartási és életjáradéki szerződést érvényesen csak írásban lehet kötni. Az írásbeli formát a könnyebb bizonyíthatóság és a nagyobb értékű (sokszor ingatlant, mint közvetett tárgyat jelentő) ellenszolgáltatás mellett a tartási kötelezettség részletes ismertetésének és kölcsönös elfogadásának egyértelművé tétele indokolja. Ez utóbbi különösen a bizalmi viszony megromlása, illetve a nem szerződésszerű teljesítés vizsgálata szempontjából nyer jelentőséget. További alakszerűség nem érvényességi kellék.
A Ptk. 6:494. § (1) bek. szerint „Ha a tartási kötelezettség ellenében a tartásra kötelezettre ingatlan tulajdonjogát ruházzák át, és a tartásra jogosult felhívására a tartásra kötelezett az őt terhelő kötelezettség biztosítására megfelelő biztosítékot nem ad, a tartásra jogosult kérelmére az ingatlan-nyilvántartásba az átruházott ingatlan terheként tartási jogot kell bejegyezni.”
E rendelkezésből egyértelmű, hogy a jogosult eldöntheti, hogy már a szerződéskötéskor vagy azt követően, de természetszerűleg a jogosult életében átruházza-e az ingatlant a kötelezettre (eltartóra). Minthogy ez nem történhet egyoldalú jognyilatkozattal, nyilván a döntéshez és annak kinyilvánításához a kötelezett egybehangzó nyilatkozata is szükséges. Ha átruházásra kerül sor, a felek nem dönthetnek szabadon arról, hogy az új tulajdonost (a kötelezettet) terhelő tartási (életjáradéki) kötelezettséget a jogosult javára, az ingatlant terhelő jogként bejegyeztetik-e az ingatlan-nyilvántartásba. Az Inatlan-nyilvántartási törvény (Inytv.) 50. § (1) bekezdés ugyanis úgy rendelkezik, hogy „Hivatalból be kell jegyezni a tulajdonjog átruházására irányuló okiratban kikötött ….. tartási vagy életjáradéki jogot., …. akkor is, ha az akire a tulajdonjogot átruházták csak a tulajdonjog bejegyzését kéri, A bejegyzést a tulajdonjog bejegyzésével egyidejűleg kell teljesíteni.” Az Inytv. azonban megengedi a tartási és életjáradéki jog bejegyzésének mellőzését, ha a tulajdonjog bejegyzése iránti kérelem benyújtásáig a jogosult a tartási vagy életjáradéki jog bejegyzéséről lemondott, vagy azok megszűntek (Inytv. 50.§ (1) bek.).
A tartási és életjáradéki jog a bejegyzéssel dologiasul, ami nem jelenti azt, hogy továbbértékesítés esetén a mindenkori új tulajdonos az, aki tartásra köteles. Ez csak azt jelenti, hogy az új tulajdonossal szemben is érvényesítheti azt az igényét, amit a 6:494. § (2) bekezdése úgy fogalmaz meg, hogy „A tartásra kötelezett szerződésszegése esetén a tartásra jogosult a tartásra kötelezett által adott biztosítékból vagy tartási jog bejegyzése esetén az ingatlanból kielégítést kereshet.” A jogosult dönti el, hogy az új tulajdonostól tartást követel-e, vagy nem és ha a tartási igényét az új tulajdonos nem elégíti ki a tartására szükséges költségeket az ingatlan végrehajtása útján hajtja-e be. A végrehajtás tűrésére az új tulajdonos köteles.
A tartási szerződés módosításával a Ptk. 6:495.§-a és a Legfelsőbb Bíróság PK. 78. sz. állásfoglalása foglalkozik. Nyilvánvaló, hogy az eredetileg tartási szerződésként létrejött, majd a bíróság által kérelemre életjáradéki szerződéssé átalakított (módosított) szerződés tartalmi szempontból eltérően kezelendő attól az esettől, amikor eredetileg is tartási szerződés jött létre. Az életjáradéki szerződés ugyanis kevésbé bizalmi alapú, személyhez kötődő, hiszen a jogosult számára szinte mindegy, hogy a nem természetbeni szolgáltatást a részére az eredeti kötelezett vagy a helyébe akár teljesítési segédként is lépő más személy nyújtja (BH. 1996. 534., BH 2000. 105., BH 2002. 14.).
A szerződésmódosításnál a bírói gyakorlat helyesen él azzal a Ptk. által biztosított speciális lehetőséggel, hogy a tartási szerződés életjáradéki szerződéssé pusztán a huzamos jelleg miatt a felek viszonyaiban bekövetkező mind személyi, mind tárgyi változás esetén átalakítható. Tehát nem kívánta meg a Ptk. általános szabályai szerinti (Ptk. 6:192. §) szerződésmódosítás többletfeltételét, a bármelyik fél oldalán bizonyíthatóan bekövetkezett lényeges jogos érdeksérelmet. Ez az álláspont nemcsak a tartási szerződésekre vonatkozó speciális rendelkezés helyes értelmezéseként tekinthető, hanem annak a körülménynek a felismeréseként, hogy a huzamos vagy tartós szerződések között a tartási szerződés az, amely kölcsönös bizalmi jellege folytán a legsérülékenyebb. A szerződés módosítására ezért a bíróságok akkor is lehetőséget látnak, ha az csak a jogosult oldalán jelentkező, a szerződésszerű teljesítést ugyan meg nem kérdőjelező hangulatváltozás, sértődékenység miatt lehet megfontolható. Ez esetben a bíróságok fokozottan figyelembe veszik a másik fél érdekét is azzal, hogy annak anyagi ellehetetlenülésére a jogosulti oldalon jelentkező igényváltozás nem szolgálhat, s ilyenkor a szerződés megszüntetésére is lehetőség nyílhat. A bírói gyakorlatban létezik az a mérlegelési szempontrendszer is, amit a gyakorlat a módosítás kizártságával kapcsolatban a súlyos, gondozásra szoruló, esetleg mozgáskorlátozott jogosult érdekeit figyelembe véve kimondott (BH 2000. 491.).
A fentiekben vázoltak nem zárják ki a szerződés általános szabályok szerinti, a felek közös megegyezésén alapuló, akár az írásbeli formától eltérően szóbeli vagy ráutaló magatartással való megszüntetését sem, tekintettel a Ptk. 6:6. § (2) bekezdésére. A szerződés egyoldalú megszüntetésére is van mód akkor, ha ezt a felek szerződésükben lehetővé teszik (felmondás, elállás kikötése bizonyos feltétel vagy időtűzés esetén). Azonban ellenkező szerződési kikötés hiányában a felek közötti nézetkülönbség esetén az egyoldalú felbontásra, elállásra nincs sem jogszabályi, sem a bíróság által elfogadott lehetőség. Utóbbi esetben csak a bíróságnak van szerződést módosító, illetve megszüntető joga.

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
Szűkűlő szociális jogosulti kör - Az Unió Bírósága ítéletet hozott - Kizárhatók az álláskereső uniós polgárok a német támogatásokból | hírek | Jogi Fórum
2015.09.16. Jogi Fórum / Európai Unió Bírósága
A C-67/14. sz. ügyben hozott ítélet
Jobcenter Berlin Neukölln kontra Nazifa, Sonita, Valentina és Valentino Alimanovic
A jelen ügyben a Bundessozialgericht (szövetségi társadalombiztosítási bíróság, Németország) arra keres választ, hogy jogszerű-e az ilyen kizárás akkor is, ha olyan uniós polgárokról van szó, akik munkakeresés céljából érkeztek a fogadó tagállam területére, és bizonyos ideig már dolgoztak ott, miközben az érintett tagállam az azonos helyzetben lévő állampolgárai számára biztosítja ezeket az ellátásokat.
E kérdés a Jobcenter Berlin Neukölln és négy svéd állampolgár, a Boszniában született Nazifa Alimanovic, valamint három gyermeke, az 1994-ben, 1998-ban illetve 1999-ben Németországban született Sonita, Valentina és Valentino közötti jogvitában merült fel. Az Alimanovic család 1999-ben elhagyta Németország területét és Svédországba költözött, majd 2010 júniusában visszatért Németországba. Visszatérésük után N. Alimanovic és lánya, Sonita 2011 májusáig több rövidebb időtartamú munkaviszony keretében vagy egy évnél rövidebb ideig tartó átmeneti foglalkoztatásban végeztek munkát. Ezt követően nem végeztek szakmai tevékenységet. Az Alimanovic család a 2011. december 1-jétől 2012. május 31-ig terjedő időszakban alapellátásban részesült, vagyis egyrészt N. Alimanovic és lánya, Sonita után megélhetési költségeket fedező tartós munkanélküli-ellátást kaptak („Arbeitslosengeld II”), másrészt a gyermekek, Valentina és Valentino után a keresőképtelen ellátásra jogosultak szociális támogatásában részesültek. 2012-ben az illetékes hatóság (Jobcenter Berlin Neukölln) végül beszüntette az ellátások folyósítását, megállapítva, hogy N. Alimanovic és idősebb lánya ki vannak zárva az érintett ellátásokból olyan külföldi álláskeresőkként, akiknek tartózkodáshoz való jogát kizárólag az álláskeresés igazolja. Következésképpen e hatóság a többi gyermeket is kizárta az őket érintő ellátásokból.
Mai ítéletében a német bíróság kérdéseire válaszolva a Bíróság kimondja, hogy nem ellentétes az egyenlő bánásmód elvével1 azon uniós polgárok kizárása bizonyos „szociális segítségnyújtási ellátásoknak”2 is minősülő, „különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásokból”3 álláskeresés céljából rendelkeznek a fogadó tagállam területén való tartózkodási joggal.
A Bíróság megállapítja, hogy a szóban forgó ellátások célja a megélhetési eszközök biztosítása azon személyek számára, akik nem tudják biztosítani a megélhetésüket, és hogy ezen ellátások fedezése az adókból, nem pedig járulékokból történik, még akkor is, ha olyan rendszer részét képezik, amely emellett az álláskeresés megkönnyítésére irányuló ellátásokat is előír. A bíróság hangsúlyozza, hogy akárcsak a Dano-ügyben, ezen ellátásokat „szociális segítségnyújtási ellátásnak” kell tekinteni.
E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy ami az alapügyben szereplőhöz hasonló szociális segítségnyújtási ellátásokhoz való hozzáférést illeti, valamely uniós polgár csak akkor tarthat igényt a fogadó tagállam állampolgárainak járóval egyenlő bánásmódra, ha a fogadó tagállam területén való tartózkodása megfelel az „uniós polgárokról szóló” irányelv4 feltételeinek.
A jelen ügyben szereplőhöz hasonló álláskeresőkkel kapcsolatban a Bíróság megállapítja, hogy két lehetőség van arra, hogy számukra tartózkodási jogot biztosítsanak:
Ha az uniós polgár, aki munkavállalóként tartózkodási joggal rendelkezett, kényszerű, regisztrált munkanélkülivé vált azt követően, hogy legalább egy évet dolgozott, és az illetékes munkaügyi hivatal nyilvántartásba vette álláskeresőként, akkor a munkavállalói jogállása és tartózkodási joga legalább hat hónapig fennmarad. Ezen időszak alatt hivatkozhat az egyenlő bánásmód elvére, és jogosult a szociális segítségnyújtási ellátásokra.
Amennyiben az uniós polgár még nem dolgozott a fogadó tagállamban, vagy ha a hathónapos időszak letelt, az álláskereső nem utasítható ki e tagállamból, amíg bizonyítani tudja, hogy állást keres, és tényleges esélye van a foglalkoztatásra. Ebben az esetben azonban a fogadó tagállam megtagadhat tőle minden szociális segítségnyújtási ellátást.
Végül a Bíróság emlékeztet arra, hogy mielőtt a tagállam kiutasítási intézkedést foganatosítana vagy megállapítaná, hogy e személy tartózkodása indokolatlan terhet jelent a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére, köteles figyelembe venni az érintett személy sajátos. Mindazonáltal a Bíróság hangsúlyozza, hogy a jelen ügyben szereplőhöz hasonló helyzetét5 esetben az ilyen egyedi vizsgálat nem kötelező, mivel az „uniós polgárokról szóló” irányelvben létrehozott, a munkavállalói jogállás fenntartásának fokozatos rendszere (amely rendszer a tartózkodási jog és a szociális ellátásokhoz való hozzáférés biztonságossá tételére törekszik) maga veszi figyelembe a szociális ellátásért folyamodó egyes kérelmezők egyedi helyzetét jellemző különböző körülményeket. Másfelől a Bíróság pontosítja, hogy annak kérdése, hogy a szociális ellátás nyújtása „indokolatlan terhet” jelent-e valamely tagállam számára, a benyújtott egyedi kérelmek összeadódása alapján értékelhető.
1 Ezen elvet az uniós Szerződések írják elő, és a 883/2004 rendelet 4. cikke, valamint a 2004/38 irányelv 24. cikke pontosítja.
2 Az „uniós polgárokról szóló” irányelv értelmében (2004/38/EK irányelv).
3 Ezen ellátásokat a 2010. december 9-i 1244/2010/EU bizottsági rendelettel (HL L 338., 35. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.) határozza meg. Németország tekintetében a rendelet többek között az álláskeresőkre vonatkozó alapellátás keretében a megélhetési költségeket fedező ellátásokat említi. A szövetségi társadalombiztosítási bíróság a szóban forgó ellátásokat „különleges, nem járulékalapú pénzbeli ellátásoknak” minősítette.
4 Az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL L 274., 47. o.)
5 A Bíróság 2013. szeptember 19-i ítélete, Brey-ügy (C-140/12).

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság


text:
Turisztikai létesítmények a görögországi Iosz szigetén? - Jogászvilág
Turisztikai létesítmények a görögországi Iosz szigetén?
Kezdőlap » Turisztikai létesítmények a görögországi Iosz szigetén?
Dátum: 2020. január 14.
Címkék: 2011/92/EU irányelv, dél-égei tartomány, dr. Ferge Zsigmond, egyenértékűség elvének érvényesülése, előzetes döntéshozatali eljárás, EUB, Európai Unió Bírósága, Görögország, Íosz szigete, jogrvoslat környezetvédelmi eljárásban, jogvédelem, környezeti hatásvizsgálat, nyilvánosság részvétele környezetvédelmi engedélyezési eljárásban, Szírosz szigete
A szerző alábbi cikkében a nyilvánosság döntéshozatalban való részvételét elemzi a projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata kapcsán. Mindezt az Európai Unió Bíróságának az Alain Flausch és társai kontra Ypourgos Perivallontos kai Energeias és társai ügyében[1] született ítélete alapján.
Az ügyben az előzetes döntéshozatali kérelmét az Európai Unió Bíróságához (EUB) a görög államtanács, a Symvoulio tis Epikrateias az egyrészről Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, a Somateio „Syndesmos Iiton”, a Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fysis” és a Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agrias Zois – SPPAZ”, másrészről pedig az Ypourgos Perivallontos kai Energeias (környezetvédelmi és energiaügyi miniszter, Görögország), az Ypourgos Oikonomikon (gazdasági miniszter, Görögország), az Ypourgos Tourismou (turisztikai minisztérium, Görögország) és az Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis (tengerészeti miniszter, Görögország) között, egy turisztikai komplexumnak a görögországi Íosz szigetén való megépítését engedélyező határozatok jogszerűsége tárgyában terjesztette elő.
Miként kell tájékoztatni a nyilvánosságot arról, hogy környezeti hatásvizsgálat keretében részt vehet egy projekt engedélyezésére irányuló eljárásokban? Hogyan kell ezután tájékoztatást nyújtani a projektre vonatkozó engedélyről?
Ezek az eljárás során felmerült kérdések első pillantásra inkább technikai-formai jellegűnek tűnnek, azonban a nyilvánosság hatékony részvétele és a jogvédelem igénybevétele szempontjából döntő jelentőségük van. Megfelelő időben történő tudomásszerzés hiányában ugyanis az érintett nyilvánosság nem vesz részt az engedélyezési eljárásban, és a határidőn belül nem vesz igénybe jogvédelmet. Mivel e kérdéseket eljárási autonómiájukkal élve a tagállamok részletesen szabályozzák, az uniós jogi kereteket e tekintetben az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve határozza meg[2].
A projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló – KHV-irányelvként ismert – 2011/92/EU irányelv[3] (irányelv) célja: biztosítani a magas szintű környezetvédelem és a környezeti megfontolások beépítése a projektek előkészítésébe és engedélyezésébe.
A jogalkotó e szándékának elérését az irányelv I. és II. mellékletében felsorolt egyes köz- és magánprojektek (repülőterek, nukleáris létesítmények, vasutak, közutak, hulladékártalmatlanító létesítmények, szennyvízkezelő üzemek stb.) környezeti hatásvizsgálatának elvégzése biztosítja. Az irányelv a köz- és magánprojektek széles körére vonatkozik.
Az uniós szabályozás meghatározza azon környezeti hatásvizsgálat (KHV) folyamatát, amely biztosítja, hogy a környezetre valószínűsíthetően jelentős hatást gyakorló köz- és magánprojektekre vonatkozóan – a projektek megkezdése előtt – elvégezzék a vizsgálatot.
A KHV elvégzésének folyamata a következő:
a projektfejlesztő kérheti az illetékes hatóságtól, hogy határozza meg, hogy mire térjen ki a környezeti hatásvizsgálat (tartalom meghatározása);
a fejlesztőnek információt kell szolgáltatnia a környezeti hatásra vonatkozóan (KHV-jelentés formájában az irányelv IV. mellékletével összhangban);
tájékoztatni kell a környezetvédelmi hatóságokat és a nyilvánosságot, valamint a helyi és regionális hatóságokat (továbbá az érintett uniós országokat), illetve konzultációt kell folytatni velük;
az illetékes hatóság határozata meghozatala során figyelembe veszi a konzultációk eredményét; ez a határozat tartalmaz egy indokolást a projekt jelentős hatásaira vonatkozóan;
a hatóság határozatáról tájékoztatja a nyilvánosságot;
a nyilvánosság bíróság előtt megtámadhatja a határozatot.
A nyilvánossággal folytatott konzultáció a KHV-folyamat kulcsfontosságú eleme. A hatékony lakossági részvétel biztosítása érdekében a KHV-jelentést és egyéb információkat a lehető leghamarabb elérhetővé kell tenni. Erre sor kerülhet elektronikusan, közzététel útján, plakátok kihelyezése révén vagy a helyi újságokon keresztül.
A hatóságoknak ésszerű időn belül döntést kell hozniuk afelől, hogy engedélyezik-e az adott projektet, vagy sem. A kedvező döntés tartalmát – ideértve a jóváhagyás fő indokait és valamennyi kapcsolódó környezetvédelmi és egyéb körülményt – elérhetővé kell tenniük a nyilvánosság, valamint a környezetvédelmi, helyi és regionális szervek számára. Az engedély megtagadása esetén, a hatóságoknak magyarázatot kell nyújtaniuk arra, miért nem engedélyezik a projektet.
A tagállamok bármilyen jogsértés esetére az irányelvben foglaltaknál szigorúbb feltételeket, illetve szankciókat határozhatnak meg
A 2011/92/EU irányelv 2012. február 17. óta hatályos, a módosító 2014/52/EU irányelv 2014. április 25. óta hatályos, és az uniós országokban 2017. május 16-áig kellett átültetni.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló irányelv 6. és 11. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
Az irányelv a nyilvánosságnak a döntéshozatali eljárásban való részvételét illetően a 6. cikke (2)–(5) bekezdésében előírja, hogy:
„(2) A nyilvánosságot vagy közzététel útján, vagy más alkalmas módon, például – ha rendelkezésre áll – elektronikus média útján tájékoztatják a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárás kezdetén, de legkésőbb akkor, amint az információ ésszerű módon rendelkezésre bocsátható a következőket illetően:
a) engedély iránti kérelem;
b) a tény, hogy a projektet környezeti hatásvizsgálatnak kell alávetni, valamint, adott esetben, hogy a 7. cikket kell alkalmazni;
c) a döntéshozatalért, a releváns információk szolgáltatásáért, az észrevételek és kérdések fogadásáért felelős hatáskörrel rendelkező hatóságok adatai, valamint az észrevételek vagy kérdések továbbítására vonatkozó határidők részletei;
d) a lehetséges határozatok, vagy amennyiben készült ilyen, a határozattervezet jellege;
e) az 5. cikk alapján összegyűjtött információk hozzáférhetőségére vonatkozó adatok;
f) a releváns információk rendelkezésre bocsátása idejének, helyének, valamint módjának a megjelölése;
g) a nyilvánosság részvételére vonatkozóan az e cikk (5) bekezdése alapján hozott intézkedések részletei.
(3) A tagállamok biztosítják, hogy megfelelő időkereteken belül az érintett nyilvánosság számára rendelkezésre bocsátják a következőket:
a) az 5. cikk alapján összegyűjtött összes információ;
b) a nemzeti jogszabályokkal összhangban a főbb jelentések és javaslatok, amelyeket az érintett nyilvánosságnak az e cikk (2) bekezdésével összhangban történő tájékoztatásakor a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok számára alkottak;
c) a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló 2003. január 28-ai 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL 2003. L41., 26. o.] rendelkezéseivel összhangban az e cikk (2) bekezdésében említett információktól eltérő olyan információ, amely ezen irányelv 8. cikkével összhangban a határozat szempontjából lényeges, és amely csak akkor válik hozzáférhetővé, miután az érintett nyilvánosságot e cikk (2) bekezdésével összhangban tájékoztatták.
(4) Az érintett nyilvánosság számára kellő időben hatékony lehetőséget kell biztosítani a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban történő részvételre, ebből a célból a jogosult észrevételei és véleménye kifejezésre juttatására, amikor a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok előtt még minden lehetőség nyitva áll, még mielőtt az engedélyezési kérelemről a határozatot meghozzák.
(5) A nyilvánosság tájékoztatására (például plakátok kihelyezése egy adott körzeten belül, vagy a helyi újságokban történő közzététel útján) és az érintett nyilvánossággal folytatott konzultációra (például írásbeli beadványok vagy közvélemény-kutatás révén) vonatkozó részletes intézkedéseket a tagállamok határozzák meg.”
A jogorvoslatok tekintetében az irányelv 11. cikke előírása szerint:
„(1) A tagállamok biztosítják, hogy vonatkozó nemzeti jogrendszerükkel összhangban az érintett nyilvánosság azon tagjainak, akik:
a) kellő mértékben érdekeltek; vagy
b) jogsérelemre hivatkoznak, amennyiben a tagállam közigazgatási eljárásjoga ezt előfeltételként írja elő,
a bíróság vagy a törvény értelmében létrehozott, más független és pártatlan testület előtt felülvizsgálati eljáráshoz legyen joguk a határozatok, jogi aktusok és mulasztások anyagi vagy eljárási jogszerűségének kifogásolása céljából, ezen irányelvnek a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel [helyesen: joguk legyen a bíróság vagy a törvény értelmében létrehozott, más független és pártatlan testület előtti, arra irányuló jogorvoslati eljáráshoz, hogy vitassák az ezen irányelvben foglalt, a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartozó határozatok, jogi aktusok és mulasztások anyagi jogi vagy eljárásjogi jogszerűségét].
(2) A tagállamok meghatározzák, hogy az eljárás melyik szakaszában kezdeményezhető a határozatok, cselekmények és mulasztások kifogásolása [helyesen: az eljárás melyik szakaszában támadhatók meg a határozatok, a jogi aktusok és a mulasztások].
(3) Hogy mi minősül kellő mértékű érdekeltségnek és jogsérelemnek, azt a tagállamok határozzák meg összhangban azzal a célkitűzéssel, amely szerint biztosítják az érintett nyilvánosságnak az igazságszolgáltatáshoz való széles körű jogát. […]”
II. A tényállás[4]
A felek közti jogvita tárgya egy turisztikai komplexumnak az Íosz szigetén való létrehozására irányuló projekt. Ez a sziget a Kükládok szigetcsoportjában található és a dél-égei közigazgatási tartományhoz (Görögország) tartozik, hozzávetőlegesen 100 km² területre terjed ki, amelynek körülbelül 2000 állandó lakosa van.
A vitatott projekt egy szálloda, fürdő, egyéb szállások és járulékos berendezések – mint például egy sótalanító –, valamint kikötői létesítmények, mesterséges strandok, egy szigetet a szárazfölddel összekötő híd, úthálózat megépítését és egyéb infrastruktúrák kialakítását foglalta magában. A projekt körülbelül 27 ha nagyságú földterületre terjed ki, több mint 18 ha beépített területtel. Magában foglalt partvidéket, árapály járta partsávot és tengeri területet is.
A vitatott projektek osztályára – az A osztályra – vonatkozó görög szabályozásnak megfelelően környezetvédelmi hatásvizsgálatot végeztek. A görög szabályozás szerint az első osztály (A) azokat a projekteket és tevékenységeket foglalja magában, amelyek várhatóan jelentős hatást gyakorolnak a környezetre, és amelyek esetében környezeti hatásvizsgálat (KHV) szükséges a környezet védelmét célzó különleges feltételek és korlátozások elfogadása érdekében[5].
2013. augusztus 2-án a dél-égei tartománynak az Íosztól 55 tengeri mérföldre található Szírosz szigetén lévő hivatalaiban, valamint a Szíroszon kiadott helyi újságban közzétették az összes érintett arra való felhívását a KHV-ban való részvételre vonatkozóan. A KHV iratanyagát szintén Szíroszon tárolták, a konzultációnak itt kellett megtörténnie.
Az iratokból kitűnően megállapították, hogy Íosz és Szírosz között nincs napi szintű összeköttetés, a két sziget közötti út több órán át tart, mivel az útvonalon nem áll rendelkezésre nagy sebességű hajó, és ezen út költsége sem elhanyagolható.
A környezetvédelmi és energiaügyi minisztérium, valamint a turisztikai minisztérium 2014. augusztus 8-án elfogadta a turisztikai komplexumnak az Íosz szigetén való létrehozását érintő projektet, és az arra vonatkozó környezetvédelmi feltételeket jóváhagyó, környezeti feltételek engedélyezéséről szóló határozatot.
Ezt a határozatot 2014. augusztus 11-én közzétették a Diavgeia nevű program hirdetményi portálján, 2014. szeptember 8-án pedig a környezetvédelmi minisztériumnak a 4014/2011 sz. törvény 19. cikkében előírt „www.aepo.ypeka.gr” internetes oldalán tüntették fel.
A kérdést előterjesztő görög államtanács, a Symvoulio tis Epikrateias előtt az eljárás felperesei – azaz három természetes személy, akik Íosz szigetén ingatlantulajdonosok, de Belgiumban, Olaszországban, illetve Franciaországban rendelkeznek lakóhellyel, valamint három szövetség – megtámadták a 2014. augusztus 8-ai, a környezeti feltételek engedélyezéséről szóló határozatot egy olyan keresettel, amelyet csupán 2016. február 19-én nyújtottak be. Állításuk szerint a 2014. augusztus 8-ai, környezeti feltételek engedélyezéséről szóló határozatról csupán 2015. december 22-én szereztek tudomást, amikor is a területrendezési munkálatok megkezdését észlelni tudták.
A projektek és tevékenységek környezetvédelmi engedélyezéséről szóló görög törvény[6] értelmében a környezeti feltételek engedélyezéséről szóló határozatot az elfogadásától számított egy hónapon belül az interneten közzé kell tenni. E határidő elmulasztása esetén az engedély semmis. A környezeti feltételek engedélyezéséről szóló határozatnak a különleges honlapon történő közzététele megfelel a jogszabályban előírt közzétételnek, és megalapozza azt a vélelmet, hogy arról minden érintett tudomást szerzett, így megsemmisítés iránti keresetet indíthat, vagy egyéb jogorvoslattal élhet.
Az államtanácsra vonatkozó jogszabályi rendelkezésekről szóló elnöki rendelet[7] értelmében a megsemmisítés iránti keresetet – eltérő rendelkezés hiányában – a megtámadott aktus közlését követő naptól, vagy amennyiben a közzétételt jogszabály írja elő, a közzétételt követő naptól, vagy a felperesnek az aktusról való teljes mértékű tudomásszerzése napjától számított 60 napos (külföldiek esetén 90 napos) határidőn belül lehet megindítani.
E rendelkezésnek az állandó ítélkezési gyakorlatban való értelmezése szerint, ha a törvény előírja, hogy valamely egyedi közigazgatási aktust különleges módon kell közzétenni, az ezen aktus megsemmisítése iránti kereset benyújtására nyitva álló határidő az érintettek tekintetében az aktus közlésekor, vagy abban az időpontban kezdődik, amikor e személyek az aktus tartalmát megismerték, az érintett harmadik személyek vonatkozásában pedig ezen aktus közzétételekor.
A projektre vonatkozó jóváhagyások és engedélyek jogosultja a 105 Anonimi Touristiki kai Techniki Etaireia Ekmetallefsis Akiniton, a jogvitába beavatkozva, a kereset késedelmes jellegére hivatkozott.
E körülmények között a görög államtanács, a Symvoulio tis Epikrateias az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából két kérdést terjesztett az EUB elé.
III. Az EUB értékelése és ítélete
Első kérdésével a kérdéseket előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az irányelv 6. cikkét úgy kell-e értelmezni: a tagállamok számára megengedett, hogy a nyilvánosságnak a valamely projekthez kapcsolódó döntéshozatalban való részvételét célzó műveleteket az illetékes regionális közigazgatási hatóság székhelyének szintjén hajtsák végre, nem azon önkormányzati egység szintjén, amelyhez e projekt kivitelezésének helye tartozik.
Az EUB szerint e tekintetben tett megállapítása szerint, az irányelv 6. cikkének (5) bekezdése a nyilvánosság tájékoztatására és az érintett nyilvánossággal folytatott konzultációra vonatkozó részletes intézkedések meghatározását kifejezetten a tagállamokra bízza.
E körülmények között, az uniós jog olyan szabályainak a hiányában, amelyek meghatároznák azokat az eljárásjogi részletszabályokat, amelyek alapján a tagállamoknak teljesíteniük kell a nyilvánosságnak a környezetvédelemmel kapcsolatos döntéshozatali eljárásban való részvételére és az ezen eljárásokat érintő tájékoztatására vonatkozó kötelezettségeiket, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egyes tagállamok belső jogrendjében kell a vonatkozó eljárási szabályokat meghatározni. Azzal a feltétellel, hogy e szabályok egyfelől nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint azok, amelyek a hasonló belső jogi helyzetekre vonatkoznak (az egyenértékűség elve), másfelőldr. Ferg pedig nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve)[8].
Az EUB álláspontja szerint az egyenértékűség elve érvényesülésének tiszteletben tartásával kapcsolatban – a tényállás szerinti környezetvédelmi engedély iránti kérelmet érintően – nem merülhet fel kétség. Az iratokból nem tűnt ki, és a felek nem is állították azt, hogy kedvezőbb nemzeti eljárásjogi részletszabályokat alkalmaztak, mint az irányelv végrehajtásához előírt és alkalmazott szabályok. E megállapítások a helytállóságát a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
A tényleges érvényesülés elvét illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak az eljárás három aspektusát illetően is kérdése merült fel.
Az EUB e körben először is a nyilvánosságnak a projekt létezéséről és a nyilvánossággal folytatandó konzultációról való tájékoztatásának a módját említette. E tekintetben emlékeztetett arra, hogy az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése értelmében az érintett nyilvánosság számára a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban történő részvételre vonatkozóan kellő időben biztosítandó lehetőségnek hatékonynak kell lennie.
Miként arra Juliane Kokott főtanácsnok indítványában rámutatott[9], „nem elegendő a közlés tetszőleges formáját alkalmazni, ha nem biztosított, hogy az ténylegesen el is éri az érintett nyilvánosságot. A tájékoztatásnak valójában megfelelő lehetőséget kell biztosítania az érintett nyilvánosság számára arra, hogy tájékozódhasson a javasolt tevékenységekkel kapcsolatos döntéshozatalról és részvételi lehetőségeiről. Csak így valósítható meg az irányelv 6. cikke (4) bekezdésének azon célja is, hogy az érintett nyilvánosság számára hatékony lehetőséget kell biztosítani a döntéshozatali eljárásban történő részvételre”. Amennyiben olyan bevett információs csatornák állnak rendelkezésre, amelyek hatékonyságát múltbeli tapasztalatok garantálják, ezeket kell használni. Ilyen csatornák hiányában meg kell vizsgálni, hogy milyen információs csatornákon keresztül érhetők el e személyek.
E lehetőséghez azonban önmagában az erre vonatkozó bármely közlés nem elegendő. Az illetékes hatóságoknak biztosítaniuk kell, hogy a felhasznált információs csatornák ésszerűen alkalmasnak tekinthetők az érintett nyilvánosság tagjainak elérésére annak érdekében, hogy megfelelő lehetőséget kapjanak a tervezett tevékenységekről, a döntéshozatali folyamatról és az eljárás korai szakaszában való részvételi lehetőségeikről szóló tájékoztatásra.
Azt, hogy az ügyet megelőző eljárás során tiszteletben tartották-e ezeket a követelményeket, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megállapítania.
Azonban az EUB szerint kijelenthető, hogy mivel a KHV-ben való részvételre való felhívás közzétételének időpontjában az érdekeltek többsége Íosz szigetén rendelkezett lakóhellyel vagy ingatlantulajdonnal, a regionális közigazgatási székhelyen található helyiségekben való közzététel – még ha azt a Szírosz szigetén megjelenő helyi újságban való közzététel kísérte is – nem tűnik olyannak, amely az érintett nyilvánosság tájékoztatásához megfelelő módon hozzájárult[10].
Ezzel ellentétes értékelés csak olyan megállapításból következhet, amely szerint a helyi újságot Íosz szigetén ekkor széles körben terjesztették és olvasták. Ellenkező esetben az alkalmazott közlési módok csak abban az esetben tekinthetők elegendőnek, ha nem állt rendelkezésre más olyan megfelelőbb eszköz, amelyet az illetékes hatóságok aránytalan erőfeszítések nélkül alkalmazhattak volna, mint például az Íosz szigetének leggyakrabban látogatott helyein vagy magán a projekt kivitelezésének a helyén való közzététel[11].
Mivel az EUB nem rendelkezett pontos információkkal az Íosz szigetén megjelenő helyi újság terjesztésének módjáról, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy a tényállás szerinti esetben, az érintett nyilvánosság tájékoztatása megfelelő volt-e.
Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság a projektre vonatkozó információkat tartalmazó iratanyagnak a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétele helyét illetően fenntartásokat fogalmazott meg.
Miként az EUB rögzítette, e tekintetben a részvételi eljárás iratanyagához való hozzáférés feltételeinek olyan jellegűeknek kell lenniük, hogy lehetővé tegyék az érintett nyilvánosság számára jogainak a hatékony gyakorlását. Ez a követelmény magában foglalja az érintett iratanyaghoz való könnyített feltételek melletti hozzáférést. Az érintett nyilvánosság által e lépést illetően tapasztalt esetleges nehézségek azonban az illetékes hatóság részéről fennálló aránytalan adminisztratív teherrel igazolhatók[12].
Miként arra a főtanácsnok az indítványában rámutatott[13], ezen értékelés során figyelembe kell venni, hogy az érintett nyilvánosságnak milyen erőfeszítéseket kell tennie ahhoz, hogy Íosz szigete és Szírosz szigete között átkeljen, és hogy az illetékes hatóságoknak milyen lehetőségeik voltak arra, hogy arányos erőfeszítésekkel lehetővé tegyék az iratanyagnak az Íosz szigetén való hozzáférhetővé tételét.
A kérdést előterjesztő bíróság kételyei harmadszor a Szírosz szigetén lefolytatott konzultáció módjára vonatkoztak.
Az irányelv 6. cikkének (5) bekezdése értelmében az érintett nyilvánossággal folytatott konzultációra vonatkozó részletes szabályokat a tagállamok határozzák meg, és e rendelkezés példaként csupán az „írásbeli beadványokat vagy közvélemény-kutatást” említi.
Azt, hogy e körülménnyel kapcsolatban a tényleges érvényesülés elvének megtartását e tekintetben az eljárás során tiszteletben tartották-e a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.
Az EUB az első kérdésre adott válasza szerint a 2011/92 irányelv 6. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a tagállam a nyilvánosságnak a valamely projekthez kapcsolódó döntéshozatalban való részvételét célzó műveleteket az illetékes regionális közigazgatási hatóság székhelyének szintjén hajtja végre, és nem azon önkormányzati egység szintjén, amelyhez e projekt kivitelezésének helye tartozik, ha a konkrét végrehajtási módok nem biztosítják az érintett nyilvánosság e jogainak tényleges tiszteletben tartását, amit a nemzeti bíróságnak kell megvizsgálnia[14].
Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra várt választ, az EUB-nak az első kérdésére adott válaszára tekintettel az irányelv 9. és 11. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy e rendelkezésekkel ellentétes az olyan szabályozás, amely előírja, hogy a projekt jóváhagyásának egy meghatározott internetes oldalon való közzététele 60 napos jogorvoslati határidőt indít meg.
A kérdés kapcsán az EUB emlékeztetett arra, hogy az 11. cikkét, amelyre e kérdés részben vonatkozik, a korábbi ítéletében már úgy értelmezte, hogy annak hatálya a jogvita azon aspektusaira korlátozódik, amelyek a nyilvánosság döntéshozatali folyamatban való részvételre vonatkozó jogának az érvényesítésére irányulnak, az irányelv által e területen meghatározott konkrét szabályoknak megfelelően. Következésképp, az irányelv jellegéből adódóan, e cikk hatálya alól bármely más – akár uniós, akár tagállami – jogszabályra vonatkozó jogorvoslatok ki vannak zárva[15].
Az irányelv 11. cikke alkalmazandó még akkor is, ha a jogorvoslati kérelem kizárólag az engedélyező határozatra vonatkozik, nem pedig a nyilvánosságnak a döntéshozatali eljárásban való részvételére vonatkozó kérdésekre. E cikk (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok határozzák meg azt, hogy a 11. cikk (1) bekezdésében szereplő határozatok, jogi aktusok és mulasztások kifogásolása az eljárás melyik szakaszában kezdeményezhető. A görög jog előírása szerint[16] a nyilvánosság részvételéhez kapcsolódó esetleges eljárási szabálytalanságokra a végleges engedélyező határozattal szembeni jogorvoslat keretében kell hivatkozni.
Az EUB további megállapításai szerint, bár az irányelvnek a közzététel tartalmára vonatkozó feltételeit előíró 9. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárásuk során a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok a megfelelő eljárásokkal összhangban tájékoztatják a nyilvánosságot az engedély megadására vagy elutasítására vonatkozó határozatról, ez a bekezdés a követendő eljárás tekintetében semmilyen szabályt nem tartalmaz. Mivel az irányelvben nem szerepel egyetlen szabály sem a jogorvoslati határidők kezdetére és számítására vonatkozóan, ezért az EUB szerint az uniós jogalkotónak az volt a célja, hogy e kérdéseket az egyenértékűség és tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett a tagállamok eljárási autonómiájának körében hagyja.
A jelen ügyben e két elv közül csupán a második érvényesülése tűnt kérdésesnek.
Az EUB szerint e tekintetben el kell oszlatni a tényleges érvényesülés elvét érintő, azon kételyeket, amelyek önmagában a határozatnak az interneten való közzétételét vagy a jogorvoslati határidő fennállását érintik, mivel az irányelv 6. cikk (2) bekezdése rendelkezésre állása esetére a nyilvánosság tájékoztatását szolgáló kommunikációs eszközként az elektronikus médiát említi[17].
A jogorvoslati határidőket illetően az EUB már korábbi ítéletében elismerte, hogy a jogorvoslati kérelem előterjesztésére nyitva álló, ésszerű jogvesztő határidők, amelyeket a jogbiztonság érdekében határoztak meg – és amelyek egyaránt védik az érdekeltet és az érintett hatóságot is –, még akkor is, ha e határidők letelte már eleve a tervezett jogorvoslati kérelem teljes vagy részleges elutasítását vonja maga után a tényleges érvényesülés elvével összeegyeztethetőek [18].
Nem tartotta túlzott nehézségnek, olyan jogorvoslati határidő előírását, amely csupán akkor kezdődik meg, amikor az érintett tudomást szerzett a közzététel tartalmáról, vagy legalábbis arról tudomást kellett volna, hogy szerezzen[19]
A tényleges érvényesülés elvével azonban összeegyeztethetetlen a határidőre való hivatkozás, ha a nemzeti hatóságok magatartása és a határidő együttes fennállásának eredményeként e személyt teljes mértékben megfosztották attól a lehetőségtől, hogy jogait a nemzeti bíróságok előtt érvényesíthesse, azaz ha a jogorvoslati kérelem késedelmét maguk a hatóságok okozták a magatartásukkal[20].
Az irányelv 11. cikkének (3) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételével kapcsolatos jogorvoslatra vonatkozó szabályainak meghatározásakor azt a célt kell követniük, hogy az igazságszolgáltatáshoz széles körben hozzáférjenek[21]. Az érintett nyilvánosságot megfelelő módon és kellőképpen előzetesen kell tájékoztatni az engedélyezési eljárásról és abban való részvételre vonatkozó lehetőségekről. Ha nem ez a helyzet, az érintett nyilvánosság tagjai nem számíthatnak arra, hogy értesülnek egy végleges engedélyező határozatról[22].
A jelen ügyben megállapítható, önmagában az, hogy a környezetvédelmi minisztérium internetes honlapján utólagosan hozzá lehetett férni egy engedélyező határozathoz, a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása nem kielégítő, mivel a nyilvánosság részvételének biztosítására irányuló eljárás megindítását érintő megfelelő tájékoztatás hiányában nem értékelhető úgy, hogy az érintett végleges határozat közzétételéről bárkit is tájékoztattak [23].
Az EUB-nak az előterjesztő bíróság második kérdésére adott válasza szerint a 2011/92/EU irányelv 9. és 11. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan szabályozás, amelynek eredményeképpen az érintett nyilvánosság tagjaival szemben egy olyan jogorvoslati határidőre hivatkoznak, amely a projekt engedélyezésének az interneten való közzétételével kezdődik meg, az irányelvi rendelkezésekkel ellentétes abban az esetben, ha az érintett nyilvánosság e tagjai számára előzetesen nem biztosítottak megfelelő lehetőséget arra, hogy ezen irányelv 6. cikke (2) bekezdésének megfelelően tájékozódjanak az engedélyezési eljárásról[24].
[1] A 2019. november 7-ei C‑280/18. sz. ügy Alain Flausch, Andrea Bosco, Estienne Roger Jean Pierre Albrespy, a Somateio „Syndesmos Iiton”,a Somateio „Elliniko Diktyo – Filoi tis Fysis”, a Somateio „Syllogos Prostasias kai Perithalpsis Agrias Zois – SPPAZ” és az Ypourgos Perivallontos kai Energeias, az Ypourgos Oikonomikon, az Ypourgos Tourismou, az Ypourgos Naftilias kai Nisiotikis Politikis-ügyben született ítélet ECLI:EU:C:2019:928 (Ítélet)
[2] Juliane Kokott főtanácsnok Alain Flausch és társai kontra Ypourgos Perivallontos kai Energeias és társai C‑280/18. sz. ügyben tett indítványa (Indítvány) 2. pont
[3] Az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-ai 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv
[4] Ítélet 14-24. pontjai alapul vételével
[5]A „Projektek és tevékenységek környezetvédelmi engedélyezéséről, az illegális építményeknek a környezeti egyensúly megteremtése érdekében való szabályozásáról, valamint a környezetvédelmi, energia- és éghajlatváltozás-ügyi minisztérium hatáskörébe tartozó egyéb rendelkezésekről” szóló 4014/2011. sz. törvény 9. cikke értelmében
[6] A „Projektek és tevékenységek környezetvédelmi engedélyezéséről, az illegális építményeknek a környezeti egyensúly megteremtése érdekében való szabályozásáról, valamint a környezetvédelmi, energia- és éghajlatváltozás-ügyi minisztérium hatáskörébe tartozó egyéb rendelkezésekről” szóló 4014/2011. sz. törvény 19a. cikke értelmében
[7] „Az államtanácsra vonatkozó jogszabályi rendelkezések egységes szerkezetbe foglalásáról” szóló 18/189. sz. elnöki rendelet (FEK A’ 8) 46. cikke
[8] A 2016. október 20-ai Danqua-ítélet, C‑429/15, EU:C:2016:789, 29. pont
[9] Indítvány 53-54. pont
[10] Ítélet 34. pont
[11] Ítélet 35. pont
[12] Ítélet 38. pont
[13] Indítvány 71. és 72. pont
[14] Ítélet 44. pont
[15] 2018. március 15-ei North East Pylon Pressure Campaign és Sheehy-ítélet, C‑470/16, EU:C:2018:185, 36. és 39. pont
[16] „Az államtanácsra vonatkozó jogszabályi rendelkezések egységes szerkezetbe foglalásáról” szóló 18/189. sz. elnöki rendelet (FEK A’ 8) 46. cikke
[17] Ítélet 52. pont
[18] 2017. december 20-ai Caterpillar Financial Services-ítélet, C‑500/16, EU:C:2017:996, 42. pont
[19] 2003. február 27-ei Santex-ítélet, C‑327/00, EU:C:2003:109, 55. és 57. pont; 2009. október 6-ai Asturcom Telecomunicaciones-ítélet, C‑40/08, EU:C:2009:615, 45. pont; 2011. szeptember 8-ai Rosado Santana-ítélet, C‑177/10, EU:C:2011:557, 96. pont
[20] 2011. május 19-ei Iaia és társai-ítélet, C‑452/09, EU:C:2011:323, 21. pont
[21] 2013. április 11-ei Edwards és Pallikaropoulos-ítélet, C‑260/11, EU:C:2013:221, 31. és 44. pont; 2018. október 17-ei Klohn-ítélet, C‑167/17, EU:C:2018:833, 35. pont
[22] Ítélet 58. pont
[23] Ítélet 59. pont
[24] Ítélet 60. pont

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Tudástár - Milyen lehetséges módjai vannak az alapítvány megszűnés... - nonprofit.hu
Az alapítvány jogutód nélkül vagy jogutóddal szűnhet meg.
Jogutód nélkül megszűnik az alapítvány , ha
a) határozott időre alapították és a meghatározott időtartam eltelt ,
c) az alapítvány a célját megvalósította, és az alapító új célt nem határozott meg;
d) az alapítvány céljának megvalósítása lehetetlenné vált, és a cél módosítására vagy más alapítvánnyal való egyesülésre nincs mód; vagy
e) az alapítvány három éven át a célja megvalósítása érdekében nem folytat tevékenységet.
f) törvényességi felügyeleti eljárásban a bíróság megszünteti, mert a törvényes működés nem állítható helyre,
g) az alapítvány fizetésképtelensége miatt induló felszámolási eljárásban a bíróság megszüntetheti, és a nyilvántartásból törölheti az alapítványt.
Ha valamelyik megszűnési ok bekövetkezik, a kuratórium értesíti az alapítói jogokat gyakorló személyt vagy szervet a szükséges intézkedések megtétele érdekében, és a megszűnési ok bekövetkeztét közli a felügyelőbizottsággal és a könyvvizsgálóval is.
Ha az alapítói jogokat gyakorló személy vagy szerv a megszűnési ok alapján harminc napon belül érdemi intézkedést nem hoz, a kuratórium ezt követően köteles a nyilvántartó bírósághoz bejelenteni a megszűnési okot.
A bíróság az alapító kérelmére vagy az ügyészség indítványára állapítja meg az alapítvány megszűnését, ha
b) megszűnése meghatározott feltétel bekövetkezéséhez kötött és e feltétel bekövetkezett ,
c) célját megvalósította, és az alapító új célt nem határozott meg ,
d) három éven át a célja megvalósítása érdekében nem folytatott tevékenységet.
A bíróság az alapító kérelmére állapítja meg az alapítvány megszűnését akkor is, ha céljának megvalósítása lehetetlenné vált, és a cél módosítására vagy más alapítvánnyal való egyesülésre nincs mód.
Ezekben az esetekben végelszámolást (kényszer-végelszámolást) kell lefolytatni. Amennyiben nem merült fel adat arra nézve, hogy a civil szervezetnek vagyona van vagy a civil szervezet fennállása során adószámmal nem rendelkezett, illetve nem rendelkezik, abban az esetben nem végelszámolásnak (kényszer-végelszámolásnak), hanem egyszerűsített törlési eljárásnak van helye.
A törlést a törlési kérelem formanyomtatványon kell kérni, és udvarias, ha egy mellékelt kísérő levélben röviden indokoljuk kérésünket. A bíróság végzést hoz a feltétel bekövetkeztéről és elrendeli az alapítvány törlését. Ebben az esetben a végzést követő 30 napon belül végelszámolásnak van helye. Ha az alapító már meghalt vagy megszűnt, és nincs kijelölt, alapítói jogokat gyakorló jogutód, akkor a törlésben érdekelt félnek – a kezelő szervnek, vagy más érdekelt félnek – az ügyészséghez kell fordulni és az ügyészség keresete alapján fogja a bíróság az alapítványt törölni.
Jogutóddal szűnik meg az alapítvány egyesülés és szétválás esetén.
bíróság, törlés, civil szervezet megszűnése
A Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiumának civil és egyéb cégnek nem minősülő szervezeteket nyilvántartó csoportja, valamint a Fővárosi Törvényszék Cégbírósága 2019. júniu ...

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
From Hague With Love - Part 1 - KatPol Blog
Mint ismeretes, 2008. július 21-én este a szerb hatóságok bejelentették, hogy elfogták Radovan Karadžićot, a Boszniai Szerb Köztársaság háborús bűnökkel vádolt egykori elnökét. (Újabb információk szerint a letartóztatásra még július 18-án került sor)
Az esemény nyomán a boszniai háború eseményei, illetőleg a volt Jugoszlávia területén elkövetett bűnöket vizsgáló hágai nemzetközi törvényszék (ICTY) működése rövid időre újra elfoglalták az újságok címlapjait és a hírtelevíziók szalagcímeit. Két részes cikkünkben előbb azt, a magyar sajtóban elég kevéssé feldolgozott kérdést járjuk körül, hogy voltaképpen hogyan is végzi munkáját a hágai testület, majd ennek kapcsán kitérünk két aktuális komolyabb per, a már említett Karadžić, illetőleg a Szerb Radikális Párt elnöke, Vojislav Šešelj ellen folyó eljárás néhány érdekes részletére, végül pedig értékeljük az idén 15 éves ICTY munkásságát.
A sajtóban az ICTY általában "hágai bíróságként" szerepel, mely némiképp félrevezető, mivel a (nem hivatalos) holland főváros a cikkünk témáját alkotó intézményen kívül rögtön két másik nemzetközi bíróságnak is székhelyéül szolgál. Az első, a három közül a legrégebbi, a Nemzetközi Bíróság (International Court of Justice, ICJ), mely alapvetően az államok közötti jogviták eldöntésében illetékes. A magyar újságolvasó számára leginkább a bős-nagymarosi vízlépcső ügyében Magyarország és Szlovákia között lezajlott per kapcsán lehet ismerős ez az intézmény. A másik szóban forgó testület a Nemzetközi Büntetőbíróság (International Criminal Court, ICC), melynek munkásságról már blogunk is több ízben megemlékezett (lásd: itt és itt). Ez a bíróság már hasonlít az ICTY-re, a különbség abban rejlik, hogy az ICC határozatlan időre jött létre, szemben az ICTY korlátozott mandátumával, továbbá az ICC joghatósága minden részes tagállamra kiterjed, míg az ICTY csak a volt Jugoszlávia területén 1991 óta elkövetett cselekményeket vizsgálja. A Nemzetközi Büntetőbíróság jelen pillanatban más dolga nem lévén, különböző afrikai hadurak viselt dolgaival kapcsolatban igyekszik inkább kevesebb, mint több sikerrel eljárni.
A volt Jugoszlávia területén elkövetett bűnöket vizsgáló törvényszéket 1993-ban hozták létre az ENSZ Biztonsági Tanács határozata alapján. A törvényszék alapokmánya szerint a volt Jugoszlávia területén 1991 óta elkövetett, az alábbi kategóriákba tartozó cselekmények esetében vizsgálódhat:
- a háború szokásainak és törvényeinek megsértése
- a genfi konvenció(k) megsértése
- emberi(es)ség elleni bűntettek
Érdemes megjegyezni, hogy az alapokmányhoz nem kapcsolódik egyfajta "nemzetközi büntetőtörvénykönyv", ami részletesen leírná, hogy mondjuk mi minősül népirtásnak, deportálásnak, stb., hanem e téren a bíróság a már hatályban lévő nemzetközi egyezményeket, és az általános nemzetközi joggyakorlatot veszi alapul.
A bíróság 16 állandó, és maximum 16 ideiglenes, úgynevezett ad litem bíróval működik (utóbbiak között magyart is találhatunk bizonyos Prandler Árpád személyében). A bírói és ügyészi testületet egy nemzetközi titkárság egészíti ki. Az eljárás alatt a vádlottakat a törvényszék hágai fogházában tartják őrizetben (képek és videó itt és itt), azonban elmarasztaló ítélet esetén a kiszabott börtönbüntetést (halálbüntetést a törvényszék nem szabhat ki) az elítélteknek a törvényszékkel erre megállapodást kötött országok börtöneiben kell letölteni.
Az ICTY joggyakorlata a világ fő jogrendszerei közül a kontinentális és az angolszász jogból is tartalmaz elemeket. A bíróságon folyó perek eljárásrendje az angolszász jogban bevett szabályokra épül, néhány lényeges és kevésbé lényeges módosítással. A kedves olvasó biztosan találkozott már bíróságon játszódó amerikai filmmel, az ott látottak több-kevesebb módosítással a hágai testület munkájában is visszaköszönnek. Mind a vád, mind a védelem bizonyos időkerettel rendelkezik, amit arra használhat fel, hogy tanúk, szakértők beidézésével, vagy más szemléltető eszközök alkalmazásával (a néhai Milošević elnök egyenesen több órás diavetítéseket rendezett a T. bíróság számára, így demonstrálandó a koszovói háború okozta szerbiai károkat) próbálják álláspontjukat alátámasztani. A tanúk, szakértők meghallgatása alkalmával mindkét oldal tehet fel kérdéseket, függetlenül attól, hogy az illető a vád vagy a védelem nevében érkezett. A filmeken látott amerikai büntetőperekhez képest lényeges különbség, hogy itt nincs esküdtszék, a vádlott bűnösségének megállapítása és az ítélet kiszabása is a 3 tagú bírói tanács (Trial Chamber) feladata. Az ítélet ellen egy alkalommal lehet az 5 tagú fellebviteli tanácshoz (Appeals Chamber) fellebbezni. A tipikus angolszász jogintézmények közül a precedensjog fontosságát kell még kiemelni, amihez a bíróság gyakran folyamodik.
Önvédelem, propaganda és palesztinok a Balkánon
Ezzel elérkeztünk a hágai bíróság joggyakorlatának egyik sokat vitatott eleméhez, ez pedig a vádlottak önvédelemhez való joga. A korszellemhez hűen a vádlott jogait márpedig védeni kell, ennek keretében a vádlottnak nemcsak ügyvédet fogadni van joga, hanem az ügyvéd általi képviseletet elutasítani is. A kontinentális jogrendszerben hasonló súlyú büntetőügyek esetén a legtöbb ország kötelezővé teszi az ügyvéd általi képviseletet, ám az angolszász jogrendszerben az önvédelemnek nagyobb hagyománya van ilyen esetekben is. Az ICTY előtt folyó eljárások közül a néhai Milošević mellett a cikkünk további témáját képező Vojislav Šešelj, a Szerb Radikális Párt elnöke, illetve Radovan Karadžić boszniai szerb elnök is élt az önvédelem lehetőségével.
Ezen választást pedig a puszta jogi mellett, mint látni fogjuk, politikai szempontok is motiválták. Ha ügyvéd képviselné őket a(z általuk amúgy is folyamatosan anyázott) bíróság előtt, akkor szerepük mindössze néhány megszólalásra korlátozódna. Az ügyvédi képviseletet pedig emellett szigorú szabályok határozzák meg a nemzetközi bíróságokon, a pert szándékosan akadályozó, vagy neadjisten a tanúkat terrorizáló ügyvéd pedig igen gyorsan komoly pénzbírságokkal, súlyosabb esetben fegyelmi eljárással találná szembe magát, amit további karrierje érdekében valószínűleg nem kívánna megkockáztatni. A saját védelmét ellátó vádlott viszont nemcsak sokkal szélesebb körű megszólalási lehetőséggel rendelkezik (ami a TV-ben közvetített perek esetében nem ritkán soha vissza nem térő propagandaalkalom), hanem vádlott jogainak védelmében a bíróság tűréshatára is magasabb vele szemben. Mindezek alapján nem csoda hogy a Milošević- és a Šešelj-per során az önvédelem kérdése folyamatosan a jogi viták kereszttüzében volt (illetve utóbbi eljárás esetén van), s talán nem túlzás azt állítani, hogy a vádlott önvédelemhez való jogát megengedő szabály erősen hozzájárult ezen két eljárás elhúzódó, botrányos mamutperré válásához. Az önvédelem jogának megvonása viszont mind jogi, mind gyakorlati problémákat vet fel, a Milošević-ügyben a néhai államfő ezen jogának felfüggesztése után a védelem tanúi és szakértői bojkottálták az ülést, Šešelj pedig több hetes éhségsztrájkba kezdett egy hasonló döntést követően.
Ha már szóba került a perek propagandacélú használata, mint politikai fogás, noha a vádlottak padján ülők ilyen természetű megnyilatkozásai általában helyi fogyasztásra készülnek, érdemes néhány szót ejteni arról, hogy egyes illusztrisabb vádlottak hogyan próbáltak saját, tágabban vett közösségükön kívül is híveket szerezni ügyüknek. Mivel ezt a technikát a szerb vádlottak fejlesztették tökélyre, példaként Milošević és Šešelj retorikáját mutatjuk be. (Ugyanakkor a saját etnikumnak az "ártatlan áldozat" szerepébe helyezése a balkáni háborúkban résztvevő minden fél által bevett taktika.)
Alapvetően kétfajta üzenet különíthető el a perbeli megszólalások alapján. Az első a 90-es évek első felének délszláv háborúit, és a koszovói háborút valamiféle anti-globalizációs kontextusban ábrázolja. Eszerint a „multikulturális”, „demokratikus szocialista” Jugoszlávia áll szemben a gonosz imperialista kapitalista Nyugattal, mely megsemmisítésére törekszik. Mindebben pedig döntő szerepet kap az új Drang nach Osten megvalósítására készülő Németország, csak hogy az obligát náááci adagunk is meglegyen.
Az előzőkben említettekhez bizonyos mértékben hasonló nézeteket hirdet a Szerb Radikális Párt vezetője, Šešelj is, aki, haladva a korral, deklaráltan „anti-globalistának” vallja magát, ugyanakkor a szocializmus emlegetése itt a párt jellege miatt értelemszerűen hiányzik.
A második üzenet az elsőnél sokkal prózaibb: dióhéjban arról van szó, hogy a derék szerb hazafiak már azelőtt harcoltak az „iszlamofasizmus” ellen, mielőtt a neokon ideológusok megalkották volna a fogalmat. A gonosz természetesen most is az USA, mely boszniai és koszovói szerepével tevőlegesen is hozzájárult a globális dzsihád ügyének előremozdításához.
A kétfajta üzenetet sajátos stratégiai keretbe foglalja az a szintén hangoztatott elmélet (lásd pl. itt), mely szerint Szerbia „pacifikálása” csak egy lépés a NATO és az USA által Oroszország ellen tervezett jövőbeni háború felé.
Egy helyen mindképp értő fülekre talált az üzenet: a „nyugati imperializmus ellen küzdő hős Szerbia” mítosza már a délszláv háborúk kezdetétől nagy népszerűségnek örvendett a nyugati radikális baloldali értelmiség egyes köreiben, ahol hovatovább annyira sikk volt Miloševićért lelkesedni, mint mondjuk a palesztinok örökzöld ügyét felkarolni. Ennek folyományaként egy halom orosz és görög mellett a nyugati radikálbal is szép számban képviseltette magát a volt szerb államfő hágai perének kezdetekor megalakult International Committe to Defend Slobodan Milosevic nevű szervezetben.
Az igazsághoz azonban hozzátartozik, hogy bármennyire is drámai ez az egész, már-már Tom Clancy-regénybe illő forgatókönyv, szinte bizonyos, hogy a vádlottak padján ülő szerb vezetők iránti radikális baloldali szimpátia jóval alacsonyabb lett volna, amennyiben a térségbeli konfliktusokban nem került volna szóba az Egyesült Államok neve, vagy, horrible dictu, ha két távoli afrikai vagy ázsiai ország konfliktusáról lett volna szó (mint azt a ruandai népirtás példája mutatja). A sors iróniájaként épp egy amúgy baloldali brit történésztől származik az erre vonatkozó legtalálóbb megállapítás: „Úgy tűnik, ezek a radikális baloldaliak készek harcolni az USA ellen – akár az utolsó szerb életéig is”
Végjátékban Hága?
A Biztonsági Tanács 2008. szeptember 28-án hozta meg 1837. számú határozatát, amely alapján az elsőfokú eljárásokat 2009, a fellebbviteli eljárásokat 2010 végéig be kellene fejezni. Tekintve az eddigi perek hosszúságát, és bizonyos vádlottak (mint például Karadžić és Šešelj) esetenként alkalmazott időhúzó taktikáját, kétséges hogy a folyamatban lévő eljárások a jelzett határidőig befejeződnek. Csak a számok kedvéért: első fokon jelenleg 6 per van folyamatban, egy per kezdete hamarosan várható. Ezen kívül 6 ügy vár tárgyalásra, köztük Karadžićé és az idén letartóztatott Stojan Župljanin boszniai rendőrparancsnoké. Két vádlott (Ratko Mladić boszniai szerb katonai parancsnok és Goran Hadžić, a horvátországi szerbek egyik politikai vezetője) még szabadlábon van. A dolgok jelenlegi állása szerint mindezen ügyeket alig több mint 1 év alatt le kell zárni, amely még elméletben is komoly gondokat vet fel. Egy jogi szakértő véleménye szerint a Karadžić-ügyben csak a védelem felkészülésére kb. 1 évre lenne szükség, nem számítva a későbbi per időtartamát.
Noha az ICTY magas költségeit több ország, ill. szervezet is bírálta, mielőbbi bezárásában valószínűleg már jóval kevesebben érdekeltek. Oroszország számos esetben kifejezte fenntartásait a törvényszék előtt folyó eljárások pártatlanságával kapcsolatban, ugyanakkor egy esetleges, a mandátum meghosszabításával kapcsolatos ENSZ BT-beli vétó rossz fényben tüntetné fel Moszkvát, aki magát a nemzetközi jogot betartó, ill. védelmező hatalomként igyekszik pozicionálni, még ha ezt időnként rugalmasan is értelmezi.
Egy érdekes felvetést tartalmaz egy brit Balkán-szakértő álláspontja, mely szerint mivel a nyugati országok kiemelten fontosnak tartják Szerbia mielőbbi EU- (és a későbbiekben esetleg NATO-) integrációját, talán annyira nem fűződik jelentős érdekük a Belgrádban nem túl nagy népszerűségnek örvendő törvényszék további működéséhez.
Reálpolitikai szempontból ez az érvelés kétségtelenül megalapozott, ugyanakkor több ok miatt egy ilyen forgatókönyv gyakorlatilag kizárt. Egyfelől Hollandia, és kisebb mértékben, Belgium konzekvensen és szigorúan ragaszkodik az összes háborús bűnös kiadatásához az egyes nyugat-balkáni országok szorosabb EU-integrációja előtt (mint azt Horvátország és Gotovina tábornok példája is mutatja), másfelől pedig az ICTY-vel kapcsolatos uniós álláspont 180 fokos fordulata PR-szempontból komoly csapással érne fel az EU számára.
A jelenlegi nyugati-orosz pengeváltások fényében azt az eshetőséget nem lehet kizárni, hogy Vitalij Csurkin orosz ENSZ-nagykövet esetleg mégis a NYET gombot nyomja meg az ominózus szavazás során, jelen sorok szerzője azonban inkább mégis a törvényszék valamiféle csökkentett verziós további működését tartja valószínűnek.
A Karadžić és a Šešelj-ügy részleteivel, illetőleg a bíróság eddigi 15 évének értékelésével a cikk következő részében foglalkozunk.
https://katpol.blog.hu/api/trackback/id/tr96674241
Trackback: Foreign Policy Analysis 2008.11.27. 16:37:07
Egy hír margójára"A téma itt a háború befejezése volt, hogy kiépítsünk egy élhető politikai struktúrát, olyat, ami megadja az esélyt, hogy Bosznia önálló államként tudjon működni. Fontos volt, hogy minden etnikum képes legyen benne megvédeni a jogait…

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság