text:
GVH - Vj-3/2000/39
Vj-3/2000/39
Kf. II. 39. 312/2001/4. szám
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a Sagál Dinasztia Rt. (Kecskemét) I.r. és a Kecskeméti Likőripari Palackozó és Kereskedelmi Rt. (Kecskemét) felpereseknek a Gazdasági Versenyhivatal (Budapest) alperes ellen versenyügyben hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indított perében - amelybe a Skót Whisky Szövetség (Edinburgh EH 3 8 HF 20 Atholl Crescent) az alperes pernyertessége érdekében beavatkozott - a Fővárosi Bíróság 2000. évi december hó 8. napján kelt 2.K.33.686/2000/4. számú ítélete ellen a felperesek részéről 5. sorszám alatt benyújtott fellebbezés elbírálása során a 2003. évi február hó 5. napján megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta a következő
Kötelezi a felpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek meg 15 nap alatt az alperesnek 7.500.- (azaz hétezer-ötszáz) forint, az alperesi beavatkozónak 10.000.- (azaz tízezer) forint másodfokú perköltséget, valamint az államnak - az illetékhivatal külön felhívására - 13.500.- (azaz tizenháromezer-ötszáz) forint fellebbezési eljárási illetéket.
Az I.r. felperes 1995. évtől, a II.r. felperes jogelődje a Black-Bulls Kereskedelmi és Vállalkozási Kft. pedig 1998-tól gyártotta és forgalmazta a John Mc Dermaed fantázianevű whisky szeszesitalt.
Az alperes a beavatkozó kérelmére indult versenyfelügyeleti eljárásban hozott és 2000. március 23-án kelt Vj-3/2000/39. számú határozatában megállapította, hogy a felperesek jogsértést követtek el, amikor az általuk forgalmazott "John Mc Dermaed" szeszesital terméket megtévesztésre alkalmas címkékkel látták el. A jogsértő címkék alkalmazását megtiltva - egyebekben az eljárást megszüntetve - az alperes az I. r, felperest 200.000.-Ft, a II.r. felperest 500.000.- Ft bírság megfizetésére kötelezte: Az alperes határozatát a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 8. § (2) bekezdésének a/ pontjára alapította. Az alperes kifejtette, hogy a versenyfelügyeleti eljárás által vizsgált időpontban a magyarországi égetett szeszesitalpiac általános jellemzője a kínálat jelentős növekedése és a fizetőképes kereslet csökkenése volt. A túlkínálat alól a whisky termékek esetében állt fenn kivétel, a kommersz whiskyk fogyasztása növekvő tendenciát mutatott. A felperesek által gyártott kommersz termékek - átvették a minőségi és prémium whisky jellegzetes külsejét, hiszen a palackokon szerepel a minőséget és az érlelés időtartamát jelölő "Old Whisky" kitétel, illetve a védjegyoltalomra utaló "Trade Mark" jelölés. A jobb minőségre jellemző skót hangzású nevet, címert, koronát és aláírást is alkalmaztak a címkéken. Kiemelte az alperes, hogy az angolszász országokhoz kötődő whiskyknek - az ártól független jó minősége - skót eredete rögzült a köztudatban. Mindez magyarázat arra, hogy a gyártók termékeiket álruhába öltöztetik, a fogyasztó első benyomását értékelő versenyjog azonban ezt jogsértőnek tekinti. Az, hogy a palackok hátoldalán lévő címke az I.r. felperes esetében tartalmazta "whisky jellegű kommersz szeszesital" megjelölést, a gyártás helyét és az áru összetételét, csupán enyhíti, de nem szünteti meg a magatartás megtévesztésre alkalmazását. Az előcímke és a hátcímke rajzolata, az azokon szereplő feliratok együttesen alkalmasak olyan benyomás keltésére, hogy a fogyasztók olcsó importált terméket vásárolnak.
A felperesek keresetükben a jogsértés hiányának megállapítását, az alperes határozatának megváltoztatását és az eljárás megszűntetését kérték. Álláspontjuk az volt, hogy a skótos hangzású elnevezés (Mc Dermaed fantázianevet) a jogszabály nem tiltja, a címkemintát az illetékes hatóság jóváhagyta, a védjegyet pedig bejegyezték.
Az alperes és a beavatkozó a kereset elutasítását kérték.
Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította. A tényállás megállapítása körében részletesen rögzítette a perbeli termék elő- és hátcímkéjének tartalmát, ábrázolatait. Megállapította, hogy a Tpvt. 8. § (1) bekezdése, (2) bekezdésének a/ pontjában rögzített versenyjogsértés megvalósult. Annak megítélésekor, hogy az adott terméken lévő tájékoztatás megoldja-e a fogyasztók megtévesztésére alkalmasságának kérdését, a közölt információkat összességében kell értékelni. A felperesek a Magyarországon gyártott terméküket olyan névvel, feliratozással látták el, amely az ital lényegesen jobb minőségének látszatát keltette. A megtévesztésre alkalmas tájékoztatás nem enyészett el azzal, hogy a hátsó címkén utalás történt a magyarországi gyártóra és telephelyre. Az alperes feladat- és hatáskörébe tartozik valamely magatartás versenyjogi megítélése, ezért a címminta jóváhagyása és az ábrás védjegy bejegyzése a versenyjogi mentesüléshez nem vezethetett.
Az elsőfokú bíróság ítélete ellen a felperesek nyújtottak be fellebbezést, amelyben annak megváltoztatása mellett a keresetüknek megfelelő döntés meghozatalát kérték. Fellebbezésükben 8 pontban elemezték a termék címkéjén lévő elemeket és megállapították, hogy az elemek mindegyikéről bizonyítható, hogy semmilyen kapcsolatban nem állnak Skóciával és a skót whiskyvel, így összességükben sem alkalmasak a fogyasztók megtévesztésére.
A Tpvt. 8. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés a fogyasztók megtévesztését, valamint a választási szabadság korlátozását, azaz a fogyasztói döntések tisztességtelen befolyásolását tiltja. A Tpvt. 8. § (2) bekezdésében példálózóan sorolja fel a fogyasztók megtévesztésére irányuló és alkalmas magatartásokat, így az a/ pontban rögzítettek szerint az áru lényeges tulajdonságára vonatkozó megtévesztő magatartást, a d/ pontban pedig a különösen előnyös vásárlás hamis látszatát. Megvalósul a jogsértés a valótlan tényállítással, a valós tény megtévesztésre alkalmas módon való állításával, illetőleg bármilyen megtévesztésre objektíve alkalmas tájékoztatással. Az ilyen tájékoztatás úgy befolyásolja a fogyasztó döntését, hogy tisztességtelen versenyelőny keletkezik a forgalmazók, gyártók oldalán. A Tpvt. 9. §-a értelmében pedig a tájékoztatásban használt kifejezéseknek a mindennapi életben, illetőleg a szakmában elfogadott általános jelentése az irányadó.
Az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásában részletesen rögzítette a perbeli whisky termék elő- és hátcímkéjének adatait, ezért azt a Legfelsőbb Bíróság is ítélkezése alapjául elfogadta.
Az alperes és az elsőfokú bíróság a forgalmazott termékek palackján lévő elő- és hátcímkék adatainak alapján helytállóan állapították meg, hogy a felperesek magatartása a Tpvt . 8 . § (1) és 8 . § , (2) bekezdésének a/ pontja szerinti tilalmazott magatartást megvalósította.
Az elő- és hátcímkén lévő feliratok és képi ábrázolások összességükben, de külön-külön is a fogyasztókban azt a benyomást keltik, hogy az átlagosnál jobb minőségű, skót származású whiskyt vásárolnak. Nem fogadható el az a felperesi érvelés, hogy amennyiben bebizonyosodik a címkén lévő elemek mindegyikéről, képi és szöveges ábrázolásokról, hogy a skót whiskyvel és Skóciával kapcsolatban nem állanak, akkor a címkék összességükben sem lehetnek alkalmasak a fogyasztók megtévesztésére. Valóban a címkén elhelyezett korona, a betűtípus, a téves skót helyesírás (a Mc szórész utáni pont), a szójáték téves helyesírása, a három üvöltő farkas... feltüntetésének elemzése után külön-külön is megállapítható a skót kapcsolat hiánya. A címke összességében azonban mégis alkalmas volt a fogyasztók megtévesztésére. Az átlagfogyasztó a vásárláskor nem a címkék képi és írásos elemeinek tartalmával foglalkozik, annak elemzését nem végzi el, hanem abban a feltevésben vásárolja meg a terméket, hogy a szeszesital feltehetően skót eredetű. Vásárláskor az élőcímke alapján a fogyasztó alappal következtethetett arra, hogy olcsóbb skót whiskyt vásárolt. Összefoglalva: a felperesek által előállított és forgalmazott whisky alkalmas származási helyét és minőségét illetően a fogyasztók megtévesztésére (Tpvt. 8. § (1) bekezdés a/ pontja), de megvalósult a 8. § (2) bekezdés d/ pontjában írt versenyjogsértés is.
Helytállóan állapította meg végül az elsőfokú bíróság, hogy az alperes feladata a felperesi magatartás versenyjogi megítélése, így a címkének más hatóság által történő jóváhagyása és az ábrás védjegy alkalmazása a versenyjogi megítélésen nem változtat. Nem volt kielégítő a kifejtettek alapján a hátcímkén feltüntetett és a kommersz szeszesitalra vonatkozó apróbb betűs tájékoztatás sem, annak elhelyezése, betűnagysága, a fogyasztók összbenyomását, a címkék által keltett összhatást nem rontotta le.
Mindezekre tekintettel a Legfelsőbb Bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp. 253. § (2) bekezdése helybenhagyta.
A fellebbezés sikertelen volt, ezért a felpereseket a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján másodfokú perköltség megfizetésére kötelezte, míg a tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt fellebbezési eljárási illeték viselésére vonatkozó rendelkezés a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdésén alapul.
Budapest, 2003. évi február hó 5. napján
Vj-3/2000/39 2000.03.23.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság


2005. évi CXX.
az egyszerűsített közteherviselési hozzájárulásról1
Az Országgyűlés azon kötelezettségére tekintettel, hogy a közügyek szabad megvitatását, a közügyekkel összefüggő információhoz való hozzájutást, a művészeti alkotás szabadságának megvalósulását és a testkultúra, különösen a sport fejlődését előmozdítsa, figyelemmel arra, hogy mint törvényalkotó egyes alkotmányos és társadalompolitikai célkitűzéseinek érvényesítése érdekében a közterhek vonatkozásában kedvezményeket állapíthat meg, elismerve azon személyek tevékenységének sajátosságait, akik e célok elérésében közreműködnek, a következő törvényt alkotja:2
1. § (1)3 Magyarországon egyes, az e törvényben meghatározott foglalkozásnak megfelelő tevékenységet munkaviszonyban vagy vállalkozási, megbízási szerződés alapján folytató magánszemély és a magánszeméllyel e szerződéses kapcsolatban álló munkáltató, kifizető (a továbbiakban: kifizető) – a magánszemély erre vonatkozó nyilatkozatával tett választása alapján – az említett tevékenység ellenértékeként fizetett bevétel után a közteherviselési kötelezettségeit e törvény szerint egyszerűsített közteherviselési hozzájárulás (a továbbiakban: ekho) által teljesíti.
(2) Az ekho az e törvényben meghatározott megoszlásban a központi költségvetést és a társadalombiztosítás pénzügyi alapjait – magánnyugdíjpénztár-tag magánszemély esetében a magánszemély javára a magánnyugdíjpénztárát is – illeti meg.
(3)4 A kifizető és a magánszemély az ekhóval összefüggő adókötelezettségeit e törvény, a személyi jövedelemadóról szóló törvény (a továbbiakban: Szja tv.) és az adózás rendjéről szóló törvény (a továbbiakban: Art.) rendelkezései szerint teljesíti.
b)5 vállalkozási szerződés: a magánszemély által a Polgári Törvénykönyv szabályai szerint kötött vállalkozási szerződés;
d) nyugdíjas: a sajátjogú nyugdíjas vagy az olyan özvegyi nyugdíjas, aki betöltötte a rá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt, a 3. § (1) bekezdésének b) alpontja, valamint a 3. § (4) bekezdésének c) alpontja alkalmazásában mindkét esetben csak akkor, ha az adóévben legalább 183 napig nyugdíjas;
e)6 FEOR-számmal azonosított foglalkozás: a Központi Statisztikai Hivatal elnökének 7/2010. (IV. 23.) számú közleményével kiadott Foglalkozások Egységes Osztályozási Rendszere (a továbbiakban: FEOR-08) alapján meghatározott foglalkozás, azzal, hogy e törvény alkalmazásában a FEOR-08 2011. december 31-én hatályos besorolási rendjét és osztályozási szempontjait kell irányadónak tekinteni.
3. § (1)7 Ekhoval teljesíthető a közterhek megfizetése, ha a magánszemély – ideértve az EGT-állam olyan polgárát is, aki a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról és annak végrehajtásáról szóló uniós rendeletek alapján nem tartozik a magyar társadalombiztosítási jogszabályok hatálya alá, de biztosított személy valamely EGT-államban és rendelkezik az illetékes hatóság erre vonatkozó igazolásával (a továbbiakban: EGT-államban biztosított személy) –
a)8 az adóévben bármely tevékenységgel összefüggésben
ad)9 vállalkozási, megbízási szerződés alapján az Szja tv. szerint egyéni vállalkozónak nem minősülő magánszemélyként
c)10 a tevékenysége alapján a (3) és (3c) bekezdésben meghatározott foglalkozásúnak minősül, valamint
d) – figyelemmel a (2)–(5) bekezdés rendelkezéseire is – a kifizetőnek írásban nyilatkozik arról, hogy a c) pont szerinti tevékenysége alapján számára kifizetett bevételt, vagy annak a nyilatkozatában meghatározott részét terhelő közterhek megfizetésére az e törvény rendelkezéseinek alkalmazását választja.
(2)11 A közterhek e törvény szerinti megfizetését a (3) és (3c) bekezdésben említett foglalkozású magánszemély azon bevételére választhatja, amely az adóévben Magyarország törvényes fizetőeszközében történő kifizetéssel (folyósítással)
a)12 – a (7) bekezdés rendelkezéseiben foglalt korlátozással – munkaviszonyban, vagy társas vállalkozás személyesen közreműködő tagjaként illeti meg, feltéve, hogy e bevételt eredményező jogviszonyában kizárólag a foglalkozása szerinti tevékenységet folytat, és/vagy
és az a)–b) pontban említett esetekben külön-külön és együttesen sem haladja meg az adóévben a (4) bekezdésben meghatározott összeghatárt.
(2a)13 A (2) bekezdésben foglaltaktól eltérően nem alkalmazható a közterhek ekho szerinti megfizetése az egyéni vállalkozó tevékenységi körében szereplő, (3) és (3c) bekezdésben említett foglalkozás szerinti tevékenységre, ha az egyéni vállalkozó az adóévben a kisadózók tételes adója szerinti adózást választotta.
(3)14 Az (1) bekezdés c), valamint a (2) bekezdés a) és b) pontjában említett, FEOR-számmal azonosított foglalkozás:
(3a)15 Elnevezésétől függetlenül is az ekho választására jogosít az a tevékenység, amely a FEOR-08 osztályozási szempontjai szerint tartalma alapján megfelel a (3) bekezdés szerinti foglalkozásoknak, munkaköröknek.
(3b)16 A (3) bekezdés szerinti foglalkozásúnak minősülő magánszemély – munkakörének elnevezésétől függetlenül – akkor választhatja az ekhot, ha tevékenysége alapján a mű elkészítésének folyamatában alkotó jelleggel vesz részt.
(3c)17 Az (1) bekezdés c), valamint a (2) bekezdés a) és b) pontjában említett foglalkozásúnak minősül:
b) a hivatásos sportoló, sportmunkatárs, valamint a sportról szóló 2004. évi I. törvény (a továbbiakban: sportról szóló törvény) 11/A. §-ában meghatározott sportszakember, feltéve, hogy a magánszemély sportszervezettel vagy a sportról szóló törvény 19. § (3) bekezdése szerinti sportszövetséggel fennálló jogviszonya keretében sporttevékenységgel kapcsolatban közvetlenül vagy közvetetten feladatot lát el, és a sportszövetség szabályzata szerint sportszakembernek minősül, vagy a sportszövetség vagy a sportszervezet főállású munkavállalója, a sport területén képesítéshez kötött tevékenységek gyakorlásához szükséges képesítések jegyzékéről szóló jogszabályban meghatározott tevékenységek esetén feltéve, hogy a sportmunkatárs, sportszakember rendelkezik a jegyzékben meghatározott képesítéssel, szakképzettséggel;
c) a sportról szóló törvény szerint Magyarországon nyilvántartásba vett nemzetközi sportszövetség által foglalkoztatott magánszemély (a továbbiakban: nemzetközi sportszövetség munkavállalója).
(3d)18 A (2) bekezdésben előírt szabályoktól függetlenül a nemzetközi sportszövetség munkavállalója a külföldi pénznemben megszerzett bevételére is alkalmazhatja e törvény előírásait, feltéve, hogy tevékenységét nem kizárólag belföldön látja el. A külföldi pénznemben megszerzett bevétel forintra történő átszámítására az Szja tv. 5. és 6. §-ában foglalt szabályokat kell alkalmazni.
(4)19 A (2) bekezdésben említett összeghatár
a)20 évi 60 millió forint, feltéve, hogy a magánszemély (1) bekezdés a) pontjában említett jövedelme az adóévben eléri az év első napján érvényes havi minimálbér 12-szeresét,
b)21 az a) pontban meghatározott feltétel hiányában az évi 60 millió forintnak olyan hányada, amilyen arányt az (1) bekezdés a) pontjában említett jövedelem összege az év első napján érvényes havi minimálbér 12-szereséhez viszonyítva képvisel,
c)22 nyugdíjas esetében – az a)–b) pontokban foglaltaktól függetlenül – évi 60 millió forint,
d)23 az a)–b) pontban említett összeghatár helyett
da)24 évi 500 millió forint, ha a magánszemély az adóévben az országos sportági szakszövetség, országos sportági szövetség első osztályú versenyrendszerében induló sportszervezet hivatásos sportolója,
db)25 évi 250 millió forint, ha a magánszemély az országos sportági szakszövetség, országos sportági szövetség első osztályú versenyrendszerében induló sportszervezet edzője, vagy az országos sportági szakszövetség, országos sportági szövetség edzője, válogatott vezetőedzője (szövetségi kapitánya), vagy a nemzetközi sportszövetség munkavállalója
(6)26 Nem tehet az adóévben az ekho választására vonatkozó nyilatkozatot a magánszemély azt követően, hogy a (4) bekezdés szerinti összeghatárt már elérte.
(7)27 Ha a magánszemély munkaviszonyban folytat ekho választására jogosító tevékenységet, az ellenértéket kifizető munkáltató a tevékenység adott havi ellenértékeként kifizetett összegnek a hónap első napján érvényes havi minimálbért meghaladó részére veszi figyelembe a magánszemély ekho választására vonatkozó nyilatkozatát. Nem kell e rendelkezést alkalmazni, ha
c)28 a magánszemély igazolja, hogy az (1) bekezdés a) pontjában említett címen az adott hónapban legalább a havi minimálbérnek megfelelő olyan jövedelmet szerzett, amely után a közteherviselési kötelezettség teljesítése az általános szabályok szerint történik.
4. § (1) Az ekho alapja a 3. § (2) bekezdésének rendelkezésében meghatározott bevétel, csökkentve – ha a magánszemély általános forgalmi adó fizetésére kötelezett – az általános forgalmi adóval.
(2)29 A magánszemély az (1) bekezdésben meghatározott ekhoalap összegéből 15 százalék ekhot fizet. Ettől eltérően, ha a magánszemély a kifizetést megelőzően nyilatkozik arról, hogy nyugdíjas, az ekho mértéke 11,1 százalék.
(3)30 A kifizető az (1) bekezdésben meghatározott ekhoalap összege után 17,5 százalék ekhót fizet.
(4)31 A kifizető a magánszemélyt terhelő ekhot levonással állapítja meg, ideértve azt az esetet is, ha a kifizetést számla alapján – akár egyéni vállalkozónak, akár más magánszemélynek – teljesíti, kivéve, ha a magánszemély az 5. § (3) bekezdése szerinti nyilatkozatot tesz.
(5)32 Az (1)–(4) bekezdés rendelkezésétől eltérően az EGT-államban biztosított személy esetében a kifizető ekhot nem fizet, a magánszemélynek juttatott ekho alapul szolgáló bevételből 9,5 százalék ekhot állapít meg és von le.
(6)33 A (3) bekezdés rendelkezésétől eltérően a kifizető nem fizet ekhót a hivatásos sportoló és a nemzetközi sportszövetség munkavállalója részére az e foglalkozása ellenértékeként juttatott bevétel után.
(3)34 Ha a magánszemély az olyan tevékenységét, amely alapján a 3. § (3) és (3c) bekezdése szerinti foglalkozásúnak minősül, vállalkozási szerződés vagy eseti megbízási szerződés alapján végzi, az ekho választásáról az őt megillető bevétel kifizetése előtt nyilatkozik, ekkor nyilatkozhat arról is, hogy a kifizetőt és az őt terhelő ekho megállapítását, bevallását és megfizetését átvállalja a kifizetőtől.
(4)35 A kifizető a magánszemély nyilatkozata ellenére, vagy annak visszavonása hiányában sem alkalmazhatja a továbbiakban az ekhót, ha a magánszemély tőle származó olyan bevétele, amely után ekhót fizetett, az adóévben a 3. § (4) bekezdése szerinti összeghatárt meghaladja.
a)36 e bevétel ekhoalapnak tekintett részét a személyi jövedelemadó kötelezettség megállapításánál – a kifizetővel fennálló jogviszony szerinti jogcímen – figyelembe kell venni, azzal, hogy a bevétel ekhoalapnak tekintett része 9,5 százalékát kifizető által levont személyi jövedelemadó-előlegnek kell tekinteni, valamint
a)37 amely az adóévben a 3. § (4) bekezdése szerinti összeghatárt meghaladja, és/vagy
7. §38 Ha a magánszemély a 4. § (2) bekezdése szerinti nyilatkozattételi lehetőségével – annak feltételei fennállta ellenére – nem élt, vagy nyugdíjjárulék fizetésére a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Tbj.) rendelkezései rendelkezései szerint nem volt kötelezett, a magánszemélyt terhelő ekho nyugdíjjáruléknak minősülő részének megfelelő különbözetet a személyi jövedelemadó bevallásban igényli vissza.
8. §39 A jogszerűen ekhoalapként figyelembe vett bevétel után a közterhek e törvényben szabályozott megfizetésével teljesülnek
9. §40 (1) A 4. § (2) bekezdése szerinti, a magánszemélyt terhelő ekhoból az ekhoalap
c)41 3,9 százaléka – kivéve, ha a magánszemély nyugdíjas – nyugdíjjáruléknak
(2)42 A 4. § (3) bekezdése szerint a kifizetőt terhelő ekho és a 6. § szerint a magánszemélyt terhelő különadó szociális hozzájárulási adónak minősül.
(3)43 A 2010. november 1-je és 2011. december 31-e közötti időszakban esedékes, a magán-nyugdíjpénztári tag magánszemélyt terhelő ekhoból – az (1) bekezdés c) pontjától eltérően – az ekhoalap 3,9 százaléka nyugdíjjáruléknak minősül.
10. § (1) A kifizetőt terhelő – megállapított és a magánszemélytől levont – ekhót a kifizető az Art. rendelkezései szerint vallja be és fizeti meg.
11. §45 (1) Az állami adóhatóság a magánszemélyt terhelő 11,1 százalékos mértékkel levont ekho megfizetett összegéből 85,6 százalékot személyi jövedelemadóként tart nyilván, 14,4 százalékot természetbeni egészségbiztosítási járulékként az Egészségbiztosítási Alapnak utal át. Az EGT-államban biztosított személyt terhelő 9,5 százalékos mértékkel levont ekhot személyi jövedelemadóként tartja nyilván. A magánszemélyt terhelő 15 százalékos mértékkel levont ekho megfizetett összegéből az állami adóhatóság
a) 63,3 százalékot személyi jövedelemadóként tart nyilván, 26 százalékot a Nyugdíjbiztosítási Alapnak, 10,7 százalékot az Egészségbiztosítási Alapnak utal át.
(2)–(3)47
(4)48 A 2010. november 1-je és 2011. december 31-e közötti időszakban esedékes ekhora az (1) bekezdés b) pontja nem alkalmazható.
12. §49 Az állami költségvetésbe fizetett ekho alapján a magánszemély egészségügyi szolgáltatásra, baleseti egészségügyi szolgáltatásra, baleseti járadékra és nyugdíjbiztosítási ellátásra jogosult.
12/A. §50 Az a bevétel, ellenérték, amely az ekho szabályai szerint adózik, a pénzbeli egészségbiztosítási ellátások [Tbj. 14. § (2) bekezdés b) pont] számítása során nem vehető figyelembe.
(3) Az Szja tv. alkalmazásában a magánszemély által jogszerűen ekhóalapként figyelembe vett bevételt a jövedelem kiszámításánál nem kell figyelembe venni, illetőleg az nem minősül vállalkozói bevételnek.
(6)52 A kifizető az ekhóalapjaként figyelembe vett kifizetésről, a levont, megfizetett ekhóról a magánszemély részére a kifizetéssel egyidejűleg igazolást ad. Az 5. § (3) bekezdése szerinti nyilatkozat esetén a kifizető az adóévet követő január 31-ig a magánszemély adóazonosító jelének feltüntetésével adatot szolgáltat az adóhatósághoz a magánszemély részére az adóévben juttatott ekhoalapot képező bevételről.
(7)53 Az ekhót fizető magánszemély biztosítási jogviszonyára és e jogviszonyával összefüggő nyilvántartási, adatszolgáltatási, a járulékfizetési kötelezettség teljesítésére, valamint jogosultságaira az e törvényben meghatározott eltéréssel a Tbj. rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell.
(8)54 Az ekhót választó magánszemély önadózóként az adóévről az adóhatóság közreműködése nélkül elkészített bevallás benyújtásával vagy az állami adóhatóság által összeállított adóbevallási tervezettel teljesíti bevallási kötelezettségét, amelyben feltünteti a jogszerűen ekhoalapként figyelembe vett bevételét és az abból levont ekho összegét. Az 5. § (3) bekezdése szerinti nyilatkozat esetén a magánszemély az általa megállapított ekhot negyedévente, a negyedévet követő hó 12. napjáig fizeti meg, az e nyilatkozat szerinti ekho alapját és fizetendő összegét – a kifizetőtől átvállalt és a magánszemélyt terhelő összegek szerint külön – negyedéves bontásban a negyedév utolsó hónapjának kötelezettségeként az éves személyi jövedelemadó bevallásában vagy az állami adóhatóság által összeállított adóbevallási tervezet felhasználásával elkészített bevallásban vallja be.
(9)55 A kifizetőt és a magánszemélyt az ekho alapját képező bevétellel összefüggésben az e törvényben szabályozott kötelezettségeken túlmenően – ide nem értve a kifizető e törvényben szabályozott kötelezettségei megsértésével összefüggő, az Art. szerint kiszabható mulasztási bírságot – egyéb adóval és más közteherrel összefüggő fizetési kötelezettség nem terheli.
(10) Az e törvényben nem szabályozott egyéb kérdésekben – így különösen a fogalmi meghatározások, az ekhóalapot nem képező bevétellel összefüggő kifizetői adó- és más kötelezettségek tekintetében, valamint a magánszemélyt kifizetői minőségében terhelő, illetőleg más jogszabály előírása szerint rá vonatkozó nyilvántartási, bizonylatkiállítási, adatszolgáltatási, a számla-, illetőleg nyugtaadási kötelezettség tekintetében – az egyes ilyen előírásokat megállapító törvények rendelkezései az irányadóak.
(11)56 Az EGT-államban biztosított személy esetében a 12. §, valamint e § (7) bekezdésének rendelkezése nem alkalmazható.
14/A. §58 Az Ekho. tv. 3. § (3)–(4) és (6) bekezdésének, 5. § (4) bekezdésének, és 6. § (2) bekezdés a) pontjának a sporttal összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2010. évi LXXXIII. törvénnyel megállapított rendelkezéseit a hatálybalépésük59 napját követően megszerzett bevételre kell alkalmazni.
14/B. §60 (1) E törvénynek a sport támogatásával összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi LXXXII. törvénnyel módosított rendelkezéseit – a (2) bekezdésben említett kivétellel – a hatálybalépés napját követően megszerzett bevételekre kell alkalmazni.
14/C. §61 E törvény 2012. december 31-én hatályos 4. § (2) bekezdését kell alkalmazni a 2013. január 10-éig megszerzett, 2012. decemberi ekho alapot képező olyan jövedelmekre, amelyeket a 2012. december hónapra vonatkozóan benyújtott bevallásban kell bevallani.
14/D. §62 E törvénynek az egyes adótörvények és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2016. évi CXXV. törvénnyel megállapított 7. §-a a 2016. évi adókötelezettség megállapításánál is alkalmazható.
14/E. §63 Az egyes adótörvények és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2017. évi LXXVII. törvénnyel megállapított 3. § (4) bekezdés d) pontját a 2017. január 1-jétől megszerzett bevételekre kell alkalmazni.
14/F. §64 (1) E törvénynek a sportvállalkozásokat érintő egyes adózási tárgyú törvények módosításáról szóló 2017. évi CLXIII. törvénnyel megállapított 4. § (6) bekezdése – a (2) bekezdésben foglaltak figyelembevételével – a 2017. szeptember 1-jét követően kifizetett jövedelmekre is alkalmazható.
(2) A 2017. szeptember 1-jét követően kifizetett jövedelmekre a sportvállalkozásokat érintő egyes adózási tárgyú törvények módosításáról szóló 2017. évi CLXIII. törvény hatálybalépését65 megelőzően megállapított egyszerűsített közteherviselési hozzájárulási kötelezettség az önellenőrzésre vonatkozó szabályok szerint helyesbíthető.
14/G. §66 A nemzetközi sportszövetség munkavállalója a sportról szóló törvény 30/B. § (3) bekezdése szerinti kérelem benyújtásától kezdődően megszerzett bevételére választhatja e törvény előírásait azzal, hogy a kérelem benyújtásának időpontjától a nemzetközi sportszövetség adószámának kiadásáig terjedő időszakban a nemzetközi sportszövetség által juttatott bevételek utáni adókötelezettségeket a nemzetközi sportszövetség adószámának megállapítása hónapjának kötelezettségeként kell teljesíteni.
1 A törvényt az Országgyűlés a 2005. november 7-i ülésnapján fogadta el. A kihirdetés napja: 2005. november 15.
2 A preambulum a 2010: LXXXIII. törvény 13. §-ával megállapított, a 2011: CLVI. törvény 53. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
3 Az 1. § (1) bekezdése a 2011: CLVI. törvény 53. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
4 Az 1. § (3) bekezdése a 2016: CXXV. törvény 39. §-ával megállapított szöveg.
5 A 2. § b) pontja a 2013: CCLII. törvény 159. §-á szerint módosított szöveg.
6 A 2. § e) pontját a 2011: CLVI. törvény 47. §-a iktatta be.
7 A 3. § (1) bekezdésének bevezető szövegrésze a 2007: CXXVI. törvény 54. § (1) bekezdésével megállapított és a 2010: XCII. törvény 13. §-a szerint módosított szöveg.
8 A 3. § (1) bekezdésének a) pontja a 2007: CXXVI. törvény 54. § (1) bekezdésével megállapított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
9 A 3. § (1) bekezdés a) pont ad) alpontja a 2016: CXXV. törvény 43. §-a szerint módosított szöveg.
10 A 3. § (1) bekezdés c) pontja a 2011: CLVI. törvény 53. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
11 A 3. § (2) bekezdés nyitó szövegrésze a 2011: CLVI. törvény 53. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
12 A 3. § (2) bekezdésének a) pontja a 2006: CXXXI. törvény 17. § (1) bekezdésével megállapított szöveg, e módosító törvény 194. § (2) bekezdése alapján a rendelkezést a 2007. március 1-jétől megszerzett bevételre és az azzal összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
13 A 3. § (2a) bekezdését a 2017: LXXVII. törvény 28. § (1) bekezdése iktatta be.
14 A 3. § (3) bekezdése a 2011: CLVI. törvény 48. §-ával megállapított szöveg.
15 A 3. § (3a) bekezdését a 2011: CLVI. törvény 48. §-a iktatta be.
16 A 3. § (3b) bekezdését a 2011: CLVI. törvény 48. §-a iktatta be.
17 A 3. § (3c) bekezdését a 2011: CLVI. törvény 48. §-a iktatta be, szövege a 2019: LXXIII. törvény 37. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
18 A 3. § (3d) bekezdését a 2019: LXXIII. törvény 37. § (2) bekezdése iktatta be.
19 A 3. § (4) bekezdése a 2010: LXXXIII. törvény 14. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
20 A 3. § (4) bekezdés a) pontja a 2014: XCIX. törvény 298. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
21 A 3. § (4) bekezdés b) pontja a 2014: XCIX. törvény 298. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
22 A 3. § (4) bekezdés c) pontja a 2014: XCIX. törvény 298. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
23 A 3. § (4) bekezdés d) pontja a 2017: LXXVII. törvény 28. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
24 A 3. § (4) bekezdés d) pont da) alpontja a 2018: CXXVII. törvény 2. §-a szerint módosított szöveg.
25 A 3. § (4) bekezdés d) pont db) alpontja a 2019: LXXIII. törvény 39. § a) pontja szerint módosított szöveg.
26 A 3. § (6) bekezdése a 2010: LXXXIII. törvény 14. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
27 A 3. § (7) bekezdését a 2006: CXXXI. törvény 17. § (2) bekezdése iktatta be, e módosító törvény 194. § (2) bekezdése alapján a rendelkezést a 2007. március 1-jétől megszerzett bevételre és az azzal összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
28 A 3. § (7) bekezdésének c) pontja a 2007: CXXVI. törvény 54. § (2) bekezdésével megállapított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
29 A 4. § (2) bekezdése a 2012: CLXXVIII. törvény 43. §-ával megállapított szöveg.
30 A 4. § (3) bekezdése a 2017: CLVI. törvény 4. §-ával megállapított, a 2019: XLVIII. törvény 2. §-a szerint módosított szöveg.
31 A 4. § (4) bekezdése a 2007: CXXVI. törvény 55. § (2) bekezdésével megállapított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
32 A 4. § (5) bekezdését a 2007: CXXVI. törvény 55. § (3) bekezdése iktatta be, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
33 A 4. § (6) bekezdését a 2017: CLXIII. törvény 7. §-a iktatta be, szövege a 2019: LXXIII. törvény 39. § b) pontja szerint módosított szöveg.
34 Az 5. § (3) bekezdése a 2007: CXXVI. törvény 56. §-ával megállapított, a 2011: CLVI. törvény 53. § 4. pontja szerint módosított szöveg.
35 Az 5. § (4) bekezdése a 2010: LXXXIII. törvény 15. §-ával megállapított szöveg.
36 A 6. § (1) bekezdésének a) pontja a 2007: CXXVI. törvény 403. § b) pontja szerint módosított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
37 A 6. § (2) bekezdés a) pontja a 2010: LXXXIII. törvény 16. §-ával megállapított szöveg.
38 A 7. § a 2016: CXXV. törvény 40. §-ával megállapított, a 2018: XLI. törvény 34. §-a szerint módosított szöveg.
39 A 8. § a 2011: CLVI. törvény – a 2011: CXCIV. törvény 51. § (1) bekezdésével megállapított – 49. §-ával megállapított szöveg.
40 A 9. § a 2007: CXXVI. törvény 57. §-ával megállapított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
41 A 9. § (1) bekezdés c) pontja a 2012: CLXXVIII. törvény 44. §-ával megállapított szöveg.
42 A 9. § (2) bekezdése a 2011: CLVI. törvény 50. §-ával megállapított szöveg.
43 A 9. § (3) bekezdését a 2010: CI. törvény 3. §-a iktatta be.
44 A 10. § (2) bekezdését a 2006: CXXXI. törvény 173. §-a hatályon kívül helyezte.
45 A 11. § a 2007: CXXVI. törvény 58. §-ával megállapított szöveg, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
46 A 11. § (1) bekezdés b) pontját a 2011: CXCIV. törvény 49. § (10) bekezdése hatályon kívül helyezte.
47 A 11. § (2)–(3) bekezdését a 2011: CLVI. törvény 54. §-a hatályon kívül helyezte.
48 A 11. § (4) bekezdését a 2010: CI. törvény 4. §-a iktatta be.
49 A 12. § a 2011: CLVI. törvény 53. § 6. pontja szerint módosított szöveg.
50 A 12/A. §-t a 2018: XLI. törvény 33. §-a iktatta be.
51 A 13. § (5) bekezdését a 2018: XLI. törvény 35. §-a hatályon kívül helyezte.
52 A 13. § (6) bekezdésének második mondatát a 2007: CXXVI. törvény 59. § (1) bekezdése iktatta be, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
53 A 13. § (7) bekezdése a 2009: LXXVIII. törvény 48. § (1) bekezdése és (2) bekezdésének a) pontja szerint módosított szöveg.
54 A 13. § (8) bekezdése a 2016: CXXV. törvény 41. §-ával megállapított szöveg.
55 A 13. § (9) bekezdése a 2009: LXXVIII. törvény 48. § (2) bekezdésének b) pontja szerint módosított szöveg.
56 A 13. § (11) bekezdését a 2007: CXXVI. törvény 59. § (3) bekezdése iktatta be, e módosító törvény 471. §-a alapján a 2008. január 1-jétől megszerzett bevételre és az ezzel összefüggő adókötelezettségre kell alkalmazni.
57 A 14. § (2)–(3) bekezdését a 2007: LXXXII. törvény 2. § 831. pontja hatályon kívül helyezte.
58 A 14/A. §-t a 2010: LXXXIII. törvény 17. §-a iktatta be.
59 A hatálybalépés időpontja 2010. augusztus 18.
60 A 14/B. §-t a 2011: LXXXII. törvény 8. § (2) bekezdése iktatta be.
61 A 14/C. §-t a 2012: CLXXVIII. törvény 45. §-a iktatta be.
62 A 14/D. §-t a 2016: CXXV. törvény 42. §-a iktatta be.
63 A 14/E. §-t a 2017: LXXVII. törvény 29. §-a iktatta be.
64 A 14/F. §-t a 2017: CLXIII. törvény 8. §-a iktatta be.
65 A hatálybalépés időpontja 2017. november 24.
66 A 14/G. §-t a 2019: LXXIII. törvény 38. §-a iktatta be.


text:
Devizahitelek - sorsdöntő, segítő ítélet érkezett az Európai Bíróságtól!Nemzeti Civil Kontroll
"…Az ítélet egyértelműen azoknak a "károsultaknak" kedvez, akik utólag semmissé akarják nyilváníttatni devizahitel-szerződésüket…a nemzeti bíróságnak a felperesként eljáró fogyasztó helyett hivatalból figyelembe kell vennie valamely szerződési feltétel adott esetben tisztességtelen jellegét…a szerződési feltételeket világosan és érthetően kell megfogalmazni, arra kötelezi a pénzügyi intézményeket, hogy elegendő tájékoztatást nyújtsanak a kölcsönfelvevők számára ahhoz, hogy ez utóbbiak tájékozott és megalapozott döntéseket hozhassanak…"
„…Újra a magyar bíróságok asztalán pattog tehát a labda: akár semmissé is nyilváníthatják az egyes hitelszerződéseket, ha megállapítják, hogy nem történt érthető és világos tájékoztatás…”
Dr. Budaházi János ügyvéd, Szabó Miklós ügyvédi irodavezető, biztonság – jogi és kommunikációs szaktanácsadó. Amennyiben úgy ítélik meg, hogy az árfolyamváltozás okozta terheket tisztességtelenül hárították az adósokra, hiába forintosították a tartozásukat, az egész adósságot újra kell számolni, és akár pénz járhat vissza az adósoknak.”
Rövid álláspontom a 2018.09.20 Eu-s döntéshozatalról a következő:
„Devizahitelek: sorsdöntő segítő ítélet érkezett az Európai Bíróságtól !!!
Az Európai Bíróság 2018. szeptember 20.-án ítéletet hozott a
C-51/17 számú előzetes döntéshozatali eljárásban.
Az ítéletben az Európai Bíróság az alábbi határozatot hozta:
3) A 93/13 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az a követelmény, amely szerint a szerződési feltételeket világosan és érthetően kell megfogalmazni, arra kötelezi a pénzügyi intézményeket, hogy elegendő tájékoztatást nyújtsanak a kölcsönfelvevők számára ahhoz, hogy ez utóbbiak tájékozott és megalapozott döntéseket hozhassanak.
Megvizsgálhatják a magyar bíróságok a devizahitelek árfolyamkockázatának ügyfélre terhelését, és tisztességtelennek nyilváníthatják az ezzel kapcsolatos szerződési feltételeket, ha a hitelfelvevő számára nem világosan és érthetően lettek megfogalmazva.
A 2014-es magyar elszámolási törvények ebből a szempontból nem jelentenek akadályt – mondta ki mai ítéletével az Európai Bíróság. Újra a magyar bíróságok asztalán pattog tehát a labda: akár semmissé is nyilváníthatják az egyes hitelszerződéseket, ha megállapítják, hogy nem történt érthető és világos tájékoztatás.
Ilyés Teréz és Kiss Emil 2008 februárjában svájci frankban (CHF) nyilvántartott kölcsönre vonatkozó kölcsönszerződést kötött egy magyar bankkal.
A szerződés értelmében a havi törlesztőrészleteket forintban (HUF) kellett megfizetni, de e részletek összegét a HUF és a CHF aktuális árfolyama alapján számították ki. Ezenfelül a kölcsönfelvevők vállalták, hogy viselik a két pénznem árfolyamának esetleges fluktuációjához kapcsolódó kockázatot.
Mai ítéletében a Bíróság emlékeztet: azt a szabályt, amely a kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket tükröző feltételeket kizárja az irányelv hatálya alól, az igazolja, hogy joggal feltételezhető, hogy a nemzeti jogalkotó a meghatározott szerződések feleit megillető jogok és az őket terhelő kötelezettségek összességére nézve egyensúlyt teremtett. Ez azonban nem jelenti azt, hogy valamely más, a jogszabályi rendelkezésekkel nem érintett szerződési feltétel – mint például a jelen esetben az, amely az árfolyamkockázatra vonatkozik – szintén teljes egészében ki lenne zárva ezen irányelv hatálya alól.
Az ilyen feltétel tisztességtelen jellegét tehát a nemzeti bíróság értékelheti, amennyiben eseti vizsgálat alapján arra a megállapításra jut, hogy az adott feltételt nem világosan és érthetően fogalmazták meg.
Ez az állásfoglalás azonban önmagában nem jelenti az ügy lezárását a magyar peres felek számára.
A devizahitelesek esetében most és a hasonló esetekben az eljáró magyar bíróság dönthet majd, figyelembe véve az ítéletet.
Az ítélet egyértelműen azoknak a "károsultaknak" kedvez, akik utólag semmissé akarják nyilváníttatni devizahitel-szerződésüket.
Az érthetőség és világosság megítélése az egyes szerződések, szerződéstípusok esetében más és más lehet.
A devizahitelesek esetében most az eljáró magyar bíróság dönthet majd, s értékelheti, hogy az árfolyamkockázat áthárítása az adósokra, tisztességtelen volt-e.
Amennyiben úgy ítélik meg, hogy az árfolyamváltozás okozta terheket tisztességtelenül hárították az adósokra, hiába forintosították a tartozásukat, az egész adósságot újra kell számolni, és akár pénz járhat vissza az adósoknak.”
Közben a Kúria devizahitelesek ügyében hozott uniós döntés miatt összehívja bírókat.
Tel: 06-70-632-3583. Vezetékes telefon/fax: 06-23-360-472 Email cím: drbudahazijanos.erd@gmail.com Ügyfélfogadás kizárólag telefonos egyeztetés után lehetséges.
ÁRFOLYAMKOCKÁZAT - JELENTŐS DÖNTÉSRE KÉSZÜLÜNK. Jelenleg 7 Magyar "deviza"-hiteles ügy van a luxembourgi ítélkező fórum napirendjén. 20.-án a vitatott...

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


text:
Miért felel az ügyvéd ingatlan adásvétel során? - Ingatlanjogász Budapest
Milyen esetekben lehet felelős az ügyvéd ingatlan adásvételi ügyekben? Meddig terjed az ingatlan ügyvéd felelőssége?
Sokan nem is gondolnák, hogy az ügyvéd ingatlan adásvétel során nagyon komoly anyagi felelősséggel tartozik azért, hogy az ügylet jogilag hibátlan legyen. A cikkünkben röviden bemutatunk tipikus ingatlanjogászi feladatokat, amelyek elhibázása kártérítési helyzetet teremthet. Majd egy iránymutató döntést írunk le a Kúria (korábban Legfelsőbb Bíróság) ügyei közül, végül a saját ingatlan ügyvédi praxisunkból mondunk el egy esetet.
Ingatlan adásvételi szerződés – így ne csináljuk
Ingatlanjogászként, az ingatlan ügyvédi praxisunkban gyakran halljuk, hogy a felek az ingatlan adásvételt már meg is kötötték, foglaló fizetés is történt, és az ügyet már csak le kell „papírozni” az ingatlan adásvételi szerződést ellenjegyző ügyvéd előtt. Csakhogy az ügyvéd ingatlan adásvételi feladatai sokkal szélesebb körűek, mint azt sokan gondolnák. Hogy erre rávilágítsunk, nézzünk pár példát, hogy melyek az ügyvéd ingatlan adásvételi szerződéssel kapcsolatos főbb kötelességei.
Az ügyvéd ingatlan adásvételi szerződéssel kapcsolatos kötelességei
Elsőként érdemes az ingatlan adásvételi szerződés ügyvédi ellenjegyzésről szólni pár szót. Az ellenjegyzéssel az ügyvéd ingatlan ügyben nem csak a felek aláírását hitelesíti, hanem azt is tanúsítja, hogy az ingatlan adásvételi szerződés tartalma megfelel a jogszabályoknak, és a felek kinyilvánított akaratának. Ebből következik, hogy az eljáró ügyvéd a szerződés szerkesztése során mindkét fél érdekeit köteles képviselni, és mindkét oldal felé felel az esetleges hibákért.
Ahogy említettük, az ügyvéd nem csupán „papíroz”, hanem ő szerkeszti meg azt a szerződést, ami alapján a földhivatal eljár. Ingatlan ügyvédi ellenjegyzés nélkül nincs ingatlannyilvántartási bejegyzés. Az ingatlan tulajdonjoga pedig csak akkor száll át, ha a földhivatal bejegyzi az ingatlan adásvételi szerződés alapján a vevő tulajdonjogát. Az ingatlan ügyvéd felelőssége, hogy ez rendben megtörténjen, a vevő tehermentes tulajdonjogot szerezzen, az eladó számára pedig biztos legyen, hogy a vételárat megkapja. Az ingatlan ügyvédnek tehát úgy kell megszerkesztenie az ingatlan adásvételi szerződést, hogy az összes vevői és eladói kockázat a lehető legminimálisabb legyen. Elsőként az ügyvédnek azonosítania kell a feleket. Az ügyvéd a szerződés során felelős azért, hogy csak az a személy tegyen az ingatlannal kapcsolatos jognyilatkozatot, aki arra ténylegesen jogosult. Majd az ingatlanjogásznak meg kell vizsgálnia az ingatlan jogi helyzetét. Ha az ingatlanon teher van, kockázatmentes megoldást kell javasolnia a tehermentesítésre. Az ügyvéd mindkét felet köteles tájékoztatni az ingatlan adásvételi szerződés menetéről, a kapcsolódó költségekről, az igénybe vehető adó-, illeték és egyéb kedvezményekről, továbbá az ingatlan adásvételi szerződésben rejlő kockázatokról.
Az ingatlan ügyvéd felel az ingatlannyilvántartási kérelem határidőben történő benyújtásáért és az Adóhatóság illetékosztályához szóló adatlap hibátlanságáért (ideértve az esetleges illetékmentességek, illetékkedvezmények megjelölését).
A fentiek elmaradása esetén, ha bármelyik felet kár éri, az ingatlan ügyvéd kártérítésre kötelezhető. Az ügyvédek kötelező felelősségbiztosítással rendelkeznek, de érdemes tudni, hogy annak felső határa van. A felelősségbiztosítási fedezet legkisebb mértékét a Magyar Ügyvédi Kamara határozata írja elő. A jelen cikk írásakor ez az összeg 8 millió forint: http://www.magyarugyvedikamara.hu/tart/farticle/18/73/1
Belátható, hogy ingatlan adásvételi ügyekben, ennél az összegnél jelentősebb károk is keletkezhetnek. Így az igazi biztosíték az, ha kifejezetten ingatlanjogászra, tapasztalt ingatlan ügyvédre bízza ingatlan ügyét.
Nézzünk hát egy konkrét esetet a Kúria ügyei közül, amelyben szómórú véget ért az érintett ügyvéd ingatlan adásvételi közreműködése.
Ha az ingatlan ügyvéd hibázik
Az ingatlan adásvételi szerződéssel egy magánszemély társasházi lakást vásárolt egy cégtől. A lakás tulajdoni lapján – egy bank javára – jelzálogjog, valamint az azt biztosító elidegenítési és terhelési tilalom volt bejegyezve. Az eladó és a vevő úgy állapodtak meg, hogy a 19 millió forintos vételár kifizetését követően az eladó 15 napon belül tehermentesíti az ingatlant. A szerződést egy ügyvéd készítette és jegyezte ellen. A vevő kifizette a vagyonátruházási illetéket is és amikor a nevére akarta íratni a lakást, akkor tudta meg, hogy az eladó nem tehermentesítette az ingatlant, így nem lehet tulajdonos.
A vevő nem volt jogban járatos személy, ezért előbb – bízva benne – az ügyvédhez fordult. Mire az eladót kereste, addigra az már csődbe került és a felszámoló közölte vele, hogy nem számíthat egy fillérre sem, ezért be sem jelentette nála a követelést, mivel ezért nyilvántartásba vételi díjat kell fizetni.
A vevő ezek után pert indított az ügyvéd ellen, annak mögöttes felelőssége alapján. Álláspontja szerint, az ügyvéd nem tájékoztatta őt arról, hogy a vételár kifizetése nem elég ahhoz, hogy tulajdont szerezzen az ingatlanon. Az elsőfokú bíróság az ügyvéd felelősségét megállapította, mivel olyan ingatlan adásvételi szerződést kellett volna szerkesztenie, ami alapján a vételár hitelnek megfelelő része közvetlenül a hitelező bankhoz jut, aki erre törli a jelzálogjogát az ingatlanról. Ekkor a vevőt nem érte volna kár.
A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet megváltoztatva, ítéletével a keresetet elutasította. Azt állapította meg, hogy az ingatlan adásvételi szerződés alkalmas volt a célzott joghatás elérésére. Az abban vállalt eladói kötelezettségek szerződésszerű teljesítése esetén a vevő az ingatlan tulajdonjogát megszerezhette volna.
Az ügy a Kúrián folytatódott. A legfőbb bírói fórum kifejtette, hogy a másodfokú bíróság nem kellő súllyal értékelte az ügyvéd szerepét az ingatlan adásvételi szerződés létrejöttében, és tartalmának meghatározásában.
Az ingatlan adásvételi szerződést készítő ügyvédnek jogi tudását latba vetve törekednie kell minden olyan szerződéses konstrukció elkerülésére, amely bármelyik félnek egyoldalú lehetőséget nyújt a teljesítés elkerülésére, avagy a másik fél kijátszására. Az ügyvéd valóban a szerződő felek kinyilvánított szerződési szándékának megfelelő tartalmú szerződést köteles szerkeszteni.
Abban az esetben azonban, ha a felek szándéka szerinti ingatlan adásvételi szerződés érvénytelen jogügyletet eredményezne, vagy egyébként a kárukra lehet, az ügyvédet fokozott felelősség terheli. A Kúria emellett hosszasan fejtegette, hogy az ügyvéd és a vevő sem járt el kellő gondossággal (a vevő pl. nem fordult kellő időben az eladóhoz, a tehermentesítést követelve), ezért kármegosztást alkalmazott, így az ügyvédet 15,4 millió forint kártérítés megfizetésére kötelezte.
Lássunk végül egy nagyon hasonló esetet ügyvédi irodánk gyakorlatából, amelyben egy korábban eljárt ügyvéd hibáját sikerült úgy korrigálnunk, hogy Ügyfelünk végül nem kényszerült beperelni korábbi ügyvédjét.
Ingatlan adásvételi szerződés – példa saját ügyvédi irodánkból
Ügyfelünk egy három évvel korábbi ingatlan adásvételi szerződése ügyében keresett fel bennünket. Aszerződést egy másik ügyvédi iroda szerkesztette, amely vegyes praxist folytat (cégjog, polgári perek, családjog stb.) Az ingatlan terhelt volt, a tulajdoni lapon banki jelzálog volt feltüntetve. Hasonló esetekben nálunk bevett eljárás, hogy a vevő – a teher erejéig – közvetlenül a banknak fizet, és nem az eladóra bízzuk a tehermentesítést. Emellett megoldás lehet az ügyvédi letéti számlára fizetés is, ilyenkor az eljáró ingatlan ügyvéd tehermentesíti az ingatlant.
A konkrét esetben ezekről a lehetőségekről a korábbi ügyvéd nem tájékoztatta az Ügyfelet. Az Ügyfél – mint vevő – közvetlenül az eladónak fizetett, aki a tehermentesítés helyett elköltötte a pénzt. Vevőként beköltözött az ingatlanba, felújította azt, de a tehermentes tulajdonjogot nem tudta megszerezni. Az ingatlan adásvételi szerződést követően eltelt két év és jelentkezett a bank azzal, hogy elárverezné az ingatlant. Erre minden joga meg is volt, hiszen az ingatlan még az eladó tulajdonában volt (az ingatlannyilvántartásban ő szerepelt), és ő nem törlesztette a jelzálogkölcsönét. Az Ügyfél egy éven keresztül levelezett a bankkal majd, amikor már minden veszni látszott, felkereste az ügyvédi irodánkat. Hosszas tárgyalások és levelezések után végül megállapodtunk a bankkal arról, hogy az Ügyfél (vevő) – csökkentett áron – megveszi a bank követelését. Ezzel ő lett teher (jelzálogjog) jogosultja, így meg tudta szerezni az ingatlan tehermentes tulajdonjogát is. Az Ügyfél – és a korábban eljárt ügyvéd – szerencséjére a követelés vásárlás ellenértékét le lehetett vonni az eladó felé még fennmaradt vételár tartozásból. Így az eset teljes sikerrel zárult. A korábbi ügyvéd felelőssége ezért nem merült fel. Azonban az egységes ítélkezési gyakorlat és a fenti kúriai határozat is alátámasztja, hogy az ingatlan adásvételi szerződés szerkesztése során egy tipikus ügyvédi műhiba történt, ami megalapozhatta volna a korábban eljárt ügyvéd kártérítési felelősségét (Pl.: Baranya Megyei Bíróság 10.P.20027/2007/34. sz. ítélete).
Ahogy a fenti esetekből is látszik, hiába tűnik egyszerűnek egy ingatlan adásvételi szerződés, az ingatlanok jelentős értéke, az esetleges terhek, a bonyolult banki előírások és a speciális jogterület miatt rendkívül fontos a gondos ügyvédválasztás. Az ingatlan ügyek szakszerű kezeléséhez olyan komplex jogterületek ismerete szükséges, mint az adó- és illetékjog, a szerződések joga, a dologi jog, az ingatlan nyilvántartás joga stb. Könnyű belátni, hogy az ingatlanjog mélyreható ismerete nem várható el attól, aki egyik nap büntetőjogi védő, másik nap cégjogász, a harmadik napon pedig válóperes vagy öröklési ügyvéd.
Mindenképp megéri vegyes praxisú ügyvéd helyett ingatlanjogra szakosodott, tapasztalt ingatlan ügyvédre, ingatlanjogászra bízni az ingatlan adásvételi szerződést. Egy ingatlan általában a legnagyobb értékünk, amivel a lehető legkörültekintőbben szabad csak rendelkezni.

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Bíróság