text:
TÓTH ILONKA a magyar Jeanne d'Arc
Tóth Ilona teljesen ártatlan volt, s koncepciós-konstrukciós perben ítélték halálra
HUNNIA 110. szám A mi hőseink A földi ármány erősebbnek bizonyult
Évtizedekkel ezelőtt, még a börtönben, cellai vitáink egyikén neveztem Tóth Ilonát Jeanne d’Arc-nak. Pontosabban a kor Jeanne d’Arcjának, a magyar Jeanne d’Arcnak. Ma már úton-útfélen használják ezt a kifejezést – hogy csak az ismertebbeket említsem, a nemrég elhunyt Benedek István professzor, Pardi Anna költő-újságíró (mindegyikük a velem való beszélgetésük után) és még számosan. Ez persze nem baj, mért is lenne baj? Örömömre szolgál. A baj csupán, hogy a név használói közül csak kevesen tudják: ki is volt tulajdonképpen Jeanne d’Arc.
Miután az élet – öregségemre – megkínált a nagy lehetőséggel, hogy szembenézzek a fény városával, Párizzsal, első dolgaim közé tartozott, hogy egy kis terecskén, a Place des Pyramidas közepén találjak rá. Ott áll (ül) lóháton, büszkén – öntudatosan – aranyban. Amennyire fotóművészetemből tellett, megörökítettem, több változatban is. Egyiket ide mellékelem. Az írás e nélkül, akárcsak Tóth Ilonka bíróság előtti képe nélkül, nem lenne igazi. Jól összejátszik a kettő: a XX. század, amint visszahajol a középkorig. Bár a képeken ábrázolt történelmi helyzetükben nagy különbség mutatkozik: Tóth Ilonka még nincs a máglyán – vagy legalábbis XX. századi megfelelőjén, az akasztófán, Jeanne d’Arcot viszont már szentté avatottan látjuk szobor formájában, aranylován, amiként őt magát is aranyba foglaltan. Erős a gyanúm, hogy korunk is jobban járna – az ügy félelmetesen jellemző mellőzése helyett –, ha aranyba foglalná Tóth Ilonka ügyének tanulságait, hogy tanulhassanak belőle a jövendő korok, és megóvja a jogi gátlástalanságoktól, azoktól a justis mordoktól, melyekben a vádlók alacsonyodnak gyilkossá.
Íme tehát, Jeanne d’Arc. Más néven az orleansi szűz. Nem, nem azért, mert ott született, Orleansban – többen ugyanis így vélik.
Életét is tömörítsük tanulságig:
Egy kis faluban látta meg a napvilágot, Dorenyben, 1412-ben, egyszerű parasztcsalád gyermekeként. Az „ég küldötteként”, aminek, látomásai alapján, vallotta magát. Jelentéktelen létszámú csapat élén felszabadította Orleanst, s egy seregnyi várost, melyet az angolok tartottak megszállva, majd Reimsben trónra segítette VII. Károly trónörököst. A földi ármány azonban erősebbnek bizonyult égi küldetésénél. Árulással fogságba esett, majd kiadták az angoloknak. Inkvizíciós törvényszék ítélte máglyahalálra. Az ítéletet 1431 május 30-án hajtották végre Rouen piacterén.
A XVIII. század végén, a XIX. század elején azonban feltámad halottaiból. Nemzeti hőssé válik, majd nemzetközileg is egyre nagyobb tiszteletre jut. 1920-ban szentté avatja az egyház.
Így válik Szent Johannává.
Halottat nem lehet megölni
Hogy Tóth Ilonkát miként fogja elnevezni az utókor, nem tudhatom. Az mindenesetre kétségtelen, hogy az önkény lélektorzító és egyúttal léleknemesítő hatásának elegyét adja majd. Az önkény minden szándékáról elmondható ugyanez. A börtönről sokszor hangoztatom ma is: amennyire rossz, annyira jó. A rosszakat még rosszabbá, a jókat még jobbá teszi. S még azt is hozzá mondom: nem tudom, hogyan lehet egykor lerombolni úgy a föld színéig, hogy mégis fennmaradjon.
Persze, az elmondottak elemi feltétele, hogy életben maradjon a börtönlakó. Helyesebben, hogy túlélje és hasznosíthassa a börtön tanulságait, jólélekre gyakorolt jó hatásait. Tóth Ilonka esetében erről szó sem lehetett. Megölte az önkény. Megölte, bár ő maga nem ölt, amint ez már napjainkban egyértelművé vált. Az áldozat, közbelépése idején, már halott volt. Halott embert pedig megölni nem lehet. Halott emberért csak imádkozni lehet.
Legalábbis a hívő léleknek. Túlvilági nyugalmáért, békességéért. És harsány röhögésére azoknak, akik, minden jogi princípiumok kizárásával, megfosztották a számukra egyedül valóságos létformától, az élettől.
Az időközben összegyűlt kórboncnoki jegyzőkönyvek egybehangzóan mondják ezt el számunkra. Különösen perdöntő dr. Tamáska Lóránt, a nagyműveltségű és szaktudású, nemzetközi tekintélyű kórboncnok alapos tanulmánya, s talán még inkább az a beszélgetés, melyet otthonában folytattam vele napnyi hosszan, mélyrehatóan. (Tamáska a történések időszakában természetesen itthon tartózkodott, vezető kórboncnoki szerepet játszott.) Tamáska Máriához, Kádár János feleségéhez családi szálak fűzték, a tények ereje, a hazudozások és jogtörések kényszere mégis kiűzte hazájából, Aachenben élt haláláig. Itt nyitotta fel szememet, a szemem előtt lezajló bírósági cirkuszok ellenében. Ami az áldozat spirituszban tárolt szívének visszataszító hatású bemutatásában merült ki.
S aminek, természetesen, semmilyen bizonyító ereje nem volt, hiszen a 96%-os tiszta szesz mindent kimosott.
Nem akarok rózsafüzért adni az olvasó kezébe Ezt már azért sem tehetném, mert szemtelenség lenne, lévén, hogy Jeanne katolikusan, Ilona viszont reformátusan vallotta és szolgálta a keresztény (keresztyény) Urat. Ha így, ha úgy, méltóan hitükhöz. Minél igazabban, minél teljesebben. Tóth Ilona szülei korán elváltak. Édesanyja viszont – nála maradt a kislány – hívő, meggyőződéses református volt. És tanítónő, intenzív nevelési tudatossággal és ösztönösséggel nevelve gyermekét, aki ebben a szellemben felnőve, őszinte hitét a későbbiekben is megtartotta, megőrizte.
Mindezt, természetesen, az oktalan állam erkölcstelen közegében, egyre rejtettebben, egyre titkosabban. Ugyanakkor fokozatosan növekvő hivatástudattal. Mint eminens hallgató, kivált társai közül. 1956
1956 meggyőzte, hogy korábban vallott, édesanyja által belenevelt hite az igazabb, a szívre nyugalmat hozó. Összehozni sem lehet a kettőt, mert az egyik azt parancsolja, hogy: Ne ölj; a másik: hogy; Ölj!
Akad-e skizofrénikusabb hatás egy ifjú lélekre? Aki az Édesanyjával templomba jár és buzgón imádkozik, miközben az egyetemi DISZ (Dolgozó Ifjúság Szövetsége), a KISZ elődje szervezet vezetője. Nem a maga akaratából, hanem minőségéből, mely elháríthatatlan tisztelettel övezi, s melyet már csak azért sem lehet visszautasítani, mert kell megszállott orvosi hivatástudatához, kell a biztos előmeneteléhez. De kell ahhoz is, hogy könnyítsen özvegy édesanyja sorsán, mert az magától vonja el a falatot, hogy lányát jövőhöz segítse. És akkor ráadásul 56. Már csak természetes, hogy Tóth Ilonka 56-ból is kimagasodik. Azok közé tartozik, akik nem téblábolnak, vakaróznak, nem számolják a hasznukat. Pontosan tudja, merre van az igazság. Ahogy eddig is sejtette, érzékelte rejtett-titkolt ösztöneiben hosszú, álmatlan éjszakákon át, ám most egyszerre kimondatott. S a kétségbevonhatatlanság szaván. A forradalmi nép ajakáról. Már az első napokban ott találják az utcán. Tankokra mond ÁLLJ-t. És nem egy meg is áll előtte. Aztán rájön, hogy a harc szellemibb tevékenységet kíván tőle. Röplapok készítésében és terjesztésében vesz részt. Majd orvosi szolgálatra rendeli az Ügy. A Péterfy Sándor utcai kórházba.
Az egyetemen viszont szigorlat előtt áll, s megbízzák a Péterfy Sándor utcai kórház Domonkos-utcai segédkórházának vezetésével. Bajtársai közül, persze, számosan követik. Így jut egyezségre benne végül is – hangozzék bármily patetikusnak – a forradalom akaratából: az orvos és a forradalmár. Ahogy a dolgok összejönnek
Forradalmár társai még mint röplapterjesztők csapódtak hozzá. Volt közöttük börtönviselt is, akinek éppen elég elszámolni valója volt az ávósokkal.Az ifjak felfedezték, hogy valaki követi őket, lesi a kórház bejáratát, környezetét. Rácsaptak és becipelték a kórházba. Vallatni kezdték, és talán nem véletlen, hogy azokkal a módszerekkel, melyeket egyikük-másikuk elég jól megtapasztalt a saját bőrén. Különösen, miután corpus delicti kerül a kezükbe: fényképek, melyek államvédelmi egyenruhában ábrázolják a vallatottat. Kellett több abban a helyzetben? Csak hát mit kezdjenek vele? Hova rakhatják, hogy rejtve legyen az illetéktelenek szeme elől? Nem akadt más megoldásuk, mint hogy Tóth Ilonától – a kórház igazgatójától és egyúttal parancsnokuktól – tanácsot kérjenek. Ilonka meg a koffein tabletta „táplálékából” megint bekapott egyet. Hogyne tette volna szívszorító tanácstalanságában. Hiszen tudta, hogy perceken belül megérkezhet a kis stáb – írók, újságírók, széplelkek –, azzal az eltökéltségükkel, hogy az épület alagsorában illegális lapot alapítsanak.
Alig várta, hogy az alagsorban dolgukra hagyja őket és rohant az ávóshoz. Hogy szót váltson vele. Megtudja, hogy csakugyan jól ítélték-e meg szerepét társai. Ám semmiféle beszélgetésre nem kerülhetett sor. Az áldozat ugyanis már halott volt.
Tóth Ilona volt olyan orvos, hogy ezt rövid úton és könnyűszerrel megállapíthatta. Hogy akkor mért adott be neki injekciót? Mert – mondhatná most az ember szarkasztikusan. És így lenne legtökéletesebb a válasza.
Csakhogy a lélek bonyolít. A léleknek – különösen, ha Tóth Ilonka fajtájából való – tartása van. Nem választhatja le magát az Ügyről és az Ügyhöz tartozókról, még ha így menekülhetne is. – Te Gyula, – mondta dr. Tamáska Lóránd beszélgetésünkkor – ez a szerencsétlen lány, amikor ránézett arra a fickóra, már halálos pontossággal tudta, hogy halott, nem segíthet rajta és megölni sem tudja.
– De akkor miért?
– A tények az én szakmám. A lélek sohasem mutatja meg magát. – Talán azért adta be az injekciót, hogy bajtársai előtt bizonyítsa: erre is hajlandó az ügy érdekében?
– Avagy hogy megnyugtassa bajtársait: nem ők verték agyon jogos felháborodásukban. – Avagy.
– Vagy tehát vegyük figyelembe, hogy az elsőfokú bíróság előtt a pribékek azzal biztatták: vállalja a bicskázást is, és akkor enyhe ítélettel megússza. Meg is úszta. Másodfokon azonban éppen erre, és a „benzines injekcióra” hivatkozva ítélték halálra. – Vagy tehát.
Na és itt van, amit én jeanne d’arciságnak neveztem. Pontosabban: itt indul.
Mert az angol pribékek is szabadulást ígértek Jeanne d’Arc-nak, ha megtagadja elhivatottságát. azaz megalázza magát. S mikor megtette, máglyára küldték. A szomorú és kérlelhetetlen csak az, hogy Jeanne d’Arc, az eredeti, még jócskán a középkorban élt, az 1400-as évek elején, Tóth Ilonka viszont, a felvilágosodás, a humanizmus „nagy százada”, a XX. század második felében.
Vagyis az ő tette lélektani szempontból sokkal nagyobb, mint Jeanne d’Arcé. Ám ennek ellenére az illetékes bíróság mindeddig nem rehabilitálta. Közönséges gyilkosként tartják számon, miközben a gyilkosok – az övéi is –, ha még élnek, szabadon futnak. Obersovszky Gyula
Ténymegállapítás: mindkét oldalt néma talp
2002. február 5. (6. oldal)
Tóth Ilona nem ölt embert. Tóth Ilonát ártatlanul ítélték halálra. Nehezen és több hónapos kutatás után írom le a súlyos és felelősséggel járó mondatokat. Véleményem ellenkezik a Legfelsőbb Bíróság és a Legfőbb Ügyészség legmagasabb tisztségviselőinek véleményével, kik már a rendszerváltozás után, jogállami körülmények között, alapos és megfontolt vizsgálatot követően mondták ki határozatukat; Tóth Ilonát nem lehet mentesíteni napjainkban sem súlyos ítéletének hatálya alól. Véleményem ellenkezik magának Tóth Ilonának és két, szintén halálra ítélt társának vallomásával, kik az eljárás kezdetétől a halálos ítéletig folyamatosan elismerték teljes mértékben bűnösségüket. Talán a legnehezebb, majdhogynem megoldhatatlan feladat, amikor egy jogásznak az önmagát bűnösnek valló vádlottal szemben kell bebizonyítania az ártatlanságot. 1956. november 12-tol a politikai ellenállás kulcshelyszíne volt a Péterfy Sándor Utcai Kórház, ahol Tóth Ilona szigorló orvos a sebesültek ellátását vezette. A hatalom korán tudomást szerzett a csoport működéséről, ezért 1956. november 16-án razziát tartottak a kórházban. Tóth Ilonát 1956. november 19-én vették előzetes letartóztatásba Molnár Józseffel együtt. A csoport többi, ezen perben felelősségre vont tagja Gyöngyösi Miklós, Gönczi Ferenc, Obersovszky Gyula, Gáli József, Pribelszki István, Bagó Gyula, Lukács József, Kovács Ferenc, Mátéffy Csaba János 1956. december 5-én, 6-án került előzetes letartóztatásba.
Tóth Ilonát gyanúsítottként 1956. november 21-én hallgatták ki először a Budapesti Rendőr-főkapitányságon. A gyanúsítás kizárólag röplap-előállításra és -terjesztésre vonatkozott. A szigorló orvosnő elmondta, hogy 1956. október 25. és november 3. között sebesültszállításban vett részt, majd november 419. között a Péterfy Sándor Utcai Kórház Domonkos utcai részlegét vezette. A szükségkórház egyik helyiségében stencilgépet találtak, amellyel körülbelül 800 röplapot állítottak elő, amit majd a letartóztatásba került nyolctagú csoport tagjai terjesztettek. 1956. december 4-én Tóth Ilona ügye drámai fordulatot vett. Elismerte, hogy november 28-án (helyesen 18-án) Piri (Gyöngyösi Miklós) és Molnár József bevittek a kórházba egy személyt, akit ÁVH-snak hittek. Ekkor Maráczi József elvette iratait, a szóban forgó személy egy fényképen ÁVH-s ruhában volt látható törzsőrmesteri rangban. Gönczi Ferenc, Piri és ő el akarták altatni, hogy zajtalanul tudjuk megölni. Ezért ő elment klóretiles ampulláért és altatókosárért. Mire visszaért, az egyik fiú tűket és fecskendőket vitt a szobába. Tóth Ilona benzines ampullából benzint szívott fel a fecskendőbe, s azt a nyaki vénába akarta beadni, de ez nem sikerült, így valószínűleg bőr alá adtam az injekciót. Közben állandóan adtuk a klóretilt, hogy esetleg túlaltatás következtében meg fog halni. Ezután kihívták a szobából. Utána visszamentem, de addigra már megfojtották. Gönczi Ferenc és Piri, ezt onnan veszem, hogy ketten voltak a szobában. Mikor én felértem, még egy-kettőt mozgott a fenti személy, és beállt a halál. Ezután ő, Piri, Gönczi Ferenc és Molnár József bevitték az áldozatot a WC-be. Ott, hogy biztosak legyünk abban, hogy meghalt, én beleszúrtam Piri bicskájával a jobb kamra táján a szívbe, hogy nehogy véletlenül életben maradjon. Ezután a holttestet a Domonkos utcai templom mellett eltemették. Ez Tóth Ilona első, teljes beismerő vallomása. Ezzel Tóth Ilona rendőrségi kihallgatása befejeződött.
Kirívónak mondhatjuk, hogy a lényegtelen röplap-előállítással és -terjesztéssel kapcsolatban november 21-én, 24-én és december 3-án részletesen kihallgatják (összesen nyolc jegyzőkönyvi oldal!), addig a gyilkossági, lényegi ügyre vonatkozó teljes beismerése nagyságrendekkel rövidebb (december 4-én, 14-én és 21-én összesen 2 oldal!). Tóth Ilona nem nevezi meg az áldozatot, akinek a neve először az 1956. december 29-i terheltté nyilvánítási határozatban bukkan fel (Kollár István rakodómunkásként). Obersovszky Gyula és társai ügyét már kezdettől fogva hozzákapcsolják a gyilkossági ügyhöz holott, mint később kiderült, lényegében semmit nem tudtak róla.
Mit lehet összegezni a nyomozás adataiból?
1. A nyomozati iratok közül alapvető dokumentumok hiányoznak. Így nincs az áldozat holttestének megtalálásáról helyszíniszemle-jegyzőkönyv holott pontos rajzok állnak rendelkezésre az áldozat eltemetéséről 1956. december 6-tól. Nincs boncjegyzőkönyv az áldozatról. (Helyszíniszemle-jegyzőkönyv és boncjegyzőkönyv a bírósági eljárásban sincs.) 2. Az áldozatot csak a nyomozás lezárásakor nevesítik annak ellenére, hogy a gyanúsítottak igazoltatták. Határozottan állítja viszont mindegyik gyanúsított, hogy ÁVH-s személyt igazoltattak. 3. Összességében nem történik meg az áldozat nevesítése és azonosítása a nyomozás során. 4. Tóth Ilonát és Molnár Józsefet cselekményük elkövetésének másnapján 1956. november 19. veszik őrizetbe, s emberölés miatt indul az eljárás holott ezt csak 1956. december 4-én vallja be Tóth Ilona. Eddig csak a röplap-előállításról és -terjesztésről hallgatják ki a gyanúsítottakat. Az eljárás megindítására vonatkozó határozat Tóth Ilona iratai közül eltűnik, Molnár Józsefnél azonban megmarad. Kérdés: honnan tudhatott a nyomozó hatóság mikor még semmi adat nincs gyilkosság elkövetéséről, s ha mégis tudott róla, erről miért nem hallgatják ki a gyanúsítottat? 5. Az eljárás iratai között nincs tanúvallomás. Gyöngyösi Miklós, Gönczi Ferenc és Molnár József vallomásai lényegi pontokon ellentmondanak saját maguknak és Tóth Ilona vallomásának. Az 1956. december 4,5,6-i beismerések rendkívül rövidek, s ezek december 19-re egyszerre lesznek hosszabbak.
Budapest Főváros Ügyészségének vádirata rendkívül gyorsan, 1957. január 14-én elkészül. A vádirat mindössze nyolc oldal, annak ellenére, hogy újabb vádlottak szerepelnek a nyomozati eljárásban szereplő hat személy mellett Dr. Haranghy László egyetemi tanár 1957. február 13-án terjeszti elő véleményét a boncjegyzőkönyvről, melyet összehasonlít az Országos Bírósági Vegyészeti Intézet, valamint az ORK laboratóriumában végzett vizsgálatokkal. Sem a boncjegyzőkönyv, sem a laboratóriumi vizsgálati leletek nem találhatók az eredeti iratanyagban. Dr. Haranghy megállapítja, hogy Kollár István halálát a szívszúrás okozta, de megállapítja azt is, hogy a nyakon lévő fojtogatási nyomok olyan kiterjedtek, a gégebemeneten okozott elváltozás is olyan, hogy ezek a sérülések fulladás útján halálhoz vezettek volna, ha időközben más körülmény a szívnek szúrása nem oltja ki a sértett életét.
A boncjegyzőkönyvben befecskendezésnek nyomai sem a bőrön, sem a karon, sem a nyaki verőereken leírva nincsenek Tehát amennyiben a fejverőereken ilyen befecskendezés történt volna, úgy a boncjegyzőkönyv szerint pontosan átvizsgált verőérben, ha nem is a bőrben, a vérben magában a behatolás helyét fel lehetett volna találni. Hasonló a helyzet a szív tekintetében. A szívbe adott befecskendezés helye ha ilyen volt megtalálható lett volna. Márpedig a boncjegyzőkönyvben injekciós tű behatolási helye a szívben leírva nincs. Az Országos Bírósági Vegyészeti Intézet chlorethylt, morfint és benzint a holttest részeiből még nyomokban sem tudott kimutatni. Hasonló nemleges eredménnyel jártak az ORK laboratóriumában végzett vizsgálatok. Mit bizonyít egyértelműen dr. Haranghy László véleményem szerint alapvetően tisztességes szakvéleménye? Azt, hogy a Tóth Ilona által elismert altatás és többszöri injekciózás nem történt meg. Az iratok között jelenleg fellelhető boncjegyzőkönyv 1956. december 15-én kelt. A boncjegyzőkönyv részletesen leírja a holttest ruházatát, kül- és belvizsgálatát. Az iratot dr. Földes Vilmos igazságügyi orvosszakértő és dr. Kelemen Endre bírósági orvos írja alá. A holttestet nem azonosították, pusztán annyit rögzítenek, hogy a Domonkos templom mellett találták meg a 161 cm hosszú, közepesen táplált, jó izomerejű fiatal férfi holttestét. Az azonosítás hiányát már itt megmagyarázhatatlannak tarthatjuk. Dr. Buris László egyetemi tanár, igazságügyi orvosszakértő 1992. szeptember 30-án dr. Kahler Frigyes felkérése alapján részletes szakvéleményben értékeli a boncjegyzőkönyvet és dr. Haranghy László véleményét. A boncolást végző szakértők és az ellenőrző szakértői feladatokat ellátó szakértők rendkívül felületesen és a szakma szabályait megszegve jártak el: az ismeretlen holttestnél az azonosítást meg sem kísérelték, így csak feltételezhetjük, hogy valóban Kollár István holttestét boncolták Összegezve: 1. Nincs azonosított holttest. 2. A boncolt holttesten nem fedezhetők fel injekcióbeadás, altatás nyomai. Ha ilyen beavatkozás lett is volna, az nem okozhatott halált. 3. Az áldozat halálát fulladásos nyaksérülés okozta. Ennek okozója vallomása szerint Gönczi Ferenc, ha a beismerése igaz. 4. A Tóth Ilona által elismert szívszúrás már egy halottat ért. Összegezve ezen adatokból megállapítható, hogy Tóth Ilonának egyetlen elismert cselekedete sem okozhatta a sértett halálát, annak nyomai egyébként sincsenek a holttesten, vagy nem halált okozók voltak. Dr. Balassa László igazságügyi elmeorvos-szakértő, dr. Kelemen Endre egyetemi tanár, dr. Juhász Pál egyetemi tanár és dr. Nyírő Gyula egyetemi tanár által 1957. február 22-én írt szakvélemény rendkívül fontos ténymegállapításokat tartalmaz Tóth Ilonáról. Így például azt, hogy: "mindkét oldalt néma talp A feltüntetett neurológiai tüneteket maguk a korabeli szakértők is kórosnak minősítik. A súlyos neurológiai tüneteknek egyetlen oka lehet az egyébként egészséges, sportoló fiatal lánynál: a vizsgálat során elszenvedett súlyos fizikai bántalmazás. Nem felejthető, ekkor már több mint két hónapja megtette beismerő vallomását, tünetei azonban még mindig súlyosak.
Összefoglalva a vádiratból és a szakvéleményből leírt következtetéseket: 1. A vádirat értékelhetetlenül rövid, bizonyítékot a vádlottak beismerésén túl nem tartalmaz. Ezért pótvádiratot nyújtanak be, s gyakorlatilag négy egymással össze nem függő ügyet kapcsolnak össze. 2. A szakértői véleményekből rögzíthető: a vádlottak egy részét bizonyíthatóan súlyosan bántalmazták; a Tóth Ilona által elismert, a vádirat szerint általa okozott sérülések nyomai nem találhatók a holttesten, amely egyébként sem azonosítható; Tóth Ilona beismerésének valóságalapja a szakértői vélemények alapján is megkérdőjelezhető.
Az ügyben a Budapesti fővárosi Bíróság 1957. február 18., 20., 22., 26., 28., március 4., 6., 8., 12., 14., 16., 18., 20., 22., 26., 28., 29. és április 1-jén tartott tárgyalást, és 1957. április 8-án hirdetett ítéletet. A vádlottak az utolsó szó jogán hosszan szólhattak. Tóth Ilona többek között azt mondja: Mikor láttam, hogy mit tettem, akkor már ez az ember halott volt. (!!!) Azóta magammal nem tudok szembenézni, amit tettem, azért vállalom a felelősséget, most pedig vége Jegyezzük meg, Tóth Ilona ismét kimondja, hogy már egy halottal találkozott.
Összességében a bíróság a 85 oldalas ítélet ellenére semmivel nem bizonyítja döntését a beismeréseken kívül, vagyis nem indokol. Ezután az ügy a fellebbezések folytán a Magyar Népköztársaság Legfelsőbb Bíróságához került. A Legfelsőbb Bíróság Népbírósági Tanácsa 1957. június 10-én, 11-én, 14-én és 15-én tartott tárgyalást az ügyben, majd 1957. június 10-én hirdette ki ítéletét. A tanács elnöke: dr. Radó Zoltán, népbírák: Bíró Mihály, Dudás János, Fehér Kálmán, Maróti Károly. Tárgyalási jegyzőkönyv azonban nem áll rendelkezésre az iratok között. A Legfelsőbb Bíróság az ügy megítélésében teljes koncepciós fordulatot hajtott végre. Kiderült az ügy lényege: az elsőfokú eljárás során a gyilkosság középpontba állításával kizárólag a külföld és belföld előtti propagandacélokat szolgáltak, s a cél az volt, hogy az ellenállási csoport értelmiségi vezetőit (Obersovszky Gyula, Gáli József) hozzákapcsolják egy köztörvényes bűncselekményhez. A Legfelsőbb Bíróság ítéletéből kiderül, hogy a fő veszélyt már ők jelentik, s ezért kell a minősítést megváltoztatni, s halálra ítélni őket.
Tóth Ilonán a halálbüntetést 1957. június 27-én hajtották végre. A kivégzés megkezdésének időpontja 6.37, a halál 6.48-kor következett be. Ezután kivégzett holtteste 30 percen keresztül a bitófán függ. Befejezésül értékelni kell a Tóth Ilona ártatlansága mellett szóló tényeket, és kísérletet kell tenni arra, hogy válaszoljunk: mi is történhetett 1956. november 18-án a kórházban.
I. Tóth Ilona ártatlanságát alátámasztó bizonyítékok. 1. Az egész eljárásnak a sarokpontja, melyen összedől a vád koncepciója, a holttest és az áldozat azonosítatlansága, illetve egy meglévő holttesttel kapcsolatos alapvető kételyek. A holttest azonosítatlanságát a korabeli és a jelenkori orvosi iratok, szakvélemények egyértelműen rögzítik (boncjegyzőkönyv, dr. Haranghy László, dr. Buris László, dr. Benedek István szakvéleménye). Nem tudjuk meg, hogy kinek a holtteste szerepel az eljárásban. Ugyanúgy kiderítetlen az áldozat személye, alapvető személyi adatai ismeretlenek maradnak. Az áldozat azonosítatlanságát bizonyítja, hogy a vádlottak a korabeli jegyzőkönyvekben ÁVH-snak tartják egyértelműen, míg Bak Istvánné olyan meghatározó jel alapján azonosítja az áldozatot, ami nem szerepel a boncjegyzőkönyvben.
2. A boncjegyzőkönyvben nem szerepelnek a Tóth Ilona által elismert injekcióbeadások, s az altatás nyomai.
3. Hiányoznak a holttestre vonatkozó alapvető dokumentumok, ezekre hivatkozás sem történik.
Így nincs az iratok között: a holttest kihantolásáról felvett helyszíni szemle jegyzőkönyve; a holttest azonosításáról felvett jegyzőkönyv; kilopták és meghamisították a bírósági jegyzőkönyvben a boncolóorvosok és dr. Haranghy László meghallgatásáról szóló részt; kiveszik az iratok közül a boncjegyzőkönyvet, amit dr. Kahler Frigyes szerez be 1992-ben. Jogosan feltételezhetjük, hogy ezen iratok azért hiányoznak, mert egyértelműen bizonyítják Tóth Ilona ártatlanságát, mint ahogy az előkerült boncjegyzőkönyv, illetve szakértői vélemények bizonyítják is. 4. Egyértelműen bizonyítható, hogy Tóth Ilonát a rendőrségi eljárás során fizikailag súlyosan bántalmazták.
5. A bíróságon tett Tóth Ilona-féle beismerő vallomás is súlyos aggályokat kelt.
Idézzük dr. Iván László pszichiáter professzor, igazságügyi orvosszakértő véleményét:
Tóth Ilona megváltozottságát többünk véleménye szerint kombinált manipulációs módszerrel érték el, fizikális behatásokkal, lelki gyötrésekkel végzett agymosás formájában.
II. Mi történhetett ezek után 1956. november 18-án a Péterfy Sándor Utcai Kórházban? Teljes bizonyossággal ma már rekonstruálhatatlanok az események. Két kiindulópontot azonban bizonyossággal rögzíteni lehet: 1. Gönczi Ferenc és Gyöngyösi Miklós súlyosan bántalmaztak ekkor valakit a kórházban.
2. Tóth Ilonának a bántalmazáshoz és az áldozat esetleges halálához semmi köze. Nagyon valószínű azonban, hogy az előbbi két bizonyság mellett a következő esetek fordulhattak elő. Gönczi Ferenc és Gyöngyösi Miklós a fizikai bántalmazás után egy halotthoz hívják Tóth Ilonát, aki megállapítja a halál beálltát. Az ezután következő szívszúrás már egy halottat ért, végrehajtója nem is Tóth Ilona, sőt, elképzelhető az is, hogy utólag a Hatóság emberei szúrták szíven a holttestet. Elképzelhető, hogy Tóth Ilonát egy, a klinikai halál állapotában lévő emberhez hívták segíteni. Ő orvosi eszközökkel megkísérelte életre kelteni sikertelenül a klinikai halál állapotában lévő embert. Végül nem zárhatjuk ki azt a lehetőséget sem, hogy egyáltalán nem történt haláleset. Ebben az esetben a súlyosan bántalmazott ismeretlent akit lehet, hogy halottnak is véltek eszméletlen állapotban kivitték a kórházból, s magára hagyták. A halottnak vélt ember azonban valamilyen módon életben maradt, s ezután a Hatóság gyártott egy holttestet esetleg a börtönben lévő forradalmárok közül.
Ezt a változatot két körülmény támasztja alá: a holttest körüli teljes bizonyítatlanság; az a tény, hogy Kollár István ÁVH-s létezett! Dr. Kahler Frigyes 1992-es feltárásai során megkereste a BM-et, ahol közölték, hogy az 1930-ban született (tehát akkor, amikor a holttest) Kollár István 1952-tol 1981-ig szolgált a BM kötelékében, s halálakor 1981-ben ezredes volt.
Teljes bizonyossággal egyik változat sem támasztható alá, s így lehetséges, hogy egy negyedik változat volt a valóságos. Kétséget kizáróan kijelenthető viszont a feltárt bizonyítékok alapján, hogy Tóth Ilona teljesen ártatlan volt, s koncepciós-konstrukciós perben ítélték halálra az orvosi kar mártírját.
A szerző intézetvezető egyetemi tanár (Pázmány Péter Katolikus Egyetem Jog és Államtudományi Kar)
(A perfeldolgozás teljes terjedelmében a Magyar Szemle februári és áprilisi számában, illetve könyv alakban a Püski Kiadónál jelenik meg)

matches: bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
22/2006. (V. 18.) IM rendelet - a Cégközlönyben megjelenő közlemények közzétételéről és költségtérítéséről
A cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi V. törvény (a továbbiakban: Ctv.) 128. §-ának b) pontjában foglalt felhatalmazás alapján a következőket rendelem el:
1. § (1) * A Cégközlönyben, az igazságügyért felelős miniszter által vezetett minisztérium hivatalos lapjában kell közzétenni a Ctv. 20. §-ának megfelelően a törvényszék mint cégbíróság közleményeit, valamint azokat az egyéb közleményeket, amelyeknek a Cégközlönyben való közzétételét a Ctv. vagy más jogszabály a bíróság vagy közvetlenül az érintettek kötelezettségévé teszi.
(2) * A Cégközlöny szerkesztését és kiadását kizárólagos joggal a Magyar Közlöny Lap- és Könyvkiadó Korlátolt Felelősségű Társaság látja el.
(3) A Cégközlönyben megjelenő közlemények közzétételéért - ha jogszabály kivételt nem tesz - e rendeletben foglaltak szerint költségtérítést kell fizetni. A költségtérítés összegét általános forgalmi adó nem terheli. A költségtérítés befizetését igazoló bizonylatot az eljárást megindító kérelemhez kell mellékelni.
A cégbírósági közlemények
2. § (1) * A cég-, illetve a változás bejegyzésének közzétételét tartalmazó közlemény szövege megegyezik a cégbíróság által hozott végzéssel.
(2) A más bíróság által közzétett közlemények tartalma - ha jogszabály ettől eltérően nem rendelkezik - megegyezik a bíróság határozatának szövegével, de az eljáró bíró (bírósági ügyintéző) aláírását ebben az esetben sem kell a közleményben szerepeltetni.
(3) Ha a cégbíróság valamely cégjegyzékadat bejegyzésére vagy törlésére más bíróság határozata alapján köteles, az erre vonatkozó közzététellel egyidejűleg gondoskodik e bíróság határozata rendelkező részének a közzétételéről is.
4. § (1) Ha valamely adat cégjegyzékbe történő bejegyzésére vagy törlésére hivatalból kerül sor, jogszabály eltérő rendelkezésének hiányában a közzététel ingyenes.
(2) A cég kérelemre történő törlésének közzététele ingyenes.
(4) * Ha a bejegyzési (változásbejegyzési) kérelem visszautasítását, illetve a cégbejegyzési kérelem egyszerűsített cégeljárás során történő elutasítását követően a cég a bejegyzési kérelmét visszautasító, illetve elutasító végzés közlésétől számított 8 napon belül újból benyújtja [Ctv. 45. § (5) bekezdése, 48. § (9) bekezdése], a befizetett közzétételi költségtérítés összegét az újabb eljárásban hozott végzés közzétételére kell felhasználni.
5. § (1) * A közzétételi költségtérítés összege a cég bejegyzésére irányuló kérelem esetén 5000 Ft, a cég adataiban bekövetkezett változás bejegyzésére irányuló kérelem esetén 3000 Ft, akkor is, ha a bejegyző végzés mellett - jogszabály rendelkezése folytán - a létesítő okirat vagy a létesítő okirat módosításának közzétételére is sor kerül.
(2) * Ha a cég vagy a változás bejegyzésére vonatkozó kérelmet a cégbíróság jogerős végzésével elutasítja, illetve a cég vagy a változás bejegyzése iránti eljárást megszünteti, e végzéseknek csak a rendelkező részét kell közzétenni. A végzés közzétételének költségtérítése 2500 Ft, kivéve, ha a végzés meghozatalára a közzétételi költségtérítés meg nem fizetése miatt került sor. Ilyen esetben a céget a közzétételi költségtérítés utólagos megfizetésére nem kell kötelezni.
(3) * Egyszerűsített cégeljárás esetében, továbbá a közkereseti társaság, a betéti társaság, a korlátolt felelősségű társaság és az egyéni cég esetében a cég bejegyzésének közzététele ingyenes.
Más bíróság közleményei
6. § Ha a közzétételre törvény nem a cégbíróságot, hanem más bíróságot kötelezi (például a felszámolási eljárás, a helyi önkormányzatok adósságrendezési eljárása, valamint a vagyonrendezési eljárás során hozott végzések esetében), a közzétételi költségtérítés összege 25 000 Ft, amely magában foglalja a bíróság eljárása során közzétételre kerülő valamennyi közlemény költségtérítését. A költségtérítés összegét az eljárás kezdeményezőjének kell megelőlegeznie. A költségtérítés viseléséről a bíróság rendelkezik.
A cég vagy más szervezet közleményei
7. § (1) Ha a közlemény Cégközlönyben való közzétételére jogszabály közvetlenül a céget vagy más szervezetet kötelezi, a közzététel költségtérítése megjelenési alkalmanként
a) * cég esetén és felszámolási eljárásban történő közzététel során adósnak minősülő szervezet esetén - ideértve azt is, amikor a közzétételre jogszabály természetes személyt kötelez - 15 000 Ft,
d) jogszabályban meghatározott, cégnek nem minősülő más szervezet esetében 20 000 Ft.
(2) * Az (1) bekezdésben felsoroltak a közlemény szövegét a Cégközlöny honlapján erre a célra létrehozott elektronikus kommunikációs felületen keresztül küldhetik meg. A Cégközlöny elektronikus kommunikációs felületének használatához regisztráció, és azt követően felhasználónév és jelszó használata szükséges. Az elektronikus kommunikációs felület biztosítja a Cégközlöny és a megrendelő közötti kapcsolattartást is. A regisztráció, a kommunikációs felület használatának és a közlemény elektronikus megküldésének részletes feltételei a Cégközlöny és a céginformációs szolgálat honlapján közzétételre kerülnek.
(3) * A Ctv. 114. § (1) és (2a) bekezdése szerinti közlemények kivételével a cég a változásbejegyzési eljárásában felhasználandó közleményét jogi képviselő útján küldheti meg. A felszámolási eljárásban, a vagyonrendezési eljárásban közzéteendő közleményt a bíróság által kirendelt felszámoló szervezet küldheti meg. Egyéb esetben a közleményt a cég, illetve az küldheti meg, akit erre a jogszabály kötelez. Jogi képviselő minden esetben eljárhat.
(4) * A felszámoló szervezet és a jogi képviselő a (2) bekezdés szerinti regisztrációt az erre kijelölt személy útján folytatja le. Az így regisztrált szervezet a Cégközlöny elektronikus kommunikációs rendszerében közzétételi kérelem benyújtására feljogosított személyt vagy személyeket jelöl meg.
(5) * A közleményt megküldő személy a 7. §, a 8. § és a 8/A. § alkalmazásában a megrendelő.
8. § * (1) A közleményt az elektronikus felület erre a célra kialakított részébe kell beilleszteni. A közlemény szövegének mellékletként történő csatolására - kivéve a (2) bekezdés szerinti esetet - nincs mód.
(2) * A közlemény szövege vagy annak egy része abban az esetben csatolható mellékletként, ha az képi formátumként (szkennelve) kerül közzétételre. Képi formátumként kerül közzétételre különösen a Ctv. 21/B. § szerinti hatósági engedély, a vállalatcsoport uralmi szerződése, a határokon átnyúló egyesülés esetén az egyesülési szerződés közös tervezete és a vezető tisztségviselők beszámolója.
(2a) * Az átalakulási, egyesülési, szétválási közlemény részét képező nyitó és záró mérleg adatait a számviteli törvény szerinti tagolásban, táblázatos formában és a közlemény szövegének részeként kell megadni.
(3) A közlemény megküldésekor mellékelni kell a közzétételi költségtérítés (többszöri közzétételi kötelezettség esetén valamennyi megjelenési alkalom költségtérítése) befizetésének igazolását. A közzétételi költségtérítést a befizetésre kötelezett nevében más is teljesítheti. Az átutalási megbízás vagy a fizetési számlára történő készpénz befizetési nyomtatvány „közlemény” rovatában a közzétételre köteles cég vagy egyéb szervezet nevét és cégjegyzékszámát is szerepeltetni kell.
(4) A közlemény megküldéséről a megrendelő automatikus üzenetet kap.
8/A. § * (1) A közleményben szereplő cég esetében a cégnyilvántartásba bejegyzett cégnevet és székhelyet kell feltüntetni. Új cégnévre és székhelyre a közlemény a bejegyzett cégnév és székhely mellett csak akkor utalhat, ha az már bejegyzés alatt („b.a.”) áll.
(2) * A közlemény - tartalmi vagy technikai - hibájáról a megrendelő figyelmeztetést kap. Ha a megrendelő a hiánypótlási felhívásnak 8 napon belül nem tesz eleget, úgy kell tekinteni, hogy a megrendelő a közlemény közzétételét nem kéri, és a közlemény „visszavont” státuszba helyezhető. Ha a hiánypótlási felhívásnak a megrendelő csak részben tesz eleget vagy a közleményt változatlan tartalommal kéri közzétenni, a közlemény további felhívás nélkül a részben javított vagy kért tartalommal és a figyelmeztetést is tartalmazó megjegyzéssel kerülhet közzétételre.
(2a) * A megrendelő figyelmeztetést kap arról is, ha a közlemény közzétételének a Ctv. 20. § (4) bekezdés c) pontjára figyelemmel nincs helye. Ebben az esetben a figyelmeztetés megküldésével egyidejűleg a közlemény „visszavont” státuszba kerül.
(3) A közzétételre megküldött közlemény módosítását (kijavítását, kiegészítését) a megrendelő a közlemény megküldésétől számított második munkanap 12 órájáig kérheti. Ezt követően a korábban megküldött közlemény tartalmát módosítani már nem lehet, az az eredeti tartalommal jelenik meg. Ha a közleményt csak egy alkalommal kellett közzétenni, a (4) bekezdésben foglaltak megfelelő alkalmazásával módosító (kijavító) közlemény közzétételére kerül sor. Több megjelenési alkalom esetében az első megjelenést követő közzétételkor a közlemény a módosított tartalommal kerülhet közzétételre, utalva arra, hogy az előző közzététel hibás (hiányos) volt, ha a második közzététel előtt a javításra még mód van.
(4) Ha a közleménynek a Cégközlönyben való megjelenését követően a közlemény tartalmának módosítását a megrendelő érdekkörében felmerült okból kérik, a módosító (kijavító) közleményt - a közzétételi költségtérítés egyszeri megfizetése mellett - csak egyszer kell közzétenni, akkor is, ha az eredeti közlemény többször jelent meg. A módosító közleményben utalni kell a korábbi közzétételre, valamint a hibás (hiányos) adatra. Ezen túlmenően csak a módosított adatot kell feltüntetni. Kijavító közleményként a teljes közlemény ismételt megjelentetésére módosításra (kijavításra) hivatkozással nincs mód.
(5) A (4) bekezdésben foglaltak alkalmazására kerül sor abban az esetben is, ha a Cégközlönyben való megjelenést követően a Cégközlöny érdekkörében felmerülő okból szükséges a közlemény tartalmának módosítása azzal, hogy ebben az esetben közzétételi költségtérítést nem kell megfizetni.
(6) A (2) bekezdés szerinti figyelmeztetést követően a javított közlemény és a (3)-(5) bekezdés szerinti kijavító közlemény megküldése is a 7. § (2) bekezdés szerinti kommunikációs felületen történhet.
(7) A már megjelent, vagy a (3) bekezdés szerint már nem módosítható közlemény visszavonására nincs mód, és nem lehet a közlemény visszavonásáról sem közleményt közzétenni.
(8) A Cégközlöny a közlemény megjelenéséről a megrendelőt a közlemény levonatának elektronikus megküldésével értesíti.
A közzétételi költségtérítés befizetése és visszatérítése
9. § (1) * A cégbírósági közlemények közzétételi költségtérítését az igazságügyért felelős miniszter által vezetett minisztériumnak kell elektronikus úton, külön rendeletben foglaltak szerint megfizetni. A 6. § szerinti bíróság, illetve cég vagy más szervezet közleményeinek közzétételéért a költségtérítést az Igazságügyi Minisztérium 10032000-01810039-00000000 számú számlájára kell megfizetni.
10. § (1) * A közzétételi költségtérítést az igazságügyért felelős miniszter által vezetett minisztériumhoz benyújtott kérelem alapján vissza kell téríteni, ha *
a) a cég a cégbejegyzési (változásbejegyzési) kérelmét a cégbírósághoz, illetve a bírósághoz mégsem kívánja benyújtani;
b) * a cég vagy más szervezet a közleményét az igazságügyért felelős miniszter által vezetett minisztériumba érkezését követő 3 napon belül visszavonta;
c) a cég, illetve a változás bejegyzésétől számított 30 napon belül a közlemény nem jelent meg;
d) * a cég vagy más szervezet közleménye - a Ctv. 21. §-ának (2) bekezdésében szabályozott eljárás esetét kivéve - az igazságügyért felelős miniszter által vezetett minisztériumba történt érkezését követő 30 napon belül nem jelent meg;
e) a közzétételi költségtérítés felhasználására más okból nem került sor.
(2) * Az 5. § (2) bekezdésében meghatározott közzétételi költségtérítést meghaladó összeget kell kérelemre visszatéríteni, ha
a) a cég (a változás) bejegyzése iránti kérelmet a cégbíróság érdemi intézkedése előtt visszavonták és a cégbíróság az eljárást megszüntette;
b) a cég bejegyzésére (a változás bejegyzésére) vonatkozó kérelmet a cégbíróság jogerős végzésével elutasította.
(3) A kérelemhez a visszatérítési igényt megalapozó okiratokat mellékelni kell.
11. § (1) Ez a rendelet 2006. július 1. napján lép hatályba. Rendelkezéseit a hatálybalépését követően indult ügyekben kell alkalmazni.
(3) * Azok a gazdasági társaságok, amelyek a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti és felhatalmazó rendelkezésekről szóló 2013. évi CLXXVII. törvény (a továbbiakban: Ptké.) rendelkezései szerint nem határoztak a Polgári Törvénykönyv rendelkezéseivel összhangban álló továbbműködéséről vagy a Ptké. 12. § (2) bekezdés b) pontja alapján még nem alkalmazzák a Ptk. rendelkezéseit, a 7. § szerinti közvetlen közleményeiket a gazdasági társaságokról szóló 2006. évi V. törvény (a továbbiakban: Gt.) 2014. március 14-én hatályos rendelkezései szerint készítik el. Azt a tényt, hogy a gazdasági társaság még a Gt. hatálya alatt áll, a közleményben fel kell tüntetni.
(4) * E rendeletnek a Cégközlönyben megjelenő közlemények közzétételéről és költségtérítéséről szóló 22/2006. (V. 18.) IM rendelet módosításáról szóló 2/2017. (III. 27.) IM rendelettel módosított rendelkezéseit a 2017. március 16. napján vagy azt követően indult cégbejegyzési eljárásokban lehet alkalmazni azzal, hogy az esetlegesen már befizetett közzétételi költségtérítés a 10. § (1) bekezdés e) pontja alapján kérelemre visszatérítendő.
Módosította: 20/2010. (XII. 22.) KIM rendelet 5. § (2) a), 40/2011. (XII. 30.) KIM rendelet 27. §.
Megállapította: 6/2017. (VI. 1.) IM rendelet 8. §. Hatályos: 2017. VI. 8-tól.
Megállapította: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (1). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Hatályon kívül helyezte: 16/2012. (III. 6.) KIM rendelet 3. § a). Hatálytalan: 2012. III. 7-től.
Hatályon kívül helyezte: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (7). Hatálytalan: 2014. III. 15-től.
Megállapította: 20/2017. (XII. 21.) IM rendelet 22. §. Hatályos: 2018. I. 1-től.
Megállapította: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (2). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Megállapította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (1). Hatályos: 2014. III. 15-től.
Megállapította: 2/2017. (III. 27.) IM rendelet 1. §. Hatályos: 2017. III. 28-tól.
Megállapította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (2). Hatályos: 2014. III. 15-től.
Hatályon kívül helyezte: 29/2011. (IX. 29.) KIM rendelet 2. §. Hatálytalan: 2011. IX. 30-tól.
Hatályon kívül helyezte: 16/2012. (III. 6.) KIM rendelet 3. § b). Hatálytalan: 2012. III. 7-től.
Megállapította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (3). Hatályos: 2014. VII. 1-től.
Megállapította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (4). Hatályos: 2014. VII. 1-től.
Megállapította: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (3). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Beiktatta: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (4). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Beiktatta: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (4). Hatályos: 2014. VII. 1-től.
Megállapította: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (5). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Beiktatta: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (6). Hatályos: 2016. I. 1-től.
Megállapította: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (7). Módosította: 1/2017. (III. 7.) IM rendelet 2. § (1).
Hatályon kívül helyezte: 1/2017. (III. 7.) IM rendelet 2. § (2). Hatálytalan: 2017. III. 8-tól.
Módosította: 53/2007. (XII. 19.) IRM rendelet 2. § (2) b).
Módosította: 20/2010. (XII. 22.) KIM rendelet 5. § (2) d).
Módosította: 20/2010. (XII. 22.) KIM rendelet 5. § (2) c).
Módosította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (6).
Hatályon kívül helyezte: 39/2015. (XII. 21.) IM rendelet 2. § (9) b). Hatálytalan: 2016. I. 1-től.
Megállapította: 21/2014. (III. 13.) KIM rendelet 18. § (5). Hatályos: 2014. III. 15-től.
Beiktatta: 2/2017. (III. 27.) IM rendelet 2. §. Hatályos: 2017. III. 28-tól.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
III/01008/2013
. III/01008/2013
Első irat érkezett: 06/27/2013
Az ügy tárgya: a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36. § (2) bekezdés e) pontja tárgyában benyújtott egyedi normakontroll
Az indítványozó bíró - az Abtv. 25. §-a alapján, az előtte folyamatban levő pénzbeli szociális ellátás tárgyában hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránti per tárgyalásának felfüggesztésével egyidejűleg - a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szoc. tv.) 36. § (2) bekezdés e) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, továbbá a vizsgálni kért rendelkezések konkrét ügyben való alkalmazhatóságának kizárását kéri az Alkotmánybíróságtól.
A vizsgálni kért rendelkezés szerint a szociális hatáskört gyakorló szerv azt nem vizsgálhatja, hogy a foglalkoztatást helyettesítő támogatásban részesülő személy a törvényi feltételeket önhibájából vagy azon kívül nem teljesítette. Ez - az indítványozó álláspontja szerint - sérti az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésében foglalt azon jogosultságot, amely szerint az önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetében minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult..
a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36. § (2) bekezdés e) pont
III_1008_2013_inditvany_anonim.pdf
A határozat száma: 3230/2013. (XII. 21.) AB végzés
ABH oldalszáma: 2013/2604
Az ABH 2013 tárgymutatója: bírói kezdeményezés elbírálásának feltételei; mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség; szociális biztonsághoz való jog
2013.11.12 9:30:00 2. öttagú tanács
2013.11.18 17:00:00 2. öttagú tanács
2013.12.02 10:30:00 Teljes ülés
Az Alkotmánybíróság teljes ülése folyamatban lévő ügyben alkalmazandó jogszabály alaptörvény-ellenességének megállapítására irányuló bírói kezdeményezés tárgyában – dr. Lévay Miklós, dr. Salamon László és dr. Stumpf István alkotmánybírók különvéleményével – meghozta a következő
Az Alkotmánybíróság a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36. § (2) bekezdés e) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására és a Salgótarjáni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 2.K.27.097/2013. számú ügyben való alkalmazásának a kizárására irányuló bírói kezdeményezést visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó Salgótarjáni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság az előtte 2.K.27.097/2013. szám alatt folyamatban lévő per tárgyalását felfüggesztette és az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 25. §-a alapján bírói kezdeményezéssel fordult az Alkotmánybírósághoz. A bíróság a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Szoc. tv.) 36. § (2) bekezdés e) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítását és a Salgótarjáni Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 2.K.27.097/2013. számú ügyben való alkalmazásának a kizárását kérte az Alkotmánybíróságtól. Az indítvány alapjául szolgáló közigazgatási ügy lényegét a bíróság az alábbiak szerint összegezte. A pénzbeli szociális ellátás tárgyában hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt indított per felperese a Szoc. tv. 33. §-a alapján 2011. február 1. napjától aktív korúak ellátására volt jogosult, mivel kereső tevékenységet nem tudott folytatni. Az illetékes jegyző a Szoc. tv. 25. § (4) bekezdés b) pontja alapján az említett ellátás jogosultsági feltételeit felülvizsgálta és határozatával 2012. május 31. napjával megszüntette felperes aktív korúak ellátására, ezen belül foglalkoztatást helyettesítő támogatásra való jogosultságát. A jegyző határozata jogalapjaként a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontját jelölte meg. A bíróság indítványában a Szoc. tv. fenti rendelkezését azért tekintette ellentétesnek az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésével, mert az nem teszi lehetővé a szociális hatáskört gyakorló szerv számára azt, hogy az említett szociális ellátás évenkénti felülvizsgálata során az ellátásban részesülő személy önhibáját (annak hiányát, illetve meglétét) megvizsgálja. Az indítványozó kifejtette, hogy a Szoc. tv. 33. §-a a foglalkoztatást helyettesítő támogatás jogosultsági feltételeit eleve úgy határozza meg, hogy azok, akik az említett törvényi feltételeknek megfelelnek, olyan személyeknek tekinthetők, akik önhibájukon kívül nem tudnak kereső tevékenységet folytatni. A bíróság szerint ez a szabályozás összhangban áll az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésében foglaltakkal. Az indítványozó álláspontja szerint az alaptörvény-ellenességet az okozza, hogy a szociális hatáskört gyakorló szerv a támogatási jogosultság évenkénti felülvizsgálata során nem azt vizsgálja, hogy a Szoc. tv. 25. § (4) bekezdés d) pontjában foglalt jogosultsági feltételek továbbra is fennállnak-e, hanem a támadott törvényi rendelkezés alapján azt, hogy a felülvizsgálat időpontját megelőző egy évben a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontjában foglalt feltételek teljesülnek-e. Ennek következtében annak a személynek, aki a foglalkoztatást helyettesítő támogatás megállapításához szükséges törvényi feltételekkel rendelkezik és részére meg is állapították ezt a támogatást, 12 hónap elteltével megszüntethetik a támogatását, amennyiben önhibáján kívül nem tud a támadott törvényi rendelkezésben foglalt feltételek közül legalább egy feltételt teljesíteni. A Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontjának gyakorlati alkalmazása az indítványozó szerint azt eredményezi, hogy az, aki számára az önkormányzat a korlátozott mértékben rendelkezésre álló közfoglalkoztatást legalább évi 30 napban nem tudja biztosítani, önhibáján kívül elveszti a támogatást. Az indítványozó szerint önhibáján kívül elveszítheti a támogatást az is, aki a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontjában foglaltakat azért nem tudja teljesíteni, mert nem talált munkahelyet és munkaerő-piaci programban vagy képzésben történő részvételre sem lett besorolva.
[2]	2. Az Abtv. 25. §-ában foglalt törvényi rendelkezés és az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata értelmében az egyedi normakontrollra irányuló bírói kezdeményezés csak az indítvánnyal támadott jogszabály alaptörvény-ellenességének a megállapítására és megsemmisítésére irányulhat; bíró a folyamatban lévő ügyben alaptörvény-ellenes mulasztás megállapítását nem indítványozhatja {lásd legutóbb: 3135/2013. (VII. 2.) AB határozat, Indokolás [19]–[20]}. Az Abtv. 46. § (1) és (2) bekezdése a jogalkotó általi mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállásának megállapítását nem önálló eljárásként, hanem az Alkotmánybíróság által hatáskörei gyakorlása során alkalmazható jogkövetkezményként szabályozza. Ebből következik, hogy külön mulasztással előidézett alaptörvény-ellenesség fennállásának megállapítására irányuló indítvány előterjesztésére – az Abtv. hatálybalépése, 2012. január 1-je óta – nincs jogszabályi lehetőség {lásd: 3009/2012. (VI. 21.) AB határozat, Indokolás [62]}. A jelen ügyben az Alkotmánybíróság az indítvány tartalma alapján azt állapította meg, hogy a bírói kezdeményezés nem a támadott törvényi szabályozás tartalmi alaptörvény-ellenességét állította, hanem azt kifogásolta, hogy a törvényalkotó a foglalkoztatást helyettesítő támogatás évenkénti felülvizsgálatánál a szociális hatáskört gyakorló szerv számára törvényi feltételként nem írta elő az önhiba megvizsgálását. Az indítványban foglalt indokolás szerint ez a szabályozási hiány vezet arra, hogy a szociális hatáskört gyakorló szerv az említett támogatás éves felülvizsgálata során a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdésének e) pontjában szabályozott törvényi feltételek vizsgálatánál a támogatásban részesülő személy oldalán az önhiba fenn álltát vagy annak hiányát nem vizsgálhatja. Minderre figyelemmel az Alkotmánybíróság a bírói kezdeményezést az indítványozó jogosultságának hiánya miatt, az Abtv. 64. § b) pontja és az Alkotmánybíróság Ügyrendjének 65. § (1) bekezdése alapján visszautasította.
[3]	3. Az Alkotmánybíróság a vizsgált ügyben a bírói kezdeményezés visszautasítása mellett az alábbiakat jegyzi meg. Az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésének első mondata értelmében az állam törekszik arra, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésének második mondata alapján anyaság, betegség, rokkantság, fogyatékosság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Az Alaptörvény XIX. cikk (2) bekezdése rögzíti, hogy az állam a szociális biztonságot – a XIX. cikk (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében – a szociális intézmények és intézkedések rendszerével teremti meg. A szociális intézményrendszer és az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdés második mondatában foglalt támogatások kialakítása és szabályozása a jogalkotó feladata, melynek során – az Alaptörvény keretei között – széles körű mérlegelés illeti meg. Az egyes támogatási formákra vonatkozó jogszabályi rendelkezések részletszabályait (ide értve a támogatásra való jogosultság feltételeit és annak mértékét is) – az Alaptörvény keretei között – a jogalkotó szabadon alakíthatja. Az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdéséből nem vezethető le az állam számára egy konkrét támogatási forma konkrét részletszabályának a megalkotására vonatkozó kötelezettség. Az adott támogatást szabályozó jogszabály szabályozásának az egészéből kiragadott egyetlen szabályozási elemből, vagy állított szabályozási hiányosságból önmagában még nem ítélhető meg az, hogy az állam eleget tett-e az Alaptörvény XIX. cikk (2) bekezdésében foglalt kötelezettségének.
[4]	A határozattal nem értek egyet.
[5]	Álláspontom szerint a bírói kezdeményezés nem alaptörvény-ellenes mulasztás megállapítására, hanem – megszövegezése és tartalma szerint is – a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdése e) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására irányult.
[6]	Az Abtv. 46. § (1)–(2) bekezdése az alaptörvény-ellenes mulasztást a jogalkotói feladat elmulasztásával tekinti megvalósítottnak. Ez olyan joghézagot, illetve hiányosságot tételez fel, amely vagy nemzetközi szerződésből, vagy kifejezett jogszabályi felhatalmazásból eredő jogalkotói feladat elmulasztásából származik, illetve mely a jogi szabályozás Alaptörvényből levezethető lényeges tartalmi hiányossága következtében áll fenn.
[7]	A támadott jogszabályi rendelkezés nem tartalmaz ilyen joghézagot vagy hiányosságot. A jogszabály világos és egyértelmű: a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontja megdönthetetlen vélelemként önhibának minősíti, ha az érintett az említett jogszabályban felsorolt feltételek egyikét sem teljesítette. E jogszabályi konstrukcióból következően valóban kizárt mindennemű további önhiba vizsgálata. A bírói kezdeményezés ezt tartja alaptörvény-ellenesnek, vagyis a szabályozással kapcsolatosan tartalmi kifogása van. Ezért véleményem szerint az indítvány nem értelmezhető joghézag vagy Alaptörvényből levezethető szabályozási hiányosság megállapítására irányulónak, melynek következtében a visszautasításának a feltételei nem állnak fenn.
[8]	Álláspontom szerint az indítványt annak mérlegelésével kellett volna elbírálni, hogy a Szoc. tv. 36. § (2) bekezdés e) pontjában foglalt feltételek mindegyikének elmaradása megalapozza-e az önhiba ex lege megdönthetetlen vélelmének felállítását. Ennek eredményétől függően lehet állást foglalni a támadott rendelkezés alkotmányossága, illetve alaptörvény-ellenessége kérdésében.
[9]	Nem értek egyet a többségi határozat rendelkező részében foglalt visszautasítással, álláspontom szerint az indítványt érdemben kellett volna elbírálni.
[10]	Az indokolás lényegét tekintve a jelen ügyben az Alkotmánybíróság az indítvány tartalma alapján azt állapította meg, hogy a bírói kezdeményezés nem a támadott törvényi szabályozás tartalmi alaptörvény-ellenességét állította, hanem szabályozási hiányt kifogásolt; minderre figyelemmel pedig az a bírói kezdeményezést az indítványozó jogosultságának hiánya miatt visszautasította, arra hivatkozással, hogy bíró a folyamatban lévő ügyben alaptörvény-ellenes mulasztás megállapítását nem indítványozhatja.
[11]	A visszautasítás alátámasztására szolgáló indokolást nem gondolom kellőképpen meggyőzőnek. Egyrészt, formálisan nem mulasztás megállapítását kéri a bíró, hanem megsemmisítést. Másrészt pedig, tartalmát tekintve az indítvány az alkalmazandó szabálynak az alaptörvény-ellenességét állítja. Az indítványozó szerint a kifogásolt szabály által az alapul szolgáló bírósági ügy felperesének okozott sérelem a megsemmisítéssel orvosolható lenne. Ez azt jelenti, hogy nem csak jogalkotói beavatkozással lehet a sérelmes helyzetet elhárítani, ilyen értelemben tehát megalapozottan nem állítható, hogy a kérelem funkcionálisan mulasztás megállapítására irányult volna.
[12]	A többségi határozat indokolása a bírói kezdeményezés visszautasítása mellett az alkotmányjogi probléma tartalmára vonatkozó megjegyzéseket is tett, kvázi nem hivatalos érdemi vizsgálatot végzett. Ennek keretében kimondta, hogy „az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdés második mondatában foglalt támogatások kialakítása és szabályozása a jogalkotó feladata, melynek során – az Alaptörvény keretei között – széles körű mérlegelés illeti meg. Az egyes támogatási formákra vonatkozó jogszabályi rendelkezések részletszabályait (ide értve a támogatásra való jogosultság feltételeit és annak mértékét is) – az Alaptörvény keretei között – a jogalkotó szabadon alakíthatja.” Ezek a tételek azonban álláspontom szerint önmagukban nem támasztják alá az indítványnak a megalapozatlanságát. A bíró indítványa ugyanis tulajdonképpen akként is megfogalmazható, hogy a törvényhozó az adott szociális ellátás szabályozásánál nem maradt „az Alaptörvény keretei között”, mert nem vett figyelembe egy alaptörvényben kifejezetten nevesített feltételt, az érintett állampolgár „önhibáját”.
[13]	Álláspontom szerint tehát az Alkotmánybíróságnak értelmeznie kellett volna, hogy mi a tartalma Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésében a magyar állampolgárok számára biztosított önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén törvényben meghatározott támogatásra való jogosultságnak; ezt követően lehetett volna kellőképpen megalapozottan eldönteni, hogy a vizsgált szabályozás az Alaptörvény által támasztott követelménynek megfelel-e.
[14]	A különvéleményhez csatlakozom:
. 06/27/2013
. 3230/2013. (XII. 21.)

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kuruc.info - Gulág-tagadó: fasisztákat legitimáltak
Anyaország, Holokamu :: 2006. március 8. 14:12
Az MSZP egyik vezető politikusa keményen bírálta a Legfelsőbb Bíróságot, s abszurdnak nevezte azt a döntését, hogy Ságvári „gyilkosát” felmentették, s rehabilitálták. A Magyarországi Munkáspárt 2006 koszorúzást tervez péntekre Ságvári Endre halálának helyszínén. A Jobbik szerdán fekete fóliával takarta le a terrorista Ságvári emléktábláját.
A Legfelsőbb Bíróság (LB) bűncselekmény hiányában, illetve elévülés miatt felmentette Kristóf László kivégzett csendőrnyomozót, aki részt vett Ságvári Endre letartóztatásában. Ságvári az elfogásakor fegyvesesen ellenállt, ezért a csendőrök lelőtték.
Krausz: Az LB a fasiszta rezsimet legitimálta
Az LB ítéletét erős kritikával illette Krausz Tamás történész, az MSZP Baloldali Tömörülés Platformjának alelnöke. Krausz a Nap-kelte műsorában katasztrofális döntésnek nevezte az LB határozatát – bár azt elismerte, hogy 1959-ben koncepciós perben ítélték halálra Kristóf László csendőrnyomozót. Krausz azonban úgy véli, Ságvári gyilkosainak felmentése abszurditás.
Kritizálta az LB érvelését – mely szerint Kristóf tettét az elkövetéskor hatályban levő törvények alapján kell megítélni –, mert szerinte a polgári demokratikus Magyarország semmilyen formában nem azonosulhat az akkori fasiszta jogrenddel. Ugyanis a Legfelsőbb Bíróság nem vette figyelembe – érvelt Krausz –, hogy a Ságvárit lelövő csendőrnyomozók megbízóit is – sőt, szavai szerint az egész csendőrséget –, háborús bűnösökké nyilvánították a háború után, s a „megbízókat” ki is végezték (Sztójay, Jaross, Baky nevét említette a történész).
Krausz kijelentette: a Legfelsőbb Bíróság mostani döntésével legitimálja az akkori fasiszta rezsimet, felemelve azt a demokrácia szintjére, ezért igen komoly mozgalom fog megszerveződni a történész várakozása szerint azért, hogy mindenképpen felülvizsgálják e döntést.
Az „ellenállók” megkoszorúznák
„A Magyar Ellenállók és Antifasiszták Szövetsége, valamint a Nagy Imre Társaság Budapesti Szervezete tudomásul veszi a bíróság ítéletét, de tiszteletben csak a háborús bűnösökkel szembeszegülők emlékezetét tartja" – áll a két szervezet közleményében, amelyet a Legfelsőbb Bíróság döntése után adtak ki. A két szervezet úgy véli, a háborús bűntettekben változatlanul fennáll az egykori csendőr bűnössége. „Kristóf László bűnlajstromán nevükkel felsorolt áldozatok megkínzása sorakozik álláspontunk szerint soha el nem évülő hatállyal. Tiszteletünket fenntartjuk nekik” – tartalmazza a közlemény. (A bíróság szerint az 1959-es ítéletben rögzített cselekmény minősítése hivatali visszaélés, ami az elbíráláskor már elévült, így ebben a vonatkozásában megszűntették az eljárást. A Legfelsőbb Bíróság kifejtette azt is: a halálos ítélet szerkezete, tartalma alapján egyértelműen koncepciós jellegű, politikailag elkötelezett. – A szerk.)
A Magyarországi Munkáspárt 2006 péntekre koszorúzást tervez Ságvári Endre halálának helyszínén, ezzel azt szeretnék kinyilvánítani, hogy Ságvárit az antifasiszta ellenállás hősének tekintik, s elítélik mindazokat, akik a haláláért felelősek.
Jobbik: Ságvári terrorista – le az emléktáblával!
A Jobbik kedden közleményben tudatta: a Legfelsőbb Bíróság döntésével bebizonyosodott, hogy Ságvári nem hős volt, hanem terrorista, és ezért várhatóan szerdán eltüntetik a "rendőrgyilkos emléktábláját". A táblaleverésből végül csak annyi maradt, hogy fekete fóliával takarták azt le, ám eközben a Jobbik Magyarországért Mozgalom felszólította Hiller Istvánt, hogy jogkövető állampolgárként és az MSZP elnökeként kérjen bocsánatot maga és elődjei nevében az ártatlanul kivégzett Kristóf László rokonaitól, kezdeményezze a Ságvári emléktábla eltávolítását, történészként pedig fejezze be történelemhamisítási kísérleteit!
Ságvári emlékét tábla őrzi a budai Remíz mellett – itt történt 1944 nyarán a lövöldözés. Az emléktáblát 2004 nyarán avatta újjá Hiller István. A Jobbik Magyarországért Mozgalom már 2005 elején kezdeményezte a tábla eltávolítását. A Jobbik már akkor is felszólította az MSZP elnökét, hogy „fejezze be a történelemhamisítási kísérletét, ne tartson hazug beszédeket Ságvári emléktáblájánál vagy a Károlyi-szobornál, mert ezzel a fiatalság nemzeti tudatát mérgezi meg”.
(nol.hu, mno.hu)
Kuruc.info vélemény: Ha David Irving börtönbüntetést kapott holokauszt-relativizáló véleményéért, akkor Krausz Tamás, a jó öreg Gulág-relativizáló is bevonulhatna pár évre.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság