text:
Vigilia TARTALOM. 499; Karl Barth emléke (sz. e.) 500; Könyvek előkészületben (n, y.) 501; szam XXXIV. ÉVFOLYAM. Oldal - PDF
Vigilia TARTALOM. 499; Karl Barth emléke (sz. e.) 500; Könyvek előkészületben (n, y.) 501; szam XXXIV. ÉVFOLYAM. Oldal
Download "Vigilia TARTALOM. 499; Karl Barth emléke (sz. e.) 500; Könyvek előkészületben (n, y.) 501; 479. 7. szam XXXIV. ÉVFOLYAM. Oldal"
2 XXXIV. ÉVFOLYAM Vigilia 7. szam TARTALOM Oldal Suenens bíbor-;s; Al. egyház egysége a II vatikáni zsinat szellemében 4: :3 Szabó Géza: Aranymetszés, Musíca oecumenica (versek) 444 Noszlopi László: Ösztön és sors 445 Stetka Éva: Biztatásúl magamnak (vers).., 453 Toldalagi Pál: AtváLtozás, Egy szelíd őrült rnódjára, Éjszaka (versek) 454 Pályi Andr6s: Nyárí gyakorlat (elbeszélés) 455 Dsida JenŐ: EJLbúcsúzmnlk, Hamvad a tűz, Ne haragudj! (versek) 466 Rónay László:. A csálokcrtí Háry János (kisregény 2. rész) 467 Nyiri Tamás: A 'kis út ("Okosak Iegyetek") 478 NÁpLO Mi lesz a gyónással? - két lelkipásztori vélemény (Forrai Botond, Szántó János) 479; Az egyházirend szentségi fokozatai a püspökök új szertartáskönyve szerint (Medvigy Mihály) 481; A "Magyar Egyházi Kultúra" kiállítás Rómában és Budapesten (Márkus László) 48-1; Az olvasó naplója - Konrád György: A látogató (Rónay György) -186; Színházi króníka - Színházi esték az Egyetemi színpadon és a Pinceszínházban (Pályi András) 487; Képzőművészet -_Pécsli és Baranya-megyel képző- és iparművészek, Martyn Ferenc, Amerigó Tot tárlata, Genthon István halála (D. I.) 490; Zenei jegyzetek Oratóriumi előadások, Bozay Attila: 'Trapéz és korűát (Rónay László) 492; Filmek világából - Nagyítás, Tiltott terület (Ungváry Rudolf) 495; Világirodalom a rádióban (Balássy László) 497; Az egészséges vita szellemében (S. Gy.) 499; Karl Barth emléke (sz. e.) 500; Könyvek előkészületben (n, y.) 501; 479 Francia nyeívű kivonatok 502 Felelős szerkesztő : Rónay György Felelős kiadó: Várkonyi Imre Laptulajdonos: Actio Catholica S2Jelr'k<"s,ztőség és k1adóhivartal: Budapest, V., Kjossuth Lajos u. 1. Tel.: 188-ü9,s. Posta cím: 5. Postafiók 1~5. Terj ls,zü, előfízetés és templomi árusatás; V i g i 1 i a kiadóhivata'la, árusítja a Magyar Posta is. A Vigilia cselckszácnla száma: OTP VlI. Hazai eíöftzetések külföldre: Posta Központi Hirlapfroda., Budape,st V. JÓ2JS<"f nádor tér 1. Külföldön e'lőfizethew a KuHúra Könyv és Hlrlap KüLkereskeclJelmi Válilaí1at, 'i,,;;;gy bízoanányosar útján. Nyugati országoücban az évi előfiretési ár 4,50 USA dollár, vagy ennek megfebelő öszegű más pénznem. Atutc.lható a MB,gy1ar Nemzeti Barilehoz (Budapest 54) akultúlra számú sz,ájmlj:ájára, reitüntetve, hogy az előfizetés a Vigilia círnű Ia'prn vonatkozik. ieigyes saám ára: 9,- Ft. ie,lőfi:cetés: E,gy év'i1e: 100,- Ft., félévre: 50,- Ft., negyedévrev 25,- Ft. Megjelemile mímderi hónap elején, l'nclex-<9zám: : Fővárosi Ny. 5. telep. - Fv.: Ligeti Miklós
3 SUENENS BíBOROS NYILATKOZATA AZ EGYHÁZ EGYSÉGE A II. VATIKÁNI ZSINAT SZELLEMÉBEN (I. rész). A fenti címmel jelent meg Suenens bíboros, Malines-Bruxelles-i érsek nyilatkozata az Informations Catholiques Internationales (163, Bd Malesherbes, Paris 17e) hasábjain és ugyanennek a kiadványnak mexikóí, valamint hollandiai kiadásában. Az Informations Catholiques Internationales szívességéből Magyarországon kizárólagos joggal közöljük az alábbiakban az ínterjút, amelynek során a bíboros José de Brouckernek, az I. C. I. főszerkesztőjének kérdéseire válaszol. Suenens bíboros július 16-án született, tehát éppen e hónapban tölti be 65. életévét ben szentelték püspökke, 1961-ben lett Malines-Bruxelles érseke és 1962-ben XXIII. János pápától kapta a bíborosi kalapot. A II. vatikáni zsinat egyik legmarkánsabb egyénisége volt és egyik legfőbb szószólója a világ felé kinyílásnak. A múlt év májusában jelent meg nagy érdeklődést kiváltott könyve A társfelelősség a mai egyházban címmel. Az Infurrnaéáons Catholiques Internationalesnek adott nyilatkozatában - amelynek első részét ebben a számunkban, második részét augusztusban közöljük -, az egyházban napjainkban tapasztalható forrongast és erjedest elemzi a bíboros. I. C. I.: "A társfelelősség a mai egyházban" című könyvében bíbo1"os úr, főként a Szentszék szintjén jelentkező társfelelősséget tanulmányozza. Nem tagadhatjuk, hogy e piuanatban bizonyos feszültség mutatkozik a központ és a periféria között. Megkérdezhetjük bíboros úr, hogy az ön véleménye szerint miből ered pontosan ez a feszültség? SUENENS BIBOROS: Készséggel válaszolek a kérdésre, de csak tendenciákról, funkciókról és intézményekről mint olyanokról kívánok beszélni és nem személyekről; a személyek szándékai végül is vitán fölül állnak és en bloc besorolásuk egyet jelentene az anyalatok félreismerésével. A feszültség valóban fennáll és súlyosan rossz közérzetet teremtett. Azt hiszem, hogy az alapvető probléma, ami elválaszt bennünket, akár tudatában vagyunk ennek, akár nem, teológiai probléma, az egyháznak eleve különböző szemlélete, különös tekintettel szükséges egységének szempontjára. Nincs ebben semmi meglepő. Már Proudhon - akit pedig senki sem gyanúsíthat klerikalizmussal - megmondta annak idején, hogy minden politikai probléma gyökerében mándenkor egy teológiai problémát fedezhetünk fel. Még inkább áll ez a vallási politikára. Az alábbiakban tehát megkísérlem, hogy pontosabban körülírjam a tendenciák ütközését, vállalva a szimplifikáció elkerülhetetlen kockázatát. A központi, - és még a II. vatikáni zsinat után is meglehetősen általánosan uralkodó - tendenciát erőteljesen jellemzi a dolgok formalista, jogászi szemlelete. Ha az egyházat, mint "tökéletes" társaságot nézzük, amelynek pontosan körülírt főhatalma van, és egyetemlegesen érvényes törvények hordozója, szívesen hajlunk rá, hogy elsősorban az egyetemes egyházat vegyük figyelembe és csak másodsorban a helyi egyházakat. És ez utóbbiakat hajlandók vagyunk úgy tekinteni, mint egy teljesség részeit, amelyeket a központtól kiindulva maximális mértékben egyesíteni kell a részletes előírások szoros hálózatával. Egy centralizációs tendenciával állunk tehát szemben, amely természeténel fogva jogászi, sztatikus, bürokratikus és eszencialísta; azokat az embereket jellemzi ez, akiknek több érzékük van a fennálló rend és a múlt iránt, mrint l'l. jövő követelményei iránt, akik tehát közelebb állnak a I. vatikáni zsinathoz,
4 mirrt a kétezredik évhez, s akiknek nagyobb gondjuk az, hogy megakadályozzák oa visszaéléseket, mint az, hogy megértsék és eíőmozdítsák azokat az értékekert és új törekvéseket, amelyek az egyházban éppúgy, mint a világban jelentkeznek. Az ilyen emberek hajlanak arra, még ha védekeznek is ez ellen, hogya helyi egyházaikat minf közígazgatási megyéket szernléljék; oa püspököket úgy, rnint a központi hatalom egyszerű megbízottait és végrehajtóit; a hatalom decentralizáoióját, mínt valamí lappangó skizma veszélyes előjátékát. Ez a szemlelet kőzös iránya, ha a központból a periféria felé indulunk el. Egészen más a megközelítési módja annak, aki a periféria felöl indul el a központ felé. Ez az ember ugyanis az egyházat elsősorban mint evangéliumi realitást fogja fel, a maga mély szellemi és szentségi mísztériurnában. Szándékosan beszélek az egyház "misztériumáról", mert soha egy pillanatm sem feledhetjük, hogy az egyház természetfölötti valóság, amely meghaladja a mi hiányos emberi kategóriáinkat és túl van minden fajta [urídízmuson. Mínden fajta párbeszéd az egyházról és az egyházban kudarcra van ítélve, ha az egyház szemünkben elsősorban nem a szentháromságos Istennel, az Atyával, a Fiúval és a Szeaitlélekkel életközösséget alkotó testvérek népe. Amiből kiindulunk, az nem a kánonjogi kódex, bármilyen tiszteletreméltó legyen is az, hanem az evangélium és az Apostolok cselekedetei, amelyek egyszeribe belemerítenek mánket a pünkösd misztériumába, Minden köztünk folyó és vérvényes vitla csak innen indulhat el. Meg volt az értelme annak, hogy a zsinaton minden reggel elsősorban a szeritírást hozták be ünnepélyes külsőségek keretében. Ebben az egyszerre evangéliumi és történeti távlatban, pillantásunk elsősorban a helyi egyházakra esik, Isten egyházára, amely Párizsban, Londonban, New Yorkban, New Delhiben. Kinshasában vagy Rio de Janeíróban van: innen kiindulva az egyház struktúraja úgy jelenik meg előttünk, mint éli helyi egyházaik közössége, s e helyi egyházak kapcsolódnak az egység központjához, a római egyházhoz és annak fej éhez.. Eszrevette, hogy Isten egyházáról beszélek, amely Párizsban vagy Londonban van. Óvakodom attól, hogy többesszámban a párizsi vagy londoni egyházakról beszéljek. Fontos árnyalat ez, Szerit Pál sem beszélt a korintusi vagy efezusi egyházakról, hanem Isten egyházáról, amely Korintusban vagy Efezusban van. Ez a kifejezésmód már eleve kizárja a felaprózódás vagy a mozadkszerűség minden gondolatát. Az egység ott van már a különbőzőség SZÍvében; az egység nem valami utólagos egymásra halmozás gyümölcse. Ez tehát már a kezdet kezdetén kizárja a nemzeti egyház gondolatának minden csiráját, ami tagadása lenne az egyház sajátos természetének. Ilyen a keleti ekklezíológía optikája is, a történeti növekvés vonala, az a teológia, amely egyedül teszi lehetövé a valódi ökumenikus dialógust. Véleményem szerínt ez az egyedül helyes szemlélet. Szekatlan ez számunkra, 1aJtiIliOk számára, mégpedig történeti örökségünk következtében. Mi mindig kísértést érzünk arra, hogy az egyházat elsősorban mint egyetemes társaságot vegyük szemügyre, amely egymás mellé helyezett individuumokból áll, mínt olyan sejthalrnazt; amely közvetlenül a főhöz kapcsolódik. De nem ez a helyzet. Az egyház olyan test, amely különbözőképpen megszerkesztett szervekből áll; az egyház a kisebb egyházak közössége és ezek együttesen 'alkotják a catholícát, A helyi egyházak Krisztus egyetlen egyházának misztériumát hordozzák, aktualizáljáik és nytlváaítják ki magukban; ők ennek az egyháznalkkonlkrét történeti és térbeli megtestesülései. Ez a kétfajta optika, az egységről alkotott. két különböző elképzeléssel jár és ellentétes reakciókat is vált ki. Míndegyík az egységről beszél, de mindegyik mást ért ezen az egységen, Valójában azonban az egységnek van egy 434
5 igazi es keresztény koncepciója, amely magába foglalja a jogos különbözöséget, és van ennek az egységnek egy nem pontos koncepciója, amely akadályozza vagy kizárja a jogos különbözőséget, Napfényre kell hozni az egység valóban katolikus fogalmát. Ez semmiképp sem foglalja magába sem a maximális uniformizációt, sem pedig mindennek központosítását. Lényegében sokkal mélyrehatóbb különbözőséget jelent, mint bizonyos felületes különbséget; kiterjed a lelkiélet, a liturgia, a teológia, a kárionjog és a lelkipásztorkodás területére. Ha csak a katolikus egyház kebelében élő keleti szertartású egyházak létére gondolunk, a maguk gazdag különbözőségével, ez már magában véve elegendő lehet annaik megértésére, hogy míre gondolok. Azt hiszem, az ellentét gyökere itt km esendő. Prilmátus és kollegíalítás 1. C. 1.: Ön ezt írja könyvében: "Meg kell értenünk, hogy mennyire összetartozik a primátus és a kollegialitás és megfelelő kapcsolatba kell hozni őket." (71. o.) Megkérhetem arra, hogy bővebben kifejtse ezt a kapcsolatot? SUENENS BIBOROS: A zsinat meghatározta a püspökök kollegialitását a pápával és az ő vezetése alatt, olyan szavakkal, amelyek hasznosan egészítik ki az I. vatikáni zsinat megfogalmazásait. Tudjuk, hogy az 1870-es háború félbeszakította ennek a zsinatnak munkáját, megakadályozva, hogya zsinat ramutasson a püspökök szeoepére és helyére az egyházban. Ugyanakkor a II. vatikáni zsinat szintén nem merítebte ki ezt a tárgyat. Főként semmit sem mondott azzal kapcsolatban, hogy mílyen következményekkel jár a kollegialitás a pápának a többi püspökökhöz való viszonyára vonatkozóan. Fontos hiányosság ez, amelynek következményei miatt ezenvedünk most, Engedje meg, hogy ezt megmagyarázzam. Ökumenikus és teológiai szempontból el kell kerülni, hogy a pápa szerepét úgy mutassuk be, hogy az elszigetelje őt a püspökök kollégiumától. amelynek ő a feje. Amikor tehát hangsúlyozzuk, hogyapápának joga van, hogy egyedül cselekedjék és beszéljen, ez a szó "egyedül" soha nem jelenti azt, hogy "elkülönülve", vagy "eilszigetelve". Mí több, amikor a pápa a püspöki testület formális kőzreműködése nélkül j.ár el - amihez jogi szempontból joga van ' -, azért mindenkor mint ennek a testületnek feje jár el, Krisztus egyházát Péterre és a tízenegyre bízta különböző módon, de mégis úgy, hogy szétválaszthatatian egységet alkossanak kettős kötlelékkel összefűzve: ezek kőzül az egyik az, amely a tizenegyet Péterhez köti, a másik, amely Pétert köti a tizenegyhez és Isten népéhez. Szíven ütött az Apostolok cselekedeteinek ez a mondata: "Péter a többi tizenegy kíséretében előlépett és zengő hangon beszédet intézett hozzájuk" (2,14). Ugyanúgy mínt az a másik szöveg is amelynek átültetése a mába ugyancsak furcsa lenne: "Mikor a Jeruzsálemben maradt apostolok megtudták, hogy Szamaria elfogadta az Isten tanítását, elküldték hozzájuk Pétert és Jánost" (Ap csel 8, 14). Soha nem lehet eléggé hangsúlyozni. az apostolok kollégiumának eleven egységét. A gondviselésszerű segítség, amely Péternek és utódainak ígértetett meg, nem egy személyes isteni inspiráció formájában jelenik meg,hanem mint különleges segítség, a kollegialitás játékszabályainak normális kibontakozása során. Nehéz lenne jogilag pontosan megfogalmazni ezeket a "játékszabályokat", de itt többről van szó, mínt jogról és egy szöveg formális ridegségéről. A II. vatikáni zsinat szelleméből következík, hogyarészegyházak - püspöki karban egyesült püspökeik révén - nyilt és kollektív konzultációba le-. gyenek bekapcsolva és közremű:ködhessenek az egész egyházra nézve életfontesságú okmányok kidolgozásában. És ebbe a munkába nemcsak a püspöki 435
6 karok teológiai bizottságait kell bevonni, hanem a szöbanforgó tárgyban megfelelő képzettséggel rendelkező laikusokat is. Ez megfelel a zsinat szellemének éppúgy, mint legjobb keresztényeink törekvéseinek, akik tudatában vannak annak, hogy egy olyan egyház teljes [ogú ;tagjai, amely: "bélőlünk, mindannyiunkból áll". Mi több, azt hiszem lélektani szempontból is rendkívül fontos lenne, éppen azért, hogy biztosítsuk Isten népe részéről a kedvező fogadtatást és belső csatlakozást, ha az enciklikák és a Szentszék által kibocsátott legfontosabb okmányok mindenkinek a szemében úgy jelennének meg, mint a Róma és a helyi egyházak közötti széleskörű együttműködés gyümölcsei. Ha ez az elv elfogadásra talál, természetesen tanulmányozni kellene a legalkalmasabb módokat és eszközöket a megvalósításra. Az ilyenfajta társfelelősség munkába állítása - vajon kell-e ezt hangsúlyozni? - termeszetesen tiszteletben tar taná mindenkinek karizmáját, és a Legfőbb tekintély is teljes egészében megőrízné a magáét. De ilymódon megszabadulnánk attól a "credibility gap"*-től, amelyről oly gyakran beszélnek amerikai barátaink. Ezen az úton járva nem lenne más teendő, mint szorosabbra fűzni a kötelékeket a pápával, akinek tekintélye összehasonlíthatatlan jótétemény az egyház számára. Az ő szerepe, bármilyen szempontból tekintjük is, vagy közelítjük meg, csak az egyház által, az egyházhan az egyházért nyer értelmet, és nem játszódhat az egyházon kívül vagy az egyház fölött. Nem mintha a pápa csak szóvivője lenne az egyháznak, nem mintha cselekvésének érvényessé tételéhez szüksége lenne az egyház jogi helyeslésére. egyetértésére. Nem, de a pápa soha sem kívülálló Isten népével szemben: a fő soha sincs lemetszve a testről. Azokhoz címezve, akik az I. vatikáni zsinaton szerepének nagyobb kiemelése érdekében el akarták választani a pápát az egyháztól, egy püspök ezt kiáltotta: "Megtagadjuk Péter új fővételét!" Óvakodni kell mínden kívülál1ási törekvéstől, mínden elszigetelődéstől. Az Osservatore Romano nem mindig kerüli el ezt a veszélyt: rossz szolgálatot tesz a pápaság ügyének egyoldalú inforrnációi vagy akár a zsinat által 'is megbélyegzett tríumfalízmusa révén, de ugyanúgy azáltal is, hogy hasábjain csak a kevésbé kollégtális típusú teológiának ad helyet. Szeretnénk, ha az olvasó másfajta teológiát is találna itt, ami szintén érvényes teológia az egyetlen hit kebelében. Aki csak egy harangra hallgat, csak egy hangot hall: olykor szívesen hallgatnánk a harangjáték muzsikáját is. A zenéről szólva a gondolatok asszociációja révén egy film jut eszembe: Szent Péter cipője, amely olyan képet rajzol a pápaságról, amiben nyoma sincs a kollegialitásnak. Egy magányos, egyedülálló pápát mutat be, aki egyedül felelős az egyházért, karjaiban hordva azt, akárcsak Atlasz a világot és megvédve mindenkivel szemben. Művészi ábrázolás ez, de, az életkörülmények bizonyos rnodernizácíója ellenére, a pápaságnak alapvetően zsinat előtti típusa jelenik itt meg a maga elszígetelödöfiségében. A püspök és népe I. C. I.: A bíboros úr okkal sürgeti a pápa és a püspökök egységét. Nem lenne-e helyénvaló hasonlóképpen sürgetni a püspökök és Isten népének egységét? Mellékesen erről is szó van a bíboros úr könyvében, de vajon nincs-e itt az ideje, hogy ezt az egységet részletesen kifejtsük? StJENENS BIBOROS: Mínden bizonnyal: ez is összhangban van a zsinat szellemével. A II. vatikáni zsinaton a teológiai szemlelet rendkívüli fontosságú fordulata következettbe, amikor a zsinati atyák úgy döntöttek, hogy a Lumen Gentiumbanaz Isten népének szeritélt fejezetet előbbre helyezik, mint azt, 436
7 amely a hierarchiával foglalkozik. Azt hiszem, évekre lesz még szükség, mire ennek az intézkedésnek valamennyi lelkipásztori következményét valóra tudjuk váltani. Az ellenreformáció óta kézikönyveink az egyházról szólva a hierarchiára irányítortták a figyelmet, míntegy védekezve a protestantizmus ellen, amely a hívek papságát hangsúlyozta. A zsinat, amikor előtérbe helyezte Isten népének foga1mát, egyszeriben kidomborította azt, amit minden hivő pápa, püspökök, papság, laikusok - közösen birtokol: ugyanaz a keresztség, amely mindnyájukat Isten fiaivá teszi, testvérré Krísztusban és megszenteltté a Szeritlélek által. Ugyane tény által a hierarchikus tekintély sokkal tisztábban illeszkedik be szolgálatként az egyházi közösség szívébe, szeros életközösségben vele. A dolgoknak ez a jobb elrendezése hihetetlenül termékenynek bizonyult. Az egyház, amelyet ilymódon a keresztség, és többé nem a hierarchia felől közelitünk meg, immáron úgy tűnik fel, mint szentségi és mísztikus realitás és csak másodsorban mint jogi társaság, Az egyház most már a talpán nyugszik: lsten népén, ahelyett hogy csúcsára, a hierarchiára lenne állítva. Kézi könyveink pírarnisa a megfelelő helyzetbe fordult; joggal írhatta egy római prelátus, hogy ez szinte.jcoperníkuszí" fordulat volt. Ugyanebből a tényből kifolyólag a püspöknek is' - s most itt közvetlenül válaszolek a kérdésére - vissza kell helyezkednie lsten népének körébe, amely rá van bízva; még közelebb kell Kerülnie papságáhozés híveihez; egy szinten velük - beleértve, a ruházkcdást is - ugyanakkor épségben megőrizve azt a tekintélyt, amely szentelése folytán Istentől származik. A püspöknek és népének ez az egysége újfajta követelményeket támaszt. Az átalakulás küszöbére értünk. Nem nehéz előre látni, hogy a jövőben a papságnak és a híveknek sokkal tevékenyebb részük lesz a püspök ktvlllasztásánál, úgy mint egyébként hajdanán is volt. Ez csak a kapcsolatok szorosabbra fűzésével járhat és azzal, hogy az együttműködés következménye lesz. engdelmesség egy jobban átélt Mcstantól fogva új feladatok hárulnak a II. vatikáni zsinat típusú püspökre: meg kell tanulnia, hogy párbeszédet folytasson a papsággal és á-hívekkel az új papi és lelkipásztort tanácsok keretében. Néki magának is meg kell szabadulnia bizonyos paternalista elszigetelödéstől. El kell fogadnia '" tekintély gyakorlasának ú] módját - ami nem változtatja meg annak természetét -, <amennyiben a zsinat óhajának megfelelőerr demokratikusabb módszerekhez folyamodik. A korszakok során erősen változott a tekintély gyakorlásának módja. Legfőbb ideje, hogy tudomásul vegyük, hogy véget ért az Ancien Réqime" anélkül. hogy belevetnénk marrunkat a parlamentarízmusba. A mi tanácsaink kebelében a döntések nem a pártok nyomására jönnek majd létre, nem többségi szavazattal a klsebb.ségg.el szemben. Hasznos lesz újra elolvasni Szerit Pál 1. levelét a Korintusiaknak, amelyben figyelemre int azokkal a pártoskodákkal szemben, akik Appolót vagy Kéfást állították szembe Pállal, Hitvallás sohasem jön létre szótöbbséggel. Egvek vagyunk, együtt vagyunk és egy kérdésre kell válaszolnunk: mit vár külőn-külön míndegvíkünktől az Úr. a világ üdvössége szemponttából. A kőzőssézben annak a véleménvnek kell maid a leznazvobb súllyal latba esnie. amelyet a mi Urunk Jézus Krisztushoz leaközelebb álló, az ő bölcsességére legiobban megnyílt és az ő fényével szemben lezalázatosabb keresztény ;uttat kifeiezésre, A püspöknek el kell ismernie, elméletileg és gyakorlathan is. hogy manapsáz egy egész sor problémát nem lehet többé tekintélyi dekrétummal megoldani. a papok és la laikusok kőzreműködése nélkül. A tekintélynek ahhoz, hogy hatékony legyen. el kell nvernie a konszenzust s ezt nem nyerheti el másként, csak úgy, ha az érdekelteknek - egy o Regi uralom 437
8 még meghatározandó, de komoly módon - lehetőségük volt, hogy részt vegyenek, ha nem is a végső döntésben, de legalábbis ennek a döntésnek kidolgozásában. Aző szerepük nem szükségképpen a "decision taking",* hanem a "decision making".** El kell fogadni a [átékszabályokat lojálisan, őszintén. Ez érvényes egyébként a családfőre éppúgy, mint egy vállalat főnökére, vagy egy egyetem rektorám is. Elég kinyitni egy újságot, vagy a Tv-t, hogy valaki meggyőződjék róla. A francia püspöki kar június 20-i nyilatkozatában nagy érdeklődéssel olvastam ezt a megállapítást: "Elértük azt a pontot, amikor nincs már visszafordulás. A tekintély gyakorlása írnariáron megköveteli,a dialógust és am, hogy mindenki nagyobb felelősséghez jusson. A mínden társaság életében szükséges tekintély ebből csak megerősödve kerülhet kí." A szoros és tevékeny együttműködés a püspök, a papság, a hívek között, nehézségeket támaszt abban apillana"bban, amikor' a döntés stádiumát eléntük. Teljes világossággal kell látnunk ezt a helyzetet. Itt van az egyik oldalon a papi vagy lelkipásztori tanács, amelyet eltölt a vágy, hogy virágozáshoz segítse az egyházi közösséget és amely egy sor intézkedést javasol a püspöknek, amely alkalmas lenne arra, hogy hatékonyabbá tegye az evangélium szerinti életet és kísurgárzását a világban. Ezek a papok és ezek a laikusok túlléptek a régli passzívításon, tudatára ébredtek társfelelősségüknek és annaik a Szeritlélektől kapott kartzmának, amely osztálvrészük. Ök e~y olyan világnoz tartoznak, amelyből immár eltünt a régi tekintélyi [ellegű legalizmus: a törvény számukra egy értelmes rendelkezés, amely jó meaalapozottsága folytán érvényes, s ha ez az értelmesség nincs többé jelen, akkor előnyben részesítihetik az élet követelményeit. Ez a mentalitás tény és éppúgy tiszteletben kell tartanunk, mint ~gy polgármestert; számolni kell vele. Ezzel szemben ott álí a püspök, aki, tegvük fel, elfogadja a közös határozatokat, amelyeket ő maga is teljes mértékben érvényesnek ítél. Mi történik akkor, ha azt kell mondanía, nem indíthatja útjukra a hozott határozatokat, mert az utakat eltorlaszolja az érvényben lévő kánoni törvény/hozás? Erre azt kérik Í1Ő~e, hogy távolítsa el a torlaszokat; mire azt kell válaszolnia, hogy az 'egyetemes törvényeket itt nem lehelt az igényekhez alkalmazni, hogy azok a kísérletek, amelyek alkalmasak lennének arra, hog" ezeket a törvényeket hajlékonvabbá tegy2k, néncsenek megengedve, s a törvény mindaddig, amíg új rendelkezés nem jön, előbbre való a konkrét élet követelményeinél. Az ilyen helyzet súlyos mérvű rössz közérzetet teremt. A feszültség a helyi egyhárok és a Kúria között csak növekedhet, mégpedig olyan mértékben, amilyen rnértékben az utóbbi féltékenven őrzi hatalmát és fékezi azoknak 'a felelős személyeknek cselekvési szabadságát, akik pedig bizonyos területen fölkészültebbek s jobban ismer-ik a helyzetet. A püspök számára Iehetetlenné vánk, hogv vezessen, ellenőrizzen. mederbe vezesse azokat a kezdeményezéseket, ameíveket meg kenene rostálnia és jó végre vezetnie. A püspök úgy tűnik fel az általa vezetettek szemében. mint egy túlhaladott törvény őrzője, mint egy túlságosan rnerev struktúra elkötelez'ettje,akii képtelen arra, hogy a valóságba öltözzék, túlságosan ~lmeszesedett, semhogy lépést tarthasson az idő rltmusával, túlságosan uníverzal'lr'a. semhogy mindenkor és míndenütt valódi lehessen. Az egyes püspokről szólva, nem feledkezem mez arról - s maza él. püspök tudja ezt legjobban -, nogy bizonyos, az alkalmaztist és H. hajlékonnyá tevést célzó fontos intézkedéseket nem hozhat ő eg'yedül anélkül, hofty f'izvelembe venné az intézkedés esetleges vi"ls?:a[íam"át más,~gvhá'!jlie'q'vr-l1<::be'l1vagy más területeken. Ez a probléma a Ieaélesebbé akkor válik, amikor R'V ország püspöki kara mínt olyan ütközik vísszautasításba. Ez elkerülhetetlenül Határomt hozatata Haitáro:zat megsze,i1k:em:tése 438
9 azt a benyomást kelti, hogy a központ akadályozza a fejlődést, hogy nem hisz a püspökök valódi társfelelősségébenés hogy a II. vatikáni zsinat nem vált még míndennapossá a kollegtalitás szintjén. Drámai helyzet ez, ami lebéklyózza a zsinat utáni lelkipásztorkodás nekilendülését és intenzívebbé teszi a tiltakozó, kontesztáló mozgalmakat, amelyek per fas et nefas a kész tények politikáját javasolják. Egyrészt szűkség van az egyháziban rendre, a törvényekre, amelyek, rendszeres törvényszegés esetében alkalmas és közösen átgondolt szakciókat is tartalmaznak, amint ez minden önmagát becsülő társaságban szokásos, Másrészt az élet IJJem vár és a szokások a törvények ellenére is kialakulnak, ami minden színten aláássa a tekintélyt. Lehetetlenség, hogy a Kúria fönntartsa a kódex ezernyi előírását. A kánonjogilag kötelezően kérvényezendő és a Kúria által az eseteknek megfelelően, gy, kettő vagy öt évre kiadott engedélyek valószínűtlenül nagy számát a zsinat nyomására nagyon szerencsésen lecsökkentették. Hosszú út VJanazonban még hátra, amíg a püspök a maga működésí helyén teljesen biztosíthatja saját felelősségét. Míndez a haszontalanul fönntartott jogászi formalizmus akadályozza és rossz irányba tereli a lelkipásztori tevékenységet, Itt áll előttem az íróaszta Ion egy olyan óraszerkezet, amelynek számlapja egyidejűleg mutatja, hogy a VJilág valamennyí fővárosában pontosan hány óra VIan. Rendkívül elmés találmány ez. De nehéz.elképzelni, miféle gépezetre lenne szükség a Kúria hivatalaiban, aminek segítségével pontosan ismerni lehetne mínden helyzetet és ameilynek segítségével ugyanazt a törvényt lehetne alkalmazni valamennyi szélességi és hosszúsági fokon. Félreértés ne essék, míndez az egyházban arra vonatkozík, ami nem a hit kérdése, hanem helyi esetlegesség, az erkölcsök fejlődése, a kultúra kibontakozása. Mi több, míndenki tudja, hogy a bürokrácia minden országban nehézkes gépezet és még inkább az ott, ahol az egész világ taetozík a joghatósága alá; jól tudjuk, mennyire k,i vagyunk szolgáltatva az irattartókat kezelő altiszteknek, beosztott tisztviselőknek, mint ahogy ismerjük a mechanizmus elkerülhetetlen lassúságát is, ha nagy távolságról akarjuk rendezni a dolgokat. De azt hiszem ez azt is megmutatja, milyen mértékben lényeges kérdés, hogy a mindennapi gyakodatban jogot biztosítsunk egy, az egyházról szóló olyan teológiának, amely az egységet a külőnbözőség tiszteletben tartásával egyesíti, tehá;!: annak a teológiának, amelyről az első kérdésre válaszolva beszéltem. Ez egyesíti magában a józan realizmus valameunyi követelményét. Röviden szólva ez az az út, gondolom, amelyen járnunk kell, ha el akarjuk hagyni azt a központosító legalízmust, ami fojtogatja a jelent és kompromittálja a jövőt. Az élet és a törvény 1. C. I.: Bíboros úr a könyvében idézi VI. Pál pápa következő mondását: "Kell, hogy az élet csírái, amelyeket a zsinat ültetett el az egyház talajába, teljes kibontakozághoz jussanak." Ebben a tá7,latban hogyan képzeli el a jövendő kánon.iog kidolgozását? SUP.:NENS BIBOROS: A jelen pillanatban nagyon nehéz helyzetben vagyunk. A zsinat fénylő nap Violt,amely hirtelen kezdte olvasztani a jégtömböket s ez azzal az eredménnyel járt, hogy vizáradat zuhog Ie a hegyek oldalán. A zuhatagok föltorlódott vizet, köveket, fatörzseket sodornak magukkal; megpróbálnak utat törn! valamilyen kijárat felé. Elkerü1h~tetlen rendetlenség ez; csak remélhetjük, hogy átmeneti lesz; most azonban arról van szó, hogy szembenézzünk Viele és semmiképpen sem járhat ez a tekintély kikapcsolásával. 439
10 Mert ma éppúgy, mint tegnap, szükség van a szabályokra és törvényekre. Ha nem akarjuk az anarchíát, a tekintélyre továbbra is szüksége van az egyháznak ugyanúgy, mint minden társaságnak. fi.. vallási tekintély kikapcsolása ellene mondana az evangéliumnak ts. Magának a tekintély gyakorlásának azonban a kornak megfelelően fejlődnie kell módszereíben. Fölmerül tehárt a kérdés, milyen magatartást válasszunk. A priori kétféle reakció lehetséges. Vagy meg lehet kísérelni eltorlaszolni minden egyes zuhatag útját, vagy kísérletet lehet tenni arra, hogy befogjuk a vadvizeket és kitágított partok között a földekre vezetjük, csatornázzuk őket. Szerintern ez az utóbbi megoldás az egyedül lehetséges: ez persze jó ítélőképességet igényel, miután a helyzet változékony és kétértelmű; és főként nem szabad tévedésbe esni, amikor a jelenség okait diagnosztizáljuk. Vannak, akik minden jelen nehézség forrását a zsinatban látják. Nem biztos, hogy nincsen igazuk. A zsinat vitathatatlanul szabad utat engedett az olvadásnak. Ahol azonban olvadás van, ott előzőleg fagyott: ezt ne felejtsük el. A jégtábla megakadályozza, hogy a vegetáció kitörjön a földből, sőt még inkább visszanyomja a maga rnozdulatlanságával, Egyházi törvényhozásunk szörnyű lemaradásban volt és van még mindig az élet fejlődéséhez képest. Az evangélium arra tanított bennünket, hogy a szombat van az emberért, és nem az ember a szombatért, Túlságosan hosszú ideig megfeledkeztünk azonban erről az élő emberről és most döbbenten vesszük észre, hogya mai ember nem ugyanaz már, minta tegnapi, és még kevésbé ugyanaz az a társadalom, amelyben ez az ember lélegzik. Egy olyan világban, amelyben sokszorosan meggyorsult az átalakulás, ahol korszakok váltódnak miriden tíz évben, óriási az eltolódás kockázata. Annál inkább igyekeznünk kell tehát, hogy nagy léptekkel érjük utol az elvesztegetett időt, amelyet olykor szintén csak korszakokban számolhatunk. Ez az oka a jelenlegi rendetlenségnek is, amely javarészt a függőben levő problémák felhalmozódásának következménye. Egy olyan modern emberrel állunk szemben, akinek más az antropológiája, más az értékskálája. más a mentalitása.i Tudatában lévén személyi méltóságának, emberi jogainak, elidegeníthetetlen lelkiismereti szabadságának, az 1969-es év embere és kereszténye elutasít bizonyos fajta eljárásokat vagy az eljárások elmaradását, s ha kifogás van ellene, megköveteli, hozv a napfény világánál, vele egyenlők ítélkezzenek fölötte. Ennek fölismer-éséhez elegendő, ha emlékezetünkbe idézzük, milyen egyhangú méltatlankodással reagált a világsajtó az Illich-féle kérdőív közlésére. Ez a kérdőív egy elmúlt korszak módszereiről árulkodott. Ez az egyetlen példa is elegendő, hogy fölismerjük a régi kánoniorr elnyomó jellesrét a jo""!szolftáltatás terén. Hány, manapság valószinűtlermek tűnő,..talmudista" előírást, kazuista mezoldást vezettek be, olykor századokra szólóan, a római Kúria ellenőrzése alatt. Ezeknek a kényszerítő intézkedéseknek kell tudatára ébredni. ha wel{ akarjuk érteni a jelenlegi reakció miértiét és hevessézét, Ha ezt nem tesszük meg, továbbra is süket-némák dialógusának leszünk résztvevői. Semmit sem értünk meg a francia vagy az orosz forradalomból. ha fim- t'lmen kívül hazviuk azt az Ancien R.éqíme-et, amelynek végét vetették. Ami persze nem igazol bizonyos alkalmazott módszereket - kell-e ezt egyáltalán mondani? - sem a francia király Iefejezését, Ugyanígy egyházi ügyekben sem ítélherink meg egy reakcíót másként, mínt a megelőző helyzet függvényeként.. J.Vl'[ndennek megértése nagymértékben me,ggvorsítaná lénteinket és fölkeltené rokonszenvünket azoknak a fiataloknak hitelességet igénylő szomjúsága iránt, akik egyre inkább a holnap hordozóivá lesznek. Ezt sem szabad soha
11 elfelejteni, ha el akarunk kerülni egy másik süket-néma dialógust:" nevezetesen a generációkét. Hogy megértsük a több igazságra, több hajlékonyságra, több nyitottságra, több alkalmazkodásra irányuló hatalmas vágyakozást - Isten gyermekeinek törekvését az evangéliumi szabadságra - élesen tudatára kell ébrednünk a túlságosan nagy számú törvény súlyának, amelyek áthágás esetén sub gravi szankcióval, vagyis a halálos bűn következményeivel fenyegetnek. A kánonjog rengeteg előírására gondolok, amelyek a halálos bűn terhével ne':' hezednek a papok vagy hívek lelkiismeretére. Mikor a törvényhozó ilyen szankciót fűz a kiadott rendelethez, ez azt jelenti, - ha csak \. a szavakat meg nem fosztottuk eredeti értelmüktől -, hogy a szóbanforgó törvény áthágása az örök kárhozatot jelenti a bűnös számára. Jól mérjük meg ezeket a szavakat és azután vessünk egy pillantást arra, mi mindenhez kapcsolták ezt a szankciót.. Sub gravi, egy indexre tett könyv (Descartes, Flaubert, Rosmini...) elolvasása; Sub gravi, így tanították nekünk, a Breviárium egyetlen kis horájának elmulasztása;. Sub aravi, a pénteki böjt elmulasztása; Sub gravi.... folytathatnám a listát. Mennyi visszaélés történt ezekkel a szankciókkal, hogy védelmezzék, nem az isteni törvényt, hanem a fegyelmi és kuriális intézkedéseket! Mícsoda jegyzéket lehetne fölállítani azokból a halálos bűnökből, amelyeket a századok folyamán állapítottak meg, s amelyek közben eltüntek o lyan mértékben, amilyen mértékben megismertük az embert, a lélektant és a reális életet! Hogyan ne jusson eszébe az embernek ezzel szemben a Mester szava: "Az én igám édes, az én terhem könnyű"? Éppen csak hogy kiléptünk a liturgiát jellemző sok évszázados mozdulatlanságból. Ezt a mozdulatlanságot senki sem vette észre, minthogy a latin nyelv, Noé köpenyéhez hasonlóan, eltakart egy sor anakronízrnust és nem-alkalmazkodást. Most észre kell vennünk, hogy nem elgendő egy-egy szőveget élő nyelvre lefordítani ahhoz, hogy tartalma az 1969-es év kereszténye számára is megközelíthetővé váljék. Még transzponálni is kell, alkalmazni egy másfajta kultúra követelményeihez. Míndehhez idő kell, teremtő szellem és sok-sok kutátás. Ami semmiképp sem jelent anarchiát, vagj; az ellenőrzés hiányát. De megértést követel azok iránt, akik a hiteles ősforrásokhoz akarnak visszatérni, akik őszinte és becsületes erőfeszítést tesznek arra, hogy megtalálták azt a nyelvet. amelvet mindenki meg tud érteni, ugyanúgy, mint annak idején pünkösd regqelén. \ Papjaink - a sub gravi kötelezően előírt breviáriumot imádkozva, szenvednek rnindattól, ami ebben az imádságban a mozdulatlanságot tükrözi. Vétkesnek bizonyultunk passzivitásunkkal. restségünkkel. de a képzelőtehetség' hiárrvával is. Most elkésve ismertük ezt föl: csak veszendőbe ne menjen ez a lecke. Kell-e beszélni még a sok ezer rubrikáliselőírásról.amelyek lenvesesetése folvamatban van, amelyek azonban, mint Lázár kötelékei vettek körül egy liturpiát, amelyet védelmezni kellett a hívek eleven részvételétől? '(.;s mit mondiunk a mindmáig előírásos kisebb rendekről - a papság eléréséhez elkerülhetetlen fokozatok ezek -, amelyek szenvedést jelentenek a püspöknek é~dúgy, mínt a fiatal papoknak, szembeszőkő anakronízmusuk folytán: az akojitusok, gvertvavivők, manapság - ki nem tudja? - a mínístráns gyerekek; az ajtónállók, a sekrestvések; lektor, Ieckeolvasó, bármelvík jámbor laikus is lehet s az exórcístának, az ördögűzőnek, tilos funkcióját gyakorolnia.
12 c. Fel A ezervezetben - ezúttal nem Hturgíáról beszélek, hanem a szerzetesi életről - mennyi szabály, mennyi elmeszesedett, elavult, fojtogató szokás: írtam egy könyvet ebben a tárgyban: A szerzetesnő apostoli küldetése; nem volt ennek más célja, mint hogy az apostoli típusú szerzetesnői életet megszabadítsuk c anakronisztikus és olykor embertelen béklyóitól. Egy másik kötetet kellene írni a nőnek, mirrt olyannak lekícsínyléséről, amely még mindigáltalános az egyházban: úgy látom azonban, hogy vannak már szerzők, akik neik.lifogtak ennek; nincs hiány példákban. EIS mit mondjunk a házassággal kapcsolatos kánoni törvényhozás hatalmas területéről, ahol a juridizmusnak tág tere volt és van még míndig a túlzásokra? A "Canon Law Society of.llmerica", amely az Egyesüla Államok egvházjogászait gyűjti magába, fontos munkába kezdett a legutóbb azzal a céllal, hogy helyrehozza az idevágó rendelkezések visszaéléseit és megnyissa az utat a lelkipásztori szempontból szűkséges adaptációknak, hogy ilymódon biztosítsa a lelkiismereti szabadság tiszteletben tartását és priorátását bizonyos jogi vélelmekkel szemben, konfliktusok esetében. Hatalmas munka vár még elvégzésre. Nem történetet írok itt, nem is rajzolek fel teljes látóhatárt, csupán megkísérlem a status quo ante megértetését és érzékeltetni szeretném, mi az oka a központtal szemben megnyilvánuló jelenlegi reakciónak, azzal a központtal szemben, ahonnan ezek avtörvények kiáradtak vagy kiáradnak. Nem szívesen szaporítom a legkülönf'élébb példákat, higyjék el; csupán csak azt szeretném, ha megértenék, honnan származnak az olvadásnak e zuhatagai, amelyekről beszéltem. Nem lennék lojális az igazság iránt, ha nem szólnék néhány szót a teológiai elnyomásról is, amely akadálya volt bizonyos kutatásoknak, és azoktól indult ki, akik az ortodoxia monopóliumát arregálták maguknak, összetévesztve ezt az ortodoxiát egy fixista és skolasztikus teológiával, amelyet -- az esetek többségében míndenesetre eredménytelenül -- megpróbáltak a zsinatra is ráerőltetni. Meglepő és hatásos jegyzéket lehetne összeállítani azokból ategll,apelőtt és tegnap Rómában egyedül érvényesként tanított tézisekből. emelye~elt a zsinati atyák kiküszöböltek. Túlságosan jól ismerjük legjobb teológusaink hosszú kálváriáját, akiket meggvanúsítottak, ha ugyan el nem ítélt-ek ennek a fentemlített teológtának nevében: Rahner, Congar, Murray, De Lubac... hogy ne említsünk még korábbiakat. akik fiatal karunk..héroszai" voltale Mercier bíboros. akit a maga idejében a Kúría modernízmussal gyanúsított; Don Lambert Bauduín, akit ökumenizmussal vádolbak. és Lebbe atya. aki azért vált gyanússá, mert síkra szállt a püspökségre és bíborosságra is kiterjedő bennszülött kínai pap Isá'f!,!?'ondolatla mellett. lehetne sorolni a bibliai bizottság dekrétumainak listáját is, amelyeket olyan tekintély nevében erőszakoltak rá míndenkire, amelyet ma senki sem ismer már el, nem beszélve az indexre tételekről, amelyeket azután utóbb vissza kellett vonni: Rosmánire gondolok és könyvére "Az egyház öt sebére", amelynek sok Iapja ma is időszerű még. Végül is azoniban nem annyira az elkövetett tévedés esik súlyosan latiba - errare hiuitanum. est -, hanem egy olyan rendszernek agyakor1.a,tla, amely béklyóba verte a tudományos kutatás szabadságát és nem ismerte el a védekezés jogát, Mindez persze semmiképpen sem jelenti azt, hogy nincs szükség figyelemre és védekezésre, de napjainkban más és alkalmasabb utakat kell keresni. Minden pontot ki kell fe jteni, hogy kírnutassuk, hogya "rendek fölter':' [esztéseit' állandóan figyelembe kell venni már csak azért is, nehogy holnap újra kezdődjenek a tegn.ap tévedései. Mai teológusainkragondolok, akik aggódnak tudományos k u.ta.tói szabadságukért; s akik egy olyan szövezben, a melynek egyébként nem imám alá minden szavát, kifejezlésire juttatják aggodalmaikat, amelyek egyáltalán nem alaptalanek. 442
13 A zsinat története mindenkinek emlékezetében él még: jelentős részében annak a szívós és ügyes harcnak a története volt ez, amelyet a kurialísta kisebbség folytatott a zsinatt többség megnyitási törekvései ellen. Ennek a történetnek első oldalára íródrtal~ Liénart biborosnak a francia püspöki kar nevében és Frmgs bíborosnak a német püspöki kar nevében. elhangzott félszólalásai, akik a megnyitástól kezdve elutasitották, ho,gy elfogadják azokait az előregyártott íratokat. amelyeket szavazásra a püspökök elé terjesztettek, S itt megemjítemém, mint jelképes esetet, a Kúria egyik vezetőjének fölszólalását, aki ra viták szabadságát fékezendő azt állította, hogy a zsinat megnyitása előtt előkészített szkémákat lényegében el kell fogadni és csak nemlényeges részletkérdésekben lehet módosítani rajtuk... minthogy a pápa már jóváhagyta ezeket a szkémákat; közben elfelejtettie megmondani, hogy a pápa valóban jóváhagyta ezeket a szkémákat... de mínt a legszabadabb vita számára előterjesztett anyagot. Hány hasonló eset törrtént még később, amelyek ugyanebben a vonalban feküdtisk és amelyeik - gondosan mérlegelem a szavaimat - valóságos keresztutat jelentettek a zsinati szabadságért folytatott harcban. Mindez azonban a múltra vonatkozik: az ön kérdése pedig a új kánonjogra irányul. jövőre, az Mindjárt meg kell rnondanom: okunk van azt hinni, hrgy a készülő új kódex az említettvbéklvók jelentős számát oldja fel. Hogy eljut-e a \problémák teológiai és lelkipásztori mélységeiíg? Nem tudom: mindenesetre ennek nincs még biztositva minden föltétele. Az újra átgondolandó kérdések között ott lesz magának a Kúríának helyzete az egyházon belül. A kanonjogászok valójában felteszik a kérdést, vajon a II. vatikáni zsinat után még míndig egyedül a pápa végrehajtó ezervének kell-e tekinteni a Kúriát, vagy pedig nem kellene-e kitágítani a nézőpontot és a Kúriát is beleilleszteni az egyetemes püspöki kollegialitásba, amely a pápával érs az ő vezetése alatt valósul meg. Láttuk egyébként, hogy hét megyéspüspök kinevezésével minden egyes kongregációba. volltaképpen ebben az irányban indultunk el. Olyan jel ez, a melyre érdemes felfigyelni. At kell azonban alaposan gondolni ennek az együttműködésnek rnódszereit, ha azt akarjuk, hogy ennek az intézkedésnek valóságos horderreje legyen. Épp a legutóbb szóltam erről néhány szót egy cikkben. amely a Concilium círnű folyóiratban jelent meg. Továbbra is fennmarad azonban a nehézség: hogyan akadályozzuk meg, hogy az új kanonjog ne fj.egyen halvaszületett gyermek. amelyet az élet fej Iődése abban a pillanathan túlhaladott már, 'amikorra elkészült. Szakemberek munkájaként nem feleffiet meg másként az egyház és a világ igényeinek, csak ha bírja Isten egész népének állandó és eleven helyeslését, hiszen számukra készült. Jelenleg az élet és a jogi szabályok közötti szembeszőkő eltolódás miatt szenvedünk. Kánonjogunk 1917-ből származik; hogvan lehetne meg/akadályozni ugyanennek a mozdulatlanságnak visszatérését? úgy tudom, terveznek egy bázottságot.amplynek az állandó revízió lenne a feladata. Annál jobb. De hogyan lehetne megőrizni az Isten népével való állandó és folyamatos kontaktust. azzal az Isten népével, amelynek a törvényeket a saját életében kell. mesvalósítania? Azt hiszem ezt a kérdést nagyon komolyan kell tanulrnánvozní.. l.hha,;. hogya törvény és az élet lépést tartson és hogy az egyik a másikat támoaassa. - mert ra törvény az élet számára készül, az életnek pedig a rend keretei között kell folynia -, a megoldás főkulcsa szerintem csak a szubszidiaritás lehet: tehát az, hogy a felsőbb tekintély semmilyen szinten ne vezve map-ára a döntést 'azokban a kérdésekben, amelyekben az alsóbb tekintély megfelelőképpen dönteni tud, vagyis az általános törvények keret- 443
14 törvények legyenek, mellőzve a vrészleteket és séget az uniforrnitás kikényszerítésével. nem tévesztve össze az egy Mennél inkább módjukban Lesz a helyi egyházaknak maguknak a gyakorlatban átültetni a kerettörvényeket, annál erősebbé és hatékonyabbá válik a tekintély. Mint már előbb is említettem, e pillanatban súlyos nehézségünk, hogy lehetetlenség érvényt szerezni bizonyos általános törvényeknek. amelyeken az élet túlhalad, vagy amelyek nem felelnek meg többé egy nép kulturális és vallási fejlettségi fokának. Az új kánonjog jövője, ezt rninden nehézség- nélkül 'előre meg lehet mondani, attól függ majd, milyen mértékben alkalmazza a szubszidiaritás elvét, ami egyébként olyan elv, amely minden jó társadalmi pedagógiának tartozéka. Már XI. Pius nyomatékosan hangsúlyozta ezt a Quadragesimo Anno-ban és XXIII. János a Mater et Magistra-ban. Ezt az elvet említették az első püspöki szinoduson is és olybá vették, mínt amely emléletíleg elfogadásra talált. Az új kódex sikere attól függ majd, milyen mértékben merít ihletet a II. vatikáni zsinat szelleméből, milyen mértékben fordítja át a törvényhozás nyelvére az egyházról szóló azt a teológiát, melyről amely lényegében a szubszídíarítás elvén a1apul. kezdetben szóltam, és (Folytatjuk.) SZABÓ GÉZA VERSEI ARANYMETSZÉS Törvényeid lettek az én dalom Zsolt. A hallhatatlan összhangzat világa: a zöldes borostyán erezeten a telt virágernyők és fenn a nyárfa, ágai.nak arányos osztódása mindenek nevében hirdeti feliilmúlhatatlanok, Istenem, teremtésed aranymetszései. tgy tárul fel a testek szép aránya, a részek nagyságrendi viszonya, teljességét a mű így megtalálva mutat rád, min(len szépség Úsokára... s mert lelkem Hozzád arányíthatom, ősi dallamon szól a fuvola, zeng az aratmetszésú pentaton. MUSICA OECUMENICA E hanglemez bár csak körbeforoq, négy égtájt idéznek a dallamok, a Végtelenről valló énekek: mantrák, zsoltárok együtt zengenek; mert fölismerték örök Istenséged, egyként szolat a sokféle dicséret. A hindi bhajana titkot kutat, a buddhisták elmélyülő utat lelnek meg ütőhang$zer hamazaton. Hozz/ui, világosító Nyugalom, a dervisek hódolnak ima-tánccal, a müezzin nyújtott éneke szárnyal, Chassid dalok, ortodox v'espera, a gregorián tenger himnusza, protestáns zsoltárok dic.sérete... E felvételek: vallomás? zene? S a lemezről cseng János pápa hangja; mi egybeköt, ő mindig azt akarta.
15 NOSZLOPI LASZLC) ÖSZTÖN ÉS SORS A lélektan tudománya az utolsó félszázadban szinte szédületes haladást mutat, több irányban is. Ma már nagy jelentősége van a 'gyakorlatban és a míndennapí életben is. A lélektan nem csekélyszárnú tudományművelö zártkörű kedvtelése többé, hanem mélyen belenyúl a népi és nemzeti életbe, annak ápolásába és célszerű szabályozásába, úgy, hogy kiválogat, alkalmasságot állapít meg, irányít, megóv és gondoskodik a lelki egészségről, a neveléslélektan, stb. formájában. A lélektan továbbra is szaktudomány marad és annak kell maradnia, de ugyanakkor, mint az élet és kultúra jelentős tényezője, továbbá, mint az emberi személyiség kutatása és tudománya, fontossá vált egyfelől a gyakodat emberének, másfelől az élet értelmének, a vallásnak és világnézetnek szempontjából is. "A legfőbb boldogság a földi halandó számára mégis csak a személyiség" - írja Goethe. A mondottakból érthető, hogy Szondi Lipót ösztönlélektani eredményeire már kezdettől fogva felfigyelt és avval behatóbban foglalkozott először nálunk, majd külföldön is, számos katolikus, evangélikus és református pap, és általában nagy érdeklődest váltott ki a vallásos emberek körében is. A magyar Iélektani kutatásnak egyik jelentős termése a szondizmus, vagy a mint megteremtője nevezi: a sors-elemzés. Amint egyfelől a szakemberek ma már egyre kevésbé zárkóznak el hazánkban ama feladat elől, hogy Szondi eredményeit tüzetesen átvízsgálják, a kritika fényében ugyan, de megkeresve benne a maradandót, és utóbbit a gyakorlati rnunkában ténylegesen felhasználva, addig másfelől a vallásos élet és a világnézet emberei számára is fontos téma a sors-elemzés lélektani irányzata. Szondí ídegorvos, eredetileg Budapesten működött, mándig magyarnak érezte és vallotta magát, de 1943 körül az antiszemita üldözések elől meaekülnie kellett. Zürichben telepedett meg, azóta is ott dolgozik, s ma már talán hálás is a sorsnak, hogy nemzetközi tudományos porondon és nem az elszigetelt magyar, hanem nemzetközi nyelveken mutathatja be kutatásaínak eredményeit. Amidőn tehát az alábbiakban kritikaí ismertetést nyújtunk Szondi tanításairól, kritrkánk nem annyira egyéni lesz, mint inkább csak összefoglaleja a mai nemzetközi tudományos világ és szakembereli véleményének, értékelésének a sors-elemzést illetően. Szondi asajárt irányzatát az ún. mélylélektan egyik főirányának minősíti, Freud és Jung irányzata mellett a harmadiknak. Elismeri azonban legfőbbnek a három közül Freud pszichoanalízisét és lélekgyógyító, pszichotherápiaí eljárásaiban egyesíteni igyekszik mind a három irányzatot. Szondi úgy látja, hogy a "tudattalan" három rétege közül Jung vizsgálja a legmélyebb réteget, amint utóbbi nevezi, a kollektív tudattalant. amely nem más, mínt általános emberi,,6sképek", archetípusok tartálya, mínden ernber számára érvényes míntákat, eszméket, ösztönös és szellemi parancsokat, igazságokat, értékeket, mítoszokat stb. tartalmaz. Freud vizsgálja a tudattalan legfiatalabb rétegét, az 'egyén életéből és élményeiből eredő "elfelejtett" és elfojtott (önmagunk elől is elti1jkolt) emlékeket, lelki k ernplexusokat, amelyeik adott esetben kórokozók lehetnek. E kórokozók szexuális eredetűek, gyógyításuk tudatosítás útján történhet. Lényegileg minden beteges jelenség főleg két komlexusra vezethető vissza, az ún. Oedipus- és kasztrációs komplexusra. Mind a kettő Freud szerint történelemelőttieredetű,tehát örökölt, de az e gyén életében megísmétlődhet, és megújult működésük mínden lelki betegségnél, neurózisnál. pszichózisnál észlelhető. E komplexusok szexuális természetűek, innen a pánszexualízmus vádja Freud ellen.
16 Szondi saját magának a tudattalan harmadik, az említett kettő közé eső réteget választorta kutatásí területül, ez a réteg szerínte az őseinktől genikusan örökölt ösztönszükségletek rétege. Az ösztönőket sorsdöntő jeíentöségúeknek tartja, egyenesen ösztönsorsról beszél, a pszichológiából sorstudományt akar csinálni. Az ember szerinte nem véletlen, hanem meghatározott terv szerint születak és éli le életét. E szerint " választja meg" szüleit, pajtásait, később barátait, szerelmét, házastársat, világnézetet, szakmáját, j el Iemvonásait, és e terv szerint betegszik és hal is meg. E sorsdöntő választásokat az ösztön hozza létre, a, bennünk továbbélő ösök. lvlinden idők emberismerő bölcsessége tudta ezt a tényállást. Az ausztráliai bennszülött, ha a kenguru-tot,emtörzsének tagja és reggel meglát egy kengurut, egész nap követni fogja az állatot, mert hite szerint ez az Ő őse, ő is kenguru, és, ha nem követi, vesztébe rohan. Oseinket kell követni, ebben az ausztráliai bennszülöttnek, Szondi szerúnt, teljesen igaza van, de.a bennünk továbbélő ősöket, az őseinktől öröklönt ösztönszükségleteket, Az ókori egyiptomi ember állandóan ételeket vitt az ősök sírjára, hogy táplálja öket, mert hite szerínt az ősök vraiamiképp elfogyasztjátk az étkeket. Szondi szerint alapjában véve igaza volna arégiegyiptominak is, csak abban téved, hogy nem a sírban pihenő, hanem a bennünk továbbélő ösöket kell jóllakatnunk, vagyis az őseinktől öröklött ösztönszükségleteket, Az ösztönök olyanok, mint a vadállatok. De csak az éhes és nem a jóllakott vadállat veszedelmes. Közelebről tekintve, Szondi ezerint ösztönkettősségek, ösztönellentétek élnek bennünk. A legtöbb ember a benne élő ösztönkettőseégekegyik tagját megeteti, jóllakatja, a másikat kiéhezteti, láncravert (elfojtás). A láncravere "ős" aztán néha eltepi láncait, esetleg magát a személyíséget is ezéttépi. Innen a lelki betegség ezernyi változata és fokozata, amely egyfelől korunk tudományos elmekórtanát, másfelől a nagy "pszichológiai" regény- és drámaírókat annyira foglalkoztatta és foglalkoztatja: a lelki konfliktusok és ambivalenciák, szomnambulizmusok, menekülés a feledés éjszakájába, kényszercselekvések, a cselekvő akarata ellenére, egészen a személyiség megkettőződéséig és megtőbbszöröződéséig, valamint a személyíség egységének szkizofreniás, tébolyodott széteséséig, Azonban ösztöneinket olymódon kell kiélnünk. hogy az ellen "senkinek semmi kifogása ne lehessen", vagyis társadalmilag hasznos és erkölcsileg megengedett irányban. Az ember és az állat között egyik különbség ugyanis, hogy az állat csak őseredeti,.natív síkon képes ösztöneit kiélní, az ember ellenben kerülő úton és magasabb síkon is, denaturálva, Az emberben is, az állatban is van pl. harci'ösztön. Az állat ezt az ösztönt csak úgy élheti ki, ha.gyilkol. Az ember is gyilkolhat, de találhat az ölésre megengedett módokat is, megfelelő életpályákon, mínt pl. vadász, vagy katona. Még a sebész orvos is "kést ránt" és vért ont, de nem azért, hogy gyilkoljon, hanem, hogy gyógyítson ("a gyógyító kés"). Jellemvonások alakjában is kiélhetjük harci ősztönünket, kulturifikálhatjuk, önmagunk ellen fordítva azt, mint önmegtagadást, lemondást, odaadást, önfegyelmet, aszkézist, stb. Míndezek pozitív kiélési módok, amelyek Iegyezőszerűen eltérő írányúak, de eredményüle egy: az ösztön kiélése, pályán, jellemvonások alakjában, barátság, szerelern formájában, stb. Csak kétfajta kiélésmódot kell kerülnünk. a betegséget és a bűnözést. A nevelés és - másfelől - az elmekórtan feladata egyetlen mondatban jelölhető meg: az ösztönök kiélését helyes irányba terelni, bűnözés helyett (nevelés) és a helyett, hogy a személyíség az ösztön veszedelmes, vagy veszedelmesnek ítélt kiélése elől "a betegségbe menekülne". Az ösztönöket nem elfojtani kell, hanem ki kell velük bekülni. Szondi meg van győződve róla, hogy amint kibékülünk valamely ösztőnszükségletünkkel,rögtön megtaláljuk a helyes kiélésí módot is. Barátaink, szerelmünk, élettársunk, sőt ellenségünk is a közös "ösztöntalaj" folytán találkozott velünk. "Madarat tolláról, embert barátjáról..." Ugyanis jellemvonásainkat és eszményeinket is ösztönalkatunk határozza meg. "Ha a baglyoknak isteneik volnának, bagolyképet. az 01'OSZ- 446
17 lánok istenei pedig oroszlánképet viselnének" - szól az antik közmondás, "Hasonlítasz arra a szellemre, ameilyert meg tudsz érteni" (Goethe). Ha ezek után valaki Szondit fatalizmussal vádolja, Szondi azt feleli a vádra, hogy ő igenis fatalista, de fatalizmusa -- irányítható fatalizmus. Van állásfoglaló "én"-ünk (a vallás "szabad akaratv-nak nevezi), és van bennünk egy "ismeretlen instancia", nevezzük talán szellemnek, amely voltaképp ösztönellenes hatalom, ösztöneink kiélését egyre magasabb sikokra vonja, hiszen már Freud beszélt; szubíírnálásról, vagyis arról a Iolyarnatról, hogy az ösztön megváltoztathatja eredeti célját, és szellemi célokat tüzhet maga elé, Szondi nem óhajt állást foglalni abban a vitában, hogy egy ösztönünk Vian-e vagy több, megkülönböztet azonban 8 ösztöntényezőt, amelyek 4 ellentétpárt, 4 ösztöntengelyt alkotnak. A 8 ösztöntényező megfelel az elmekórtan által - Szondí szerínt - felmutatortt 8 féle elmebetegségnek, vagy ösztönrendellenességnek. Az elmebetegségeket Szondi ösztönmegbetegedéseknek tartja. Első ősztőntengely a nemi ösztön, két tényezője: 1. az érzéki gyengédség adásának és kapásának szükséglete, egyúttal ősi biszexualitás. Körébe tartozik - részint már magasabb síkon - az egyes emberekre (rokon, élettárs stb.) korlátozódó emberszeretet és vele ellentétiben az általános emberszeretet, humanizmus is. Pályái: borbély, cukrász, szakács, ruházati ipar, pincér, stb, 2. a férfias kezdeményezés, szélsőséges fokon támadás, aggresszió, szadizmus szükséglete, ellentétével, az odaado, vezetésről lemondó, áldozatkész, esetleg mazoohísztakus magatartással együtt. A két ösztöntényező f'érfiben, nöben egyaránt együtt alkotja a nemi ösztönt. Rendellenes formáik: a hermafrodita homoszexuális, illetőleg a gyilkos. A másik ösztöntengelyt Szondi paroximálísnak nevezi, de szokta a meglepni-akarás ösz-tönének is nevezni. Két tényezője: 1. a durva indulatok kiélésének szükséglete. Az emberi ösztönalkaitnak megvan az a sajátossága, hogy a dühöt, haragot, félelmet, irigységet, bosszút, gyűlöletet elfojtsa, a mélyben dagassza, és meglepetésszerűleg kirobbantsa. de képes jóindulatra (szociális érzületre, hítszükségletre, karitaszra) is. Kain és Ábel, a Biblia mélyérteímű elbeszélése szerint, testvérek voltak, Az erkölcs, mánt jóság és a vallásosság ennek az ösztönnek körébe tartoznak. Pályái: a tűzzel, vízzel, magassággal, rnélységgel és helyváltoztatással járó szakmák, továbbá a szociális és karitatív foglalkozások, továbbá a papi, lelkészi pálya is. Megbetegedése az epilepszia és aequivalensei: gyújtogatási, lopási, csavargásl, stb. kényszer, továbbá a migrén, dadogás, balkezesség, enuresis stb. is ebbe a körbe tartoznak. 2. a finomabb érzelmek kiélésének szűkséglete, a szereplés- és érvényesülésvágy, ellentétével, az elrejtőzésvággyal együtt. Megbetegedése a hisztéria. Magasabb síkon körébe tartozik a szexuálís morál, mirut szégyen- és undor-korlát, továbbá a pusztán félelemből, kényszerböl, vagy konvenció alapján való törvénytisztelet (Kant legalitás-a), valamint az érvényesülésre való törekvés, Harmadik. ösztöntengelyünk Szondi szerint különlegesen emberi ösztön, az állatoknál hiányzik Két megbetegedési formája, a kataton és a paranoid szkizofrénia ugyanis az állatoknál nem lelhető meg, egyéb ösztönmegbetegedésekre, valamint ösztönrendellenességekre ellenben az állatvilágban is akad példa. Tényezőt: 1. az "én"-beszűkítő ösztön, a fék a lelki életben, az állásfoglaló,, én", egyúttal az önimádat, egoizmus, egocentrizmus, de másfelől a valóság kényszeréhez való alkalmazkadás is. Szellemi síkon és pályakörben nem a produktív, hanem a reproduktív ténykedések tartoznak körébe, a postától az oktatásíg, iskolákig, 2. az "én"-kítágító ösztön, amely eredetileg szükségletí tudat. Erzékelésí tudata az állatnak is van, szükségletí tudata csak az embernek. Az élet folyamán egyre újabb szükségletek válnak tudatossá, tágí,tjáik a szükségletí tudatot. Az állásfoglaló "én" azután vagy azonosítja magát az. egyes szükségletekkel, amelyek a tudattalanságból, az "ősök várócsarnokából" kerülnek atudaijba, vagy elfojtja őket, "a láncravert ősök tömlöcébe csukja." Az "én"-kitágító ösztön: nagynaklenni-akarás, Ha ez a tö- 447
18 rekvése nem sikerül, átcsaphat ellentétébe, selejtességtudatba, egészen az üldöztetéses tébolyíg. Pályái szellemi és alkotó pályák, főleg a vegyész, biológus, elmeorvos, pszichológus. Végül negyedik ösztöntengelyünk a tárgyakhoz való kötődés ösztöne. Tárgynak itt nem csupán az élettelen tárgyakat nevezzük, tárgy lehet egy másik személy is, sőt egy személyfeletti elvont eszme is. Minden ösztönszükségletünk kielégítéséhez tárgy kell, tehát van 1. külőn tárgykereső ösztöntényező, egyúttal a gyűjtés, harácsolás, szerzés ösztöne is. Magasabb síkon a hűtlenségnek - új tárgy keresése - és a hűségnek - ragaszkodás a régi tárgyhoz -, továbbá a fukarságnak, illetőleg pazarlásnak ellentétpárja is körébe tartoznak. Pályaköre igen széles: a földmívelés éppúgy benne van, mint a pénzügyi pályák, a festészet éppannyira. mint a történelemtudomány, stb. 2. Kielégüléshez csak akkor jut el az ösztönkiélés, ha "belekapaszkodhat" a tárgyba. A kapaszkodás ösztöne támaszkeresést és támasz-adást jelent. Lelkileg úgy vagyunk rnegalkotva, mint a kúszónövény, mint a bab. Szükségünk van lelki karóra, amelybe belekapaszkodhatunk. Az őstárgy az anya volt a csecsemő számára, anyja emlőibe kapaszkodott szájával. De a kis majom anyja szőrzetébe kapaszkodik, úgy ugrál vele az anya fáról-fára. Később a kis majom két hátsó lábát leteszi a földre is, ezérit a "föld" : az ősi szír» l-:olí_ kus gondolkodás nyelvén "anyát" jelent, Az északamerikai indiánok, ha valaki leült a földre, azt mondták: "Leült anyja ölébe." Az ó-világban a Brutusmonda őrzi a föld anya-jelentését, A tárgyakhoz való kötődés ösztöntényezőjének megbetegedései: egyfelől a melancholia, illetőleg depresszió, másfelől a hípománia (amely kóros felhangoltsággal jár). A freudizmus szerint az ember eredetileg olyan élő fajta volt, amely 7 éves korára érte el ivari kifejlettségét, A csimpánz 5 éves korában jut el az Ivarérettségig. Az emberré válás következtében ez a folyamat kitolódott, 2ilnek köszönhetjük gyermekkorunkat. Az emberi csecsemő és kisgyermek azonban Freud szerínt egyáltalán nem aszexuális lény, ellenkezőleg élénk nemi gerjedelmei és élete van, de nem genitális, hanem pregenitális természetű. Freud e nézete nagyon is vitatható, de most nem tudunk vele bővebben foglalkozni, csak azért említjük, mert azok a jelenségek, amelyeket Freud a koragyermekkorban látott, amelyeknek nevet is adott, nagyrészt alapjai Szondi ösztöntanának is. Szondi szerint például a finomabb érzelmek kiélésének szükséglete a kisgyermekkorban exhibicionizmust jelent, a 2-3 éves gyerek figyelménekráirányulása az anyagcserére (analitás) megfelel a tárgykeresés ösztöntényezőjének a felnőttkorban, a csecsemő gyönyörnyerési törekvése a száj és környéke útján pedig (oralitás) a kapaszkodás ösztönének. Ennek az ösztöntényezőnek pályái ép ezért orális pályák, a sz-ájjal kapcsolatosak, mint példáúl borkostoló. nyelvész, stb. Szondi vállalkozott az ember ösztönéletének kísérleti vizsgálatára is, a Szondi-teszt (ösztöndiagnosztikaí alapkísérlet. gertetrop asszociáltatás stb.) segitségével. Tesztnek nevezzük az olyan lélektani kisérleti eljárást; amely az egyént vizsgálja, egyéni tulajdonságokat, azok konstellációját, fokát, stb. a karja megállapítani, A Szondi-teszt rövidített családfakutatás akar lenni. Ösztönbetegek fényképei közül kell a vizsgálati személynek a (csoportonként) legrokonszenvesebbeket és legellenszenvesebbeket kiválasztani. E választás közben akaratlanul is hozzátartozók, barátok, ellenségek, felettesek, egykori tanárok, stb. emlékképei vezetik, nem ritkán önmagának képe. Itt említjük meg, hogy Szondi a vérrokonság fogalmát kitágítja a gén-rokonság (rokon gének, rokon ösztöntalaj) fogalmával. Utóbbiak például a barátok, szerelrnek, ellenségek. Nem foglalkozhatunk tüzetesen a Szondí-teszttel, kereteink sem engedik meg, és a téma pszichológiai szakközlönyben találná meg helyét. Csak annyit említünk' meg, hogy a tesztet ma használhatónak ítéljük, mert nagyszámú statisztikai adatra alapozódik értelmezése, ami ad bizonyos törvényszerű meg-
19 feleléseket. akkor ís, ha Szondí tanítása egyébként tévedéseket tartalmazna. Ezúttal különben sem szándékozunk. hogy Szondí tanításait teljes egészükben részletesen és pszichológiai szakszerűséggel méltassuk és kritizáljuk. Megelégszünk annak rövid összefoglalásával, amit a mai nemzetközi pszichológiai szakvélemények mérlege Szondí tanításairól mutat, A lelki egészség vagy elmebetegség Szondi szerínt az ösztönellentétek külőnleges osztódásmódjától függ, és ezt az ösztön-konstellációt a Szondi-teszt megmutatja. Így lehet az egyik tényező kiélt, vagy elfojtott, vagy premanifeszt, vagy benső dilemma állapotában, ugyanakkor a másik tényező is ugyanezeknek az állapotoknak valamelyikében. Az osztódásmód családilag öröklött, de mégis labilis akörnyez'ethatás és az állásfoglaló "én" szempontjából. Második sorstényező tehát az "én" öntudatos vagy öntudatlan állásfoglalása" a családi ösztöndialektikával szemben, Az ösztönellentétek harca az ősök igényeinek harca, de az "én" ebbe a harcba belefolyhat a maga eszményeivel és ellen-ideáljaival ("ilyen nem akarok lenni"), nevelésével, vallásával, stb. Az "én" eszméi kierőszakolhatnak egy másféle osztódást is, mint ami családi alapon végbement volna. Ha ez nem így volna, nem lehetne sem nevelésről, sem gyógyító lélektanról, pszichotherápiáról beszélni. A lelki egészség tehát az ösztönellentétek osztódásától függ, a megoldás családilag adott, de egyénileg átállítható. A személy minden állásfoglalása az egyéni fejlődés során mély változásokat hozhat létre az ösztön-díalektíkában. A nevelés célja: az egyénre és társadalomra (családra, közösségre) veszélyt jelentő ösztönszükségleteket kiélesi formájukban úgy átalakítani, hogy egyrészről az ösztönigény is valamilyen úton-módon kielégüljön, másrészt a gyermek épségben megmaradjon és a közösség se szenvedjen. A nevelőnek tisztán és világosan "látni" kell azokat a lappangó ösztönigényeket, amelyeket neki, a nevelőnek át kell formálnia. Az ösztöndiagnosztika segítségével fel kell derítenünk az ösztönélet mélyén megbuvó, láthatatlan ellenséget, a lappangó ősztöndinamizmusokat, rejtett ösztönörvényeket, amelyekből a gyermek igyekszik valamilyen kiutat keresni. Így válhat egy gyermek nehezen nevelhetövé. így lesz esetleg erőszakos, agresszív, dührohamos, hisztériás, szorongó, vagy pánikos, elzárkózó, vagy narcisztikus, öntelt, nagyzoló vagy selejtesség-érzelemmel küzdő, kapkodó, figyelmetlen, esetleg bűnöző, A "megnevelendő" tulajdonságok csak felszínes tünetei a mélyben rejlő "kórokozó" ösztönveszedelemnek. Csupán "vészkijáratok". Amint látjuk, Szondí egyesíteni gondolta redszerében a "mélylélektant", elmekórtant és örökléstant. Mindjárt hozzá kell azonban tennünk, hogy mivel erős egyéniség, ameddig egyéniségének személyes kapcsolatai, hatása elérnek, tehát elsősorban Svájcban, addig sikerült néhány szakembert, pszichológust és idegorvost megnyernie tanításai számára. E körön túl azonban Szondi tanítását jóval kevésbé veszik figyelembe, az örökléstan szakembereinek nagyobb része hallgat róla, az elmekórtan kitűnőségei nem látszanak elfogadni és a "mélylélektan" többi irányai nem nagyon óhajtják a Szondi által felajánlott baráti együttműködést. Miért? Talán Szondi tanításai értéktelenek, felületesek, tarthatatlanok? Nincs bennük használható vívmány? Nem így áll a dolog, a szondizmusban vannak jelentős eredmények és értékek. A helyzet azonban a következő. Az analitikus lélektan három főiránya (Freud, Adler, Jung) a neurózj.solk mivoltát korrektül látta, de mindegyikük más-más odalról, szemszögből, úgy. hogy egymást jól kiegészítik. Sokáig csak eklekticizmus volt lehetséges, a klinikai lélektani gyakorlatban a három irányzat egyes eredményeinek egymás mellé állítása, Ma már azonban sikerült a szintézisig eljutnunk, és így megszületett az analitikus lélektannak precíz egzakt formája és fokozata, az USA-ban a dynamic psychology, Európában a német Sctiultz-Hencke irányzata és iskolája. Szondinál ellenben épp, az egzaktság és precizitás tekinteté-
20 ben találhatok hiányosságok, Az emberi lelki élet megismerésének, az emberismeretnek különböző fajtái vannak. Ilyen például a gyakorlati ember nemtudományos emberismerete. Minden nagy államférfi, hadvezér vagy vállalkozó tévedhetetlen bíztosságal képes a kellő embert felismerni és a megfelelő helyre állítani, anélkül, hogya munka És pályalélektan szakembere volna. Másikfajta embermegismerés a költö, író, művész lelkeken-keresztüllátása. A vallásos irodalomban is az emberismeret kincsei találhatók, gondoljunk csak Szent Ágoston írásaim. Közvetlen átvétel a tudományos pszichológia, vagyis pszichodiagnosztika ésa nem-tudományos embermegismerés fajtái között, egyikből a másikba: lehetetlen, Ha az író megszemélyesít, vagy, ha elragadja él. fantáziája, ha autokrata: ez nem hiba, sőt rendszerint csak értékes. A pszichológiában azonban az ilyesmi csak tudományos ponyva. Ameddig valamely psziohológíai irányzatnál az egzakt megfogalmazás ideje még nem érkezett el, addig a képes beszéd, szubsztancializálás nagyon is helyénvaló lehet. Igy maga Freud állandóan szépirodalrní kifejezéseket használt, továbbá nem ritkán nemleges fogalmakat, vagyis olyanokat, amelyek a semmi által "jellemeznek", vagyis továbbra is sötétben hagyják, ami eddig sötét, ismeretlen volt. Ilyen például a "tudattalan" fogalma is, amely egy ismeretlen dolgot negatívummal "jellemez". Szondi is szépirodalmi kifejezésmódokat, képeket, metaforákat használ, sőt mágikus megfogalmazásrnódokig is elmegy (megszál Iottság, konstelláció, az ősök várócsarnoka, a láncravert ősök tömlöce, a lelki élet forgószínpada, menetkész, infláció, az "én"; pontifex oppositorum, stb.), Szondi romantikus gondolkodó, és az ilyeneknek mindig megvolt a maguk termékenyítő jelentősége a tudományok történetében, Amíg Szondi a háború előtt Magyarországon működött, addig a képes beszéd nagyon is kívánatos volt, Mindez azonban tudomány-előtti eljárás, és működésének svájci szakában már Szondinak is el kellett volna jutnia az analitikus lélektan többi irányzatával együtt a precizitasig és egzaktságig. Ma már analitikus lélektanról beszélünk, mert a "mélylélektan" elnevezés is térbeli mctaforát tartalmaz, tehát irodalmi és így nem tudományos. Szondi belletrisztikus előadásmódja gátolja az utat a további tudományos dífferenciálódáshoz, megformulázáshoz és az elfogulatlan, eredeti átálláshoz egyaránt. Az analitikus lélektannak azok a képviselői, akik eljutottak korunk tudományos színvonalára, az egzaktság érdekében igyekeznek kiküszöbölni mínden metaíorát, Ezt a törekvést természetesen a tudományos lélektan egész területén is megtaláljuk, Németországban, az U. S. Ai-ban és a Szovjetunióban egyaránt. A sors fogalma is fontos dolog, de nem annyira a tudományban használható, mint inkább a gyakorlati életben, a szépirodalomban és a vallásosság területén. Szondinak az az állítása, hogy sorsunkat ösztönalkatunk határozza meg, mély emberismerő intuíciót tartalmaz, emlékeztet Schiller, a költő mondására: "Saját szívedben hordod sorsod csillagát!" A tudományba azonban így, "mindenestől" nem lehet átvinni a költői belátást, mert a mágia újjáéledése lehet belőle, álmaink és vágyaink kivetitése és valóságos hatalommal való fel ruházása. Folytatása egyébként ez az elgondolás Freud álomfejtésének, amely szerint álmainkban a tulajqon törekvésünk, mint objektív végzet jelenik meg. Mindazonáltal az a jelenség, amit Szondi genotropizmusnak nevez, és ami az ösztön "kerülő úton" való kiélését, valamint ennek: gyógyító és nevelő hatását jelenti, határozott vívmánya gyógyító lélektan és a nevelés termetén, tehát hasznos, értékes felismerés, aminek a lelkipásztorkodás is hasznát" veheti adott esetben. A gondolat egyébként - ezt a "történelmi hitelesség" kedvéért meg kell említenünk - nem Szondíjól, hanem a magyar pszichológia atyjától, Ranschburg Paltól származik, aki élénken szekta hangsúlyozni, hogy a társadalomellenes, vagy beteges irányban mutatkozó hajlamokat e gészséges. irányba lehet és kell terelnünk, szakmai munka, stb. formájában. Említettük, hogy a Szondi-teszt is használható. Előnye többek között, hogy látható rajta a kulturálódás, humanizálódás mérve, illetőleg ennek híá- 450

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A gyűlöletbeszédről - Ombudsmanok tájékoztatták az államfőt
Nem támogatja a gyűlöletbeszéddel kapcsolatos jogszabályi szigorítást az államfő - mondta el az állampolgári jogok országgyűlési biztosa, miután az ombudsmanok megbeszélést folytattak Sólyom Lászlóval pénteken Budapesten.
Megújuló közbeszerzések
Egyszerűbb, átláthatóbb, gyorsabb és olcsóbb - A közbeszerzési eljárás új szabályait ismerhette meg a hallgatóság a Jogi Fórum 2009. február 20-i konferenciáján Budapesten.
EU - Májustól nem hozhatnak állati termékeket a beutazók
A harmadik országból az EU-ba beutazók május elsejétől húst, tejet, illetve ezekből készített termékeket nem hozhatnak be a csomagjukban – az erről szóló döntésre csütörtökön bólintott rá az Európai Bizottság.
Létszámgondok az ügyészi szervezetben
Létszámgondjai vannak az ügyészségnek, és bár 60-70 ember kinevezése megoldaná a problémákat, nincs pénzügyi fedezet az álláshelyekre - mondta Belovics Ervin, a legfőbb ügyész helyettese csütörtökön Balassagyarmaton.
Listás, egyfordulós választási rendszerre tesz javaslatot a kormány, amelynek eredményeként 199 fős lenne a jövőben az országgyűlési képviselők létszáma. A kabinet csütörtökön a parlament elé terjesztette a választójogi törvényről és az alkotmány módosítására tett javaslatait.
Formálódó amerikai-európai együttműködés Guantanamo ügyében
Az Egyesült Államok külügyminisztere elégedettségének adott hangot a guantanamói foglyok befogadásával kapcsolatos európai álláspont miatt. Hillary Clinton kétnapos látogatásra érkezett Brüsszelbe, ahol az Európai Unió és a NATO vezetőivel tárgyal.
Hétfőn újra szavaz a Ház az LB elnökjelöltjéről
Hétfőn szavaz újra az Országgyűlés a Legfelsőbb Bíróság (LB) elnökjelöltjéről - közölte Szili Katalin a házbizottság ülése után csütörtökön.
Európai Bíróság - A televíziós műsorszolgáltatók működési bevételeinek felhasználásáról
Az Európai Közösségek Bíróságának ítélete szerint valamely tagállam kötelezheti a televíziós műsorszolgáltatókat arra, hogy működési bevételeik egy részét európai játék- és tévéfilmek finanszírozására fordítsák. A nemzeti jogszabály konkrét mértéket is előírhat azon alkotások finanszírozására, amelyek eredeti nyelve e tagállam valamely hivatalos nyelve.
Barroso - Az egyesült Európa a régi és az új tagállamoknak is előnyös
A Bizottság elnöke hétfőn az „EU-bővítés – 5 év távlatából“ című konferencián a legutóbbi két EU-bővítés hatásairól beszélt. Barroso szerint a bővítés mind az új, mind a régi tagállamok fejlődéséhez hozzájárult, éppen ezért a mostani nehéz időkben különösen fontos, hogy a közös vívmányokat megvédjék a tagállamok.
Ukrán vámpótlék kerül bevezetésre
A Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnokságának tájékoztatása szerint Ukrajnában 2009. március 5-től 13%-os vámpótlékot vezetnek be.
Az Európai Bíróság munkaprogramja - Magyar ügyek terítéken
Az ÁFA-arányosítással, joghatósági kérdésekkel és a közbeszerzési eljárással kapcsolatos magyar vonatkozású ügyek is terítékre kerülnek az Európai Bíróság munkaprogramjában.
EP-választás - Március 27-éig kell kiírnia az államfőnek a választást
OIT - Etikai eljárást követően dönt a Veszprém Megyei Bíróság elnökének ügyében
Az Országos Igazságszolgáltatási Tanács (OIT) keddi ülésén úgy határozott, hogy megvárja Horváth György, a Veszprém Megyei Bíróság elnöke által, saját maga ellen kezdeményezett etikai eljárás végét és csak azt követően dönt Horváth György ügyében - erről a testület ülése után az OIT szóvivője beszélt.
Füstrendelet - Pécsett a buszmegállók tisztábbak
Pécsett januártól tilos a kulturális, az egészségügyi, az oktatási és az egyházi intézmények ötven méteres körzetében, valamint a buszmegállókban és a játszótereken rágyújtani, az új rendeletnek köszönhetően tisztábbak a baranyai megyeszékhely buszmegállói - tájékoztatta az MTI-t Schrancz Richárd, a Pécsi Közterület-felügyelet vezetője kedden.
OGY - Három iparjogvédelemről szóló előterjesztést tárgyalt a Ház
A kormány három, iparjogvédelmi témával foglalkozó előterjesztést bocsátott a parlament elé - mondta Avarkeszi Dezső expozéjában, az iparjogvédelmi törvényjavaslatok együttes általános vitájának kezdetén, kedden a parlamentben.
Jogi Fórum Jogerő 2009 Állásbörze
Idén április 1-2. között kerül megrendezésre a legjelentősebb jogászoknak szóló ösztöndíj és állásbörze az ELTE ÁJK HÖK és a Jogi Fórum szervezésében. A rendezvény szakmai támogatója a Hudson Legal Talent.
A versenytörvény a GVH elnökének feladatául szabja a versenykultúra fejlesztésben való közreműködést. E feladat ellátására jött létre 2005-ben a Versenykultúra Központ (VKK). A hivatal szervezetén belül önálló szervezeti egység éves munkaterv alapján látja el a versenykultúra fejlesztésével kapcsolatos feladatait.
IRM - Javaslatok az illegális graffiti visszaszorítása érdekében
Az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium (IRM) az illegális graffiti jelenség visszaszorítását fontos feladatának tartja. Az illegális graffitizés rombolja a városképet, a jelenséggel szemben nyilvánvalóan fel kell lépni. Ennek - az IRM álláspontja szerint - legalkalmasabb formája az összehangolt, közös cselekvés.
Európai Bizottság - Elnök-választás csak az ír népszavazás után?
Az Európai Bizottság következő elnökét csak a Lisszaboni Szerződésről tartandó újabb írországi népszavazást követően nevezzék ki – javasolta Nicolas Sarkozy francia elnök a vasárnapi (2009. március 1.) rendkívüli csúcstalálkozón. A francia elnök újból támogatásáról biztosította az unió döntéshozó testületét jelenleg vezető José Manuel Barrosót.
Nem lehet könnyíteni az euró bevezetésének szabályain
A jelenlegi gazdasági helyzetben számos tagállam az euró gyors bevezetésében látja a megoldást, így azt is felvetették többen - köztük Magyarország - hogy a gyors csatlakozás érdekében változtatni kellene a közös fizetőeszköz bevezetésének feltételein. Uniós vezetők ezzel kapcsolatban leszögezték: nem lehet könnyíteni az előírásokon.
Alkotmányellenes jogegységi határozat - A hivatásosok szolgálati idejében nem számítható be a tanulmányi idő
Az Alkotmánybíróság (Ab) 2009. március 2-i határozata szerint alkotmányellenes a 4/2007. Közigazgatási-polgári jogegységi határozat, amely kimondta, hogy a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjának szolgálati idejébe a szakmunkásképzést folytató szakközépiskolákban töltött tanulmányi idő beszámít.
OGY - Áthidaló kölcsön a lakáshiteleseknek
Áthidaló kölcsönt kaphat a banktól az az álláskereső, aki 2008. szeptember 30. után vesztette el a munkáját, és vállalja, hogy a lakásvásárlási, -vagy felújítási hiteléből a szerződés időtartama alatt havi minimum 10 ezer forintot törleszt. Az áthidaló kölcsön időtartama alatt az állam garanciát vállal a bank felé - ezt tartalmazza a lakáscélú kölcsönökre vonatkozó állami készfizető kezességre szóló, hétfőn elfogadott törvény.
Sólyom - A szólásszabadságnak jelentős és pontos korlátai vannak a magyar jogban
A gyűlöletbeszéd büntetőjogi szankcionálását célzó alkotmánymódosítást javasol a kormány - jelentette be Draskovics Tibor igazságügyi és rendészeti miniszter sajtótájékoztatón hétfőn Budapesten.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság