text:
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele október 31. IV. évfolyam 10. szám - PDF
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele október 31. IV. évfolyam 10. szám
Download "A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2013. október 31. IV. évfolyam 10. szám"
1 A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele október 31. IV. évfolyam 10. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK... 3 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK...3 BÜNTETŐ ÜGYSZAK...3 GAZDASÁGI ÜGYSZAK...4 MUNKAÜGYI ÜGYSZAK...7 POLGÁRI ÜGYSZAK...13 KÖZIGAZGATÁSI ÜGYSZAK...15 ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL TÁRGYÁBAN KÖZZÉTETT HATÁROZATOK...23 BÜNTETŐ ÜGYSZAK...23 GAZDASÁGI ÜGYSZAK...24 MUNKAÜGYI ÜGYSZAK...24 POLGÁRI ÜGYSZAK...24 KÖZIGAZGATÁSI ÜGYSZAK...25 EGYÉB, MAGYAR VONATKOZÁSÚ ÜGYEK AZ EURÓPAI BÍRÓSÁG ELŐTT...32 A KÚRIA UNIÓS JOGI TÁRGYÚ HATÁROZATAI...32 BÜNTETŐ ÜGYSZAK...32 GAZDASÁGI ÜGYSZAK...32 MUNKAÜGYI ÜGYSZAK...33 POLGÁRI ÜGYSZAK...33 KÖZIGAZGATÁSI ÜGYSZAK...37 EMBERI JOGI KÖZLEMÉNYEK AZ EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGÁNAK MAGYAR VONATKOZÁSÚ ÍTÉLETEI...51 AZ EMBERI JOGOK EURÓPAI BÍRÓSÁGÁNAK KIEMELTEN FONTOS ÍTÉLETEI...57 A KÚRIA EMBERI JOGI VONATKOZÁSÚ IRÁNYMUTATÁSAI...58 KÖZIGAZGATÁSI ÜGYSZAK...58 A KÚRIA EMBERI JOGI VONATKOZÁSÚ HATÁROZATAI...58 BÜNTETŐ ÜGYSZAK...58 GAZDASÁGI ÜGYSZAK...58 MUNKAÜGYI ÜGYSZAK...58 POLGÁRI ÜGYSZAK...58 KÖZIGAZGATÁSI ÜGYSZAK...63
3 Európai uniós jogi közlemények Az Európai Bizottság által az EUMSZ 218. cikk (11) bekezdése alapján előterjesztett vélemény iránti kérelem (C-2/13. sz. vélemény iránti eljárás) Az eljárás nyelve: valamennyi hivatalos nyelv A Bíróság elé terjesztett kérdés Összeegyeztethető-e a Szerződésekkel az Európai Uniónak az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezményhez történő csatlakozására irányuló megállapodás tervezete? Közzétett előzetes döntéshozatal iránti kérelmek Büntető ügyszak 7. A Rechtbank Oost-Brabant s-hertogenbosch (Hollandia) által július 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-369/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: holland 1a. Egy tekintet alá vehető-e az alfa-fenilacetoacetonitril elnevezésű vegyi anyag ( CASszám, a továbbiakban: AFAAN) a jegyzékben szereplő 1-fenil-2-propanon elnevezésű anyaggal ( CAS-szám, a továbbiakban: BMK)? A Rechtbank különösen azt szeretné tudni, hogy úgy értelmezendő-e a holland»bevatten«[»tartalmazó«] kifejezés, illetve az angol»containing«és a francia»contenant«kifejezés, hogy a BMK elnevezésű anyagnak már megtalálhatónak kell lennie az AFAAN elnevezésű anyagban. Az 1a. kérdésre adandó nemleges válasz esetén a Rechtbank a következő további kérdéseket kívánja a Bíróság elé terjeszteni: 1b. Az alábbi anyagok egyikének tekintendő-e az AFAAN:»stoffen ( ), die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd«[»anyagok[ ] [ ], [ ] amelyek összetétele nem teszi lehetővé az ilyen anyagok könnyű felhasználását vagy közvetlenül alkalmazható, illetve gazdaságosan megvalósítható eszközökkel történő kinyerését«], illetve»substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means«, illetve»une autre préparation contenant un au plus de substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées, ni extraites par des moyens aisés à mettre en oeuvre ou économiquement viables«? A 3. mellékletben szereplő rendőrségi adatok alapján úgy tűnik, hogy egy viszonylag áttekinthető, valószínűleg egyenesen egyszerű átalakítási eljárásról van szó. lc. Jelentőséggel bír e az 1b. kérdésre adandó válasz szempontjából, különösen az economische rendabele middelen [ gazdaságosan megvalósítható eszközökkel ]/economically viable means/économiquement viable fordulat tekintetében, hogy az AFAAN BMK vá történő átalakításával nyilvánvalóan ha erre jogellenesen kerül sor rendkívül sok pénzt keresnek (kereshetnek), ha az AFAAN t eredményesen dolgozzák fel BMK vá és/vagy amfetaminokká, és/vagy az AFAAN ból nyert BMK val (jogellenesen) kereskednek? 2. A gazdasági szereplő fogalmát a 273/2004 rendelet 2. cikkének d) pontja és a 111/2005 rendelet 2. cikkének f) pontja határozza meg. A Rechtbank azt kéri, hogy a Bíróság a következő kérdés megválaszolása során abból induljon ki, hogy a 2. cikk a) pontja értelmében vett jegyzékben szereplő anyagról vagy a rendeletek A 2. cikk a) pontja szerinti, jegyzékben szereplő anyagok című I. melléklete értelmében vett, azzal egy tekintet alá veendő anyagról van szó. 3
4 Olyan természetes személyt is érteni kell e a gazdasági szereplő fogalma alatt, aki egyedül vagy (egy) jogi személlyel/ személyekkel és/vagy más természetes személlyel/személyekkel közösen a jegyzékben szereplő anyagot (szándékosan) engedély nélkül birtokolja anélkül, hogy további gyanús mozzanatok is fennállnának? Gazdasági ügyszak 26. A Bundesgerichtshof (Németország) által május 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-259/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Úgy kell-e értelmezni a Közösség Svájc Légiközlekedési Bizottság november 26-i 2/2010 határozatával módosított, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között létrejött, a légi közlekedésről szóló, június 21-i megállapodást, hogy a visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, február 11-i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet annak 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján egy Svájcban található repülőtérről harmadik államba induló utasokra is alkalmazandó? 27. Az Amtsgerichts Rüsselsheim (Németország) által június 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-347/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. Közvetlenül a helyfoglalással érintett járat vonatkozásában kell-e felmerülnie a rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett rendkívüli körülménynek? 2. Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: a tervezett járat lebonyolítására szánt légi jármű hány korábbi oda vissza útja bír jelentőséggel valamely rendkívüli körülmény szempontjából? Van-e időbeli korlát a korábbi oda vissza járatok során felmerült rendkívüli körülmények figyelembevétele tekintetében? És ha igen, miként kell ezen időbeli korlátot megszabni? 3. Amennyiben a korábbi oda-vissza utak során felmerülő rendkívüli körülmények is jelentőséggel bírnak valamely későbbi járat szempontjából: az üzemeltető légifuvarozónak csak a rendkívüli körülmény elkerülésére kell-e a rendelet 5. cikkének (3) bekezdése szerinti ésszerű intézkedéseket megtenni, vagy a hosszabb késés elkerülésére is? 28. Az Amtsgericht Rüsselsheim (Németország) által június 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-353/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. A légi fuvarozó tevékenységi körébe tartozó feladatokkal megbízott, saját felelősségükre eljáró harmadik személyek károkozása a rendelet 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett rendkívüli körülménynek minősül-e? 2. Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, függ-e az értékelés attól, hogy a harmadik személyt ki bízta meg (légitársaság, repülőtér-üzemeltető, stb.)? 4
5 29. A Corte suprema di cassazione (Olaszország) által július 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-366/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: olasz 1. Fennáll-e két ügy között a 44/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése szerinti kapcsolat abban az esetben, ha a két keresettel érvényesíteni kívánt követelés tárgya és azon jogcímek, amelyek alapján a követeléseket bíróság elé terjesztették, anélkül térnek el egymástól, hogy e követelések között alárendeltségi vagy logikai-jogi összeférhetetlenség lenne, az egyik kérelem esetleges elfogadása azonban ténylegesen hatással lehet azon érdek terjedelmére, amelynek védelme érdekében a másik kérelmet előterjesztették? 2. A joghatóságról szóló megállapodásra vonatkozó kikötés írásbeli formájának a hivatkozott rendelet 23. cikke (1) bekezdésének a) pontja által előírt követelménye teljesül-e abban az esetben, ha e kikötést beillesztik a kötvény kibocsátója által egyoldalúan előkészített dokumentumba (Information memorandum), ami azzal a hatással jár, hogy a kötvényt megvásárló bármely további vevővel szemben a kötvény érvényességével kapcsolatban felmerülő jogvitákra a joghatóságot kiterjesztő kikötést kell alkalmazni; vagy egyébként úgy tekinthető, hogy e kikötésnek a határon átnyúló értékesítésre szánt kötvény szabályait meghatározó dokumentumba történő beillesztése megfelel a rendelet 23. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti, a nemzetközi kereskedelemben szokásos gyakorlatnak megfelelő formának? 3. A hivatkozott rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt szerződés vagy szerződéses igény kifejezést úgy kell-e érteni, hogy az a szerződésből eredő jogi kötelmekkel szorosan összefüggő jogvitákon túl kizárólag azokra terjed ki, amelyek e kötelmek peres úton történő érvényesítésére irányulnak, vagy azokra a jogvitákra is kiterjed, amelyekben a felperes a szerződésre való hivatkozás nélkül vitatja a jogilag érvényes szerződéses kötelem fennállását, és a véleménye szerint bármilyen jogi erőt nélkülöző jogcímen megfizetett összeg visszatérítését kéri? 30. A Handelsgericht Wien (Ausztria) által július 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-375/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német A. A 44/2001/EK rendelet (Brüsszel I. rendelet) 15. cikkének (1) bekezdése: 1. Úgy kell-e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt Valamely személy, a fogyasztó [helyesen: A valamely személy fogyasztó ] által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyekben szövegrészt, hogy 1.1. az a felperes, aki fogyasztóként a másodlagos piacon bemutatóra szóló kötvényt vásárolt, és a kibocsátóval szemben a tájékoztatási és ellenőrzési követelmények megsértése miatt a tájékoztatóért való felelősségből és a kölcsönfeltételekből fakadó igényeket érvényesít, hivatkozhat erre a joghatósági okra, ha a felperes az értékpapír harmadik személytől történő megvásárlása révén származékosan belépett a kibocsátó és a kötvény eredeti jegyzője közötti szerződéses viszonyba? 1.2. (az 1.1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) a felperes akkor is hivatkozhat a 15. cikk (1) bekezdése szerinti joghatósági okra, ha a harmadik személy, akitől a fogyasztó a bemutatóra szóló kötvényt vásárolta, azt korábban kereskedelmi vagy szakmai tevékenységébe eső céllal vásárolta, a felperes tehát nem egy fogyasztónak minősülő személy helyébe lép a kölcsönviszonyban? 1.3. (az 1.1. és 1.2. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) a felperes fogyasztó akkor is hivatkozhat a 15. cikk (1) bekezdése szerinti fogyasztói joghatósági okra, ha nem maga birtokolja a kötvényt, hanem a harmadik személy, akit a felperes az értékpapírok megvásárlásával bízott meg, és aki maga nem minősül fogyasztónak, az értékpapírokat a megállapodásnak megfelelően saját nevében letéteményesként őrzi a felperes számára, és a felperesnek csak kiadásra vonatkozó kötelmi jogi igényt biztosít? 5
6 2. (az 1.1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) a kötvényvásárlásból eredő szerződéses jogalapok miatt eljáró bíróság ugyanezen kötvényvásárlásból eredő jogellenes károkozásból fakadó igényekkel kapcsolatos járulékos joghatóságát is megalapozza a (44/2001/EK rendelet) 15. cikkének (1) bekezdése? B. A 44/2001/EK rendelet (Brüsszel I. rendelet) 5. cikke 1. pontjának a) alpontja: 1. Úgy kell-e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikke 1. pontjának a) alpontjában foglalt ha az eljárás tárgya egy szerződés vagy egy szerződéses igény szövegrészt, hogy 1.1. az a felperes, aki fogyasztóként a másodlagos piacon bemutatóra szóló kötvényt vásárolt, és a kibocsátóval szemben a tájékoztatási és ellenőrzési követelmények megsértése miatt a tájékoztatóért való felelősségből és a kölcsönfeltételekből fakadó igényeket érvényesít, hivatkozhat erre a joghatósági okra, ha a felperes az értékpapír harmadik személytől történő megvásárlása révén származékosan belépett a kibocsátó és a kötvény eredeti jegyzője közötti szerződéses viszonyba? 1.2. (az 1.1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) a felperes akkor is hivatkozhat az 5. cikk 1. pontjának a) alpontja szerinti joghatósági okra, ha nem maga birtokolja a kötvényt, hanem a harmadik személy, akit a felperes az értékpapírok megvásárlásával bízott meg, az értékpapírokat a megállapodásnak megfelelően saját nevében letéteményesként őrzi a felperes számára, és a felperesnek csak kiadásra vonatkozó kötelmi jogi igényt biztosít? 2. (az 1.1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) a kötvényvásárlásból eredő szerződéses jogalapok miatt eljáró bíróság ugyanezen kötvényvásárlásból eredő jogellenes károkozásból fakadó igényekkel kapcsolatos járulékos joghatóságát is megalapozza a (44/2001/EK rendelet) 5. cikke 1. pontjának a) alpontja? C. A 44/2001/EK rendelet (Brüsszel I. rendelet) 5. cikkének 3. pontja: 1. A 44/2001/EK rendelet 5. cikkének 3. pontja értelmében vett jogellenes károkozásból vagy jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekményből fakadó igényeknek minősülnek-e a tájékoztatóért való felelősségből fakadó tőkepiaci jogi igények és a bemutatóra szóló kötvény kibocsátásával összefüggő védelmi és tájékoztatási követelmények megsértéséből fakadó igények? 1.1. (az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén) Akkor is így van-e ez, ha az a személy, aki maga nem birtokolja a kötvényt, hanem csak a kiadásra vonatkozó kötelmi jogi igény illeti meg a birtokossal szemben, aki az értékpapírokat letéteményesként őrzi számára, ezen igényeket a kibocsátóval szemben érvényesíti? 2. Úgy kell-e értelmezni a 44/2001/EK rendelet 5. cikkének 3. pontjában foglalt ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet szövegrészt, hogy az értékpapír szándékosan téves információ alapján történő megvásárlása esetén 2.1. a káresemény bekövetkezésének feltételezendő helye a károsult lakóhelye mint a károsult vagyonának központja? 2.2. (a 2.1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén) Akkor is így van-e ez, ha a vételi megbízás és az ellenérték átutalása az ügylet lezárultáig visszavonható, és az ügylet a károsult számlájának megterhelését követő némi idő elteltével valamely másik tagállamban zárult le? D. A joghatóság vizsgálata, kettős relevanciájú tények 1. Átfogó bizonyítási eljárást kell-e lefolytatnia az eljáró bíróságnak a 44/2001/EK rendelet 25. és azt követő cikke szerinti joghatóság-vizsgálat keretében azon vitatott tényekkel kapcsolatban, amelyek mind a joghatóság kérdése, mind az érvényesített igény fennállása szempontjából relevánsak ( kettős relevanciájú tények ), vagy a joghatóság kérdésében történő döntéshozatal során a felperes állításainak helytállóságából kell-e kiindulnia? 6
7 Munkaügyi ügyszak 45. A Finanzgericht Baden-Württemberg (Németország) által május 7-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-250/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. Olyan körülmények között, mint amelyek az alapügyet jellemzik, amelyben egy német Familienkasse (családtámogatási pénztár) október 17-én az 574/72/EGK rendelet 10. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján családi támogatást nyújtott és (elszámolás útján) fizetett a 2006 októberétől 2011 novemberéig terjedő időszakra a Svájci Államszövetség családi pótlékához képest meglévő különbözetnek megfelelő összegben, a svájci családi pótlékot az 574/72/EGK rendelet 107. cikkének (1) bekezdése, az 574/72/EGK rendelet 107. cikkének (6) bekezdése vagy a 987/2009/EK rendeletnek a 987/2009/EK rendelet 90. cikkében említett valutaátváltási árfolyamok meghatározásakor figyelembe veendő időpontról szóló, október 15-i H3. határozattal összefüggésben értelmezett 90. cikke alapján kell-e átváltani svájci frankról euróra? 2. Amennyiben az első kérdésre adandó válasz értelmében az átváltást részben vagy egészben az 574/72/EGK rendelet 107. cikkének (6) bekezdése alapján kell elvégezni: az első kérdésben említett körülmények között releváns-e az átváltás szempontjából, hogy mikor folyósították a beszámítandó külföldi ellátást, vagy az bír jelentőséggel, hogy mikor folyósították azt a belföldi ellátást, amelybe beszámítják a külföldi ellátást? 3. Amennyiben az első kérdésre adandó válasz értelmében az átváltást részben vagy egészben az 574/72/EGK rendelet 107. cikkének (1) bekezdése alapján kell elvégezni: olyan körülmények között, mint amelyek az alapügyet jellemzik, miként kell megállapítani az 574/72/EGK rendelet 107. cikkének (2) és (4) bekezdése szerinti referencia-időszakot? Jelentőséggel bír-e az átváltás szempontjából, hogy a svájci intézmény mikor adta meg vagy fizette ki a beszámítandó családi ellátást? 4. Amennyiben az első kérdésre adandó válasz értelmében az átváltást részben vagy egészben a 987/2009/EK rendeletnek a október 15-i H3. határozattal összefüggésben értelmezett 90. cikke alapján kell elvégezni: a október 15-i H3. határozat mely rendelkezése (a 2. pont, a 3. pont a) alpontja vagy a 3. pont b) alpontja) alapján és milyen módon kell átváltani a családi ellátást, ha a nemzeti jog a belföldi családi ellátás tekintetében kizárja az ellátás megadását (az EStG 65. -a (1) bekezdésének 2. pontja), és annak megadására csak az uniós jog alapján kerül sor? Jelentőséggel bír-e az átváltás szempontjából, hogy a svájci intézmény mikor adta meg vagy fizette ki a családi ellátást? 46. Az Oberster Gerichtshof (Ausztria) által június 17-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-328/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. Úgy kell-e értelmezni a 2001/23/EK irányelv 3. cikke (3) bekezdésének szövegét, amelynek értelmében a valamely kollektív szerződésben lefektetett és az átadónál érvényes feltételeket ugyanolyan mértékben tiszteletben kell tartani a kollektív szerződés megszűnésének vagy lejártának időpontjáig, hogy ez alatt azokat a munkafeltételeket is érteni kell, amelyeket kollektív szerződésben fektettek le, és amelyek a nemzeti jog értelmében annak megszűnése ellenére határozatlan ideig utólag is hatályban maradnak mindaddig, amíg nem lép hatályba új kollektív szerződés, vagy az érintett munkavállalók nem kötnek új egyéni megállapodásokat? 2. Úgy kell-e értelmezni a 2001/23/EK irányelv 3. cikkének (3) bekezdését, hogy a kedvezményezett ugyancsak megszűnt kollektív szerződésének a bemutatott értelemben vett utóhatálya is a kedvezményezett újabb kollektív szerződésének alkalmazásaként értendő? 7
8 47. A Kúria (Magyarország) által június 19-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-332/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: magyar 1. Az Európai Unió Alapjogi Chartája a kormánytisztviselők és a köztisztviselők jogviszonyára alkalmazandónak minősül-e? 2. Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 30. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy ennek az indokolatlan elbocsátás elleni védelemre vonatkozó rendelkezése arra tekintet nélkül alkalmazandó, hogy a tagállam a Módosított Európai Szociális Charta 24. cikkét nem ismerte el magára nézve kötelezőnek? 3. Ha igen, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 30. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy az indokolatlan elbocsátás fogalmával megegyező az a tagállami rendelkezés, amely szerint a kormánytisztviselő felmentésekor nem kell vele közölni a döntés indokát? 4. Az Európai Unió Alapjogi Chartája 30. cikkének az uniós joggal, valamint a nemzeti szabályokkal és gyakorlattal összhangban szövegrészét úgy kell-e értelmezni, hogy tagállam jogszabállyal meghatározhat olyan kivételes személyi kört, akik jogviszonya megszüntetésénél nem kell alkalmazni a 30. cikket? 5. A 2-4. számig feltett kérdések függvényében az Európai Unió Alapjogi Chartája 51. cikkének (1) bekezdését kormánytisztviselőre vonatkozóan úgy kell-e értelmezni, hogy a 30. cikkel ellentétes tagállami szabályozást a tagállami bíróságnak figyelmen kívül kell hagyni? 48. A Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugália) által június 24-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-343/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: portugál 1. A közösségi jog és különösen [a 2011/35/EU] irányelv, illetve annak [19. cikke] értelmében a társaságok egyesülése magával vonja-e a munkaügyi jogsértésekkel kapcsolatos felelősség átszállását, vagyis azt, hogy a beolvadó társaságnak az egyesülés cégbírósági bejegyzését megelőző cselekményeiért az átvevő társaság felelős? 2. A munkaviszonyokhoz kapcsolódó szankció az irányelv alkalmazása szempontjából harmadik személy (ebben az esetben a munkaügyi jogsértésekre vonatkozó szabályozás alapján az állam) javára szóló olyan követelésnek tekinthető-e, amelynek következtében a munkaügyi jogsértésből eredő tartozás (bírság) átszáll az átvevő társaságra, e tartozás tekintetében pedig az állam a hitelező? 3. Ellentétes-e a társaságok egyesülésének joghatásait megállapító említett közösségi irányelvvel a Código das Sociedades Comerciais 112. cikkének olyan értelmezése, amely szerint abból nem következik az egyesülést megelőzően elkövetett munkaügyi jogsértés miatti eljárás megszüntetése, sem az előírt bírság eltörlése, és ezáltal a rendelkezésnek olyan kiterjesztő értelmezése jön-e létre, amely ellentétes a közösségi jog elveivel, és különösen az irányelv 19. cikkével? 4. A fenti értelmezés sérti-e azon elvet, hogy a munkaügyi jogsértések maguk után vonják az átvevő társaság objektív (enyhe) vagy vétkességen alapuló felelősségét? 8
9 49. A Corte Suprema di Cassazione (Olaszország) által június 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek (C-362/13. és C-363/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: olasz 1. Alkalmazhatóak-e a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodás szakaszai a hajózással összefüggő munkaviszonyokra, és különösen a 2. szakasz 1. pontja vonatkozik-e a naponta közlekedő komphajókon határozott időre foglalkoztatott munkavállalókra? 2. Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodással és különösen a 3. szakasz 1. pontjával ellentétes-e az a nemzeti szabályozás, amely a szerződés időtartamáról és nem határozott időről rendelkezik (a hajózásról szóló törvénykönyv 332. cikke), és összeegyeztethető-e az említett irányelvvel a szerződés időtartama végső időpontja oly módon történő megjelölésének előírása, hogy az biztosan bekövetkezik ( legfeljebb 78 nap ), de bizonytalan, hogy mikor? 3. Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodással és különösen a 3. szakasz 1. pontjával ellentétes-e az a nemzeti szabályozás (a hajózásról szóló törvénykönyv 325., 326. és 332. cikke), amely a határozott idejű munkaszerződés objektív indokaként csupán a teljesítendő utazást vagy utazásokat jelölte meg, és ily módon lényegében a szerződés tárgya (szolgáltatás) megegyezik annak indokával (a határozott időre szóló szerződéskötés indoka)? 4. Az 1999/70/EK irányelv mellékletét képező keretmegállapodással ellentétes-e az a nemzeti szabályozás (a jelen ügyben a hajózásról szóló törvénykönyv rendelkezései), amely az egymást követő, határozott időre létrejött munkaszerződések alkalmazása esetén (amely az 5. szakasz értelmében visszaélésnek minősül) kizárja, hogy azok határozatlan ideig tartó munkaviszonnyá alakuljanak át (a hajózásról szóló törvénykönyv 326. cikkében foglalt rendelkezés kizárólag arra az esetre írja ezt elő, ha a munkavállaló megszakítás nélkül több, mint egy évig áll alkalmazásban, valamint ha a szerződés megszűnése és az új szerződés megkötése között kevesebb, mint hatvan nap telik el)? 50. A Juzgado de lo Social de Barcelona (Spanyolország) által július 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-392/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: spanyol 1. Úgy kell-e értelmezni a 98/59 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt csoportos létszámcsökkentés fogalmát annak közösségi jelentőségét is figyelembe véve, tekintettel arra, hogy hatálya az általa előírt küszöbérték figyelembevételével valamennyi olyan elbocsátásra kiterjed, amelyet valamely munkáltató egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok miatt foganatosít, hogy azt ellehetetleníti vagy azzal ellentétes az a nemzeti jogba átvevő vagy átültető szabályozás, mint a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 51. cikkének (1) bekezdése, amely kizárólag olyan, meghatározott típusú felmondásokra korlátozza előbbi alkalmazását, amelyek gazdasági, műszaki, szervezeti vagy termelési okokon alapulnak? 2. A csoportos létszámcsökkentés esete fennállásának a 98/59 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek alapján történő megállapítása során az elbocsátási létszámok számításakor figyelembe kell-e venni a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 49. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglaltakhoz hasonló határozott idejű szerződések (a szerződésben kikötött idő eltelte, a munkafeladat vagy a szolgáltatás teljesítése miatti) megszűnésének egyedi eseteit is, tekintettel arra, hogy az irányelv előbb említett 1. cikkének (1) bekezdése értelmében elbocsátásnak minősül mind a munkáltató által foganatosított elbocsátás [a) pont], mind a munkaszerződések munkáltató által egy vagy több, nem az érintett egyéni munkavállalók személyében rejlő ok miatt kezdeményezett felmondása [helyes fordítás: megszüntetése], feltéve hogy az elbocsátottak száma legalább öt fő [második albekezdés]? 9
10 3. A 98/59 irányelv alkalmazásának kizárására vonatkozó, 1. cikkének (2) bekezdése a) pontjában megállapított szabály értelmében a korlátozott időtartamra vagy meghatározott feladatra nézve kötött munkaszerződések keretein belül történő csoportos létszámcsökkentések fogalmának meghatározása során kizárólag az 1. cikk (2) bekezdés a) pontja szerinti, szigorúan mennyiségi követelményt kell figyelembe venni, vagy ezenfelül szükséges, hogy a csoportos létszámcsökkentés oka azonos időtartamra, feladatra vagy szolgáltatásra csoportosan kötött szerződéseken alapuljon? 4. Összhangban áll-e az üzem fogalmával mint a 98/59 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének értelmében a csoportos létszámcsökkentés fogalmának meghatározása szempontjából alapvető közösségi jogi fogalommal tekintettel annak ugyanezen irányelv 5. cikkében megállapított minimum-szabály jellegére az az értelmezés, amely lehetővé teszi, hogy a tagállami belső jogba átültető vagy átvevő szabály, Spanyolország esetében a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 51. cikkének (1) bekezdése, a küszöbértékek számításakor kizárólag a vállalkozás egészét vegye alapul, kizárva azokat a helyzeteket, amikor az üzemet referenciaegységként alkalmazva [az érintettek létszáma] meghaladná az említett rendelkezésben megállapított küszöbértéket? 51. A Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Cseh Köztársaság) által július 11-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-394/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: cseh 1. Úgy kell-e értelmezni a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 76. cikkét, hogy a jelen ügy körülményei között, azaz amennyiben a felperes, és annak férje, illetve gyermeke Franciaországban élnek, férje ott dolgozik, érdekközpontjuk ott található, illetve a felperes teljes körűen Franciaországban részesült a PAJE (kisgyermek után járó juttatás) családi ellátásban, a Cseh Köztársaság minősül a családi ellátás szülői támogatás odaítélésére illetékes államnak? Az 1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén: 2. Úgy kell-e értelmezni a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet átmeneti rendelkezéseit, hogy azok előírják a Cseh Köztársaság számára, hogy április 30. után családi ellátást ítéljenek oda, jóllehet az államok illetékességét május 1-jétől kezdődően befolyásolhatja a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, szeptember 16-i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet lakóhelyre vonatkozó új meghatározása (a 22. és azt követő cikkek)? Az 1. kérdésre adandó nemleges válasz esetén: 3. Úgy kell-e értelmezni a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet, hogy a jelen ügy körülményei között a Cseh Köztársaság május 1-jétől kezdődően a családi támogatások odaítélésére illetékes államnak minősül? 52. A Satakunnan käräjäoikeus (Finnország) által július 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-396/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: finn 1. Valamely, a munkavállalók érdekében eljáró szakszervezet közvetlenül hivatkozhat-e egy más tagállambeli szolgáltatóval szemben az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkére mint közvetlen jogforrásra, ha az állítólag a 47. cikkbe ütköző rendelkezés (a lengyel munka törvénykönyvének 84. cikke) tisztán nemzeti rendelkezés? 10
11 2. A foglalkoztatás helye szerinti államban folyamatban lévő, a 96/71/EK irányelv értelmében vett, esedékes követelések miatti bírósági eljárásban az következik az uniós jogból, különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke, valamint az említett irányelv 5. cikkének (2) bekezdése és 6. cikke szerinti hatékony jogvédelem elvéből az Alapjogi Charta 12. cikkében a szakszervezetek területén biztosított egyesülési szabadsággal összefüggésben értelmezve, hogy a nemzeti bíróság nem alkalmazhatja a munkavállaló származás szerinti állama munka törvénykönyvének azon rendelkezését, amely kizárja a bérkövetelésnek behajtás érdekében a foglalkoztatás helye szerinti államban tevékenykedő szakszervezetre való átruházását, miközben a foglalkoztatás helye szerinti állam vonatkozó rendelkezése lehetővé teszi az esedékes bérkövetelés behajtás érdekében történő átruházását, és így a felperesi jogállás olyan szakszervezetre való átruházását, amelynek minden olyan munkavállaló a tagja, aki a behajtási követelését átruházta? 3. Úgy kell-e értelmezni a Lisszaboni Szerződés 30. jegyzőkönyvének rendelkezéseit, hogy azokat a Lengyelországon vagy az Egyesült Királyságon kívüli nemzeti bíróságnak is figyelembe kell vennie, amennyiben a szóban forgó jogvita szoros kapcsolatban van Lengyelországgal, és különösen, ha a munkaszerződésekre alkalmazandó jog a lengyel jog? Másképpen fogalmazva: a lengyel-brit jegyzőkönyv megakadályozza-e a finn bíróságot abban, hogy megállapítsa, Lengyelország jogi vagy közigazgatási rendelkezései, közigazgatási gyakorlata vagy közigazgatási intézkedései sértik az Európai Unió Alapjogi Chartájában kihirdetett alapjogokat, szabadságokat és elveket? 4. Úgy kell-e értelmezni a Róma I. rendelet 14. cikkének (2) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkére figyelemmel, hogy az kizárja valamely tagállam olyan nemzeti szabályozásának alkalmazását, amely tiltja a munkaviszonyból eredő követelések és igények átruházását? 5. Úgy kell-e értelmezni a Róma I. rendelet 14. cikkének (2) bekezdését, hogy a munkaszerződésből eredő követelések átruházására azt a jogot kell alkalmazni, amely a Róma I. rendelet szerint a szóban forgó munkaszerződésre irányadó, anélkül hogy jelentősége lenne annak, hogy egy adott igény tartalmára valamely más jog rendelkezései is kihatnak? 6. Úgy kell-e értelmezni a 96/71 irányelv 3. cikkét az EUMSZ 56. és 57. cikk fényében, hogy a minimális bérszint fogalma magában foglalja a bércsoport szerinti alapórabért, a garantált teljesítménybért, a szabadságpénzt, a rögzített napidíjat és a napi munkába menetel miatti térítést (útidőtérítés), ahogyan ezen, az irányelv mellékletének hatálya alá tartozó munkafeltételeket az általánosan alkalmazandónak nyilvánított kollektív megállapodás rögzíti? 6.1. Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 56. [és 57.] cikket és/vagy a 96/71/EK irányelv 3. cikkét, hogy az kizárja, hogy a tagállamok úgynevezett befogadó államként nemzeti jogi rendelkezéseikben (általánosan alkalmazandó kollektív megállapodásban) arra kötelezzék a más tagállambeli szolgáltatókat, hogy a területükre kiküldött munkavállalóknak útidőtérítést és napidíjat fizessenek, ha figyelembe vesszük, hogy a hivatkozott nemzeti jogi rendelkezések szerint a kiküldetésben lévő munkavállaló a kiküldetés egész időtartama alatt szolgálati út keretében tevékenykedőnek tekintendő, úgyhogy útidőtérítést és napidíjat igényelhet? 6.2. Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 56. és 57. cikket és/vagy a 96/71/EK irányelv 3. cikkét, hogy az kizárja, hogy a nemzeti bíróság megtagadja a más tagállambeli vállalkozás által a származás szerinti államában bevezetett és alkalmazott bércsoport-besorolás elismerését? 6.3. Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 56. és 57. cikket és/vagy a 96/71/EK irányelv 3. cikkét, hogy az lehetővé teszi, hogy egy más tagállambeli munkáltató érvényesen és a foglalkoztatás helye szerinti állam bíróságára nézve kötelezően megállapítsa a munkavállalók bércsoportokba való besorolását, ha a foglalkoztatás helye szerinti államban általánosan alkalmazandó kollektív megállapodás az eredmény szempontjából más bércsoport-besorolást ír elő, vagy pedig a befogadó tagállam, amelybe a más tagállamból származó szolgáltató munkavállalóit kiküldték, előírhatja a szolgáltatónak, hogy milyen rendelkezéseket kell figyelembe vennie a munkavállalók bércsoportokba való besorolásakor? 6.4. Úgy kell-e értelmezni a 96/71/EK irányelv 3. cikkét az EUMSZ 56. és 57. cikkel összefüggésben, hogy az elszállásolás, amelynek költségeit a 6. kérdésben említett kollektív megállapodás alapján a munkáltatónak kell viselnie, és az étkezési utalványok, amelyeket a más tagállamból származó 11
12 szolgáltató a munkaszerződés szerint nyújt, a kiküldetéssel kapcsolatban felmerült költségek megtérítésének tekintendők, vagy a 3. cikk (1) bekezdése értelmében vett minimális bérszint fogalmába tartoznak? 6.5. Úgy kell-e értelmezni a 96/71/EK irányelv 3. cikkét az EUMSZ 56. és 57. cikkel összefüggésben, hogy a teljesítménybér, az útidőtérítés és a napidíj kérdésének értelmezésekor úgy kell tekinteni, hogy a foglalkoztatás helye szerinti államban általánosan alkalmazandó kollektív megállapodást igazolják a közrenddel kapcsolatos követelmények? 53. Centrale Raad van Beroep (Hollandia) által július 4-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-382/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: holland 1a. Úgy kell-e értelmezni a 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontját, hogy azon, valamely tagállamban illetőséggel rendelkező személyek, akik az említett rendelet hatálya alá tartoznak, és kisegítési szerződés alapján fizetés ellenében, munkaviszonyban legfeljebb havi két vagy három napon végeznek tevékenységet valamely másik tagállam területén, ott emiatt a foglalkoztatás szerinti állam társadalombiztosítási jogszabályainak hatálya alá tartoznak? 1b. Az 1. a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a foglalkoztatás szerinti állam társadalombiztosítási jogszabályainak hatálya alá tartoznak-e ebben az esetben az említett belföldi illetőségű személyek mind azon napokon, amelyeken munkát végeznek, mind azon napokon, amelyeken nem végeznek munkát, és amennyiben igen, úgy az utolsó tényleges munkavégzést követően meddig alkalmazandók még az említett jogszabályok? 2. Ellentétes-e a 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjával az, hogy az a migráns munkavállaló, aki a foglalkoztatás szerinti állam társadalombiztosítási jogszabályainak hatálya alá tartozik, a lakóhely szerinti állam egyik nemzeti szabályozása alapján ez utóbbi államban az AOW [általános öregségi biztosításról szóló törvény (Algemene ouderdomswet)] szerinti biztosítottnak minősül? 3a. Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot, különösen a munkavállalók és/vagy az uniós polgárok szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseket, hogy azzal, illetve azokkal a jelen eljárás körülményei között ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, mint amilyen az AOW és/vagy az AKW 6a. cikke, amelynek értelmében a Hollandiában lakóhellyel rendelkező migráns munkavállaló Hollandiában azért van kizárva az AOW és/vagy az AKW szerinti biztosításból, mert kizárólag a német társadalombiztosítási jogszabályok hatálya alá tartozik, mégpedig akkor is, ha az említett munkavállaló Németországban csekély mértékben foglalkoztatottként ki van zárva az öregségi biztosításból, és nem jogosult családi támogatásra? 3b. Jelentőséggel bír-e még a 3. a) kérdésre adandó válasz szempontjából az is, hogy fennállt az AOW szerinti önkéntes biztosítás megkötésének vagy az Svb arra való felszólításának lehetősége, hogy az 1408/71 rendelet 17. cikke értelmében vett megállapodást kössön? 54. A High Court of Ireland (Írország) által július 16-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-403/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: angol 1. Amennyiben az A tagállamban lakóhellyel rendelkező munkavállaló, aki ebben a tagállamban csupán három éve fejt ki biztosítási időbe beszámított kereső tevékenységet, a biztosítási időbe beszámított foglalkoztatás utolsó hat hónapját B tagállamban tölti, akkor e személynek betegség miatti társadalombiztosítási ellátás iránti kérelme 12
13 (i) a 883/2004/EK rendelet 11. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében a B tagállam jogának, vagy (ii) a 11. cikke (3) bekezdésének e) pontja értelmében a lakóhely szerinti A tagállam jogának hatálya alá tartozik? 2. Az 1. kérdés szempontjából releváns-e, hogy amennyiben B tagállam joga irányadó, akkor a szóban forgó munkavállaló nem jogosult társadalombiztosítási ellátásra, holott a lakóhely szerinti tagállamban (A tagállam) arra jogosult lenne? Polgári ügyszak 62. A Bundesgerichtshof (Németország) által június 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-310/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Úgy kell-e értelmezni a 85/374/EGK irányelv 13. cikkét, hogy ez az irányelv általában nem érinti a gyógyszerkészítmények terén fennálló német felelősségi szabályokat mint különös felelősségi rendelkezéseket, és ennek következményeként tovább fejlődhet a gyógyszerkészítmények jogára vonatkozó nemzeti felelősségi rendszer, vagy úgy kell-e értelmezni a szabályozást, hogy nem lehet bővíteni az irányelv kihirdetésének időpontjában (1985. július 30-án) fennálló, a gyógyszerkészítmények jogára vonatkozó felelősségi tényállásokat? 63. A Supreme Court (Írország) által június 24-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-345/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: angol 1. A közösségi formatervezési mintáról szóló, december 12-i 6/2002/EK tanácsi rendelet alkalmazásában a lajstromozás nélkül oltalomban részesülő közösségi formatervezési mintaként állítólagosan oltalomban részesülő formatervezési minta egyéni jellegének megítélése során az említett rendelet 6. cikke értelmében vett, a tájékozott használóra tett összbenyomást annak alapján kell megítélni, hogy az különbözik a) a nyilvánosságra jutott bármely konkrét korábbi formatervezési minta által, vagy b) az egynél több ilyen korábbi formatervezési minta ismert elemeinek bármely kombinációja által az ilyen használóra tett összbenyomástól? 2. Köteles-e egy közösségi formatervezésiminta-oltalmi bíróság a közösségi formatervezési mintáról szóló, december 12-i 6/2002/EK tanácsi rendelet 85. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában egy lajstromozás nélkül oltalomban részesülő közösségi formatervezési mintát érvényesnek tekinteni, amennyiben a jogosult pusztán megjelöli, hogy miben áll a közösségi formatervezési minta egyéni jellege, vagy köteles-e a jogosult bizonyítani, hogy a formatervezési minta a rendelet 6. cikkével összhangban egyéni jellegű? 64. A Supreme Court of the United Kingdom által június 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-360/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: angol Olyan körülmények között, amikor: i. a végső felhasználó megtekint egy weboldalt anélkül, hogy azt letöltené, kinyomtatná vagy arról más módon másolatot kívánna készíteni; 13
14 ii. e weboldalról automatikusan másolatok készülnek a képernyőn és a végső felhasználó merevlemezének internetes gyorsítótárában ( cache ); iii. e másolatok készítése nélkülözhetetlen a megfelelő és hatékony internetes böngészéssel járó műszaki eljárások szempontjából; iv. a képernyőn készült másolat addig marad a képernyőn, amíg a végső felhasználó el nem hagyja az adott weboldalt, ekkor a számítógép rendes működése alapján automatikusan törlődik; v. a gyorsítótárban tárolt másolat addig marad a gyorsítótárban, amíg más anyaggal felül nem íródik, ahogy a végső felhasználó további weboldalakat tekint meg, ekkor a számítógép rendes működése alapján automatikusan törlődik; és vi. a másolatokat nem őrzik meg hosszabb ideig, mint ameddig a fenti iv. és v. pontban említett, az internethasználathoz kapcsolódó rendes folyamatok zajlanak; az ilyen másolatok i. időlegesek, ii. járulékos vagy közbenső jellegűek és iii. a műszaki eljárás elválaszthatatlan és lényeges részét képezik a 2001/29/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében? 65. Az Amtsgericht Düsseldorf (Németország) által július 16-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-400/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés A december 18-i 4/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének a) és b) pontjával ellentétes-e a tartási igények külföldön való érvényesítéséről szóló május 23-i törvény (Gesetz zur Geltendmachung von Unterhaltsansprüchen im Verkehr mit ausländischen Staaten [Auslandsunterhaltsgesetz AUG], BGBl I., 898. o.) 28. -ának (1) bekezdése? 66. Az Amtsgericht Karlsruhe (Németország) által július 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-408/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Összeegyeztethető-e a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, december 18-i 4/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének a) és b) pontjával az, ha a tartási igények külföldön való érvényesítéséről szóló német törvény (Gesetz zur Geltendmachung von Unterhaltsansprüchen im Verkehr mit ausländischen Staaten [Auslandsunterhaltsgesetz AUG]) 28. -a (1) bekezdésének első mondata azt írja elő, hogy abban az esetben, ha az eljárásban részt vevő valamelyik fél szokásos tartózkodási helye nem belföldön található, a 4/2009/EK tanácsi rendelet 3. cikkének a) és b) pontjában szabályozott esetekben a tartási ügyekben benyújtott kérelmeket kizárólag azon tartományi felsőbíróság (Oberlandesgericht) székhelye szerint illetékes elsőfokú bíróság (Amtsgericht) bírálja el, amelynek illetékességi területén az ellenérdekű fél vagy a jogosult szokásos tartózkodási helye van? 14
15 Közigazgatási ügyszak 165. A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által május 24-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-282/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Úgy kell-e értelmezni az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( Keretirányelv ) 4. és 9b. cikkét és az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, március 7-i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( Engedélyezési irányelv ) 5. cikkének (6) bekezdését, hogy e rendelkezések az engedélyezési irányelv 5. cikkének (6) bekezdése szerinti nemzeti eljárásban a keretirányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett érintetti jogállást biztosítanak valamely versenytársnak? 166. A Finanzgericht München (Németország) által május 29-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-297/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Úgy kell-e értelmezni a XVI. áruosztályhoz fűzött megjegyzés 2. pontjának a) alpontját, hogy a Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 8473 vtsz. szerinti alkatrészkénti besorolás feltételeinek is megfelelő, és a KN 84. áruosztály másik vtsz.-a szerinti, vagy a KN 85. áruosztály valamely vtsz.-a szerinti önálló árukénti besorolás feltételeinek is megfelelő árut azért kell a másik vtsz. alá sorolni, mert a 8473 vtsz. nem részesíthető előnyben a 84. áruosztály másik vtsz.-aihoz és a 85. áruosztály vtsz.-aihoz képest? 167. A Thüringer Oberlandesgericht (Németország) által június 11-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-319/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német Úgy kell-e értelmezni a 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a televíziókészülékek energiafogyasztásának címkézése tekintetében történő kiegészítéséről szóló, október 28-i 1062/2010/EU bizottsági felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontját, hogy a kereskedőt (2011. november 30-tól) csak akkor terheli a televíziókészülékek címkézésének kötelezettsége, ha a beszállító e televíziókészülékeket az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően (2011. november 30-tól) már megfelelő címkével látta el, vagy a kereskedőt (2011. november 30-tól) azon televíziókészülékek tekintetében is terheli a címkézési kötelezettség, amelyeket a beszállító november 30. előtt nem látott el megfelelő címkével, és így a kereskedő köteles e televíziókészülékekhez (időben, utólag) címkéket igényelni? 168. Az Unabhängiger Verwaltungssenat Wien (Ausztria) által június 17-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-329/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. A környezeti információkról szóló 2003/4/EK irányelv érvényességéről: 15
16 Az EUMSZ 267. cikk első mondatának b) pontjával összhangban kérdés, hogy érvényes-e a környezeti információkról szóló 2003/4/EK irányelv egésze, illetve valamennyi része, különös tekintettel az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdése szerinti előírásokra? 2. A környezeti információkról szóló 2003/4/EK irányelv értelmezéséről: Amennyiben az Európai Bíróság igenlő választ ad a környezeti információkról szóló 2003/4/EK irányelv egészének, illetve részeinek érvényességére, úgy az EUMSZ 267. cikk első mondatának a) és b) pontjával összhangban annak megállapítására irányul a kérelem, hogy a környezeti információkról szóló irányelv rendelkezései mennyiben és milyen feltételezések mellett egyeztethetők össze az Európai Unió Alapjogi Chartájának rendelkezéseivel és az EUSZ 6. cikk előírásaival A Tribunalul Sibiu (Románia) által június 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-331/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: román Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Úgy értelmezhetők-e az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkének, az Európai Unió Alapjogi Chartája 17., 20. és 21. cikkének, az EUMSZ 110. cikknek a rendelkezései, valamint a jogbiztonságnak és a reformatio in peius tilalmának az uniós jog és a Bíróság ítélkezési gyakorlata által rögzített elve, hogy azokkal ellentétes az olyan szabályozás, mint a 9/2013. sz. rendelettörvény? 170. A Bundesfinanzhof (Németország) által június 19-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-334/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: német 1. Az export-visszatérítés elnyerése tárgyában történő döntéshozatal során úgy kell-e tekinteni, hogy a kiviteli engedélyt a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló 800/1999/EK rendelet 4. cikke (1) bekezdésének megfelelően bemutatták, ha a kiviteli vámhivatal a kiviteli nyilatkozatot az engedély bemutatása nélkül fogadta el, az exportőrnek ennek során engedélyezte, hogy az engedélyt meghatározott határidőn belül utólag mutassa be, és az exportőr ennek eleget tett? 2. Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: kötelezően megköveteli-e a mezőgazdasági termékek után járó export- visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló 800/1999/EK rendelet 4. cikkének (1) bekezdése, hogy a kiviteli engedélyt már a kiviteli nyilatkozat leadásakor bemutassák, vagy elegendő, ha az exportőr a (részére a kivitel előtt kiadott) kiviteli engedélyt csak a kifizetési eljárásban mutatja be? 3. Jogvesztés nélkül be tudja-e még mutatni az érvényes vámokmányokat a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló 800/1999/EK rendeletben a bemutatásra megállapított határidő lejárta után az az exportőr, aki először hamis vámokmányokat mutatott be az exportáru rendeltetési hely szerinti államba történő megérkezése tekintetében, ha a késedelmes bemutatás nem késleltette vagy akadályozta a kifizetési eljárás lefolytatását, mert a visszatérítési kérelmet először a rendeltetési helyre érkezésről szóló ilyen igazolások bemutatásának elmulasztásától eltérő okokból utasították el, és ezen igazolásokat bemutatják, miután megállapítást nyert ezen okmányok hamisítása? 4. Akkor is fennállnak-e a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról szóló 800/1999/EK rendelet 51. cikke szerinti bírság kiszabásának feltételei, ha az igényelt export-visszatérítés megfelel ugyan a ténylegesen biztosítandó export-visszatérítésnek, az exportőr azonban a kifizetési eljárásban először olyan okmányokat mutatott be, amelyek alapján nem lehetett volna számára export-visszatérítést biztosítani? 16
17 171. A Scottish Land Court (Egyesült Királyság) által június 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-335/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: angol 1. Megfelelő értelmezés esetén alkalmazandó-e a 795/2004/EK bizottsági rendelet 18. cikkének (2) bekezdése:- a) amennyiben egy mezőgazdasági termelő teljesíti a következő cikkek közül bármelyik kettő vagy több alkalmazási feltételeit: nevezetesen az említett rendelet 19. cikke, 20. cikke, 21. cikke, 22. cikke, 23. cikke, 23a. cikke, valamint az 1782/2003/EK tanácsi rendelet ( 2 ) 37. cikkének (2) bekezdése, 40. cikke, 42. cikkének (3) bekezdése és 42. cikkének (5) bekezdése; vagy csak b) akkor, amennyiben egy mezőgazdasági termelő teljesíti a 795/2004/EK bizottsági rendelet 19. cikke, 20. cikke, 21. cikke, 22. cikke, 23. cikke és 23a. cikke közül kettő vagy több, [omissis] vagy külön az 1782/2003/EK tanácsi rendelet 37. cikkének (2) bekezdése, 40. cikke, 42. cikkének (3) bekezdése és 42. cikkének (5) bekezdése közül kettő vagy több feltételeit? 2. Amennyiben a 18. cikk (2) bekezdése a fenti (l)a) pontban leírt módon értelmezendő, érvénytelen-e a 18. cikk (2) bekezdése egészében vagy részben a felperes által előterjesztett alábbi jogalapok egyike vagy mindkettő alapján: a) annak alapján, hogy a Bizottság a 795/2004/EK rendelet elfogadása során nem rendelkezett hatáskörrel arra, hogy a 18. cikket ilyen tartalommal fogadja el; vagy b) annak alapján, hogy a Bizottság, a 795/2004/EK rendelet elfogadása során nem indokolta a 18. cikk (2) bekezdését? 3. Amennyiben a 18. cikk (2) bekezdése a fenti (l)a) pontban leírt módon értelmezendő, és a (2) kérdésre nemleges válasz adandó, alkalmazandó-e a 18. cikk (2) bekezdése abban a helyzetben, ha a mezőgazdasági termelő 2005-ben egy mezőgazdasági üzem után egy jogosultság nemzeti tartalék terhére történő kiosztására vonatkozóan ideiglenes jóváhagyásban részesült a 795/2004/EK bizottsági rendelet 22. cikke alapján, ez a kiosztott jogosultság azonban 2007-ig, amikor a mezőgazdasági termelő átvette a mezőgazdasági üzemet, nem került bejelentésre az IIER formanyomtatványon? 172. A Supremo Tribunal Administrativo (Portugália) által június 24-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-341/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: portugál 1. Az eljárásnak az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti elévülési idejét kizárólag az Európai Közösség és a közösségi támogatások kifizető szerveként eljáró ellenérdekű fél közötti jogviszonyban alkalmazzák-e, vagy a közösségi támogatások kifizető szerveként eljáró ellenérdekű fél és a fellebbező fél mint a jogosulatlanul nyújtott támogatások kedvezményezettje közötti jogviszonyban is figyelembe veszik? 2. Amennyiben megállapításra kerül, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti elévülési idő a támogatások kifizető szerve és a jogosulatlanul nyújtottnak minősített támogatások kedvezményezettje közötti jogviszonyban is alkalmazható, azt úgy kell-e értelmezni, hogy az említett elévülési idő kizárólag az december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciók esetén alkalmazható, vagy az ugyanezen rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerinti közigazgatási intézkedések, azaz konkrétan a jogosulatlanul kapott támogatások visszatérítéséről szóló bekezdés esetén is? 17
18 173. A Commissione tributaria provinciale di Roma (Olaszország) által június 24- én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-344/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: olasz Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Ellentétesek e az EK-Szerződés 49. cikkével az Olaszországban lakóhellyel rendelkező személyek által az Európai Unió valamely tagállamában található játékkaszinóban megszerzett nyereményre vonatkozóan előírt adóbevallási és adófizetési kötelezettségek, ahogyan azokat az december 22-i 917. sz. köztársasági elnöki rendelet (TUIR) 67. cikkének d) pontja szabályozza, vagy azokat az EK- Szerződés 46. cikke alapján közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okok igazolják? 174. A Naczelny Sąd Administracyjny (Lengyelország) által június 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-349/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: lengyel Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Úgy kell-e értelmezni a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, február 25-i 92/12/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (3) bekezdését, valamint a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, december 16-i 2008/118/EK tanácsi irányelv ennek megfelelő, jelenleg hatályos 1. cikke (3) bekezdése [első albekezdésének] a) pontját és [második] albekezdését, hogy e szabályok nem tiltják a tagállam számára, hogy a KN-kódok alá tartozó, nem üzemanyagként vagy tüzelő-, fűtőanyagként felhasznált kenőolajokra az energiatermékek felhasználását terhelő harmonizált jövedéki adó szabályai szerinti jövedéki adót vessen ki? 175. A Commissione Tributaria Regionale dell Umbria (Olaszország) által június 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-355/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: olasz 1. Összeegyeztethető-e a 2002/20/EK irányelv 3. cikkével a 259/2003. sz. törvényerejű rendelet 160. cikke, amelyből a 641/1972. sz. köztársasági elnöki rendelet 21. cikkének díjszabása szerinti igazgatási díj származik, amely rendelkezés a liberalizált távközlési rendszerben kizárja azt a közigazgatási hatósági ellenőrzési hatáskört, amely a szolgáltatás felhasználóira háruló közterhet indokolja? 2. Összeegyeztethető-e a verseny szabadságával és az egyenértékű ügyletek esetén eltérő feltételek alkalmazásának a Szerződés 102. cikke által előírt tilalmával a 33/1990. sz. miniszteri rendelet 3. cikkének (2) bekezdése, amelyre a 641/1972. sz. köztársasági elnöki rendeletnek a 151/1991. sz. törvényrendelet 3. cikkével módosított 21. cikke szerinti díjszabás hivatkozik? 3. Összeegyeztethető-e az ésszerűség és megfelelőség követelményeivel, illetve akadályozza-e a versenypiac kialakulását, hogy az igazgatási díj összege eltérő a magánfelhasználók és a vállalati felhasználók esetén, továbbá az, hogy az említett díj kizárólag az előfizetői szerződések tekintetében alkalmazandó, kizárva hatálya alól a feltöltőkártyás szolgáltatást? 18
19 176. A Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie (Lengyelország) által június 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-357/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: lengyel 1. Úgy kell-e értelmezni a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló, február 12-i 2008/7/EK tanácsi irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontját, hogy az e rendelkezések értelmében vett tőkeegyesítő társaságnak tekintendő a betéti részvénytársaság, ha e társaság jogi természetéből az következik, hogy csak a tőke és a társasági tagok egy része felel meg az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontjában rögzített feltételeknek? 2. Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén úgy kell-e értelmezni a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló, február 12-i 2008/7/EK tanácsi irányelv 9. cikkét, hogy az azáltal, hogy lehetőséget biztosít a tagállamoknak arra, hogy az irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében említett jogalanyokat ne tekintsék tőkeegyesítő társaságnak, a tőkeilleték e jogalanyokra történő kivetését a tagállamok szabad döntésére bízza? 177. A Centrale Raad van Beroep (Hollandia) által június 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-359/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: holland 1A. Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot, különösen az EUMSZ 45. cikket és az 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes, ha az uniós tagállam Hollandia megszünteti valamely nagykorú gyermeknek aki holland állampolgárságú, Belgiumban lakóhellyel rendelkező és részben Hollandiában, részben Belgiumban dolgozó határ menti munkavállalóval szemben tartásra jogosult az EU-n kívüli tanulmányok finanszírozására való jogosultságát attól az időponttól kezdődően, amikor a határ menti munkavállalói tevékenység véget ért, és a határ menti munkavállaló már csak Belgiumban vállalt munkát, amiatt, hogy a gyermek nem tesz eleget azon feltételnek, hogy az adott oktatási intézménybe történő beiratkozást megelőző hat évből legalább három évig Hollandiában lakjon? 1B. Ha az 1A. kérdésre igenlő válasz adandó: Ellentétes-e az uniós joggal a tanulmányok támogatásának olyan időszakra történő nyújtása feltéve, hogy ennek további feltételei teljesülnek, amely rövidebb, mint a tanulmányok időtartama, amelyhez a támogatást nyújtják? Amennyiben a Bíróság az 1A. és az 1B. kérdés megválaszolása során arra az eredményre jut, hogy a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogára vonatkozó jogszabályokkal nem ellentétes, hogy B. Martens számára 2008 novemberétől 2011 júniusáig, vagy ezen időszak egy részére állapítsák meg a tanulmányok támogatását: 2. Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 20. cikket és az EUMSZ 21. cikket, hogy ezekkel ellentétes, ha az uniós tagállam Hollandia nem hosszabbítja meg a tengerentúli országok és területek (a továbbiakban: TOT) (Curaçao) valamely oktatási intézményében folytatott tanulmányok támogatását, amelyre az érintett azért volt jogosult, mert apja Hollandiában határ menti munkavállalóként dolgozott, amiatt, mert az érintett nem teljesíti a valamennyi uniós polgárra, így a saját állampolgárokra is vonatkozó azon feltételt, hogy az e tanulmányokra való beiratkozását megelőző hat évből legalább három évig Hollandiában lakjon? 19
20 178. A High Court of Justice (Chancery Division) (Egyesült Királyság) által június 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-364/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: angol Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Beletartoznak-e a biotechnológiai találmányok jogi oltalmáról szóló 98/44/EK irányelv 6. cikke (2) bekezdésének c) pontjában szereplő emberi embrió fogalmába a megtermékenyítetlen emberi petesejtek, amelyeket szűznemzés útján osztódásra és továbbfejlődésre ösztönöztek, és amelyek a megtermékenyített petesejtekkel ellentétben csak pluripotens sejteket tartalmaznak, és nem képesek arra, hogy emberi egyeddé fejlődjenek? 179. A Conseil d État (Belgium) által július 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-365/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: francia Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés A szakmai képesítések elismeréséről szóló, szeptember 7-i 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 21. és 49. cikkét amelyek minden tagállamot arra köteleznek, hogy a szakmai tevékenységek gyakorlásának megkezdése és gyakorlása céljából ugyanolyan hatállyal fogadják el az ott hivatkozott képesítéseket, mint az általuk kibocsátott okiratokat úgy kell-e értelmezni, hogy azok megtiltják az állam számára, hogy az építészkamarai névjegyzékbe való felvételhez előírja, hogy az említett irányelv 46. cikkében szereplő építészmérnöki képesítés megszerzését tanúsító okirattal, vagy a 49. cikk (1) bekezdésében szereplő okirattal rendelkező személynek ezenkívül meg kell felelnie a szakmai gyakorlat vagy tapasztalat olyan feltételeinek is, amelyek egyenértékűek a saját területén kiadott építészmérnöki oklevelek birtokosai számára az oklevél megszerzését követően előírt feltételekkel? 180. A Commissione tributaria provinciale di Roma (Olaszország) által július 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C-367/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: olasz Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés Ellentétesek e az EK-Szerződés 49. cikkével az Olaszországban lakóhellyel rendelkező személyek által az Európai Unió valamely tagállamában található játékkaszinóban megszerzett nyereményre vonatkozóan előírt adóbevallási és adófizetési kötelezettségek, ahogyan azokat az december 22-i 917. sz. köztársasági elnöki rendelet (TUIR) 67. cikkének d) pontja szabályozza, vagy azokat az EK- Szerződés 46. cikke alapján közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okok igazolják? 181. A Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa CAAD) (Portugália) által július 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem (C- 377/13. sz. ügy) Az eljárás nyelve: portugál Ellentétes-e az (1985. június 10-i 85/303/EGK tanácsi irányelvvel módosított) július 17-i 69/335/EGK tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének c) pontjával és (2) bekezdésének a) pontjával, 7. cikkének (1) bekezdésével, valamint 10. cikkének a) pontjával az olyan nemzeti szabályozás mint a december 14-i 322-B/2001. sz. törvényerejű rendelet, amely megállapította, hogy a tőketársaságok javára korábban teljesített járulékos szolgáltatásokból eredő részvényesi követelések alaptőkévé átalakítása útján végrehajtott tőkeemeléseket akkor is bélyegilleték terheli, ha az említett járulékos szolgáltatások pénzbeliek, tekintettel arra, hogy július 1-jén a tagállami jogalkotás 2 20
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2015. november 30. VI. évfolyam 11. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK... 3 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK... 3 BÜNTETŐ
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2015. szeptember 30. VI. évfolyam 9. szám
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2015. szeptember 30. VI. évfolyam 9. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK... 3 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK... 3 BÜNTETŐ
A Legfelsőbb Bíróság Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2010. június 20. I. évfolyam 1. szám
A Legfelsőbb Bíróság Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2010. június 20. I. évfolyam 1. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK 2 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK 2
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2016. január 31. VII. évfolyam 1. szám
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2016. január 31. VII. évfolyam 1. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK... 3 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK... 3 BÜNTETŐ
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2015. április 30. VI. évfolyam 4. szám
A Kúria Nemzetközi Kapcsolatok és Európai Jogi Irodájának Hírlevele 2015. április 30. VI. évfolyam 4. szám EURÓPAI UNIÓS JOGI KÖZLEMÉNYEK... 3 KÖZZÉTETT ELŐZETES DÖNTÉSHOZATAL IRÁNTI KÉRELMEK... 3 BÜNTETŐ

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria BÍRÓSÁG KÚRIA KÚRIA KÚRIA Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria Bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Magyarország Görögország mintáját követi - Helsinki Figyelő
Magyarország Görögország mintáját követi
2015. november 02. presshelsinki
Az utóbbi hetekben kilenc európai országban is megakadályozták menedékkérők dublini szabályok szerinti visszaküldését Magyarországra. Nem véletlen, hogy miközben a regisztrált kérelmezők száma ötszörösére ugrott a tavalyinak, mégis alig nőtt az ide „visszadublinozottak” száma. Eközben a kormány bőszen fogadkozik: nem fog visszavenni senkit.
A kormány most éppen arról beszél, hogy Magyarország egyetlen visszatoloncolásra váró „illegális bevándorlót” sem vesz vissza. Tavasszal még a charter járatokon érkező, sok tíz-, sőt százezernyi migráns visszavételének kötelezettségéről szólt a fáma, az azóta életbeléptetett menekültügyi szigorításokat éppen ezzel indokolták. De mi a helyzet valójában?
A dublini III rendelet végrehajtása sohasem működött zökkenőmentesen, idén pedig még a korábbinál is sokkal rosszabb a hatékonysága. Vagyis az Európai Unió belső államai csak nagyon kis százalékban képesek visszaküldeni a menedékkérőket azokba a tagállamokba, ahol a külföldiek először az Unió területére léptek, és ott menedékkérelmet nyújtottak be.
Az eljárás egyébként sem egyszerű. Ha egy ország észleli, hogy a közös rendszerbe már másutt regisztrálták a külföldi menedékkérelmét, megkeresi a másik tagállamot a „bizonyítékaival”. Ezt a megkeresett ország vagy elismeri, vagy vitatja, de még az előbbi esetből sem következik, hogy a külföldit visszaadják, mert a „második” dönthet úgy, hogy – pl. humanitárius okokból – mégis inkább maga folytatja le az eljárást. Ha pedig vitatják a felelősséget, akkor hosszan elhúzódhat az átadás. Mindenesetre a külföldinek többnyire van lehetősége kivonni magát alóla, elrejtőzni, továbbállni. Márpedig a „dublini visszaadás” határidős: alapesetben két-három hónapja az egyik tagállamnak, hogy megkeresse a másikat, amelyiknek pedig egy év után enyészik el a felelőssége. Ha pedig közben elpárolog a külföldi, ugyan lehet továbbtolni a határidőt, de nem a végtelenségig.
Hogy milyen visszavételi arányokról van szó, jól mutatja egy év eleji adatsor: az év első három hónapjában Németország összesen 2952 esetben kereste meg a magyar hatóságokat, hogy olyan külföldiek próbálkoznak nála, akik korábban Magyarországon is beadtak menedékkérelmet. 2304 esetben ezt elismerte országunk, ez idő alatt mégiscsak 42 főt adtak át ténylegesen.
Év elején még tán lehetett azzal riposztozni, ’de hiszen ettől még később csőstől jöhetnek majd az átadások’. De azóta sem jönnek. Szeptember utolsó napjáig összesen 1106 külföldit küldtek vissza. Tavaly összesen 827 fő volt ez a szám. Nem tűnik bődületesnek a növekmény. Különösen azzal összevetve, hogy idén a menedékkérők száma négyszerese–ötszöröse lehet a tavalyinak, és 97 százalékuk továbbment Nyugatra. Ráadásul már április végéig megtörtént 522 visszavétel. Vagyis nincsen nagy ugrás: havi átlagban 120–130 külföldit hoznak ide vissza, s ha a trend marad, 1400 fő körül lehet majd az éves szaldó.
Nem tudni, a kormány most valóban retteg-e a visszaadások felpörgésétől vagy csak ingyen cirkuszt csinál a nagyérdeműnek. Elvileg a nemzetközi migráció célállamai – látva Magyarország szélsőségesen elutasító hozzáállását a tehermegosztáshoz – cinikusan dönthetnének úgy, hogy kvótákból sem kérő tagállamot ezentúl „megbüntetik”, és rákényszerítik, hogy mégiscsak vegye ki a részét a feladatokból. Csakhogy efféle kajánság azzal a veszéllyel jár, hogy olyan országba küldenék vissza a menedékkérőket, amelyik hangosan deklarálta, hogy „nem akarunk sem befogadni, sem átengedni az országon senkit”, valamint olyan „menedékjogi rendszert” működtet, amely érdemi vizsgálat nélkül mindenkit továbbpumpál Szerbiába.
Márpedig a dublini eljárás során nemcsak „gazdasági migránsokat” küldenek vissza, hanem potenciális menekülteket is, akikkel nem az „a baj”, hogy jogosulatlanok védelemre, hanem az, hogy korábban, más tagállamban már menedékjogot kértek. A Helsinki Bizottságnak korábban több olyan ügyfele volt, akit „visszadublinoztak”, itt mégis védelmet kapott. A helyzet azonban szeptember 15. óta nagyon sokat romlott, és gyakorlatilag megszűnt a menedékjog Magyarországon.
Egyetlen ilyen, menekülteknek nem biztonságosnak számító ország van még az Unión belül, igaz, ott strasbourgi döntések teszik ezt elvitathatatlanná, és az Görögország. Oda már 2011 óta nem küld vissza egyetlen más tagállam sem menedékkérőket, noha, papíron a dublini III rendelet alapján akár meg is tehetné. Igaz, azzal a rizikóval, hogy idővel az Emberi Jogok Európai Bírósága megállapítaná majd, hogy mindezzel megsértette a menedékkérők emberi jogait. A borítékolható pervesztés és a visszafordíthatatlan következmények tehát mindenkit visszatartanak az egyoldalú lépéstől. Magyarország azonban, úgy tűnik, nem ilyen ország.
Látszólag az is a menekültfrászban szenvedő kormányunk malmára hajtja a vizet, hogy nyár óta már egyre kevésbé regisztrálták a Magyarországon át Nyugatra tartó menekülőket, így a tömeges megkeresésnél – bizonyítékok hiányára hivatkozva – eredményesen lehetne majd obstruálni. De azért ez sem egyértelmű, mert a dublini III rendelet nem csak a visszavételt, hanem az átvételt is szabályozza, vagyis azokat az eseteket, amikor a külföldi nem kért menedékjogot az első EU-s országban, de a másodikban igen.
A Helsinki Bizottság tudomása szerint legalább kilenc olyan ország van, ahol már leállítottak a dublini szabályok alapján indított magyarországi átadásokat. Van, ahol ez mindegyikre vonatkozik, van, ahol az ügyfele bizonyos körére, és olyan is van, ahol csak egyedi ügyekre. Íme, a gyűjteményes listánk:
A német bíróságok eseti alapon függesztették fel a Magyarországra irányuló transzfereket a rendszerszintű őrizetbeli gyakorlat (magdeburgi bíróság), az egyéni értékelés hiánya, illetve őrizet elleni hatékony jogorvoslat hiánya (düsseldorfi bíróság) miatt. A német bíróságok problémának ítélték Szerbia biztonságossá minősítését, illetve a befogadó kapacitás hiányosságait. Az esetjog pillanatnyi tendenciái azt mutatják, hogy a német bíróságok konzisztensen leállítják a Magyarországra irányuló transzfereket.
szeptember 3-án a düsseldorfi közigazgatási bíróság felfüggesztette egy menedékkérő visszaküldését a magyar menekültügyi rendszer hiányosságai miatt. A bíróság külön problémásnak ítélte, hogy a menedékkérőt egy nem biztonságos harmadik országba (ilyen például Szerbia) küldhetik vissza.
A belga menekültügyi bíróság (CALL) általános jelleggel felfüggesztette a Magyarországra irányuló transzfereket az országban tapasztalható eljárási elégtelenségek miatt.
A CALL a belga menekültügyi hatóság azon döntését függesztette fel, miszerint Magyarországra kívántak visszaküldeni egy afgán menedékkérőt. A CALL az AIDA-jelentés alapján nem látta biztosnak, hogy a dublini eljárással visszaküldött külföldiek kérelme Magyarországon majd valóban menedékkérelemnek minősül-e.
Hollandia általános jelleggel felfüggesztette a Magyarországra irányuló transzfereket Budapest júliusi bejelentését követően, amely deklarálta a dublini rendelet végrehajtásának felfüggesztését. (Ezt később a kormány „visszaszívta”, de Hollandia nem változtatott.)
A Den Bosch-i bíróság egyedi ügyben kimondta: Magyarország azzal, hogy biztonságos harmadik országnak tekinti Szerbiát, nem felel meg azoknak a követelményeknek, amelyeket a strasbourgi bíróság állapított meg, mert nincsen hatékony jogorvoslata az első fokú elutasító döntéseknek, nincsen reális hozzáférés a jogi segítséghez, a tolmácsolás sincsen megoldva és az eljárási határidők is túl rövidek. Mindez lehetetlenné teszi a védekezést. Vagyis a mostani szabályozás ellentétes az EU átdolgozott menekültügyi eljárási irányelveinek minimális követelményeivel. A bíróság úgy találta, hogy a menedékkérő magyarországi visszaküldése valós veszélyét jelentené az Emberi Jogok Európai Egyezménye 3. Cikkében foglaltak megsértésének, vagyis a kínzás tilalmának. Jogi párhuzamként hozzák a görögországi visszaadás strasbourgi tilalmát.
A hágai kerületi bíróság kiemelten fontosnak minősítette a sérülékeny csoportok (betegek, gyerekek, kismamák stb.) szempontjainak mérlegelését és kimondta, hogy Magyarország nem képes biztosítani az ő ellátásukat.
A brit felső törvényszék elnöke 2015. január 29-én ugyan nem engedélyezte a bírói felülvizsgálatokat a Magyarországra történő visszaadások ügyében, de később a nálunk történtek hatására megadta az engedélyt. Az ügyeket így rövidesen tárgyalni fogják.
A magyar helyzetet mérlegelve a dán menekültügyi fellebbviteli testület október 9-én a Magyarországra irányuló dublini transzferek általános felfüggesztéséről döntött.
A helsinki közigazgatási bíróság konzekvensen felfüggeszti a Magyarországra irányuló dublini ügyeket. A finn menekültügyi hatóság ugyanakkor továbbra is dönt átadásokról.
október 14-én a luxemburgi közigazgatási törvényszék megsemmisítette a menekültügyi hatóság azon döntését, hogy egy afgán menedékkérőt a dublini eljárás keretében küldjenek vissza Magyarországra. A bíróság ítéletében értékelte a magyar befogadási körülményeket, illetve a magyar menekültügyi eljáráshoz való hatékony hozzáférés hiányát. Problémásként értékelte Szerbia biztonságos országnak történő minősítését, a határzár létesítését, valamint a menekültek kriminalizálását is. A bíróság szerint a magyar intézkedések eredménye a menekültkérelmek közel automatikus elutasítása egy garanciák nélkül eljárásban.
A svájci szövetségi közigazgatási bíróság egy egyedi esetben egyéni garanciákat kért a magyar befogadó állapotokról és az orvosi ellátásról egy pszichiátriai problémás egyedülálló férfi ügyében.
Ugyanezen bíróság egy 2015. szeptember 29-i ítéletében új eljárásra utasította a hatóságokat egy három éves gyermekkel rendelkező pár ügyében, mondván, a menekültügyi hatóság nem vizsgálta a magyarországi állapotokat.
A norvég bíróságok általános jelleggel felfüggesztették a Magyarországra irányuló dublini átadásokat.
A dublini átadások egyre szaporodó felfüggesztése azt mutatja, hogy a menekültügyi rendszerünk és Magyarország megítélése egyre rosszabb, a menekülők szempontjából mind kevesebben tekintik biztonságosnak hazánkat. Meglehet, a magyar kormány szándéka éppen ez: elérni, hogy még csak meg se forduljon senki fejében a visszaküldés. A cinizmus ugyan kifizetőnek látszhat, triumfálni azonban már csak azért sem kell, mert ne feledjük: előbb csak a görög menekültügyi rendszer omlott össze, utána meg az egész ország.
https://helsinkifigyelo.blog.hu/api/trackback/id/tr638045016

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Súlyos bírói hibák: Újra kell tárgyalni egy hajléktalan ügyét!
Cs. Béla hajléktalant nyáron az Üllői útról, egy padról rendőrök állították elő, majd bíróság elé került az ügye. A bíró elmarasztalta férfit, mert a rendőrségi felszólítás ellenére sem hagyta el az utcát, de a Fővárosi Törvényszék hatályon kívül helyezte az elsőfokú döntést - írja a portálunknak is elküldött közleményében az Utcajogász Egyesület.
Cs. Bélát az elsőfokú ítéletben figyelmeztetésben részesítette a bíró "életvitelszerű közterületi tartózkodás szabályainak megsértése" miatt. A Fővárosi Törvényszék azonban arra utasította az elsőfokot, hogy tárgyalja újra az ügyet, és ismét vizsgálja meg, hogy a férfi követett-e el szabálysértést.
A férfit július végén a rendőrök állítása szerint rövid időn belül háromszor is figyelmeztették, majd előállították a Gyorskocsi utcába, ahol 72 órás őrizetben tartották. Ő volt az első olyan hajléktalan, akit a rendőrök bíróság elé állítottak az Alkotmánybíróság döntése óta, amely legitimálta a hajléktalanok kriminalizálását.
Béla a tárgyaláson nem lehetett jelen személyesen, hanem a tárgyaló melletti helyiségben, bilincsben ülte végig a saját tárgyalását. A védelmét ellátó ügyvédek hiába indítványozták, hogy ott lehessen, a bíróság elutasította a kérést.
Az elsőfokú bíróság döntése azt jelentette, hogy "a bíróság rosszallását fejezi ki és felhívja az elkövetőt, hogy a jövőben tartózkodjon a jogsértéstől." A döntés ellen a férfi és ügyvédei fellebbeztek, így került az ügy a Fővárosi Törvényszékre, ahol megállapították: Az elsőfokú bíróság nevében eljáró bírósági titkár olyan súlyos eljárási szabálysértéseket követett el, hogy azt másodfokon nem lehet orvosolni, ezért szükséges a döntés hatályon kívül helyezése.
A bírói titkár egyáltalán nem foglalkozott azzal, amit Béla mondott, csak a rendőrségi iratokra támaszkodott. Ez azért nagy hiba, mert maguk a rendőrségi iratok is hiányosak voltak, így az egész tárgyalást meg kell ismételni.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
29/2017. számú közigazgatási elvi határozat
Címlap > 29/2017. számú közigazgatási elvi határozat
Az Art. 142. § (1) bekezdésébe foglalt súlyosítási tilalomra nem lehet hivatkozni akkor, ha az adóhatóság az egyes adókötelezettségek ellenőrzésére irányuló revíziót lezáró jegyzőkönyvben, vagy az ezt esetleg követő hatósági eljárásban nem tesz megállapítást, illetve nem hoz határozatot (érdemi döntést) az adó alapjáról, összegéről és az ezzel kapcsolatos jogkövetkezményekről.
[2003. évi XCII. tv. 87. §, 105. §, 142. § (1) bek., 87. § (2) bek., 104. §, 118. §]
[1] A felperes 2008-2010. években bizonylatai szerint négy olasz és egy román futballklub részére játékosok közvetítését végezte, amelyhez kapcsolódóan három külföldi társaságtól fogadott be számlákat összesen nettó 1.128.439.000 Ft értékben. A felperes igazgatósági tagja a három számlakibocsátó társaság meghatalmazott képviselője volt.
[2] Az adóhatóság a felperesnél 2008-2010. évekre általános forgalmi adó (áfa), társasági adó (ta) és társas vállalkozások különadója (különadó) adónemekben bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzést végzett.
[3] Az alperes a 2014. július 17. napján kelt 2927710545 számú határozatában megváltoztatta a revízió eredményeként hozott elsőfokú határozatot, a felperes terhére ta és különadó adónemekben 2008-2010. évekre összesen 196.745.000 Ft adókülönbözetet állapított meg, amelyből 196.706.000 Ft-ot adóhiánynak minősített, 98.353.000 Ft adóbírságot szabott ki, 66.339.000 Ft késedelmi pótlékot számított fel.
[4] Az alperes határozatának indokolása szerint az ellenőrzés és az elsőfokú adóhatóság teljesítette az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 97. §-a szerinti tényállás tisztázási és bizonyítási kötelezettségét. Megalapozottan állapította meg, hogy a kiszámlázott szolgáltatások teljesítésében a számlakibocsátóként feltüntetett cégek ténylegesen nem vettek részt, nem végeztek valós tevékenységet. A felperes, mivel semmilyen szerződéses kapcsolatban nem állt az eladó futballklubokkal, a közvetítést nem végezte, csupán továbbította az ezzel kapcsolatos kondíciókat a vevő futballklubok felé. A felperes által befogadott számlák azért sem tekinthetők hitelesnek, mivel a kiszámlázott szolgáltatásokat a nyilatkozatokban, a nemzetközi adóhatóságok tájékoztatásában szereplő információk alapján a számlakibocsátó cégek nem is tudták volna teljesíteni. A három számlakibocsátó cég valós bevallásokkal, dokumentumokkal alátámasztható ellenőrizhető gazdasági tevékenységet soha nem folytatott, az általuk kibocsátott számlákban szereplő munka elvégzését nem igazolta az arra illetékes személy. Az egyetlen fellelhető, ügyviteli szolgáltatásokra meghatalmazott képviselő nyilatkozatában többször is megerősítette, hogy ő csak a társaságok jogi ügyvezetését látta el, mégpedig a saját cégén keresztül.
[5] Önmagukban a felperes által bemutatott ügynöki szerződések, számlák, egyéb dokumentumok nem elégségesek a kiszámlázott gazdasági események alátámasztására, a társaságok általi teljesítés bizonyítatlansága miatt. Az elsőfokú adóhatóság helytállóan állapította meg, hogy a felperes által befogadott számlák nem minősülnek hiteles bizonylatoknak, mivel a kiszámlázott gazdasági események nem a számlákban feltüntetett felek között jöttek létre, és ezen nem változtat az a tény sem, hogy a revízió az átigazolások megtörténtét nem vitatta. A felek között alkalmazott konstrukció célja az adókötelezettség minimalizálása volt.
[6] Az előzőekben részletezettek miatt az elsőfokú adóhatóság jogszerűen állapította meg az anyagi jellegű ráfordítások összegét a vitatott számlák nettó ellenértékével csökkentett összegben. Helytállóan állapította meg azt is, hogy a szolgáltatásokat valójában nem teljesítő partnereknek kifizetett pénzösszegek a rendkívüli ráfordítás összegét növelik [számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (Számtv.) 70. § (2) bekezdése, 71. § (1) bekezdése, 86. § (7) bekezdés c) pontja].
[7] Az elsőfokú adóhatóság a társasági adóról és osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (Tao tv.) 8. § (1) bekezdés d), illetve n) pontjai, továbbá 3. számú melléklet A. Fejezetének 13. pontja értelmében jogszerűen rögzítette, hogy a véglegesen átadott pénzeszközök összege az adózás előtti eredményt növeli, és helyesen állapította meg a ta adó alapját és összegét, továbbá ezzel összefüggésben a különadó fizetési kötelezettséget. A befogadott számlák adótartalmát a felperes bevallási időszakokban fizetendő és levonható adóként is figyelembe vette. A számlák hiteltelenségének megállapítása ellenére a felperes áfa fizetési kötelezettsége nem változik. A felperes semmivel nem támasztotta alá adólevonási jogának jogszerű gyakorlását.
[8] A felperes keresetében az adóhatósági határozatok hatályon kívül helyezését kérte eljárási és anyagi jogszabálysértésekre hivatkozott.
[11] Ítéletében azt állapította meg, hogy az adóhatóság a közigazgatási eljárás során nem követett el az ügy érdemi eldöntésére is kiható lényeges eljárási jogszabálysértést. Nem sérült a felperes irat megismeréshez való joga, az adóhatóság nem szegte meg a súlyosítási tilalomra vonatkozó szabályt és teljesítette az Art. 97.§-a szerinti kötelezettségét, mivel vizsgálódott a számlákon szereplő felek tekintetében és beszerezte az ügy érdemi eldöntése szempontjából releváns tények igazolásához szükséges bizonyítékokat.
[12] A felperesnek kellett volna bizonyítania a Tao tv. 1. § (2) bekezdése értelmében, hogy a vitatott számlák alapján jogszerűen csökkentette ta adóalapját, de a perben sem bizonyította a számlákon szereplő szolgáltatások tényleges megtörténtét. A perben előterjesztett bizonyítási indítványai nem alkalmasak a kereset alátámasztására. A tanúként meghallgatni kért személy ugyanis nem vett részt az átigazolásokban, a számlakibocsátókkal kapcsolatos előadásait pedig a felperes kizárólag az ír adóhatósági bevallási adatokkal igazolhatta volna, de ilyet nem csatolt be. A felperes továbbá a számlakibocsátók nevében eljáró CSSB sem nevezte meg azokat a személyeket, akik az ügyletek során a tényleges operatív tevékenységet végezték volna.
[13] Egyértelműen megállapítható a szoros személyi összefonódás és a tudatos magatartás a számlákon szereplő felek részéről, amelynek konkrét célja a jogtalan adóelőnyhöz jutás volt, ezért az alperes határozata a kereset által vitatott körben nem jogszabálysértő.
[14] A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, kérte hatályon kívül helyezését, fizetési kötelezettsége törlését. Azzal érvelt, hogy a jogerős ítélet nem felel meg a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 1. § (2) bekezdésében, 42. § (1) és (6) bekezdéseiben, 50. § (1) bekezdésében, 58. § (6) bekezdésében, 60. § (3) bekezdésében, az Art. 1. § (2) és (3) bekezdésében, 2. § (1) és (2) bekezdéseiben, 10. § (1) bekezdésében, 12. § (1) és (3) bekezdéseiben, 87. § (1) bekezdés a) pontjában és (2) bekezdésében, 97. § (4)-(6) bekezdéseiben, 142. § (1) bekezdésében, a társasági adóról és osztalék adóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (Tao tv.) 8. § (1) bekezdés d) és n) pontjaiban, 3. sz. melléklet A. Fejezet 13. pontjában, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 225. § (1) bekezdésében foglaltaknak.
[15] Fenntartotta a keresetben is kifejtett jogi álláspontját, mely szerint az alperes határozata súlyosítási tilalomba ütközik, hivatkozott az iratbetekintési jogának és a tolmácsolásra vonatkozó szabályoknak a megsértésére is. Hangsúlyozta, hogy CSSB képviseleti tevékenysége nem feleltethető meg a játékos közvetítői szakmai tevékenységnek, és az e személy által kötött bizalmi vagyonkezelésre vonatkozó megállapodások nem teszik lehetővé, hogy információt szolgáltasson az operatív tevékenységet végző személyekre. Hangsúlyozta, hogy egyik számlakibocsátója Delevar állam társasági joga szerint bejegyzett, törvényesen működő társaság, a másikkal kapcsolatban becsatolt cégbeszámolók pedig cáfolják az adóhatóság állítását.
[16] Kifejtette, hogy az általa végzett közvetítői tevékenységnek nem feltétele, hogy a közvetítői hálózat minden résztvevőjét ismerje. Kétségtelen, hogy nem állt jogviszonyban a játékosokat eladó klubokkal, a labdarúgók közvetlen ügynökeivel, de ez nem adhat alapot a határozatokba foglalt érdemi döntések meghozatalára. Sérelmezte, hogy az adóhatóság nem kereste meg a vevői futballklubokat, az eladói oldalt, a játékosokat és a velük közvetlenül szerződött ügynököket, ezért nem tisztázta, hogy kivel állt kapcsolatban a közvetítés során.
[17] Az volt a jogi álláspontja, hogy azok a pénzösszegek, amelyeket mint bizalmi vagyonkezeléssel érintetteket utalt tovább megbízóinak, nem képezték saját vagyonát. A térítés nélküli átadás jogintézménye és ennek folytán az adóalap növelése nem saját eszköz átadása esetén kizárt. Hivatkozott arra is, hogy a ta adóalapot érintő kereseti kérelméről a bíróság nem döntött, ezért kérte az ítélet kiegészítését.
[18] Az alperes ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.
[19] A felülvizsgálati eljárás rendkívüli jogorvoslati eljárás, amit e jellege miatt a Pp. korlátok, keretek közé szorít. A rendkívüli jogorvoslati eljárásban – a Pp. 275. § (1) bekezdése értelmében – nincs helye bizonyítás felvételének, a bizonyítékok ismételt egybevetésének, felülmérlegelésnek, a Kúria a felülvizsgálati kérelem által vitatott körben a rendelkezésére álló iratok alapján dönthet. A Pp. 275. § (2) bekezdése előírja, hogy a jogerős ítélet csak a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálható felül (BH 2002.29., 490., KGD 20012. 40., 62., KGD 2011.62., BH 2012.179.).
[20] A felülvizsgálati kérelmet nem lehet megváltoztatni, kiegészíteni. A felülvizsgálati kérelemben nem említett jogszabálysértésre, illetve indokokra a kérelem előterjesztője utóbb nem hivatkozhat, tehát a rendkívüli jogorvoslati eljárás során érdemben csak az bírálható el, ami a felülvizsgálati kérelemben a benyújtásra nyitva álló határidőn belül a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően előterjesztésre került (Pp. 273. § (1) és (5) bekezdése, BH 2000.16., BH 2005.290.).
[21] A Pp. 272. § (1) és (2) bekezdései értelmében 60 napon belül kell előadni a felülvizsgálati kérelemben a jogszabálysértés megjelölése mellett, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja. A felülvizsgálati kérelemben nem elégséges általánosságokra, korábbi beadványokra utalni, hanem konkrétan meg kell jelölni azokat a törvényhelyeket és indokokat, amelyek miatt a fél a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését kéri. A felülvizsgálati kérelmet jogi képviselővel előterjesztő félnek a törvényi előírásoknak megfelelően kell kifejtenie álláspontját. (BH 2002.164., BH 2009.122.).
[22] Rámutat a Kúria arra is, hogy a rendkívüli jogorvoslati eljárásban a jogsértő bírói jogalkalmazással összefüggésben keletkezett jogsérelmek orvosolhatók. A felülvizsgálati eljárásban a közigazgatási hatóság eljárására kereset szerint visszavezethető – ítélettel már elbírált – jogsértések nem reparálhatók (KGD 2014.170.).
[23] A felperes felülvizsgálati kérelmében a bírósági eljárás kapcsán nem hivatkozott a Pp. 164. § (1) bekezdésének, 206. § (1) bekezdésének, 221. § (1) bekezdésének megsértésére. A Kúria továbbá a rendelkezésére álló iratok alapján rögzíti azt is, hogy a jogerős ítéletbe foglalt tényállás - a bizonyítást követően - okszerű bizonyítékértékeléssel került megállapításra és az elsőfokú bíróság teljesítette indokolási kötelezettségét is. A Kúria mindezek miatt a jogerős ítélet tényállását a felülvizsgálat során irányadónak tekintette, és hangsúlyozza, hogy nem kerülhet sor jogszabálysértés megállapítására akkor, ha a fél álláspontja valamely bizonyíték bizonyító ereje tekintetében nem azonos a bíróságéval, mivel ez nem iratellenességre utal, hanem a bizonyítékok felülmérlegelésére irányul, amire a rendkívüli jogorvoslati eljárásban nem kerülhet sor.
[24] A felperes a bírósági eljárás kapcsán – törvényhelyet is megjelölve - kizárólag a Pp. 225. §-ának megsértésére hivatkozott, de az e körben előadottak alaptalanok. Az elsőfokú bíróság ítéletében kifejezetten elbírálandó kérdésnek tekintette azt, hogy alkalmazható-e vagy sem a Tao tv. 8. § (1) bekezdés d), illetve n) pontja, és e tárgyban érdemben is döntött (jogerős ítélet 11. oldal harmadik bekezdése, 14 - 15. oldal ).
[25] A Kúria egyetért az elsőfokú ítéletben kifejtett jogi állásponttal, mert az megfelel a jogvita eldöntésére irányadó eljárási és anyagi jogszabályoknak, ezért ezt nem kívánja megismételni, a felülvizsgálati kérelemben előadottakra figyelemmel csupán az alábbiakra kíván rámutatni:
A rendelkezésre álló iratokból az állapítható meg, hogy az adóhatóság 2009. január 1-től 2010. június 30-ig terjedő időszakra egyes adókötelezettségek teljesítésére irányuló ellenőrzést végzett a felperesnél, ami hatósági eljárás megindítása nélkül, az erről készült jegyzőkönyv kézbesítésével fejeződött be. A Kúria jogi álláspontja szerint az Art. 142. § (1) bekezdésébe foglalt súlyosítási tilalomra vonatkozó rendelkezést az Art. 87. § (1) és (2) bekezdéseivel, 104. §-ával, 105. §-val és 118. §-ával egybevetve kell értelmezni, és figyelemmel kell lenni a különböző típusú ellenőrzések céljának, rendeltetésének biztosítása érdekében megfogalmazott részletszabályokra is.
[26] Az adóztatás során a törvények és más jogszabályok az adóbevallási és fizetési kötelezettség teljesítése mellett, amelyek a fő adókötelezettségeknek minősülnek, előírnak részkötelezettségeket (pl.: a bizonylat kiállítása, megőrzése, a könyvvezetés, a bejelentkezés, a bejelentés, az adatszolgáltatás, a bankszámlanyitás, stb.) is, amelyek teljesítése nélkül az adózó valóságos gazdasági tevékenységéről nem lehet adekvát képet kapni, illetőleg amelyek szükségesek a főkötelezettségek korrekt teljesítéséhez. Emiatt kiemelkedő adóztatási, illetőleg ellenőrzési érdekek fűződnek ahhoz, hogy az adózók ezeket az ún. adminisztrációs kötelezettségeket folyamatosan, határidőben és maradéktalanul teljesítsék. Az Art. ezért alkalmazza önálló ellenőrzési fajtaként az ún. egyes adókötelezettségek ellenőrzését, amelynek elsődleges célja (lásd: az Art. 118.§-ához fűzött indokolást), hogy az adózókat az egyes adókötelezettségek betartására rászorítsa. Az egyes adókötelezettségek ellenőrzése feltárhat olyan hiányosságokat, amelyek eleve megkérdőjelezik az egyes adónemekben teljesített adóbevallások helyességét és valóságosságát. Az Art. ezért teszi lehetővé, hogy az egyes adókötelezettségek ellenőrzése során nyert tapasztalatok alapján az adóhatóság elrendelhesse egy-egy adóbevallási időszakra a megbízólevélben konkrétan megjelölt adónemek utólagos ellenőrzését is.
[27] Az egyes adókötelezettségek ellenőrzésére irányuló ellenőrzés – az előzőekben rögzítettek miatt, ellentétben a bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzéssel - nem teremt ellenőrzéssel lezárt időszakot (Art. 87.§ (2) bekezdése). Az egyes adókötelezettségek ellenőrzésére irányuló ellenőrzés a jegyzőkönyv átadásával, vagy postára adásának napjával zárul (Art. 104.§ (1) bekezdése), és befejezéséről – ellentétben az utólagos, az ismételt, az állami garancia beváltására és a feltételes adó megállapítás alapjául szolgáló tényállás megvalósulásának megállapítására vonatkozó ellenőrzésekkel - nem kell határozatot hozni. Az Art. 105.§-a szerinti szabályozás értelmében továbbá az egyes adókötelezettség teljesítésére irányuló ellenőrzést követően a hatósági eljárást csak akkor kell megindítani, ha az adóhatóság valamilyen kötelezettség teljesítését írja elő vagy jogkövetkezményt állapít meg, de ilyenre a felperes által megjelölt ellenőrzés kapcsán nem került sor. Tekintettel tehát arra, hogy a felperesnél végzett egyes adókötelezettségek ellenőrzésére irányuló ellenőrzés eredményeként nem született a jelen perrel érintett adók alapját, összegét és ezzel kapcsolatban jogkövetkezményeket megállapító határozat, nincs olyan jogerős adóhatósági határozatba foglalt megállapítás, illetve döntés, amit „ítélt dolognak” kellene tekinteni, és felvethetné a súlyosítási tilalom fennállásának megállapíthatóságát. (EBH 2007. 1729., KGD 2011.153., EBH 2012.K.1., KGD 2016. 56. és 101., BH 2016.49.).
[28] Az elsőfokú bíróság helytállóan és a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően bírálta el a felperes iratbetekintési joggal és tolmácsolással kapcsolatos kereseti érvelését is. A Kúria a nélkül, hogy megismételné a jogerős ítéletben foglaltakat rámutat arra, hogy a felperes a közigazgatási eljárás során fellebbezésében előadott indokait, továbbá a nemzetközi megkeresésekkel kapcsolatos kifogásait az iratbetekintés után benyújtott fellebbezés kiegészítésében és a keresetében nem módosította, nem egészítette ki. Az alperes pedig határozatában részletesen, indokolási kötelezettséget is teljesítve fejtette ki érvelését a felperes által előadottak tekintetében.
[29] Az elsőfokú bíróság helytállóan mutatott rá arra is, hogy az adóhatóság által biztosított olasz nyelven beszélő ügyintéző helyett más személy közreműködése - éppen a felperessel egyező érdekeire és álláspontjára tekintettel – nem okozhatott érdeksérelmet a felperesnek. A felperes egyébként az alapeljárás során és a felülvizsgálati kérelmében sem jelölt meg olyan konkrét adatot, amely az általa állított érdeksérelmet igazolhatta volna. Az elsőfokú bíróság ezért az ítéletébe foglalt iratszerű tényállás alapján jogszerűen rögzítette, hogy az alperes eljárása során nem követett el ügy érdemi eldöntésére is kiható lényeges, bírósági eljárásban nem orvosolható eljárási jogszabálysértést.
[30] Hangsúlyozza a Kúria azt is, hogy a felperes keresete nem tartalmaz még arra való utalást sem, hogy a Tao tv. 8. §-ának alkalmazását megalapozatlannak tartaná, mivel csak az Art. és a Ket. szabályainak megsértését jelölte meg. A felperes a felülvizsgálati kérelmében sem hivatkozott anyagi jogi jogszabálysértésre, illetve az általa megjelölt jogszabálysértést az elsőfokú bíróság érdemben jogszerűen, a jogvita eldöntésére irányadó anyagi jogszabályoknak megfelelően bírálta el.
[31] A kifejtettekre figyelemmel a Kúria azt állapította meg, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelem által vitatott, érdemben felülbírálható körben nem jogszabálysértő, ezért a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.
(Kúria,Kfv.V.35.505/2016.)

matches: bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria