text:
Semmisek a deviazhitel szerződések! (C-260/18, Dziubak) | PITEE
Az Európai Unió Bíróság (EUB) mostani döntésének az előzménye hat évvel ezelőtt kezdődik.
1. A Kúria Gfv.VII.30.078/2013/14. számú közbenső ítélete (2013 július)
“Kiegészítem a szerződést” Ursula
A Kúria 2013. július 4. napján kelt közbenső ítélete szerint semmisek azok a hitelszerződések, amelyekben nincsen az árfolyamrés értéke feltüntetve. A Kúria a feleket azonban nem kötelezte az eredeti állapot helyreállítására, hanem a semmis szerződést az árfolyamrés értékével kiegészítette és úgy visszamenőleg érvényessé nyilvánította. A Kúria azt állította, hogy mindezt a fogyasztók érdekében teszi. (Gfv.VII.30.078/2013/14.)
A PITEE egyesület, már 2013 júliusában felhívta a figyelmet arra, hogy képmutatás azt állítani, hogy a deviza-hitelszerződések toldozgatása-foldozgtása a fogyasztók érdeke lenne.
Képmutatás azt állítani, hogy a fogyasztók érdeke a deviza-alapú hitelszerződések érvénybentartása
A Kúria ítélete a fogyasztók jogfosztása
(2013. július 8.)
2. A Kúria 6/2013 sz. polgári Jogeygségi határozata (2013 december)
A Kúria korrupt bírái figyelmen kívül hagyták a PITEE egyesület érveit, és 2013 decemberében egy jogegységi határozat formájában tették kötelezővé minden bíró számára a deviza-hitelszerződések toldozgatását-foldozgatását.
6/2013 PJE 4. pont: Ha a bíróság a szerződés érvénytelenségét állapítja meg – a jogkövetkezmények alkalmazására irányuló kereset (viszontkereset) esetén, feltéve, hogy az érvénytelenség oka kiküszöbölhető, vagy utóbb megszűnt – a bíróságnak elsősorban a szerződés érvényessé nyilvánítására kell törekednie.
3. Az Európai Unió Bíróságán dolgozó magyar bírák elcsalták a Kásler ügy döntését (2014 április)
Dr Vida Ferenc, vérbíró
Az EUB Kásler ügyben hozott C-26/13. sz döntése jóváhagyta a Kúria jogsértő ítélkezési gyakorlatát. Az EUB ugyanis a fogyasztók érdekeivel összeegyeztethetőnek tartotta azt, hogy a nemzeti bíróságok úgy tartják érvényben a tisztességtelen deviza-hitelszerződéseket, hogy azokból törlik az árfolyamrés alkalmazására vonatkozó tisztességtelen feltételeket, és azok helyére beillesztik a nemzeti jog diszpozitív rendelkezéseit.
Kivonat az EUB indokolásából: Abban az esetben, ha –a jelen ügyhöz hasonlóan–a tisztességetlen feltétel elhagyása esetén teljesíthetetlenné válik a szerződés, az irányelvvel nem ellentétes, hogy a nemzeti bíróság a megtámadott feltételt a nemzeti jog valamely diszpozitív rendelkezésével helyettesítse. E megoldás ugyanis lehetővé teszi az irányelv céljának elérését, amely többek között a felek közötti egyenlőség helyreállítására irányul, a lehető legnagyobb mértékben fenntartva ugyanakkor a szerződés egészének érvényességét. (C-26/13)
A PITEE egyesület a C-26/13 sz. eljárás során is felhívta a figyelmet arra, hogy hazugság azt állítani, hogy a deviza-hitelszerződések toldozgatása-foldozgtása a fogyasztók érdeke lenne:
A szerződések kiegészítése jogtalan! A főtanácsnok indítványa (C-26/13) jól mutatja a magyar igazságszolgáltatás elmaradottságát! – 4. pont “Semmisség a fogyasztó érdeke-e” (2014.02.19.)
Számunkra csalódás volt, hogy az EUB, ugyanúgy mint a Kúira, figyelmen kívül hagyta érveinket. Csak később vált számunkra nyilvánvalóvá, hogy a Kásler ügyben hozott döntése valójában akkan a bizonyítéka, hogy a korrupt magyar bírák csápjai messze elérnek. Ma már biztosak vagyunk abban, hogy a Kásler ügyben hozott döntést elcsalták az EUB-n dolgozó magyar bírák.
4. C-118/17 sz előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése (2016 november)
dr. Szepesházi Péter ex-bíró – C-118/17
Felismerve azt, hogy a diktatúra csápjai messze elérnek, a PITEE egyesület 2016 novemberében javasolta, hogy egy előzetes döntéshozatali eljárás keretében legyen tisztázva az a kérdés, vajon érdek-e a fogyasztóknak a deviza-hitelszerződések toldozgatása-foldozgtása. Ennek érdekében az alábbi kérdést fogalmaztuk meg:
Úgy kell-e értelmezni az Európai Bíróság C‑26/13. sz. ügyben hozott ítéletének 3. pontját, hogy a nemzeti bíróság, akkor is orvosolhatja egy fogyasztói szerződés érvénytelenségét, ha a szerződés érvényben tartása ellentétes a fogyasztó gazdasági érdekeivel?
(Európai Unió Működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 169. cikk (1) bek., Európai Bíróság C‑26/13. sz. ügy)
Előzetes Döntéshozatali Eljárás Kezdeményezése (2016.11.28)
Köszönjük dr. Szepesházi Péter ex-bírónak, hogy benyújtotta ezt a kérdést az EUB-hez! Ez a kérdés része volt a C-118/17 sz. eljárásnak.
5. Nyílt levél az EUB elnökéhez (2017 november)
Annak érdekében, hogy a C-118/17 sz. eljárás sikerrel végződjön, a PITEE Egyesület 2017 novemberében nyílt levelet küldött Koen Lenaerts úrnak, az EUB elnökének. A nyílt levélben felhívtuk a bíró úr figyelmét arra, hogy a deviza-hitelszerződések toldozgatása-foldozgtása NEM érdeke a fogyasztóknak!
Is it compliant with the values of the Union that national courts cure the invalidity of FX consumer loan agreements?
(see Question No. 1 of C-118/17)
Finally, Hungarian courts are using point 3 [of the operative part] of the judgment delivered by the Court of Justice in Case C-26/13 to deny consumers fair trials. According to this point of the decision, national courts may cure the invalidity of FX consumer loan agreements; and Hungarian courts refer to this point when dismissing the actions of debtors who are arguing that their FX loan agreements are invalid. Consumers have a clear financial interest in terminating their FX consumer loan contracts because these contracts make them liable for FX volatility. If the contract concluded between the consumer and the bank is terminated, the bank will be held liable for FX volatility.
(Küldjön nyílt levelet az Európai Unió Bíróságának elnökéhez, 2017.11.06.)
6. Az EUB C-118/17 sz. döntése (2019 március)
Az EUB a C-118/17 sz. döntésében még nem foglalt világosan állást a fogyasztók javára.
Az Unió bírósága idén máriciusban még elfogadhatónak tartotta azt, hogy a magyar bíróságok toldozgatják-foldozgatják a semmis deviza-hitelszerződéseket és ezáltal érvényben tartják azokat. Viszont azt már akkor sem tartotta elfogadhatónak, hogy a toldozgatás-foldozgatás azt eredményezi, hogy a deviazhitelesek viselik az árfolyamkockázat okozta veszteséget. (Megtört a jég! Fontos siker a deviazhiteleseknek, 2019.03.18.).
7. Az EUB C-260/18 sz. döntése (2019 október)
A fogyasztók számára a valódi sikert az EUB C-260/18 sz. döntése jelenti!
Az EUB 2019. október 3. napján kihirdetett ítéletében először is megállapítja, hogy a Kásler ítéletben megfogalmazott helyettesíthetőség a belső jog valamely diszpozitív rendelkezésére vagy a felek egyetértése esetén alkalmazandó rendelkezéseire korlátozódik, és többek között azon az előfeltevésen alapul, hogy e rendelkezések nem tartalmaznak tisztességtelen feltételeket. Az EUB tehát azt mondja, hogy a nemzeti bíróságok nem toldozgathatják-foldozgathatják a deviza-hitelszerződéseket akkor, ha egy tisztességtelen feltételt kellett törölni a szerződésekből.
Ezt követően az EUB megállapítja, hogy a szerződések érvénybentartása alapjában véve a fogyasztók védelmét szolgálja. De az EUB elismeri azt, hogy a fogyasztónak joguk van arra, hogy lemondjanak arról, hogy védelemben részesüljenek a szerződés teljes érvénytelenségének megállapításából eredő hátrányos következményekkel szemben, amennyiben e védelemre nem kívánnak hivatkozni.
Az EUB C-260/18 sz. döntése tehát egyértelműen kimondja, hogy jogtalan a magyar bíróságok azon gyakorlata, miszerint kijavítják és így érvényben tartják a deviaz-hitelszerződéseket akkor is, ha a fogyasztók ezt a “védelmet” nem kérik. (EUB C-260/18 sz. döntése, 2019.10.03.)
8. Frankfurter Allgemeine Zeitung
A német gazdasági újságírók felfigyeltek az EUB C-260/18 számú döntésére.
Franken-Kredite werden zum Bumerang für Banken, 2019.10.03
Az alábbiakban közzé tesszük a német újságcikk magyar fordítását:
Az Európai Bíróság ítélete: A svájci frank alapú hitelezés visszaüthet a bankokra
Az Európai Unió Bírósága ítéletet hozott azoknak a fogyasztóknak a javára, akik devizahitelben adósodtak el. A döntésnek súlyos következményei vannak a kelet-európai bankokra, többek között a német Commerzbank leányvállalatára az M-Bankra is.
Az Európai Unió Bíróság (EUB) csütörtökön fontos döntést hozott deviza alapú hitelszerződésekkel kapcsolatban, amelyek döntés valószínűleg súlyos anyagi terhet ró az érintett bankokra. Az eljárást egy házaspár kezdeményezte, akik 2008-ban jelzáloghitelt kaptak a lengyel Raiffeisen Bank Internationaltől. A hitel sajátossága: a bank lengyel valutában folyósította a kölcsönt, de a törlesztéseket svájci frankban szedte be. Ez a megoldás lehetővé tette az adósok számára, hogy a lengyel zlotyhoz képest alacsonyabb svájci frank kamatot fizessenek.
A pénzügyi válság azonban keresztül húzta ezt a számításukat, mivel a a svájci frank átváltási árfolyama jelentősen megemelkedett. Ennek oka a befektetők menekülése Svájc állítólag biztonságos kikötőjébe. A fogyasztóknak tehát a vártnál sokkal több pénzt kellett költeniük a hitelük törlesztésére. Az érintett adósok, különösen Kelet-Európában, ezért a bíróságokhoz fordultak jogvédelemért.
A lengyel házaspár keresetet nyújtott be a varsói kerületi bírósághoz, hogy nyilvánítsa érvénytelenné a Raiffeisen Bankkal kötött hitelszerződésüket. A felperesek álláspontja szerint a devizaátváltás szabályozása tisztességtelen. A lengyel bírák előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményeztek az Európai Unió Bíróságán arról, hogy a vitatott devizaátváltás szabályozása helyettesíthető-e a lengyel jog általános rendelkezéseivel, vagy inkább a teljes hitelszerződés érvénytelen.
Az EUB már tisztázta, hogy a hitelszerződés hiányosságait nem lehet a lengyel jog rendelkezéseivel kiegészíteni. Az Unió jogával összeegyeztethető a hitelszerződések érvénytelenné nyilvánítása. Ez azt jelenti: A devizaátvváltással kapcsolatos szerződési feltételek érvénytelenek. “A Lengyelországban megkötött és egy devizához kötött hitelszerződésekben az árfolyamrés tisztességtelen feltételeit nem szabad felváltani a lengyel törvény általános rendelkezéseivel” – tartalmazza az Európai Unió Bíróságának csütörtökön kiadott sajtóközleménye.
A bankok számára ez nagyon rossz hír, mivel a vitatott deviza-hitelszerződések érvénytelenítése lényegesen drágább és bonyolultabb megoldás, mint a vitatott rendelkezések törlése és az árfolyamrés visszatérítése. Becslések szerint a bankok akár 18 milliárd euró veszteséget is szenvedhetnek. A lengyel bankfelügyelet már régóta kötelezi az általa felügyelt hitelintézeteket, hogy jelentős tőketartalékot képezzenek a vitatott devizahitelekből származó várható veszteségek fedezésére.
Az ítéletnek hatása lesz valószínűleg a lengyel bankszektoron kívül is. A német Commerzbank például a lengyel leányvállalatán az M-Bankban keresztül érintett. Az M-Bank több milliárd svájci frank alapú jelzálog- és fogyasztási hitelt folyósított lengyel fogyasztóknak. A Commerzbank ugyan el kívánja adni részesedését a lengyel leányvállalatában, de a devizahitelekben rejlő kockázatok miatt valószínűleg csökken az elérhető vételár. Ezenkívül a lengyel pénzügyi felügyelet kötelezte a Commerzbankot, hogy az M-Banktól való szétválást követően őrizze meg az M-Bank jelzálogkölcsön-portfólióját.
Fordította: PITEE
A cikkben említett közel 6 ezer-milliárd forint (18 milliárd Euró = 5.940.000.000.000 Forint) veszteséghez képest aprópénz a magyar bankszektor 600-900 milliárd forintos vesztesége a 2014-es devizahiteles törvények miatt (MNB: banki átrendeződést hozhat a devizahiteles csomag, 2014.07.04).
9. Ne a portfolio.hu weboldalon tájékozódjon a devizahiteles ügyekről
Akit érdekel, hogy mi lesz a magyar devizahitelesek sorsa, az NE a portfolio.hu weboldalon tájékozódjon a devizahiteles ügyekről. A portfolió újságírójának a figyelmét ugyanis valahogy elkerülte a C-260/18 sz. döntés.
E helyett a weboldal az EUB egy másik “fontos” döntéséről közölt hírt:
Fontos döntést hozott egy magyar devizahiteles ügy kapcsán az EU (2019. október 03. 12:29)
Az Európai Unió Bírósága ma tett közzé egy magyar hitelfelvételhez kapcsolódó ítéletet, a döntés értelmében a hitelező nem köteles arra, hogy a hitelszerződésben részletezze a szerződésben szereplő költség ellenében nyújtott valamennyi szolgáltatás jellegét.
Egy magánszemély a CIB jogelődjével 2005 szeptemberében 16 451 euró összegre vonatkozó kölcsönszerződést kötött évi 5,4%-os kamat és évi 2,4%-os kezelési költség kikötése mellett, 20 éves futamidőre. Az érdekelt ezenfelül a szerződési feltételek értelmében köteles volt folyósítási jutalékként 40 000 forint megfizetésére. A teljes hiteldíjmutató (THM) 8,47%-ban került meghatározásra.
A kölcsön felvevője a kezelési költségre és a folyósítási jutalékra vonatkozó feltételek tisztességtelenségének megállapítása iránt keresetet indított azzal az indokkal, hogy a szerződés nem részletezi pontosan azokat a szolgáltatásokat, amelyeknek az említett költség és jutalék az ellenértékét képezi.
A bíróság közleményében azt írja, hogy a szerződési feltételek világosságát és érthetőségét előíró átláthatósági követelményből nem következik, hogy a hitelező köteles lenne arra, hogy a hitelszerződésben részletezze a szerződés valamely feltételében előírt költség ellenében nyújtott valamennyi szolgáltatás jellegét.
forrás: https://www.portfolio.hu/bank/20191003/fontos-dontest-hozott-egy-magyar-devizahiteles-ugy-kapcsan-az-eu-402833
10. Hogyan tovább?
Úgy tűnik lassan beér a 2011-ben elkezdett munkánk, és érvényt szerzünk a fogyasztók jogainak.
Az EUB C-51/17, C-118/17 és a C-260/18 számú döntései egyre biztosabb alapot adnak a devizahiteleseknek, hogy bírósági úton szabaduljanak meg a devizahiteleik terheitől. A kérdés csak az, hogy a korrupt magyar bírák, mikor kezdik el betartani az Európai Unió Bíróságának az iránymutatásait?
5. Ne küldjön adományt!
Minden adományunkra ráteszi az OTP Bank a kezét! Az OTP Bank ugyanis inkasszózta a számlánkat, mert nem vagyunk hajlandóak kifizetni olyan perek költségeit, amelyeket a bíróságok elcsaltak az OTP Bank javára.
Értesítés Hatósági Átutalási Megbízás kiadásáról (2019.01.28)
This entry was posted on 2019. október 4. péntek at 6:11 de. and is filed under Bank.	You can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. Responses are currently closed, but you can trackback from your own site.

matches: Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
1. A vonatkozó Európai Uniós jogszabály
A határokon átnyúló, kis értékű fogyasztói és kereskedelmi követelések egyszerűsített és gyorsított elbírálására vonatkozó közös eljárás bevezetése érdekében született meg az Európai Parlament és a Tanács 861/2007/EK rendelete.
A kis értékű követelések esetén alkalmazható európai eljárás a tagállami jogszabályok szerinti eljárások alternatívájaként áll a peres felek rendelkezésére.
2. A kis értékű követelések európai eljárás együttes feltételei
Határokon átnyúló ügyről legyen szó, azaz legalább az eljárásban részt vevő egyik fél az eljáró bíróság székhelye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezzen állandó lakóhellyel vagy szokásos tartózkodási hellyel;
Polgári vagy kereskedelmi ügy legyen;
A követelés értéke a keresetlevél hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bíróság általi kézhezvételekor ne haladja meg a 2000 EUR összeget, az összes kamat, kiadás és költség nélkül.
3. A kis értékű követelések európai eljárása nem terjed ki az alábbiakra:
adó-, vám- és közigazgatási ügyek;
az államnak az államhatalom gyakorlása során hozott aktusai vagy elkövetett mulasztásai miatti felelősségével kapcsolatos ügyek;
csődeljárás, fizetésképtelen társaságok vagy más jogi személyek felszámolására vonatkozó eljárások,
csődegyezség, kényszeregyezség és hasonló eljárások;
4. A kis értékű követelések európai eljárása során alkalmazott egységes formanyomtatványok.
A kis értékű követelések európai eljárása során az alábbi formanyomtatványok alkalmazandók:
’’A” formanyomtatvány: más szóval keresetlevél, melynek kitöltésével a felperes a kis értékű követelések európai eljárását megindítja. Amennyiben az alperes a felperes keresetére viszontkeresettel kíván élni, akkor arra szintén az ’’A” formanyomtatvány használható.
’’B” formanyomtatvány: amennyiben a felperes által szolgáltatott információk nem megfelelőek, nem egyértelműek, vagy ha a keresetlevél hiányos, a bíróság ezen formanyomtatvány használatával hívja fel a felperest a keresetlevél kiegészítésére vagy kijavítására.
’’C” formanyomtatvány: a válasz-formanyomtatvány, melynek I. részét a bíróság a megfelelően kitöltött keresetlevél kézhezvételét követően kitölti és a keresetlevéllel együtt kézbesíti az alperes részére. A ’’C” formanyomtatvány II. részének kitöltésével az alperes a keresetlevél kézhezvételét követő 30 napon belül válaszol. Az alperes a válasz-formanyomtatvány használatát mellőzheti és egyéb módon is válaszolhat a bíróság részére.
’’D” formanyomtatvány: a kis értékű követelések európai eljárásában hozott ítéletre vonatkozó tanúsítvány, melyet a bíróság bármelyik fél kérésére térítésmentesen állít ki.
A formanyomtatványok megtalálhatók és kitölthetőek a Polgári Ügyek Európai Igazságügyi Atlasza honlapján:
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_hu.htm?countrySession=1
A honlap az egyes formanyomtatványoknál részletes tájékoztatást és kitöltési útmutatót is tartalmaz.
A formanyomtatványok az Európai Unió intézményeinek valamennyi hivatalos nyelvén hozzáférhetőek, és annak a bíróságnak a nyelvén kell kitölteni, amelyhez a felperes benyújtja a keresetet. Az atlasz segítségével kiválasztható az illetékes bíróság vagy hatóság, amelyhez egy adott ügyben fordulni lehet.
5. A kis értékű követelések európai eljárásának megindítása és az eljárás lefolytatása
A felperes az eljárást az ’’A” formanyomtatvány kitöltésével, és annak a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező bírósághoz történő benyújtásával tudja megindítani. A keresetlevélhez csatolni szükséges a követelést alátámasztó bizonyítékokat.
Az eljárás lefolytatása, az eljárás jellemzői
írásbeli eljárás érvényesül, a bíróság akkor tart tárgyalást, amennyiben ezt szükségesnek ítéli. Bármelyik fél kérheti a tárgyalás tartását, azonban a bíróság az erre vonatkozó kérelmet elutasíthatja, ha úgy ítéli meg, hogy tekintettel a körülményekre, az ügy tisztességes elbírálásához nyilvánvalóan nincs szükség tárgyalásra;
felek ügyvéd vagy más jogász általi képviselete nem kötelező;
a keresetet a bíróság elutasítja, ha a követelés nyilvánvalóan alaptalan, vagy a kérelem nem elfogadható, vagy ha a felperes az előírt határidőn belül a keresetlevelet nem egészíti ki, vagy nem javítja ki;
a kereset továbbítása az alperes részére: amennyiben a kereset megfelelő, a bíróság a keresetlevelet, valamint a válasz-formanyomtatványt („C” nyomtatvány) keresetlevél kézhezvételétől számított 14 napon belül megküldi az alperesnek;
az alperesnek az iratok kézhezvételét követő 30 napon belül reagálnia kell, akár a válasz-formanyomtatvány kitöltésével, akár egyéb módon. A válasz kézhezvételét követő 14 napon belül a bíróság az iratok egy példányát megküldi a felperesnek;
az alperes viszontkeresetet nyújthat be, ehhez neki is ki kell töltenie egy keresetlevelet („A” formanyomtatvány). A bíróság az esetleges viszontkeresetet a kézhezvételétől számított 14 napon belül megküldi a felperesnek. A felperesnek 30 nap áll a rendelkezésére, hogy megválaszolja azt. Amennyiben a viszontkereset meghaladja a 2000 eurós összeghatárt, a keresetet és a viszontkeresetet nem a kis értékű követelések európai eljárása keretében kerül elbírálásra, hanem azon tagállam eljárási jogának megfelelően, amelyben az eljárást lefolytatják;
az eljárás nyelve: a keresetlevelet, a választ, az esetleges viszontkeresetet, a viszontkeresetre adott esetleges választ és adott esetben az azt alátámasztó iratok leírását az eljáró bíróság nyelvén vagy nyelveinek egyikén kell benyújtani. Bármely fél megtagadhatja az irat átvételét a kézbesítéskor, vagy egy héten belül visszaküldheti az iratot, amennyiben azt nem a tagállamának hivatalos nyelvén írták, vagy azt nem kíséri a tagállam hivatalos nyelvén készült fordítás;
Az eljárás költségét a pervesztes fél fizeti. A bíróság a pervesztes felet csak az eljárás azon költségeinek megfizetésére kötelezhet, amelyek a követelés értékével arányosak, vagy indokoltan merültek fel. Nem számít indokolt költségnek például a jogi képviselettel járó kiadás, vagy az iratok kézbesítésével, fordításával kapcsolatos költség.
6. A kis értékű követelések európai eljárásában hozott ítélet és annak végrehajthatósága
Az alperes vagy a felperes válaszának (az alperes válaszára, illetve az esetleges viszontkeresetre való reagálás) a bírósághoz történő beérkezésétől számított 30 napon belül a bíróság ítéletet hoz, vagy
felhívja a feleket, hogy 30 napon belül nyújtsanak be további információkat a követeléssel kapcsolatban, vagy
bizonyításfelvételt folytat le, vagy
szóbeli tárgyalásra idézi a feleket, amelyet az idézéstől számított 30 napon belül kell megtartani.
A bíróság a szóbeli tárgyalástól vagy az ítélet meghozatalához szükséges valamennyi információ beérkezésétől számított 30 napon belül hozza meg az ítéletet.
Amennyiben a bíróság 30 napon belül nem kapja meg az alperes válasz-formanyomtatványát vagy viszontkeresetét, ítéletet hoz.
Magyarországon a meghozott ítélettel szemben a Polgári perrendtartás 392. § (1) bekezdése alapján fellebbezésnek az elsőfokú eljárás szabályainak lényeges megsértésére vagy az ügy érdemi elbírálásának alapjául szolgáló jogszabály téves alkalmazására hivatkozással van helye. A fellebbezést az ítélet közlésétől számított tizenöt napon belül kell benyújtani annál a bíróságnál, amelyik az ítéletet hozta.
A végrehajtáshoz a bíróság bármelyik fél kérésére térítésmentesen kiállítja az általa hozott ítéletre vonatkozó tanúsítványt (’’D” formanyomtatvány). A végrehajtást kérőnek mindössze az ítélet, valamint a tanúsítvány egy példányát (szükség esetén annak fordítását) kell elküldenie a vállalkozás székhelye szerinti végrehajtó hatóságnak.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A panasztételről szóló törvény (panasztörvény) : Jogsegély
A panasztételről szóló törvény (panasztörvény)
2011. december 6. kedd	| Kategória: Törvények | 0 Hozzászólás
(A Pro Civis polgári társulás fordítása)
Megszűnik a Tt. 152/1998. sz. törvényének hatálya
Részben megszűnik a Tt. 164/2008. sz. törvénye II. részének hatálya
Jelen törvény a panaszok benyújtásának, átvételének, nyilvántartásának, vizsgálatának, illetve a vizsgálat eredményeiről szóló írásos értesítésnek vagy a panasz felülvizsgálatának az eljárásmódját szabályozza.
(1) Jelen törvény alapján a következő közigazgatási szervek járnak el:
a) Állami szervek és az általuk létrehozott intézmények,
b) Önkormányzati szervek és az általuk létrehozott intézmények,
c) Azon személyek, akik törvényi megbízásból dönthetnek más személyek jogairól, törvénnyel védett érdekeikről vagy kötelezettségeikről.
(2) Jelen törvény alapján járnak el a Szlovák Köztársaság más szervei is[1], ha ezt külön jogszabály nem szabályozza másként.
(1) A panasz természetes vagy jogi személy (továbbiakban csak „panaszos”) olyan beadványa, amellyel
a) saját jogainak vagy törvénnyel védett érdekeinek védelmére törekszik, melyeket saját megítélése szerint a közigazgatási szervek tevékenysége vagy tétlensége (továbbiakban, mint „tevékenység”) megsértett,
b) konkrét hiányosságokra mutat rá, főleg a jogszabályok megsértésére, melyek kiküszöbölése a közigazgatási szervek hatáskörébe tartozik.
(2) A beadvány annak tartalma alapján kerül elbírálásra.
(3) Amennyiben a beadvány több részből áll, melyekből
a) némelyek nem tekinthetőek panasznak a 4.§ szerint, a közigazgatási szerv csak azokat a részeket kezeli panaszként, melyek a törvény értelmében panasznak tekinthetőek; a beadvány azon részéit, melyek nem tekinthetőek panasznak, a közigazgatási szerv nem küldi vissza a panaszosnak és a panasz vizsgálati eredményeiről szóló értesítésben feltünteti az indokokat, miért nem voltak vizsgálva,
b) a törvény alapján minden rész panasznak tekinthető, egyes részek kezelésére viszont a közigazgatási szerv nem jogosult, a panasz csak azon részeit kezeli, melyekre jogosult; a panasz többi részét a 9. § értelmében továbbítja a kezelésre jogosult közigazgatási szervnek.
(1) Nem minősül panasznak e törvény szerint az a beadvány, mely
a) jellege szerint igény, nyilatkozat, vélemény, kérvény, javaslat vagy kezdeményezés, és azt egyértelműen nem fejezi ki, mely jogok vagy törvénnyel védett érdekek védelemére törekszik a panaszos,
b) konkrét hiányosságra mutat rá a közigazgatási szerv tevékenységében, melynek eltávolítását vagy kezelését más jogszabály szabályozza, [2]
c) panasz egy külön jogszabály alapján[3], vagy
d) közigazgatási szerv olyan döntése ellen irányul, melyet egy más jogszabály szerinti eljárásban adtak ki[4].
(2) Nem minősül e törvény szerinti panasznak
a) a közigazgatási szerv olyan beadványa, melyben rámutat egy másik közigazgatási szerv tevékenységének a hiányosságaira,
b) bíróság által a közhatalom gyakorlásával megbízott személy beadványa[5]
(3) A közigazgatási szerv a panaszként feltüntetett beadványt annak megállapítás után, hogy az nem tekinthető panasznak az 1. bekezdés a), b) és d) pontja, vagy a 2. bekezdés alapján, késedelem nélkül, legkésőbb a kézbesítéstől számított 30 munkanapon belül visszaküldi a benyújtónak. A közigazgatási szerv nem küldi vissza azokat a beadványokat, melyek kezelésére egy másik jogszabály alapján jogosult.
(4) Az 1. bekezdés c) pontja szerinti beadványt a közigazgatási szerv továbbítja a külön jogszabály szerint annak kezelésre jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a benyújtót. Az ilyen panaszok továbbítására a 9.§- ban feltüntetett határidő vonatkozik.
(5) Az 1. bekezdés d) pontja szerinti beadvány, melyből egyértelműen kitűnik, hogy nem jogerős döntés ellen irányul, a közigazgatási szerv a kézbesítéstől számított 5 munkanapon belül továbbítja annak a szervnek, amely a megtámadott döntést kiadta, és egyidejűleg értesíti erről beadványozót is.
A panasz benyújtása
(1) Panaszt írásos formában, szóban, telefaxon vagy elektronikus levél formájában lehet benyújtani.
(2) A panasznak tartalmaznia kell a panaszos utó- és családi nevét, állandó vagy átmeneti lakhelyének címét. Amennyiben a panaszos jogi személy, tartalmaznia kell annak cégnevét és székhelyét, valamint a jogi személy nevében eljárásra jogosult személy utó- és családi nevét.
(3) A panasznak érthetőnek és olvashatónak kell lennie. A panaszból egyértelműen ki kell tűnnie, ki ellen irányul, mely hiányosságokra mutat rá, milyen érdekek védelmére törekszik a panaszos (továbbiakban „panasz tárgya“), és tartalmaznia kell a panaszos aláírását.
(4) A szóban történő panasz benyújtásáról, melyet nem lehet a benyújtás után azonnal kezelni, a közigazgatási szerv jegyzőkönyvet készít ( továbbiakban „jegyzőkönyv“). A 2., illetve a 3. bekezdésben feltüntetett adatok mellett a jegyzőkönyv tartalmazza a kiállítás pontos dátumát, közigazgatási szerv nevét és székhelyét, a jegyzőkönyvet kiállító, valamint a szóban történő panasz benyújtásakor jelenlévő alkalmazottak utó- és családi nevét.
(5) A közigazgatási szerv nem köteles jegyzőkönyvet készíteni, amennyiben a panaszos a szóban történő panasz benyújtásakor nem működik együtt, vagy a közigazgatási szerv olyan eljárását kezdeményezi, amely jogszabályellenes.
(6) Ha a panaszos megtagadja a jegyzőkönyv elkészítését, a közigazgatási szerv a panaszt nem veszi át. Ha a panaszos megtagadja a jegyzőkönyv aláírását, a közigazgatási szerv a jegyzőkönyvet félreteszi azzal a megjegyzéssel, hogy a panaszos megtagadta annak aláírását.
(7) A közigazgatási szervnek telefaxon vagy elektronikus levél formájában benyújtott panasz abban az esetben tekinthető írásos panasznak, amennyiben a panaszos annak benyújtásától számított 5 munkanapon belül azt aláírásával ellenjegyzi, ellenkező esetben a panaszt félreteszik. A panasz kezelésére megszabott idő a panasz benyújtásáról szóló igazolás kézbesítését követő első munkanaptól számítódik. Ha a panaszos írásos igazolása a panasz benyújtásáról más tényeket tartalmaz, mint a telefaxon vagy elektronikus levél formájában benyújtott panasz, a közigazgatási szerv a telefaxon vagy az elektronikus levélben benyújtott panaszt félreteszi. A közigazgatási szervnek elektronikus levélben benyújtott panasz, mely elektronikus aláírással [6] van ellátva, írásos panasznak tekintendő.
(8) A panasz kezelésével kapcsolatos írásos dokumentumokat, melyeket több panaszos közösen nyújtott be, és nincs feltüntetve a kézbesítésre jogosult panaszos személye, a közigazgatási szerv annak a panaszosnak kézbesíti, aki az első helyen szerepel és feltüntette a szükséges adatokat a 2. bekezdés alapján.
(9) Amennyiben a panasz meghatalmazott személy útján lett benyújtva, a panaszhoz csatolni kell egy hitelesített aláírással ellátott meghatalmazást a panaszos képviseletéről a panasz benyújtásával, valamint az annak kezelésével kapcsolatos ügyintézés jogosultságáról (továbbiakban „meghatalmazás“).
(10) A közigazgatási szerv vezetőjének vagy alkalmazottjának címzett panasz a közigazgatási szervnek benyújtott panasznak tekintendő.
(1) A közigazgatási szerv a panaszt félreteszi, ha
a) az nem tartalmazza az 5.§ 2. bekezdésében feltüntetett követelményeket,
b) a panaszból egyértelműen kitűnik, hogy panasz tárgyában a bíróság, az ügyészség vagy más bűnüldöző hatóság jogosult eljárni,
c) a panasz más személyt érint, mint aki azt benyújtotta, és nincs csatolva meghatalmazás az 5.§ 9. bekezdése alapján,
d) az esettől, mely a panasz tárgya, a panasz benyújtása napjáig már több mint öt év eltelt,
e) következő ismételt panaszról van szó a 21.§ 2. bekezdése szerint,
f) a panasz a 22.§ 3. bekezdése alapján a panasz kezelése ellen irányul,
g) a panasz a közigazgatási szervnek tudomásul vételre lett elküldve,
h) a panaszos nem működött együtt a 16 § 1. bekezdése alapján, vagy az együttműködés nem történt meg a 16.§ 2. bekezdésében feltüntetett időn belül.
(2) Amennyiben a panasz nincs összhangban az 5.§ 3. bekezdésében foglaltakkal, vagy nem tartalmaz annak vizsgálatára szükséges információkat, a közigazgatási szerv írásban felszólítja a panaszost, hogy a panaszt a 16.§ 2. bekezdésében feltüntetett határidőn belül egészítse ki, egyidejűleg kioktatja a panaszost, hogy ellenkező esetben a panaszt félreteszi.
(3) Közigazgatási szerv a panaszt félreteszi, ha azt a panaszos annak végleges kezelése előtt írásban visszavonja, vagy a panaszos írásban értesíti a közigazgatási szervet, hogy nem ragaszkodik annak kezeléséhez.
(4) A közigazgatási szerv a panasz az 1. bekezdés b) – f) pontja szerinti félretételéről, illetve annak okairól a félretételtől számított 10 munkanapon belül írásban értesíti a panaszost.
(1) Panasz benyújtása nem lehet oka, illetve nem szolgálhat alapjául olyan következményeknek, melyek árthatnak a panaszosnak.
(2) Az információk, melyeket a panasz intézésével kapcsolatos dokumentációk tartalmaznak, nem nyilvánosak.[7]
A panasztevő kilétének eltitkolása
(1) Ha a panaszos azt kéri, a közigazgatási szerv köteles a panaszos személyét bizalmasan kezelni. A közigazgatási szerv bizalmasan kezelheti a panaszos személyét, amennyiben az a panasz kezelésének érdekében áll. Az ilyen jellegű panasz vizsgálatánál a panasz kivonatát, ha lehetséges, annak másolatát használják, személyes adatok, melyekből azonosítani lehetne a panaszost, megjelenítése nélkül. Mindenki, aki a panaszos kilétét ismeri, köteles a vele kapcsolatos titoktartásra.
(2) Amennyiben a panaszos kérvényezte személyének bizalmas kezelését, viszont a panasz tárgyának vizsgálata a panaszos adatainak a megadása nélkül nem lehetséges, a közigazgatási szerv köteles késedelem nélkül erről a panaszost tájékoztatni. Egyidejűleg kioktatja a panaszost, hogy a panasz kezelését csak akkor folytatja, ha megszabott határidőn belül írásban engedélyezi a szükséges adatainak a felhasználását
(3) A panaszt, melyben a panaszos kérvényezte személyének bizalmas kezelését, és a közigazgatási szerv nem jogosult annak kezelésére, a panasz átvételétől számított tíz munkanapon belül megfelelő indoklással visszaküldi a panaszosnak.
A panasz átvétele
A közigazgatási szerv köteles a benyújtott panaszt átvenni. Az átvett panaszt, melynek kezelésére nem jogosult, az átvételtől számított 10 munkanapon belül továbbítja a kezelésre jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a panaszost. A 8.§ 3. bekezdése szerinti panaszt a közigazgatási szerv nem továbbítja.
(1) A közigazgatási szerv a beérkezett panaszokról köteles nyilvántartást vezetni (a továbbiakban mint „nyilvántartás“) a többi írásos dokumentumtól elkülönítve. A nyilvántartás a következő adatokat tartalmazza:
a) a panasz, ismételt panasz, valamint a következő ismételt panasz benyújtásának és nyilvántartásba vételének napját,
b) adatokat az 5. § 2. bekezdése alapján,
c) a panasz tárgyát,
d) a panasz vizsgálatára történő megbízás dátumát, illetve a vizsgálattal megbízott személyt,
e) a panasz vizsgálatának az eredményeit,
f) a szükséges óvintézkedések elfogadására, illetve az azok teljesítésére szánt határidőt,
g) a panasz, ismételt panasz kezelésének befejezési idejét, illetve a következő ismételt panasz félretételének az idejét,
h) a korábbi panasz ellenőrzésének vagy az ismétlődő panasz vizsgálatának az eredményeit,
i) a panasz továbbításának dátumát annak kezelésére jogosult szervnek,
j) a panasz félretételének az indokait,
k) további megjegyzéseket
(2) Az ismétlődő panasz, illetve a továbbiakban ismétlődő panasz abban az évben van nyilvántartva, melyben az benyújtásra került. A megjegyzésben feltüntetendő az ezzel összefüggő panaszok száma.
(3) A közigazgatási szerv köteles a panasz kezelésének az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv [8] kérésére megszabott határidőn belül és szerkezetben éves beszámolót készíteni a panaszok vizsgálatáról.
Panaszkezelési illetékesség
(1) A panasz kezelésére az a közigazgatási szerv a jogosult, mely fennhatósága alá tartozik az a tevékenység, mellyel a panaszos szerint saját jogai vagy a törvénnyel védett érdekei sérültek. A panasz kezelésének módját a közigazgatási szerv belső rendelettel szabályozza.
(2) A közigazgatási szerv vezetője ellen irányuló panasz kezelésére a közvetlen felettesi szerv a jogosult. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz kezelésének az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv a jogosult a panaszt kezelni. Államigazgatási ügyek végrehajtásánál az önkormányzati szerv vezetője ellen irányuló panasz kezelésére a külön jogszabályok szerint ellenőrző jogkörrel bíró közvetlen felettes állami szerv a jogosult.[9]
(3) Ha két közigazgatási szerv között a panasz kezelésével kapcsolatban illetékességi vita keletkezik, az a szerv, ahol a vita keletkezett, a vita keletkezésétől számított tíz munkanapon belül továbbítja a panaszt az illetékességi vita eldöntésére jogosult szervnek, és egyidejűleg értesíti erről a panaszost.
(4) A két közigazgatási szerv közti illetékességi vitáról a közvetlen közös felettes szerv dönt. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz vizsgálatának illetékességéről az ellenőrzésére jogosult központi állami szerv dönt. Az illetékességi vitáról az erre jogosult szerv a kérvény beadásától számított 15 munkanapon belül köteles dönteni.
(5) A panaszokra, melyek az önkormányzati szervek önkormányzati tevékenysége ellen irányulnak, az első bekezdés rendelkezései megfelelően vonatkoznak.
(1) A panasz kezelésére és kivizsgálására nem jogosult az a személy, aki ellen a panasz irányul, sem annak közvetlen beosztottjai.
(2) A panasz kivizsgálásából, illetve kezeléséből ki van zárva:
a) a panasz kezelésére jogosult önkormányzati szerv azon alkalmazottja, aki részt vett abban a tevékenységben, mely ellen a panasz irányul,
b) más önkormányzati szerv alkalmazottja illetve az a személy, aki részt vett abban a tevékenységben, mely ellen a panasz irányul,
c) az a személy, akinél a panaszossal, panaszos képviselőjével, közigazgatási szerv azon alkalmazottjával, aki ellen a panasz irányul, valamint a panasz tárgyával kapcsolatban felmerül az összeférhetetlenség lehetősége.
(1) A közigazgatási szerv köteles a panaszt 60 munkanapon belül elintézni.
(2) Amennyiben az szükséges, a közigazgatási szerv vezetője vagy az általa megbízott személy az első bekezdésben megszabott határidőt, annak lejárta előtt 30 munkanappal meghosszabbíthatja. A panasz vizsgálatának időtartamát nem hosszabbíthatja meg az a megbízott személy, aki a panaszt vizsgálja. A panaszkezelés meghosszabbítását a közigazgatási szerv köteles azonnali hatállyal, írásban és indoklással közölni a panaszossal.
A határidők kiszámítása
A panasz vizsgálatára megszabott határidő a panasz közigazgatási szervnek történő kézbesítését követő első munkanaptól számítódik. Illetékességi vita esetén a határidő a 11. § 4. bekezdése alapján történő kézbesítést követő első munkanaptól számítódik
A panasz tartalmának vizsgálata
A panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szerv köteles késedelem nélkül értesíteni a panasz tartalmáról azt a személyt, aki ellen a panasz irányul, mindezt olyan időben és mértékben, hogy a panasz vizsgálatát ne akadályozza. Egyidejűleg lehetővé teszi számára, hogy nyilatkozzon a panaszról, dokumentumokat, írásos okmányokat, adatokat, illetve egyéb információkat terjesszen be, melyek a panasz vizsgálatához szükségesek.
A panasztevő együttműködése
(1) A panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv szükséges mértékben (6.§ 2. bekezdés) jogosult a panaszost együttműködésre felszólítani azzal a kioktatással, hogy amennyiben a panaszos nem működik együtt, vagy nem teszi ezt meg a megadott határidőn belül, a panaszt a 6.§ 1. bekezdésének h) pontja alapján félreteszi.
(2) Az együttműködésre előírt határidő a felszólítás átvételétől számított 10 munkanap.
(3) A panaszos indokolt esetben, amennyiben igazolja, hogy az együttműködésre szánt határidő nem elegendő, írásban kérvényezheti annak meghosszabbítását.
(4) Ha a panaszos igazolja, hogy objektív okok miatt nem tudott a közigazgatási szerv felszólításának időben eleget tenni, a közigazgatási szerv jogosult az együttműködésre egy újabb határidőt megszabni.
(5) Az együttműködésre való felszólítás kiküldése és annak teljesítése közti időszakban a panasz kezelésére előírt határidő nem telik.
(6) Az együttműködés megtagadása után a közigazgatási szerva panasz kezelését csak abban az esetben folytatja, ha az lehetséges. A panasz vizsgálatának eredményéről ebben az esetben a közigazgatási szerv nem tájékoztatja a panaszost.
A közigazgatási szervek együttműködése
(1) Közigazgatási szerv köteles a panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szervnek biztosítani minden szükséges okiratot, egyéb írásos dokumentumokat, nyilatkozatokat, információkat, illetve egyéb adatokat, melyek a panasz vizsgálatához szükségesek, valamint egyéb szükséges együttműködést, kivéve, ha külön jogszabály [10] erről másképp rendelkezik.
(2) A közigazgatási szerv a kérvény kézbesítésétől számított 10 munkanapon belül biztosítja az együttműködést. Az együttműködés iránti kérvény elküldése és annak teljesítése közti időszakban a panasz kezelésére előírt határidő nem telik. A panasz vizsgálatára szánt határidő felfüggesztéséről a közigazgatási szerv írásban értesíti a panaszost.
(3) A panasz vizsgálatára más személyek, azok beleegyezésével, együttműködése is kérvényezhető, ha külön jogszabály10 erről másképp nem rendelkezik.
(1) A panasz vizsgálatánál megállapításra kerül a tárgy tényleges állapota, az, hogy összhangban van-e az általános érvényű jogszabályokkal, valamint belső rendeletekkel, illetve a feltárt hiányosságok keletkezési okai és következményei.
(2) A panasz vizsgálata annak tárgyából indul ki, függetlenül a panaszos személyétől, illetve attól, hogy ki ellen irányul a panasz, valamint hogy a panaszos a panaszt hogyan nevezte meg. Ha a panasz tartalmát tekintve annak csak egy része tekinthető panasznak, csak ez a rész kerül vizsgálatra. Ha a panasz több különálló pontból áll, minden egyes pont kivizsgálásra kerül. Amennyiben nem lehetséges a panaszt vagy annak egy részét vizsgálni, a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv ezt feltünteti a panasz vizsgálatáról szóló jegyzőkönyvben, és értesíti róla a panaszost.
(3) A panasz vizsgálata az annak eredményeiről szóló jegyzőkönyv megvitatásával fejeződik be. Amennyiben a jegyzőkönyv megvitatása nem lehetséges, a panasz vizsgálata a jegyzőkönyvnek a panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervhez való kézbesítésével minősül befejezettnek.
19.§)
Jegyzőkönyv a panasz kivizsgálásáról
(1) A panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv a panasz vizsgálatról jegyzőkönyvet készít, mely tartalmazza:
a) a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv megnevezését,
b) a panasz tárgyát
c) a közigazgatási szerv megnevezését, amely a panaszt vizsgálta,
d) a panasz vizsgálatának az időtartamát,
e) a feltárt eredményeket,
f) a jegyzőkönyv kiállításának az idejét,
g) azon közigazgatási szerv alkalmazottainak a nevét és aláírását, akik a panaszt kivizsgálták,
h) a közigazgatás szerv vezető alkalmazottjának, vagy az általa a panasz vizsgálatával megbízott személynek a nevét és aláírását,
i) a panasz vizsgálatát végző közigazgatás szerv vezető alkalmazottjának, vagy az általa megbízott személy kötelességeit, amennyiben a vizsgálatot elvégző közigazgatási szerv által megszabott időben hiányosságok merültek fel:
1. a hiányosságokért felelős személy megnevezése,
2. a hiányosságok, illetve azok létrejöttének okai, az orvosolásukra szükséges óvintézkedések elfogadása,
3. az elfogadott óvintézkedések előterjesztése a panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervnek,
4. az elfogadott óvintézkedések kivitelezéséről szóló jelentés előterjesztése panasz vizsgálatát végző közigazgatási szervnek, valamint a rendelkezésre álló jogi felelősség alkalmazásáról,
5. amennyiben a panaszos személye nem bizalmas, értesíteni kell őt az elfogadott óvintézkedésekről; ha a panaszos személye bizalmas, az elfogadott óvintézkedésekről a panasz kezelésére jogosult közigazgatási szerv értesíti.
j) A dokumentumok átvételéről illetve átadásáról szól igazolás
(2) Ha a panasz vizsgálatára jogosult közigazgatási szerv vezető alkalmazottja vagy az általa megbízott személy megtagadja a jegyzőkönyv megismerését, az első bekezdés i) pontjában foglalt kötelessége teljesítését, vagy megtagadja a jegyzőkönyv aláírását, a panasz vizsgálatát elvégző közigazgatási szerv mindezt jegyzőkönyvbe foglalja.
A panasz kivizsgálásáról szóló jelentés
(1) A panasz elintézettnek tekintendő a vizsgálat eredményeiről szóló jelentés kiküldésével a panaszosnak. A jelentésben feltüntetik, hogy a panasz megalapozott volt-e, vagy sem. A jelentés tartalmazza a vizsgálat eredményeinek az indoklását, mely a jegyzőkönyvből indul ki. Amennyiben a panasz megalapozott, a jelentésben feltüntetik, hogy a közigazgatási szervnek, ahol panasz alapján vizsgálat folyt, milyen kötelességek lettek előírva a 19.§ 1.bekezdés i) pontja alapján.
(2) Ha a panasz több pontból áll, az írásos jelentésnek tartalmaznia kell az összes pont vizsgálati eredményeit. Amennyiben a panasz csak egy bizonyos része tekinthető panasznak, írásos jelentés csak ehhez a részhez készül.
Megismételt panasz és többszörösen megismételt panasz
(1) Ismételt panasz vagy következő ismételt panasz olyan, ugyanazon panaszos által benyújtott panasz, melynek tárgya azonos, és nem mutat rá új fejleményekre.
(2) Az ismételt panasz kezelésére az a közigazgatási szerv a jogosult, amely ez előző panaszt is kezelte, ha ez nincs ellentétben a 12.§-ba foglaltakkal. A közigazgatási szerv ellenőrzi az előző panasz vizsgálatának helyességét, melyről feljegyzést készít. A feljegyzés készítésénél a 19.§-ba foglaltak alapján jár el. A következő ismételt panaszt a 6. § 1. bekezdés e) pontjában foglaltak szerint félreteszi.
(3) Amennyiben az előző panasz kezelése helyesnek bizonyult, a közigazgatási szerv erről indoklással egybekötve értesíti a panaszost és egyidejűleg tudomására hozza, hogy a következő ismételt panaszt félreteszi. Amennyiben az előző panasz kezelése helytelennek bizonyult, a közigazgatási szerv az ismételt panaszt kivizsgálja és kezeli.
(4) Egy másik panaszos által ugyanarra a tárgya vonatkozó panaszt, melyet már a közigazgatási szerv korábban kezelt, nem vizsgál ki. Az előző vizsgálat eredményét megküldi a panaszosnak.
(5) Az ismételt panasz a közigazgatási szerv a 13.§-ban foglalt időn belül köteles kezelni.
22.§)
Panasztétel a panasz kivizsgálása ellen
és panasztétel a panasz félretétele ellen
(1) A panasz, mely az előző panasz vizsgálata vagy annak félretétele ellen irányul, új, a közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panasznak tekintendő.
(2) A közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panasz nem ismétlődő panasz, még akkor sem, ha a panaszos megismétli az előző panaszban feltüntetett tényeket.
(3) Az első bekezdés szerinti panaszt a közigazgatási szerv vezető alkalmazottja vagy az általa megbízott személy kezeli, kivéve, ha ez nincs összhangban a 12. §-ba foglaltakkal. Ha a panaszt a közigazgatási szerv vezető alkalmazottja kezelte, az első bekezdés szerinti panaszt a közvetlen felettes szerv jogosult kezelni. Amennyiben ilyen szerv nincs, a panasz vizsgálatának ellenőrzésére az illetékes központi államigazgatási szerv jogosult. Ha a panaszt a panasz kezelésének ellenőrzésére jogosult központi államigazgatási szerv vezetője kezelte, az ez ellen irányuló beadványt a 6.§ 1. bekezdés f) pontja alapján félreteszi.
(4) A közigazgatási szerv eljárásmódja ellen irányuló panaszt a közigazgatási szerv a 13.§- ban megszabott időn belül köteles kezelni
A panasz kezelésének ellenőrzése
(1) A panasz kivizsgálásának az ellenőrzését a közigazgatási szerv végzi.[11]
(2) A panasz vizsgálatát végző közigazgatási szerv jogosult ellenőrizni azon intézkedések teljesítését, melyek az egyes hiányosságoknak, illetve azok okainak az eltávolítására lettek elfogadva.
Eljárási bírságok
(1) A közigazgatási szervnek, mely nem teljesíti a törvény által megszabott kötelességeit, és ezzel hátráltatja, akadályozza a panasz kezelését vagy a hiányosságok javítását, a panasz kezelésére jogosult szerv jogosult 650 euró összegig terjedő eljárási bírságot kiszabni. Az eljárási bírság összegének a kiszabásakor a közigazgatási szerv figyelembe veszi a panasz kezelésének vagy a hiányosságok javítása hátráltatásának vagy akadályozásának a mértékét.
(2) Amennyiben az eljárási bírság kiszabása után se volt a kötelesség teljesítve, további bírság szabható ki, összesen 6500 euró összeg nagyságban.
(3) Az eljárási bírság kiszabására vonatkozó eljárást a kötelességszegés megállapításától számított 3 hónapon belül lehet elindítani, legkésőbb azonban a kötelességszegéstől számított egy éven belül.
(4) Az eljárási bírság kiszabásáról szóló eljárásra a közigazgatási eljárásokról szóló törvény vonatkozik.[12]
(5) Az eljárási bírság, melyet
a) a 2.§ 1. bekezdés a) pontjában, illetve a második bekezdésben feltüntetett közigazgatási szerv szabott ki, az állami költségvetés bevétele,
b) a 2.§ 1. bekezdés b) és c) pontjában feltüntetett közigazgatási szerv szabott ki, annak a közigazgatási szervnek a költségvetési bevétele, mely a bírságot kiszabta.
(1) A közigazgatási szerv vezető alkalmazottja, ahol a panasz vizsgáltatik, köteles a panasz helyes kezelése, illetve vizsgálata érdekében megfelelő tárgyi, technikai és személyes feltételeket biztosítani.
(2) A költségeket, melyek
a) a panaszosnál keletkeztek, a panaszos viseli,
b) a közigazgatási szervnél keletkeztek, az illetékes szerv viseli.
(3) Mindenki köteles a titoktartásra azokról a tényekről, melyeket a panasz kezelésénél szerzett. E kötelesség alól írásban felmentést adhat az a személy, akinek ez a kötelesség az érdekében áll.
(4) A közigazgatási szerv a panasz kezelésére vonatkozó eljárásmódjára a közigazgatási eljárásokról szóló törvény nem vonatkozik, kivéve ha e törvény nem rendelkezik másképp.
(1)E jogszabály hatályba lépése előtt a közigazgatási szervnek benyújtott beadványokat a 2010. január 31. előtt hatályban lévő törvény szerint kezelik.
(2) E jogszabály hatályba lépése előtt elkezdett eljárás az eljárási bírság kiszabásáról a 2010. január 31. előtt hatályban lévő törvény szerint fejeződik be.
(3) A közigazgatási szerv a panaszok kezelését e törvény hatályba lépésétől számított 6 hónapon belül a 11. § 1. bekezdése szerint belső rendeletekkel szabályozza.
Hatálytalanító rendelkezések
A 164/2008. számú törvénnyel módosított 152/1998-as a panaszokról szóló törvény érvényessége megszűnik.
E törvény 2010. február 1-jén lép hatályba
Elfogadva 2009. december 4-én
[1] Például a 39/1993. számú törvény az Állami Számvevőszékről (NKÚ), a 350/1996. számú törvény a Szlovák Nemzeti Tanács házszabályáról.
[2] Például a Polgári perrendtartásról szóló törvény, a Büntető perrendtartásról szóló törvény, a 162/1995. számú kataszteri törvény, a 250/2007. számú törvény a fogyasztóvédelemről, 372/1990. számú szabálysértési törvény.
[3] Például a 400/2009. számú az állami szolgálatról szóló törvény 59.§ 1 bekezdés h) pontja és 65.§; az 511/1992. számú az adókról és illetékekről szóló törvény 49.§, a 233/1995. számú a végrehajtásról szó törvény 218a§
[4] Például a 71/1967. számú a közigazgatási eljárásokról szóló törvény 46 §, a 511/1992. számú az adókról és illetékekről szóló törvény 14a §,
[5] Például a 233/199.5 számú törvény 5.§ 2 bekezdése, a Polgári perrendtartásról szóló törvény 175za§
[6] 215/2002-es számú az elektronikus aláírásról szóló törvény 4.§
[7]211/2000-es számú, az információhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény 8. és 12.§.
[8] 575/2001-es számú törvény
[9] 608/2003-as számú törvény 4. §-a 1. bekezdésének b) pontja, 50/1976-os számú törvény, 135/1961-es számú törvény 3.§ 5. bekezdésének d) pontja, 154/1994-es számú törvény 31.§
[10] 215/2004-s számú törvény, 428/2002 –es számú törvény, 511/1992-es számú törvény 23.§, 483/2001-es számú törvény 89.§
[11] 10/1996-os számú törvény 7. § 3. bekezdésének c) pontja; 369/1990-es számú törvény 18d. § 1. bekezdése; 302/2001-es számú törvény 19c.§ 1. bekezdése
[12] 71/1967-es számú törvény
Törvény a panasztételről
« A temetkezésről szóló törvény
A községi vagyongazdálkodásról szóló törvény »
Elkészült a kisebbségvédelmi keretegyezményről szóló árnyékjelentés

matches:
bíróság
§ 1
§ 2
§ 4
§ 1
§ 1
§ 3
§ 1


text:
Rendőrök hurcolták intézetbe a gyerekeket - Abcug.hu
2017.07.24 Szurovecz Illés	gyerekkiemelés, gyerekvédelem, gyerekvédelmi rendszer
Tavaly januárban tíz rendőr törte rá az ajtót Horváthékra, hogy állami gondozásba vegyék az egyéves Achillest. A négy nagyobbik gyerek sem úszta meg, őket az iskolából vitték el. Egy éven keresztül alig látták a szüleiket, míg végül a bíróság kimondta, hogy a XII. kerületi gyámhivatal alapvető szabályokat sem tartott be, mielőtt ráküldte volna a családra a rendőröket. A gyerekeket visszakapták, de azt az egy évet már nem fogják.
“Az én kisbabámat? Milyen alapon akarja elvenni? Rendszeresen látogatja gyerekorvos, védőnő. Mindjárt rosszul leszek”. Szenkovits Éva a fejéhez kapott, mint aki nem akarja elhinni, hogy ez történik vele. Az ajtóhoz vezető lépcsőn végig rendőrök álltak, összesen tízen. Felkészültek, hogy ha kell, erővel hatoljanak be a lakásba. Köztük volt a XII. kerületi gyámhivatal munkatársa is, aki a határozatot szorongatva közölte Évával, hogy mind az öt gyerekét nevelésbe veszik.
“Hogy képzelik ezt?” – kérdezte Éva a kisablakon keresztül, és szerette volna megnézni a papírt, de nem kapta meg az ügyintézőtől. Mivel Éva többszöri felszólításra sem nyitott ajtót, a férje pedig egyre dühösebben kiabált odabentről, az egyik hátul álló rendőr engedélyt adott, hogy betörjenek. Pár másodperccel később a földre vitték Éva félmeztelen férjét, Horváth Sándort. Miközben Sándort megbilincselték, Éva remegve a zokogástól, az egyéves Achillesszel a karján hallgatta az ügyintézőt.
A szülők később kikérték az intézkedésről készült rendőrségi felvételt, ebből mutatunk egy részletet. Sándor és Éva arcát kérésükre kitakartuk.
Mindez 2016 januárjában történt. Ezután majdnem egy év telt el, mire Sándor és Éva visszakapták a gyerekeiket. Ma már bírósági ítélet van róla, hogy a gyámhivatal jogszerűtlenül járt el, de Sándoréknak így is fáj, hogy ilyen traumának tették ki a gyerekeiket, főleg a legkisebbet, akinek a rendőri rajtaütést is át kellett élnie. Bár a bíróság ezt külön nem vizsgálta, szerintük túlzás volt ez az akció, és a gyámhivatal mellett a rendőrség sem járt el törvényesen.
Most bemutatjuk a család történetét elsősorban az eljárás során keletkezett dokumentumok és kisebb részben a velük folytatott beszélgetés alapján. Ebből kiderül, milyen alapvető hibákat követett el Budapest egyik leggazdagabb kerületének gyámhivatala.
Nincs kész a leckéje, és folyton vizet iszik a gyerek
Sándor és Éva tizenhat évig éltek a Pest megyei Piliscsabán, onnan költöztek 2013-ban Budapestre, ahol jobbnak látták a munkalehetőségeket. Éva ma hivatásos gondnokként dolgozik egy pesti gyámhivatalban, Sándornak viszont nincs munkája, ezért gyesen is ő maradt otthon a legkisebb fiúval. Szerencséjük, hogy Éva szüleinek volt egy használaton kívüli lakásuk egy jól szituált orbánhegyi társasházban, ahová beköltözhettek. A gyerekeik ekkor 14, 13, 11 és 7 évesek voltak, melléjük született meg két évvel később Achilles. A két nagylány, Noémi és Éva hamarosan gimnáziumba mentek, a fiúkat, Sanyit és Rómeót pedig általános iskolába íratták.
Még vidéken laktak, amikor a Piliscsabai Gyermekjóléti Szolgálat kezdeményezte Sanyi védelembe vételét, amit aztán a XII. kerületi gyámhivatal rendelt el 2013 szeptemberében. Ez elvileg arra jó, hogy a szülők segítséget kapjanak a nevelési problémák megoldásában ahelyett, hogy kiemelnék a gyerekeket a családból. (Ehhez képest a védelembe vételt sok esetben inkább fegyelmezésre használják. Ha érdekli, hogy miért, olvassa el ezt a cikkünket!)
Sanyi esetében iskolai magatartászavarra és a gyakori hiányzásokra hivatkoztak. Utóbbiból olyan sok volt, hogy az ötven óra is összegyűlt, így a családi pótlékot is megvonták. Éva ezt azzal magyarázta, hogy a fiát állandóan bántották a társai a piliscsabai iskolában, ezért egy idő után nem engedte bemenni, de a magántanulóvá nyilvánítását sem kérvényezte.
Egy évvel később, 2014 szeptemberében Sanyi osztályfőnöke jelezte, hogy javult a fiú magatartása, és már szelídebben kommunikál a felnőttekkel, bár még mindig sokat késik. Ezért a gyermekjóléti központ javasolta a védelembe vétel megszüntetését, de erre végül nem került sor. Novemberben ugyanis megint azt mondták az iskolában, hogy Sanyi nem tud beilleszkedni az osztályába, és komoly magatartási problémái vannak. Konkrétan:
állandóan kimegy a teremből vizet inni,
gyakran késik és
nem csinálja meg a feladatait.
Bántalmazásnak nincs nyoma, mégis viszik a gyerekeket
2015 januárjában megszületett Achilles, akit rendszeresen vittek védőnői tanácsadásra, és a gyermekorvos sem látott nála semmilyen gondozási problémát. Ehhez képest a gyermekjóléti központ februárban kezdeményezte mind az öt gyerek ideiglenes elhelyezését, vagyis azonnali kiemelését a családból. Ilyet súlyos veszélyeztetés, bántalmazás, elhanyagolás esetén lehet elrendelni.
A szomszédokra hivatkoztak, akik szerint Sándoréktól üvöltözést, veszekedést, sírást hallani, és bűz jön ki a lakásból. Ahhoz képest, hogy a gyámhivatal súlyos veszélyeztetést gyanított, csak egy hónappal később akartak környezettanulmányt csinálni. A gyámhivatal mind az öt gyerekről kikérte a tanáraik véleményét, akik leírták, hogy
Noémi szeret iskolába járni, részt vesz az énekkarban, igyekszik kijavítani a rossz jegyeit, és mindig kész a leckéje. Korábban sokat késett, de ez megszűnt.
Éva könnyen beilleszkedett, jó képességű tanuló, bár nála is voltak késések.
Sanyi sokat késik, nincs kész a leckéje, nincs felszerelése, és romlanak a jegyei. Ráadásul “beleszól az órákba, és kéretlenül elmondja mindenről és mindenkiről a véleményét”
Rómeó reggelente sokat késik, és nincsenek barátai, mert a tanárok szerint a többi gyerek ápolatlannak tartja.
Achillesről a gyerekorvos megint elmondta, hogy a fejlődése a korának megfelelő, és nincs vele semmi baj.
A gyámhivatal ennek ellenére továbbra is ki akarta emelni a családból Sanyit, és védelembe akarta venni Rómeót.
Ekkorra rendszeressé vált, hogy a szomszédok rendőröket hívtak Sándorékra a hangoskodás miatt. “Pedig próbáltunk velük jóban lenni, egy ideig én vittem ki a kukájukat” – mondta Sándor az Abcúgnak. Szerinte minden vád alaptalan volt, egyszerűen szúrta az idős szomszédok szemét, hogy ők odaköltöztek egy népes családdal.
A rendőrség szerint 2015 júniusáig, akárhányszor kimentek, sosem látták veszélyben a gyerekeket, csak az derült ki, hogy a család sokat zajong és káromkodik. Egyszer viszont – a rendőrségi jegyzőkönyv szerint – az egyik lány, Éva nyitott ajtót, aki azt mondta a rendőröknek, hogy az apja pár nappal korábban bántotta az anyját, és régebben őket is. Éva később a bírósági eljárásban tagadta, hogy ilyet mondott volna, és Sándorék úgy gondolják, hogy a rendőrség összefogott ellenük a szomszédokkal. Szerintük ezt bizonyítja az is, hogy a szomszéd felszerelt egy kamerát, ami az ő ajtajukat veszi, így tudták mindig rájuk hívni a rendőröket.
Mindenesetre a gyámhivatal több mint egy hónappal később tett feljelentést kiskorú veszélyeztetése miatt, és csak novemberben hallgatták meg az ügyben a szomszédot, a háziorvost és a védőnőt.
Vagyis, ha Éva szólt is a rendőröknek a bántalmazásról, a hatóságok majdnem fél évvel később mozdultak csak meg.
A szomszéd azt mondta, a szülőket csak egymással hallotta kiabálni, és nem látta jelét bántalmazásnak. Ezt újra megerősítette a gyerekorvos és a védőnő is, akik sosem láttak sérülésnyomot a gyerekeken, pedig a vizsgálatokon nincs rajtuk ruha. Az iskolában 2015 december végén továbbra is magatartászavart és beilleszkedési problémákat láttak Sanyin, és ragaszkodtak a tanulási képességei vizsgálatához. Bár senki sem erősítette meg a bántalmazás gyanúját, szenteste előtt egy nappal a gyermekjóléti központ újra mind az öt gyerek kiemelését javasolta.
Alighogy véget értek az ünnepek, a gyámhivatal újra megkereste a háziorvost és a védőnőt, akik megint mindent rendben láttak a gyerekeknél. Noémiról és Éváról a gimnáziumi osztályfőnök leírta, hogy jól beilleszkedtek, már kevesebbet késnek, aktívak az órákon, és próbálnak javítani a rossz jegyeiken.
Egy nappal később, január 6-án a gyámhivatal elrendelte mind az öt gyerek kiemelését. Ekkor vonult ki a rendőrség Achillesért, akit csecsemőotthonba vittek. A többieket az iskolából szállították el a Cseppkő utcai Gyermekotthonba. A következő egy évben alig látták a szüleiket.
Apu mindig meghallgatott
Az eljárásban a gyámhivatal végig sokat hivatkozott arra, hogy Sándorék nem működnek együtt a különböző intézményekkel. Nem akarták, hogy a Pedagógiai Szakszolgálat megvizsgálja Sanyit, nem engedték be az ügyintézőt, hogy környezettanulmányt készítsen a lakásban, sőt elsőre még a védőnőt sem engedték be, akivel aztán jó kapcsolatot alakítottak ki. Az osztályfőnök is panaszkodott, amiért lemondták a személyes megbeszéléseket, bár a szülői értekezleteken olykor megjelentek. Előfordult, hogy nem vették át a gyámhivatali értesítést, vagy hogy nem mentek el, amikor megbeszélésre hívták őket.
Éva később elismerte, hogy nem járultak hozzá a szakszolgálati vizsgálathoz, mert “attól féltek, hogy az iskola csak speciális szükségletűvé akarja nyilvánítani a fiukat, hátha úgy könnyebben meg tudnak szabadulni tőle”. Rómeó egy évig járt logopédushoz. utána Éva szerint már nem volt rá szüksége, ezért nem engedte tovább.
A hatóság végig úgy látta, hogy nehéz együttműködni a szülőkkel, amit Sándor agresszív viselkedésének számlájára írtak. Hangosnak, indulatosnak és fenyegetőzőnek írták le őt, amit a szomszédok is alátámasztottak. Az a kevés ember viszont, akikben megbíznak, Sándorról is jobb képet festettek. “A gyermek apja nem volt agresszív, és csúnyán sem beszélt” – írta a gyerekorvos. A védőnő többször is találkozott Sándorral tanácsadáson, ahol “csomó kérdése volt a hozzátáplálással kapcsolatban, látszott, hogy érdekli és megfogadja őket”.
A gyámhivatal úgy látta, hogy “a család rendkívül zárkózott életet él”, és hogy “az apa roma származású, amely miatt üldöztetve érzi magát. A szülők gyakran alaptalanul vádolják meg környezetüket fajgyűlölettel, előítéletességgel”. Azt, hogy Sándorral nehéz szót érteni, és hogy könnyen felhúzza magát, munkatársaink is tapasztalták, de azt is, hogy ha a gyerekei sorsa került szóba, hamar sírni kezdett.
“Magatartása, viselkedése, fenyegető, agresszív fellépése a hatósággal és a segítő szakemberekkel szemben egyértelműen nem összeegyeztethető a normális szülői viselkedéssel, szülői mintával” – írták a kiemeléskor. A gyámhivatal szerint ez “már önmagában is veszélyeztető tényező lehet”, bár arra, hogy konkrét bántalmazás történt volna, semmilyen bizonyíték nem volt.
Sándorék fellebbeztek a döntés ellen azzal, hogy az egész eljárás a szomszéd rosszindulatú bejelentésén alapult, és egy szó sem igaz az egészből. Most már elkészülhetett a környezettanulmány, amiben megállapították, hogy a lakás tiszta, berendezett, és minden gyereknek van ágya és asztala a tanuláshoz.
Az intézetbe került Achilles vizsgálatakor kiderült, hogy “nagyon megviselte az elszakadás az édesanyjától”, a nagyobb gyerekek pedig mind azt mondták, hogy haza szeretnének menni. A Vadaskert Kórházban sem Sanyi, sem Rómeó esetében nem találtak semmilyen pszichés betegséget, csak egyéni foglalkozást javasoltak a hangulati zavarok feldolgozására.
A gyámhivatal mégis fenntartotta, hogy a gyerekek nem kerülhetnek vissza a szüleikhez “a szülők együttműködésének hiánya, a gyermekek elhanyagolása, valamint az apa bántalmazó magatartása miatt”.
A gyerekek ekkor négy hónapja nem jártak odahaza, a szüleikkel hetente maximum kétszer találkozhattak, előre meghatározott időpontban, és csakis a gyermekotthonban. Achilles heti kettő, a többiek heti hat órát kaptak a szüleikkel.
Sándor és Éva ügyvédi segítség nélkül vitték bíróságra az ügyet. “20 évi együttélés után feltételezni, hogy félelemből vagyok együtt a férjemmel, illetőleg 18 évi gyereknevelés után megkérdőjelezni, hogy alkalmasak vagyunk-e szülőnek, abszurdnak tartom” – mondta Éva tavaly szeptemberben az első tárgyaláson. “Én a férjemmel szerelemből vagyok együtt, azért is mentem hozzá feleségül, a gyerekek közül ketten felnőttek, az ő pozitív eredményeik, személyiségük bizonyítéka a jó szülői mintának”.
Egy hónappal később a bíróság meghallgatta a két nagyobbik lányt, Évát és Noémit is. “Apu mindig meghallgatott, problémákkal is fordulhattam hozzá, engem soha nem bántott sem szavakkal, sem tettekkel, és velem szemben nem volt indulatos, nem kiabált” – mondta Noémi az apjáról, aki szerinte nemcsak sokat vigyázott otthon Achillesre, hanem etette, itatta és pelenkázta is.
Éva tagadta, hogy bármikor panaszkodott volna a rendőröknek az apjáról, aki “gondozta a csecsemőt, ellátta, tápszert készített, sétálni is vitte, sem engem, sem a testvéreimet nem bántott, és velünk nem kiabált”. A testvéreiről azt mondta, hogy korábban sokkal többet tudtak együtt lenni, ráadásul “a legkisebb testvérem a bekerülését követően nem evett, lefogyott, és elég szomorú volt és lila foltokat látunk, illetőleg még mindig látunk rajta”.
Alapvető hibákat vétett a gyámhivatal
A bíróság tavaly novemberben, majdnem egy évvel a rendőri akció után a szülők javára ítélt. Nem találtak semmilyen súlyos, veszélyeztető tényezőt, miközben az ítélet szerint a gyámhivatal elkövetett egy sor szabálytalanságot:
Noémit, Évát és Achillest azonnal kiemelték, anélkül, hogy előtte bármilyen más módon próbálták volna megoldani a problémát. A december 23-i javaslat után két héttel már meg is hozták a határozatot.
Úgy feltételezték a bántalmazást, és emelték ki a gyerekeket, hogy előtte sem a két nagylányt, sem a szomszédokat nem hallgatták meg.
A tanárok szinte csupa jót mondtak a nagyobb gyerekekről, mégis leírták, hogy nincsenek barátaik, és súlyos veszélyben vannak.
Egyáltalán nem vették figyelembe, hogy a védőnő és a gyerekorvos jókat mondott a családról.
Nem foglalkoztak vele, hogy a különböző életkorú gyerekeknél mást jelenthet a veszélyeztetés.
Sanyi iskolai magatartászavarait nem feltétlenül úgy kell megoldani, hogy kiemelik a családjából.
Az, hogy a gyerekek intézetben laknak, nem fog segíteni az érzelmi zavaraikon.
A bíróság egyetértett abban, hogy Sándor sokszor “képtelen visszafogni magát, hadaróan, erőszakosan, hangosan, vádaskodóan beszél, és időnként nem a helyzetnek megfelelő, fenyegető szavakat, kifejezéseket használ”. A bíróság szerint ez valóban nem jó szülői minta, de ettől még nem ártott volna figyelembe venni, hogy a család évtizedek óta együtt él, a gyerekek pedig az anyjukhoz és egymáshoz is kötődnek.
Sanyi és Rómeó esetében az eljárás megismétlését rendelték el, és figyelmeztették a szülőket, hogy ha nem működnek együtt a hatóságokkal, és nem viszik el őket a szükséges vizsgálatokra, újból állami gondozásba kerülhetnek.
A rendőrök szerint Sándor volt az erőszakos
Horváthék tehát örülhettek, hogy visszakapták a gyerekeiket, de az ügynek még nincs teljesen vége. Egyrészt a családnak kapcsolatban kell maradnia a gyermekvédelemmel, másrészt eljárást indítottak Sándor ellen hivatalos személy elleni erőszak miatt.
A rendőrök szerint, amikor tavaly januárban betörtek a lakásba, Sándor kést ragadott, és fenyegetni kezdte őket. A vádiratban azt írják, Sándor kaszáló mozdulatokat tett a késsel, és azt kiabálta, hogy “mindenkit megölök, kinyírlak benneteket”. Mivel hiába kérték, hogy tegye le a kést, az egyik rendőr pisztolyt rántott, ami már hatásosnak bizonyult.
A hozzánk eljutott rendőrségi felvételen csak az kivehető, hogy az egyik rendőr pisztolyt tart Sándor felé, de hogy előtte mi történt, az lemaradt a videóról.
Közben Sándorék is feljelentést tettek az ügyészségen rendőri túlkapás miatt, de ezt elutasították. A Sándorral szembeni eljárás még tart, szerinte az egészből egy szó sem igaz.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


2. § (1)2 Vízjogi engedélyezési kötelezettség alá tartozó, de engedély nélkül gyakorolt vízhasználat esetén a Vgtv. 15/B. § (2) bekezdése szerinti VKJ kiszámításának alapjául szolgáló vízmennyiséget, a vízhasználat időtartamát, valamint a szorzószámokat – legfeljebb az eljárás megindítását megelőző tárgyévre – a vízhasználat helye szerint illetékes vízügyi hatóság (a továbbiakban: vízügyi hatóság) állapítja meg.
(2)3 A vízügyi hatóság az engedély nélkül gyakorolt vízhasználatról az engedély nélkül gyakorolt tevékenység megszüntetéséről, a vízilétesítmény elbontásáról rendelkező határozatban, illetve fennmaradási engedélyezési eljárás esetén, legkésőbb a fennmaradást engedélyező határozatban rögzíti a VKJ kiszámításának alapjául szolgáló, és az (1) bekezdés szerinti adatokat.
3. §4 A vízjogi üzemeltetési engedéllyel rendelkező vízhasználó kérelmére külön jogszabály5 alapján a vízügyi hatóság határozata szerint szüneteltetett vízhasználat esetén a szüneteltetésről szóló határozatot megelőzően engedélyezett vízmennyiség 60%-át kell vízigénybevételnek tekinteni.
4. §6 A VKJ fizetési kötelezettség kiszámításánál a létesítési engedélyben szereplő vízhasználati cél és az igénybe venni tervezett vízkészletnek megfelelő „g” szorzószám, valamint a víztest túlterhelésre vonatkozó „t” szorzószám figyelembevételével a vízjogi létesítési engedélyben lekötött – az engedélyben vízigényként megjelölt – vízmennyiség 50%-át vízigénybevételnek kell tekinteni.
a)7 a vízmennyiséget vízkivételi létesítményenként folyamatosan mérő hitelesített vízmérővel vagy akkreditált kalibráló laboratórium által 5 évnél nem régebben kalibrált kútvízmérővel, felszíni vizek esetén kalibrált vízállásmérővel vagy kalibrált vízhozam-mérővel kell megállapítani; több vízbeszerzési létesítményt csak akkor lehet összevontan mérni, ha a vízkészlet jellege és a vízminőségi kategória azonos;
b)8 felszín alatti vízhasználat esetén a vízmérőt és a kútvízmérőt mindig a kútfejnél, kivételes esetben – ha ez technikailag megoldhatatlan (szivornyás vízkivétel vagy termálvízhasználat esetén) – az elosztóvezeték előtt kell elhelyezni;
e)9 a vízmérő, a kútvízmérő és vízhozammérő állását havonta a hónap első munkanapján, a vízállásmérő állását minden munkanapon le kell olvasni, és a leolvasott értékeket a helyszínen tartott mérési naplóban kell dokumentálni;
f)10 ha a mérőeszköz meghibásodik és a vízhasználó az a) pont szerinti mérésről 30 – kisfogyasztók és időszakos vízhasználók esetén 90 – napon belül nem gondoskodik, az adott elszámolási időszakot nem mértnek kell tekinteni és a megelőző naptári év azonos időszakában mért vízmennyiség, ennek hiányában a (2) bekezdés szerinti számítással kell a vízmennyiséget megállapítani;
g)11 a VKJ kiszámításánál a rendelet 2. §-ában leírt esetben a vízügyi hatóság által megállapított vízmennyiség mért vízmennyiségnek minősül;
h)12 a vízilétesítmény kezelője, illetve az üzemeltető köteles gondoskodni az a) pontban részletezett mérőeszköz alkalmazásáról, szakszerű üzemeltetéséről, karbantartásáról és a mért adatok nyilvántartásáról;
i)13 az öntözési, rizstermelési és halgazdálkodási célú vízhasználat esetén a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó műszaki szabályokról szóló miniszteri rendeletben meghatározott módon megállapított vízmennyiség mértnek minősül.
(1a)14 A mérőeszközök meghibásodását vagy cseréjét a vízhasználó a területileg illetékes vízügyi hatóságnak nyolc napon belül köteles bejelenteni. A bejelentésben hitelt érdemlő módon igazolni kell, hogy a beépített mérőeszköz az (1) bekezdés a) pontjában foglaltaknak eleget tesz. Ha az engedélyes ezt elmulasztja, az a vízjogi engedélytől eltérő üzemeltetésnek minősül.
b)15 az a) pont szerinti végzett vízmennyiség-számítás esetén a VKJ kiszámításánál a számított vízhasználatra érvényes (m=2) szorzószámot kell alkalmazni.
(3)16 Nem kell alkalmazni a (2) bekezdés b) pontja szerinti szorzószámot, amennyiben a felszíni vízkivétel egynél több kalibrált mérőeszköz után történik. E tényt a mezőgazdasági vízszolgáltató igazolja.
6. §17 (1) Tekintettel a Vgtv. 15. § (7) bekezdésében és 15/C. § (1a) bekezdésében előírtakra, valamint arra, hogy a vízkészletjárulék fizetési kötelezettség nem akadályozhatja a vízgyűjtő-gazdálkodás egyes szabályairól szóló kormányrendelet szerinti, a vizek jó állapotára vonatkozó környezeti célkitűzések elérése érdekében tett megelőző vagy helyreállító intézkedések finanszírozását, a vízkészletjárulék kiszámításához
6/A. §18 Ha a vízhasználó több vízbeszerzési létesítménnyel rendelkezik, akkor a Vgtv. 15/C. § (1) bekezdés l) pontjában meghatározott mennyiséget sorrendben mindig a legalacsonyabb „g” szorzószámmal rendelkező vízbeszerzési létesítményre kell először figyelembe venni addig, amíg a vízhasználó a mentességet ki nem meríti.
7. §19 Az 1. melléklet 1. pont e) alpontjának „g” szorzószámot tartalmazó táblázata üresen hagyott mezőinél – tekintettel a 2. számú mellékletben meghatározott fogalmakra is – a gazdasági célú egyéb vízhasználatokra vonatkozó „g” szorzószámot kell alkalmazni.
8/A. §21 Nem kell alkalmazni az 1. melléklet 1. pont db) alpontjában meghatározott „t” szorzószámot a műszaki paraméterekkel bizonyított, víztakarékossági célú fejlesztések esetén, az erre vonatkozó vízjogi üzemeltetési engedély módosításának jogerőre emelkedésétől számított 3 éven át.
9. § (1)22 Ha a vízhasználó az általa kitermelt (kivett) vizet – a vízügyi hatóság engedélyével – részben más felhasználónak adja át, a VKJ-t az átvevő vízfelhasználásának jellegére figyelemmel az átadó fizeti meg.
(2) Az (1) bekezdés szerinti engedélyezett vízmennyiség átadására és átvételére a Vgtv. 20. §-ának (2) bekezdésében meghatározott vízjogi csatlakozás, valamint a külön jogszabály23 rendelkezéseit kell alkalmazni azzal, hogy az átadott víz után fizetett VKJ összegét – ha a felek másképpen nem állapodtak meg – az átadó teljes mértékben átháríthatja az átvevőre vagy követelheti a járulék összegének megtérítését.
9/A. §24 Az öntözési, valamint a halgazdálkodási és rizstermelési célú vízhasználónak nem kell alapjárulékot fizetni a Vgtv. 15/C. § (1) bekezdés l) pontjában meghatározott mértékig akkor sem,
9/B. §25 Ha az öntözési, valamint a halgazdasági és rizstermelési célú vízhasználó a Vgtv. 15/C. § (1) bekezdés m), illetve n) pontja alapján termel ki vizet, akkor az így kitermelt víz mennyiségét a Vgtv. 15/C. § (1) bekezdés l) pontjában megadott mérték meghatározása során nem kell figyelembe venni.
10. § (1)26 A vízhasználónak a vízjogi létesítési, üzemeltetési engedélyben lekötött vízmennyiséggel összefüggő VKJ-t a tárgyévet követő első hónap 15. napjáig kell befizetni.
(2)27 A kiszámított VKJ-t, késedelmi pótlékot, adóbírságot és mulasztási bírságot a fizetési kötelezettség keletkezésének helye szerint illetékes vízügyi hatóság által kezelt – a Magyar Államkincstárnál vezetett – e rendelet 3. számú mellékletében meghatározott számlára kell befizetni.
11/A. §30 E rendeletnek a hatékony víz-árpolitika kialakítása érdekében egyes vízgazdálkodási tárgyú miniszteri rendeletek módosításáról szóló 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelettel megállapított 4. §-át, 6. és 6/A. §-át, 7. §-át, 8/A. §-át, 9/A. és 9/B. §-át, valamint 1. és 2. mellékletét a 2017. évet érintő vízkészletjárulék fizetési kötelezettség teljesítésénél, nyilatkozattételnél és adatszolgáltatásnál kell először alkalmazni.
11/B. §31 Ez a rendelet a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2000. október 23-i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 9. cikkének való megfelelést szolgálja.
1. melléklet a 43/1999. (XII. 26.) KHVM rendelethez32
2. melléklet a 43/1999. (XII. 26.) KHVM rendelethez33
3. számú melléklet a 43/1999. (XII. 26.) KHVM rendelethez34
A vízügyi hatóságok által kezelt számlák
Központosított bevételek beszedése célelszámolási számla – Vízkészletjárulék
10033001-00283614-30006009
10023002-00283494-30006023
2 A 2. § (1) bekezdése a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.
3 A 2. § (2) bekezdése a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 3. § a) pontja, a 10/2010. (IV. 28.) KvVM rendelet 4. § (3) bekezdés i) pontja szerint módosított szöveg, ez utóbbi módosító rendelet 4. § (1) bekezdése alapján a 2010. május 6-át követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
4 A 3. § a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 3. § a) pontja szerint módosított szöveg.
5 72/1996. (V. 22.) Korm. r. 15. § (5) bek.
6 A 4. § a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 10. § a) pontja szerint módosított szöveg.
7 Az 5. § (1) bekezdés a) pontja a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
8 Az 5. § (1) bekezdés b) pontja a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
9 A 5. § (1) bekezdésének e) pontja a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 2. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
10 Az 5. § (1) bekezdés f) pontja a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 2. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
11 A 5. § (1) bekezdésének g) pontja a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 3. § a) pontja szerint módosított szöveg.
12 Az 5. § (1) bekezdés h) pontját a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 2. § (3) bekezdése iktatta be.
13 Az 5. § (1) bekezdés i) pontját a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 3. § (1) bekezdése iktatta be.
14 Az 5. § (1a) bekezdését a 36/2014. (IV. 29.) Bm rendelet 2. § (4) bekezdése iktatta be.
15 Az 5. § (2) bekezdés b) pontja a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 10. § b) pontja szerint módosított szöveg.
16 Az 5. § (3) bekezdését a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 3. § (2) bekezdése iktatta be.
17 A 6. §-t a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 4. § b) pontja hatályon kívül helyezte, újonnan a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 4. §-a iktatta be.
18 A 6/A. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 4. §-a iktatta be.
19 A 7. § a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 5. §-ával megállapított szöveg.
20 A 8. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 11. §-a hatályon kívül helyezte.
21 A 8/A. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 6. §-a iktatta be.
22 A 9. § (1) bekezdése a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 3. § a) pontja szerint módosított szöveg.
23 72/1996. (V. 22.) Korm. r. 5. §.
24 A 9/A. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 7. §-a iktatta be.
25 A 9/B. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 7. §-a iktatta be.
26 A 10. § (1) bekezdése a 36/2014. (IV. 29.) BM rendelet 4. § c) pontja szerint módosított szöveg.
27 A 10. § (2) bekezdése a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.
28 A 10. § (3) bekezdését a 33/2006. (VII. 26.) KvVM rendelet 3. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
29 A 11. § (2)–(3) bekezdését a 118/2008. (V. 8.) Korm. rendelet 22. §-ának 7. pontja hatályon kívül helyezte.
30 A 11/A. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 8. §-a iktatta be.
31 A 11/B. §-t a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 8. §-a iktatta be.
32 Az 1. melléklet szövegét megállapította és megjelölését 1. mellékletre változtatta a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 9. § (1) bekezdése.
33 A 2. melléklet szövegét megállapította és megjelölését 2. mellékletre változtatta a 34/2016. (VIII. 2.) BM rendelet 9. § (2) bekezdése.
34 A 3. számú melléklet a 48/2014. (X. 13.) BM rendelet 1. §-ával megállapított szöveg.


text:
HÁBORÍTATLANUL SÉRT TÖRVÉNYT A LOMBARD - Nemzeti Civil Kontroll
HÁBORÍTATLANUL SÉRT TÖRVÉNYT A LOMBARD
Képtelenségnek tűnhet, mégis igaz. A Lombard Lízing Zrt. következetesen és tudatosan figyelmen kívül hagyja a bíróság 2008-as jogerős ítéletét, s alkalmaz továbbra is általános szerződési feltételei közt érvénytelennek ítélt pontokat. A jogszabálysértő feltételek több százezer adóst érintenek, s noha a bíróság szerint a pénzintézet már nem használja a tisztességtelen pontokat, valójában azok közül többet sosem törölt szerződéseiből.
Noha 2008-ban jogerős ítélet tiltotta meg a Lombard Lízing Zrt.-nek, hogy a bíróság által tisztességtelennek talált általános szerződési feltételeket tovább alkalmazza adósaival kötött szerződéseiben, a szegedi székhelyű pénzintézet mit sem törődik a bírósági döntéssel. Azóta is több, már érvénytelenített kikötés megtalálható a Lombard több százezer ügyfelére vonatkozó általános szerződési feltételei között. A csaknem hat éve húzódó tudatos és következetes törvénysértésre azóta sem a hatóságoknak, sem a bíróságnak nincs hathatós válasza.
Az ügyészség szerint például a német tulajdonú pénzintézet önként megígérte, hogy az ítéletben érvénytelennek talált pontokat törli általános szerződési feltételei közül, ennek ellenére ezek közül több a Lombard jelenleg hatályos üzletszabályzatában is megtalálható, s az ügyészség nem tett semmit. Azóta egy újabb, több százezer adóst érintő közérdekű per zárult le – ezt egy egyesület indította a Lombard ellen –, s habár több mint fél évtized elteltével továbbra sem törölte a megtiltott követelmények mindegyikét a pénzintézet, a bíróság úgy látja, a Lombard már nem alkalmazza az érvénytelen feltételeket. Pedig mégis.
A pénzintézetnél is úgy látják, ők maradéktalanul eleget tettek a bíróság 2008-as ítéletének, s törölték a kifogásolt szerződési feltételeket. Miután szembesítettük őket azzal, hogy valójában a ma hatályos üzletszabályzatuk is tartalmazza a már érvénytelen feltételek egy részét, jogászaik segítségével próbálták megmagyarázni, hogy a szinte érintetlenül hagyott kikötések miért jelentenek mást, mint amit a bíróság érvénytelennek talált. Érvelésük azonban nem egyezik a bíróság 2008-as indoklásával, feltételeik egy része mit sem változott, azok ugyanazt jelentik, mint korábban. Így az igazságszolgáltatás hatalmas hibáinak kijavítása a Kúriára vár. -MNO
"deviza"-"hitel" bíróság Deviza Alapú Csalás Érvénytelen szerződések jogszabálysértő Lombard Lombard Lízing Zrt.
TELEFONHÍVÁSOK – KÁSLER ÁRPÁD
Ma érdekes két telefonhívásom volt. Az egyik egy idősebb hölgy részéről Gyuláról, Ottlakánné-ként mutatkozott be. Azért keresett mert olvasta, hogy...
Saját pénzt bocsáthat ki a Facebook A Facebook a fizetési piacra lépést fontolgatja: saját elektronikus pénzt bocsáthat ki és átutalásokat...

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kisfaludi András: A Ptk. koncepciójának vitája a Legfelsőbb Bíróságon (PJK, 2002/5-6., 31-33. o.) - Új Ptk. – az új Polgári Törvénykönyv és Kommentár
Az új Ptk. Koncepciójának szakmai vitája során sokan hozzászóltak a Koncepcióhoz, sokan kifejtették véleményüket, s konkrét javaslatokat is megfogalmaztak. A beérkezett véleményeket a Kodifikációs Szerkesztőbizottság tételesen feldolgozta, megvizsgálta és – ha az észrevétel erre alkalmas volt – beépítette a Koncepcióba. Bár minden hozzászóló véleménye figyelemre tarthatott számot, mégis kiemelkedő jelentősége volt a bíróságok, bírák által kifejtett véleményeknek, hiszen a bíróságok mint jogvitákban eljáró és döntést hozó szervek hosszú távon befolyásolni tudják a jog fejlődését, s talán a jelenlegi szabályozás esetleges hiányosságaival kapcsolatban is ők rendelkeznek a legátfogóbb ismeretekkel.
Ennek köszönhető, hogy a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiuma a más intézményektől beérkezett hozzászólásokhoz, véleményekhez képest sokkal részletesebb, alaposabb észrevételeket fogalmazott meg, amikkel kapcsolatban az volt a Kodifikációs Szerkesztőbizottság véleménye, hogy ezeket az észrevételeket kétoldalú eszmecsere keretében lehetne leghatékonyabban feldolgozni, hiszen így mód nyílna az álláspontok mindkét oldalon való pontosabb kifejtésére, adott esetben közvetítő, kompromisszumos javaslatok megfogalmazására, s kölcsönös elfogadására.
Ilyen okból került sor 2002. szeptember 9-én a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának tanácselnöki értekezlete és a Polgári Jogi Kodifikációs Szerkesztőbizottság közös ülésére. Az ülésen nem kerülhetett sor a Legfelsőbb Bíróság által tett összes észrevétel megvitatására, csupán néhány, kiemelkedő jelentőségű pont tárgyalására. A részletekbe menő vitát megelőzően Dr. Murányi Katalin, a Polgári Kollégium vezetője jelezte, hogy támogatják azokat a koncepcionális javaslatokat, amelyek a telekkönyv intézményének a bírósági szervezeten belüli visszaállítását, illetve a jogi személyek egységes, bírósági nyilvántartásának felállítását célozzák. Az alábbiakban a tanácskozáson ezt követően elhangzott legfontosabb gondolatokat foglaljuk össze, kiemelve azokat a főbb témaköröket, amelyek köré a hozzászólások csoportosultak.
1. Az élettársi viszony az új Ptk.-ban
A Polgári Kollégium írásban kifejtett véleménye határozott ellenvéleményt fogalmazott meg a Koncepciónak az élettársi viszonyok szabályozására vonatkozó javaslataival szemben. Bár a Koncepció maga meglehetősen szűk körben kívánt a jelenleginél több jogot biztosítani az élettársaknak, a Legfelsőbb Bíróság szerint azonban még ez sem lenne szükséges, álláspontjuk szerint nem kellene túlterjeszkedni a jelenlegi szabályozáson. Különösen vitatták azt a megoldást, hogy az élettársakra vonatkozó szabályok vagy akár csak azok egy része a Ptk. Családjogi Könyvében kerüljenek elhelyezésre, hiszen ez azt sugallná, hogy a törvény az élettársi viszonyt családjogi kapcsolattá minősítené, ami pedig éppen a felek (az élettársak) szándékával állna szöges ellentétben, s egyébként sem lenne beilleszthető a családjog “házasság-rokonság-gyámság” hármas pillérén alapuló szabályozásába.
A Legfelsőbb Bíróság tanácselnökei a tanácskozáson is megerősítették, hogy helyesebbnek látnák a kérdést a Családjogi Könyvön kívül (esetleg külön, önálló könyvben vagy a Személyek joga körében) rendezni, illetve, ha mégis a Családjogi Könyvbe kerülne a szabályozás, akkor más, valóban családjogi intézményektől elkülönítve kellene a szabályokat elhelyezni, ezzel is kifejezve ezek eltérő lényegét. Az érvelést kiegészítették azzal, hogy téves a Koncepciónak az a kiindulási alapja, ami szerint az élettársi viszony a családi viszonyokhoz közeledik, s ennek megfelelően a szabályozásnak is közelednie kell a két területen. Utaltak arra, hogy az egynemű személyek élettársi közösségének elismerésével éppen a családtól való különbségek erősödtek fel. Az élettársi viszonyok vagyoni következményeinek hatékony rendezését a törvényi szabályozás nélkül is megoldhatónak látnák azzal, hogy az élettársak szabadon, vagy legalább is a házassági vagyonjogi szerződéshez képest kevesebb kötöttséggel köthetnének vagyonjogi szerződést egymással.
A felvetésekre válaszolva Weiss Emilia, a Családjogi Könyvre vonatkozó koncepciót kidolgozó munkacsoport vezetője utalt arra, hogy az élettársi kapcsolatok léte és terjedése megkerülhetetlen tény, amit például olyan adatok igazolnak, amik szerint a gyermekek 30%-a élettársi kapcsolatból születik. Vitatkozott azzal a megközelítéssel, ami abból indul ki, hogy az élettársak azért nem kötnek házasságot, mert kapcsolatukhoz semmilyen jogkövetkezményt nem kívánnak fűzni. Meglátása szerint az esetek egy jelentős részében nem helytálló az a kép, ami szerint az élettársak kölcsönösen nem kívánták a házasságot, hanem sokszor csak az egyik fél ellenezte azt, s a kiszolgáltatottabb fél kénytelen volt tudomásul venni ezt a helyzetet. Ennek megfelelően tehát az élettársak is igényelhetnek jogi védelmet. Ennek a jogi védelemnek a terjedelme nem lehet kisebb, mint a jelenlegi szabályozás szerinti, sőt, a Koncepció által javasolt csekély mértékű túlterjeszkedés a szabályozás jelenlegi szintjén a nemzetközi mércével mért minimumot jelentené.
Az élettársakra vonatkozó szabályozás elhelyezését illetően Vékás Lajos azt a kompromisszumos javaslatot fogalmazta meg, hogy az élettársakra vonatozó olyan szabályokat, amelyek szervesen kapcsolhatók más jogterülethez (pl. az élettársak lakáshasználata a lakásbérleti szerződés szabályaihoz, az élettársnak az örökhagyóval közösen lakott, a hagyatékhoz tartozó lakásra biztosítandó dologi hatályú használati jogát a törvényes öröklés szabályai között), a Családjogi Könyvön kívüli kapcsolódási pontjaiknál kellene elhelyezni, s csak azokkal az élettársi viszonyra vonatkozó szabályokkal kellene “megterhelni” a Családjogi Könyvet, amelyek máshol nem helyezhetők el. Ilyen lenne mindenekelőtt az élettársak vagyonjogi viszonyainak, illetve az élettársi tartásnak a szabályozása, aminek viszont a Családjogi Könyvön belül elkülönült szerkezeti egységet kellene nyitni.
2. A szerződés érvénytelensége és az érvénytelenség jogkövetkezményei
Ebben a témakörben bevezetőként Vékás Lajos, a Kodifikációs Szerkesztőbizottság elnöke jelezte, hogy a Koncepció szakmai vitája során az érvénytelenséggel kapcsolatos szabályozási javaslat annyiban változott, hogy irreverzibilis szolgáltatások esetén a szerződő felek viszonyát a jogalap nélküli gazdagodás szabályainak alkalmazásával kelljen rendezni. Ezt követően került sor a részletek megvitatására az alábbi főbb kérdéskörökben.
a) A jogalap nélküli gazdagodás szabályainak alkalmazása az érvénytelenség jogkövetkezményei között
A hozzászólók nem voltak egységes véleményen a jogalap nélküli gazdagodás szabályainak az érvénytelenség jogkövetkezményei között való alkalmazásának hatékonyságát illetően. Egyesek szerint ez semmit nem oldana meg, sőt bonyodalmakat okozna, s nehezítené a bírók dolgát a jogviták rendezése során. Mások viszont abból kiindulva, hogy nem létező szerződés esetén ma is a jogalap nélküli gazdagodás szabályai szerint kell lezárni a felek jogviszonyát, arra a következtetésre jutottak, hogy ez a jogintézmény olyankor is hatékonyan alkalmazható lehet, amikor a szerződés érvénytelensége miatt nem fejtheti ki a célzott joghatást, s az eredeti állapot nem állítható helyre.
b) A semmisség hivatalból történő észlelése és a jogkövetkezmények hivatalból való alkalmazása
Ugyancsak eltértek az álláspontok – s nemcsak a Szerkesztőbizottság és a Polgári Kollégium tanácselnökei között – a szerződés semmisségének hivatalból való észlelését és a jogkövetkezmények hivatalbóli alkalmazását illetően. Talán többségben voltak azok, akik támogathatónak látták a Koncepció azon javaslatát, hogy a bíróság ne legyen köteles hivatalból dönteni a jogkövetkezményekről. Ha ugyanis a felek a semmisség bírósági megállapítása után el tudják rendezni egymás között a jogviszony lezárását, akkor felesleges erről a bíróságnak dönteni, ha pedig a felek erre nem képesek, akkor úgyis a bírósághoz fordulnak a jogkövetkezményeket is levonó döntés meghozatala érdekében. Elhangzott olyan vélemény is, hogy a bíróság magát a semmisséget se legyen köteles hivatalból észlelni.
Mások csak a jelenlegi bírósági gyakorlatból kiolvasható hivatalbóliságot tartották elfogadhatónak mind a semmisség megállapítását, mind pedig a jogkövetkezmények levonását tekintve. Azzal érveltek, hogy az anyagi jognak az a rendelkezése, amely egy szerződést semmisnek mond ki, minden körülmények között érvényre kell, hogy jusson, s az érvényesülés nem függhet perjogi kérdésektől. Azt a kompromisszumos javaslatot sem látták keresztülvihetőnek, hogy a jogszabálysértés miatti semmisséget kelljen hivatalból vizsgálni, a többi semmisségi okot azonban nem. Többen ugyanis úgy ítélték meg, hogy az érvénytelenségi okok között nem szabad különbséget tenni a jogkövetkezmények alkalmazása terén.
Vékás Lajos a vitában úgy érvelt, hogy a jogkövetkezmények levonásának kérelemhez kötöttsége a mai körülmények között a felek autonómiája, a tulajdonosi jogok védelmének elve és a felek perbeli önállóságának elve miatt aligha kérdőjelezhető meg.
c) A semmisségre való hivatkozás korlátai
A Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának tanácselnökei nem értettek egyet a Koncepcióban javasolt azon megkülönböztetéssel, ami szerint a semmis szerződés érvénytelenségére bárki hivatkozhatna, de az érvénytelenség megállapítására irányuló keresetet csak jogi érdekeltséggel rendelkező vagy jogszabály által keresetindításra felhatalmazott személy terjeszthetne elő. Álláspontjuk szerint a bírósági gyakorlatban kialakult, s a hatályos szabályokat megszorítóan értelmező álláspontot egyértelműen tükröztetni kellene a törvénykönyvben. Ha ugyanis benne marad a kódexben az a rendelkezés, amely szerint a semmisségre bárki hivatkozhat, ez anyagi jogi jogosultságot, s ezáltal perbeli legitimációt keletkeztet ténylegesen bárki részére a semmisség miatti per megindítására. Ha ezt az új Ptk. nem kívánja megengedni, akkor ezt a rendelkezést ki kell hagyni a törvényszövegből, s nem szabad továbbra is a bírósági gyakorlatra hagyni a kérdés megoldását.
d) Az alaki hiba mint érvénytelenségi ok
Bírálták a Legfelsőbb Bírósági tanácselnökök a Koncepciónak azt az elgondolását, hogy az alaki okok miatt érvénytelen, de a felek által teljesített szerződés érvénytelenségére ne lehessen hivatkozni, tehát, hogy a teljesítés orvosolja az alaki hibából eredő érvénytelenséget. Különösen az ingatlanokra vonatkozó szerződéseknél látnák aggályosnak ezt a rendelkezést.
Vékás Lajos a javaslat magyarázataként elmondta, hogy a Koncepció azokat az eseteket akarta a mainál differenciáltabban kezelni, amikor a felek közös akaratából már ki is alakult a szerződés tartalmának megfelelő állapot, s utóbb valamelyik fél pusztán a megfelelő alakiság hiányára hivatkozva próbál meg a szerződésben vállalt kötelezettségeitől szabadulni.
A fenti vitapontok alapján lefolytatott vita eredményeit a Kodifikációs Szerkesztőbizottság elnöke az alábbiakban foglalta össze:
– A Koncepció nem kívánja kizárni annak lehetőségét, hogy a bíróságok hivatalból észleljék a szerződés semmisségét.
– Az érvénytelenség jogkövetkezményeinek alkalmazására azonban a semmis szerződések esetén is csak kérelemre kerülhetne sor.
– A Koncepciót ki kell egészíteni olyan értelemben, hogy az alaki hibából eredő érvénytelenséget csak a szerződés teljes egészében történő teljesítése orvosolhatja, s az indokolásban ki kell térni arra is, hogy ez a szabály ingatlanoknál nem érvényesülhet, hiszen az ingatlan tulajdonjogának átruházására irányuló szerződés teljesítése csak a tulajdonjog átruházásával történik meg, amihez viszont ingatlan-nyilvántartási bejegyzés szükséges, ez pedig – az ingatlan-nyilvántartási jogszabályok értelmében – nem történhet meg megfelelő alakiságok nélkül kötött szerződés esetén.
– A jogalap nélküli gazdagodás intézményének a szerződés érvénytelensége jogkövetkezményeinek körében való alkalmazhatósága további érdemi vizsgálódást igényel.
– A kódexnek egyértelműen rendeznie kell, hogy milyen személyi kör hivatkozhat egy szerződés semmisségére, illetve indíthat pert a semmisség megállapítása és a jogkövetkezmények alkalmazása érdekében.
3. Kártérítési jog
A Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának írásbeli észrevételei már egyértelműen leszögezték, hogy nem értenek egyet a Koncepciónak azzal a javaslatával, hogy mind a szerződésszegésért, mind pedig a szerződésen kívüli károkozásért való felelősséget objektív alapon szabályozza az új Ptk. A bíróság véleménye szerint a Koncepciónak a bírósági gyakorlatra hivatkozó kiindulási pontja hibás mindkét esetben. A szerződésszegésből eredő károkért való felelősség körében ugyanis csak az ügyek egy meghatározott csoportjában, s egy meghatározott időszakban lehetett igaz az, hogy gyakorlatilag nem nyílt mód a vétlenségre hivatkozva a felelősség alóli mentesülésre, mert a bíróságok az adott helyzetben általában elvárható magatartási mércét igen magasra, lényegében az elháríthatatlanságig emelték. Az üzleti élet szerződésein kívüli szerződések világában azonban a bíróság alkalmazta a kimentési szabályt. Ugyanígy ténybelileg elfogadhatatlannak tartották a Koncepciónak azt a megállapítását, hogy a szerződésen kívüli károkozásokból eredő ügyekben a bíróságok az elháríthatatlan károkok esetén mentesítették csupán a károkozókat a felelősség alól. A bírák álláspontja szerint tehát a több évtized alatt kialakult és a jelenlegi szabályozásnak megfelelő bírói gyakorlat nem igényli a szabályozás módosítását, sőt a javasolt változtatások elfogadhatatlan, helyenként abszurd eredményekre vezetnének.
Helyesebbnek látnák, ha a szabályozás differenciáltabbá válna, s a szigorítási igényeknek nem az általános szabály szigorításával, hanem azoknak az eseteknek a meghatározásával felelne meg az új Ptk., amelyeknél az objektív felelősség elfogadható.
Lábady Tamás és Zlinszky János, a Kodifikációs Szerkesztőbizottság tagjai ezzel szemben arra hívták fel a figyelmet, hogy a polgári jognak a jogellenességet kell szankcionálnia a reparáció eszközével. A kiindulási pont tehát az lehet, hogy a jogellenes károkozás esetén a károkozó kártérítési felelősséggel tartozik, s legfeljebb az esetleges kimentési okokon lehet gondolkodni. Ezt a szemléletet tükrözi a Koncepció, s ez megfelelne a Marton Géza által kidolgozott felelősségi elméletnek.
Bár az álláspontok érdemben nem közeledtek, a Kodifikációs
Szerkesztőbizottság lehetőséget látott arra, hogy a szerződésen kívül okozott károkért való felelősség körében felülvizsgálja a Koncepciót, s e körben esetleg visszatérjen a vétkességi alapú felelősség intézményéhez.
4. A személyhez fűződő jogok megsértésének szankciói
Boytha György, a Kodifikációs Szerkesztőbizottság nevében tájékoztatta a tanácselnöki értekezletet arról, hogy a korábban lefolytatott szakmai viták eredményeként módosult a nem vagyoni kár és a Koncepció szerinti sérelemdíj szabályozására vonatkozó elképzelés. A jelenlegi Koncepció abból indul ki, hogy lényegi különbség van a vagyont ért sérelmek és a személyiségi jogok megsértése között. Ennek a különbözőségnek pedig a szankció és a szankció alkalmazásának különbségében is tükröződnie kell. A következetes megoldás az lenne, ha a vagyoni sérelmekre a kártérítési szankciót alkalmaznánk – a kártérítésre vonatkozó szabályoknál előírt feltételek mellett -, míg a személyiségi jogok megsértésének általános szankciója a sérelemdíj lenne, aminek nem lenne feltétele hátrány kimutatása, s aminek mértékét ennek megfelelően nem a hátrányok mértéke, hanem a méltányosság határozná meg – figyelembe véve akár a felek vagyoni helyzetét is. E mellett megmaradhatnának a személyhez fűződő jogok megsértésének Ptk.-ban szabályozott egyéb szankciói is (pl. elégtétel adása, ami viszont az új rendszerben nem lehetne pénzbeli elégtétel), a nem vagyoni kártérítés azonban felesleges intézménnyé válna, s ezért meg is szűnne. Mivel a sérelemdíj nem kártérítési szankció lenne, ezért szerkezetileg sem a Kötelmi Jogi Könyvben, hanem a személyhez fűződő jogok körében, a Személyek Joga Könyvben nyerne elhelyezést.
Bár volt olyan tanácselnök, aki ezt a javaslatot üdvözlendőnek tartotta, erőteljesen megfogalmazódott az az észrevétel, hogy a felvázolt új koncepció merőben ellentétes a Legfelsőbb Bíróság által eddig személyiségvédelmi perekben folytatott gyakorlatával, amely mind a mai napig csak akkor hajlandó nem vagyoni kártérítést megítélni, ha a személyiségi jogaiban sérelmet szenvedő fél a jogsértéssel okozati összefüggésben valamilyen hátrányt szenved.
Fölvetődött továbbá az a szempont, hogy ha a sérelemdíj fizetésére kötelezésnek nem feltétele hátrány bizonyítása, akkor egészen kis összegű sérelemdíjak megállapítására is sor kerülhetne a gyakorlatban, ami pedig nevetségessé tenné a személyiségvédelmi eljárásokat. Az sem tűnt azonban minden résztvevő számára elfogadhatónak, hogy a törvény fix összegben meghatározza a sérelemdíj lehetséges minimumát.
Címkék: élettársi viszony, érvénytelenség, kártérítési jog, Kisfaludi András, koncepció, Legfelsőbb Bíróság, PJK 2002-5-6, semmisség, személyhez fűződő jogok, új Ptk.
Előző bejegyzésHerpai Annamária, Gondosné Pusztahelyi Réka*: Összefoglaló a Miskolcon 2002. május 21-én megrendezett Polgári Jogi Kodifikációs Konferenciáról (PJK, 2002/5-6., 38-43. o.) Következő bejegyzésMenyhárd Attila: Észrevételek és javaslatok az új Polgári Törvénykönyv dologi jogi koncepciójának kiegészítéséhez (PJK, 2002/5-6., 7-30. o.)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság