text:
Bírósági ítéletek mondják ki: hazudik a kormányerő a Helsinki Bizottságról - Helsinki Figyelő
Március 28.: ítélet az Abel kontra Egyesült...
A Magyar Helsinki Bizottság civil jogvédő szervezet. Professzionális és ingyenes jogi tanácsadást végzünk, és jogi képviseletet biztosítunk ügyfeleinknek. Ők nehéz élethelyzetű emberek, többnyire olyanok, akiknek rajtunk kívül nemigen segít senki. Ha munkánk nyomán megnyugtatóan, igazságosan rendeződik ügyük, mi is együtt örülünk velük, ez a mi legfontosabb „fizetségünk”.
Az utóbbi években egyre többször kényszerültünk arra, hogy „saját magunk ügyfelei legyünk”, vagyis hogy a Helsinki Bizottságot ért nemtelen támadások miatt pereskedjünk. Több okból sem szívesen tesszük mindezt. Ez a fajta munka nyilvánvalóan erőforrásokat von el az ügyfeleink képviseletétől, és hát állampolgárokként az sem öröm nekünk, ha egy gátlástalan kormányerőt kell jogi eszközökkel észre téríteni. Mégis kénytelenek vagyunk bizonyos esetekben bírósághoz fordulni. Hiszen jogvédőként mi is sokszor tanácsoljuk ügyfeleinknek, hogy álljanak ki magukért, és ne hunyászkodjanak meg a habzó szájú hatalom előtt. Azt is érzékeljük, hogy akik szemében érték a munkánk, példamutatást várnak tőlünk, azt, hogy ne hagyjuk magunkat. Ráadásul a civil szervezet – így a Helsinki Bizottság is – leginkább hitelességéből, jó hírnevéből él, az igazolja létét a közönség előtt. Ha hazugságokkal, rágalomhadjárattal, feketepropagandával támadnak meg bennünket, nem maradhatunk tétlenek. A kormányerővel szemben, amelynek rendelkezésére áll a teljes államapparátus, a kormánymédia és a költségvetés, valójában csakis a bíróság előtt van reális esélyünk megvédeni magunkat, értékeinket, támogatóinkat és ügyfeleinket.
Most hogy újra felpörgött a civilellenes kormányzati offenzíva, amelyben a Helsinki Bizottság kitüntetett célpontnak számít, érdemes felidézni, hogy szervezetünkkel szemben milyen pereket bukott el sorozatban a kormányerő, amely számára politikai céljai elérése során nem számít sem a jog, sem a valóság.
1. A Hoppál-ügy
A civilek elleni támadássorozat korai fázisában, még 2013 nyarán állt elő először azzal váddal a Fidesz, hogy civil szervezetek – köztük a Magyar Helsinki Bizottság – amerikai spekuláns körök (nevezetesen Soros György) megrendelésre támadják a magyar kormányt, a Fideszt és a miniszterelnököt. A Helsinki Bizottság bocsánatkérésre szólította fel a fentieket egy sajtótájékoztatón megfogalmazó Hoppál Pétert, a párt szóvivőjét, aki ezt nem tette meg. A Helsinki Bizottság ezután fordult bírósághoz, kérve, hogy mondják ki, a párt és a szóvivő megsértette a szervezet jó hírnévhez való jogát, amikor hamis tényeket állított róla.
2014 júliusában a Fővárosi Törvényszék szinte teljes mértékben helyt adott a keresetnek, amely ellen az alperes fellebbezett.
2015. június 30-án a Fővárosi Ítélőtábla jogerős ítéletében helybenhagyta az elsőfokú ítéletet, és arra kötelezte a Fideszt és Hoppál Péter pártszóvivőt, hogy a Népszabadságban és a Magyar Nemzetben, valamint a www.fidesz.hu portálon közzétett nyílt levél útján fejezze ki sajnálkozását amiatt, hogy valótlan tényeket állítva megsértette a Magyar Helsinki Bizottság jó hírnevét.
„Bocsánatot kérünk a Helsinki Bizottságtól, amiért a Fidesz – Magyar Polgári Szövetség szóvivője, dr. Hoppál Péter 2013. augusztus 17-én tartott sajtótájékoztatóján valótlanul állította, hogy a Helsinki Bizottság azért kap támogatást a Soros György személyéhez köthető szervezetektől, hogy cserébe Magyarországot, a Fideszt, illetve a magyar kormányt lejárassa.”
A bocsánatkérés ma már nem található meg a párt honlapján, ahogyan a bíróság ítélete attól sem tartja vissza a kormánypártot attól, hogy a nemzetbiztonságot veszélyeztető, bevándorlás-szervező, hazaáruló, álcivil „Soros-szervezetekként”, mostanában „Soros-zsoldosként” minősítse a Helsinki Bizottságot és más tekintélyes civil szervezeteket. Minderre a hamisságra a párt egyenesen kormányzati intézkedéscsomagot és méregdrága állami reklámhadjáratot épített. Noha az már évek óta kiderült: a Fidesz egy tisztességes bírósági eljárásban nem tudja megvédeni hazug propagandáját.
2. A Fidesznek másodszor is bocsánatot kellett kérnie
Jó hírneve megsértése miatt adott be keresetet 2015 tavaszán is a Helsinki Bizottság. A kormánypárt 2015. május 22-iki sajtóközleménye azt állította: „A nemzetközi spekuláns pénztőke politikai megrendeléseit teljesítő álcivil Helsinki Bizottság pofátlan módon a fekete-fehér adatokat is próbálja meghamisítani. Hazugságaikkal szemben a tény az, hogy 2014-ben a menedékkérők négyötöde, mintegy 35 ezer ember nem háborús övezetből érkezett Magyarországra, tehát megélhetési bevándorló volt.”
A Magyar Helsinki Bizottság azt kérte a bíróságtól, állapítsa meg, hogy a kormánypárt kijelentéseivel megsértette a Helsinki Bizottság jó hírnévhez való jogát, illetve becsületét. Emellett arra kérte a bíróságot, kötelezze az alperest, hogy a honlapján, a Magyar Nemzet és a Napi Gazdaság napilapokban fizetett hirdetésként, valamint az MTI Országos Sajtószolgálat útján közzé tett nyílt levélben kérjen bocsánatot, és jelentse ki, hogy állításai mindenféle ténybeli alapot nélkülöznek. Ezen túl azt is kértük, hogy a Fideszt a bíróság tiltsa el a további jogsértésektől, és kötelezze egymillió forint sérelemdíj megfizetésére. Ezt már a bíróság 2016. januári, nem jogerős ítélete – egy pont részleges kivételével – megítélte.
A másodfokon született jogerős ítélet is így tett. A párt egyik állítása sem felelt meg a valóságnak, a tárgyalás során az alperes egyiket sem tudta bizonyítani. A bíróság a Fideszt eltiltotta a jövőbeli jogsértésektől, a Helsinki Bizottság jó hírnevének ismételt megsértésétől.
A kormánypárt ezek után felülvizsgálati kérelmet adott be a Kúriához, hogy a jogerős elmarasztalását megváltoztassa. A Fidesz kérelme itt is elbukott. A Kúria hatályában fenntartotta a korábbi jogerős ítéletet. A döntés az is kimondta: „A véleménynyilvánítás szabadsága csak a bírálat, jellemzés, nézet és kritika szabadságát foglalja magában, de az alkotmányos védelem nem vonatkozhat a tények meghamisításra.” Vagyis hazudozni még egy kormánypártnak sem szabad.
A Kúria ítélete itt olvasható.
A jogerős ítélet ismételten felszólította a Fideszt, tartózkodjék a további hasonló jogsértésektől. Az egymilliós sérelemdíjat már 2016-ban átutalták nekünk. De a bocsánatkérésre csak megkésve, és csak azután került sor, hogy végrehajtást kértünk a párttal szemben. Pitiáner módon a „sajnálkozást” is arra használták fel, hogy kétszer megismételhessék valótlan állításukat.
A két jogerősen lezárult perünk mellett több más bírósági eljárás is folyamatban van még a magát „centrális erőtérnek” tekintő kormányerővel szemben. Az alpereseink között található maga a Fidesz, a párt frakciószóvivője, a Miniszterelnöki Kabinetiroda, illetve a kormányhoz transzmissziós szalaggal kötődő kormány- vagy kormánypárti, illetve „Fidesz-közeli média”.
3. A „nemzeti konzultációs” per
Talán ez a legjelentősebb perünk, amelynél felperesek vagyunk a kormányerővel szemben, de itt még nem született jogerős ítélet. Ezzel együtt az elsőfokú döntés megállapította: a „nemzeti konzultációs kérdőívben” a Helsinki Bizottságra és jogvédelmi tevékenységére vonatkozó kitételek tényállításnak minősülnek, és hamis színben tüntetik fel a civil jogvédő egyesületet. Ezért a „kérdőívet” minden választópolgárhoz eljuttató Miniszterelnöki Kabinetiroda a bíróság álláspontja szerint megsértette a Helsinki Bizottság jó hírnevét. A Fővárosi Törvényszék a kormányszervet 2 milliós sérelemdíj megfizetésére kötelezte, valamint arra, hogy az MTI OS útján közleményben fejezze ki sajnálkozását. Emellett az ítélet a további ilyen jogsértéstől is eltiltotta a Kabinetirodát.
A személyiségi jogi pert 2017. október 1-jén indítottuk el a Miniszterelnöki Kabinetiroda, a „Nemzeti Konzultáció” lebonyolítója ellen. A bíróság szerint is valótlan tartalmú 5. pont többek között azt tartalmazta, hogy a Helsinki Bizottság a törvénytelenségeket elkövető bevándorlókat védi, és ezzel pártolja a törvénytelenséget.
Az elsőfokú ítélet minden lényeges pontban igazat adott keresetünknek. Ezek szerint a „nemzeti konzultációs kérdőívben”, az 5. „kérdés” magyarázataként szereplő szövegben a Magyar Helsinki Bizottságra vonatkozó kitételek nem a „kormány véleményének”, hanem tényállításnak minősülnek, amelyek a valós tevékenységétől eltérő, hamis színben tüntetik fel a civil jogvédő egyesületünket. Az ítélet indokolása nagyon pontosan úgy fogalmaz, hogy az Alaptörvény alapján a menekülteknek nyújtott védelem állami kötelezettség, ezért ha a rászorultaknak a Helsinki Bizottság által nyújtott jogi segítség a törvénytelenség pártolása volna (természetesen nem az!), akkor maga a magyar állam és annak Alaptörvénye is a törvénytelenséget védené. Márpedig ez – és ezt mi tesszük hozzá – nyilvánvaló képtelenség.
A Kabinetiroda megtámadta a döntést, és mi is egyes pontokon megfellebbeztük azt.
4. Valótlanul híresztelték, hogy kiszorítanánk a törvénytisztelő tolmácsokat
A kormányhű Pesti Srácok valótlanságokat híresztelt a Helsinki Bizottságról, ezért a sajtóterméket helyreigazításra kötelezte a bíróság. Az idén márciusi jogerős ítélet kimondja, hogy a Pesti Srácok szerkesztősége és kiadója valótlanul híresztelte, hogy a Magyar Helsinki Bizottság „a hatóságokkal együttműködő, törvénytisztelő tolmácsok kiszorítására” törekszik. A portál azt is valótlanul híresztelte, hogy a tolmácsok ezért („egzisztenciális okokból”) ne mernék közölni a magyar hatóságokkal, hogy ki az „álszíriai” az arab menedékkérők között.
A valóság ezzel szemben az, hogy Helsinki Bizottság soha nem törekedett arra, hogy a törvénytisztelő tolmácsokat „kiszorítsa”. A törvénytisztelő és a szakmáját magas szinten művelő tolmácsok közreműködése mindenki közös érdeke – a hatóságoké, a menekülőké és jogi képviselőiké egyaránt.
(Az ítélet írásba foglalt változata ez idáig még nem kaptuk meg.)
5. Per az MTI ellen
Itt az a furcsa helyzet állt elő, hogy felperesként elbuktuk az elsőfokú pert, mégis az alperes MTI-nek fáj ez inkább. Elmagyarázzuk, miért.
Az utóbbi években bizarr munkamegosztás alakult ki az állami hírügynökség, az MTI, illetve részegysége az Országos Sajtószolgálat (OS) között. Utóbbi elvileg a közélet szereplői (pl. pártok, kormányszervek, társadalmi szervezetek, egyházak, szakszervezetek stb.) közleményeit különösebb szerkesztés nélkül közli. „Cserében” a közlemények tartalmáért a közre bocsátó vállalja a feleséget. Ehhez képest az elmúlt időszakban az MTI OS bizonyos közlemények közzétételét mégis megtagadta. Gyakran arra hivatkozott, hogy a közlemény közzétételével sérülne valakinek a személyiségi joga. Erre került például sor, amikor a közleményben a közmédiát, a miniszterelnököt, Mészáros Lőrincet, Habony Árpádot vagy Tiborcz Istvánt érte volna kritika. Ugyanakkor, ha a kormánynak nem kedves szereplőkről van szó, már nem ilyen finnyás az MTI OS – a Helsinki Bizottsággal kapcsolatos képtelen vádakat tartalmazó közleményeket is simán átengedte az állami sajtószolgálat. Így tett tavaly december 8-án is, amikor a Kormányzati Tájékoztatási Központ kommünikéjét közölte, amit átvett az anyacég, az MTI is, és rá hivatkozva közölt számos más sajtóorgánum.
A kormány szócsöveként működő állami hírügynökség úgy tartja, ha az OS különös szűrűjén átment hírek közzétételével („esetleg”) valótlan tényeket is híresztelne, azért helyreigazítási kötelezettséggel nem tartozik.
A Magyar Helsinki Bizottság megelégelte ezt a megtévesztő, duplafenekű gyakorlatot, és tavaly decemberben sajtó-helyreigazítási pert indított az MTI Országos Sajtószolgálata (OS) által közzétett hazug és sértő közlemény miatt. A Fővárosi Törvényszék január 17-én meghozott elsőfokú ítéletében megállapította, hogy az OS-en közzétett közleményekért az MTI felelősséggel tartozik, és valótlan közlemények esetén helyreigazításra kötelezhető. Így, ha az ítélet jogerőssé válik, az precedens teremt, és perek százainak nézhet elébe a „közmédia” keretein belül működő sajtószolgálat.
Ráadásul az ítélet után az OS tovább tudta fokozni a jogsértést, és a perbeli védekezésével ellentétben megtagadta a Helsinki Bizottságnak az üggyel kapcsolatos közleményének közzétételét is.
Részletesebben itt olvashatsz a méltán próbapernek tekinthető bírósági eljárásról.
6. A harmadik Fidesz-per
A két jogerősen elveszített személyiségi jogi per sem teríti el a Fideszt attól, hogy továbbra is alpári stílusban támadja a Helsinki Bizottságot. Ezért aztán kénytelenek voltuk újra beperelni a pártot és Halász János frakciószóvivőjét tavaly áprilisi hamis állításai miatt, amely szerint „Soros-szervezetként titkolóznánk vagyonunkról és ügynökeinkről”.
Bár még ítélet nem született, a per már most elég bizarrnak tűnik. Az alperesek ellenkérelme szerint ugyanis ők nem is tekintették „Soros-szervezetnek” Helsinki Bizottságot. Halász János ennek ellenére az első tárgyalást követő sajtótájékoztatóján már újra arról beszélt, hogy de, igen…
https://helsinkifigyelo.blog.hu/api/trackback/id/tr4113785322

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság bíróság


text:
Kúriai végzés mondja ki, hogy Pécsen választási csalás történt április 8-án | CIVILHETES
Kúriai végzés mondja ki, hogy Pécsen választási csalás történt április 8-án
2018. május 02. - 12:27
Április 8-a után legalább egy hétig a választásicsalás-tematika határozta meg az ellenzéki pártok kommunikációját, és a kormányfüggetlen média is számos csalásgyanús esetet dokumentált. - írja az atlatszo.hu.
Illusztráció: index.hu
Ezen túlmenően azonban egyetlen jogerős döntés sem támasztotta alá ezt a vélekedést. Április 27-i végzésében a Kúria viszont kimondta, hogy a pécsi 040-es szavazókörben sérült a választás tisztasága. A döntésnek a választás eredménye szempontjából nincs jelentősége, és a határozatokban sem szerepel a párt neve, de az egyik független szavazóköri delegált beadványa alapján született jogerős végzés közvetetten azt mondja ki, hogy két konkrét ügyben a Fidesz érdekében történt választási csalás.
Furcsa jelentet játszódott le a választás napjának délelőttjén a Baranya 1-es választókerület egyik pécsi szavazókörében. Kilenc óra körülegy férfi lépett a szavazóhelyiségbe, felvette a szavazólapot, majd segítséget kért a szavazatszámláló bizottság tagjaitól. A bizottság elnöke és egy szavazóköri delegált ajánlkoztak, mire a férfi kibökte, hogy neki Hoppál Péterre kell szavazni, ő ezért kapott fizetséget. A meglepett bizottsági tagok felvilágosították, hogy ebben a választókerületben nem Hoppál, hanem Csízi Péter a kormánypárti jelölt. A férfi ezek után kiment, röviden tanácskozott az utcán várakozó kisteherautó sofőrjével, majd visszajött, és leadta a szavazatát.
A Számoljuk együtt! nevű civilszervezet révén került a bizottságba Mellár Tamás és az MSZP delegáltjaként az egyetlen nem fideszes és nem „hivatásos” tagként Konkoly-Thege Júlia – a furcsa jelenet után Konkoly-Thege hivatalos jegyzőkönyvet akart felvenni az esetről, de az indítványát nem támogatták. Nem hagyta magát, végül nem hivatalos jegyzőkönyvben rögzítették az esetet, amit a bizottság elnöke és összes tagja is aláírt, az elnök pedig lepecsételt.
Fél órával később hárman érkeztek a szavazóhelyiségbe, de csak ketten akartak szavazni. A szavazófülkébe is hárman vonultak be, ott hangosan egyeztettek arról, hogy kire kell szavazniuk valakinek a megbízásából, majd távoztak. Az előző esetet jegyzőkönyveztető delegált tisztán látta, hogy a „kisérőnél” egy névsor van, amelyről már kihúztak néhány nevet.
Konkoly-Thege Júlia maga is pécsbányatelepi, személyesen is ismerte a két szavazó fiatalembert, ezért utánuk indult, hogy magyarázatot kérjen a jelenetre. Az utcán utol is érte őket, de mielőtt szóba elegyedtek volna, még hallotta, hogy a trió egy kisebb csoporttal épp azon tanakodik, „kit lehetne még elhozni”. Mivel az egész jelenet gyanús volt neki, a telefonjával titokban felvette a beszélgetést, a felvételt és annak leiratát pedig később csatolta a választási bizottsághoz benyújtott iratokhoz.
„Delegált: Sziasztok, mi volt ez itt? Mit csináltok?
Szavazópolgár 1.: Ő a Fideszre szavaz….
Szavazópolgár 2.: Jöttek szavazni.
D.: De ki ez az ember, aki itt veletek egyeztetett?
Sz. 1.: Ez? Jaa, ez a nagybátyám, az ő kedvéért, mit tudom én, mondom, jól van, akkor feljövök, azt csá. Nem akartam jönni sehova, nem akartam jönni.
D: És ő meg mit akart?
Sz. 1.: Hát ő, őt is fizeti a valaki. Mit tudomén. Fuvaros.
D.: Hogy mit mondtál?
Sz.1.: Fizetik. Őt is. Ő is egy ilyen izé, megbízott.
D.: És kire kellett szavaznod?
Sz. 1.: Fidesz. A Fideszre. Mindegyikünk arra szavazott.
Sz. 2.: Az az Orbán Viktor, nem?
D.: Aha.”
A delegált ezek után visszatért a szavazóhelyiségbe, és újabb jegyzőkönyvet akart felvetetni, de megint nem járt sikerrel, megint nem hivatalos jegyzőkönyv készült – igaz, ezt már csak a bizottsági elnök írta alá, és pecsét sem került rá.
Egy férfi a szavazóbizottság előtt kijelenti, hogy neki fizettek azért, hogy a Fidesz jelöltjére szavazzon, majd mikor probléma merül fel, egy az utcán várakozó ismeretlennel egyeztet; később ketten is beismerik, hogy valakik pénzért szervezetten hordják a választópolgárokat szintén a Fideszre szavazni – ezek a dokumentált tények, de a választási bizottság többsége szerint nem jelentenek elégséges okot, hogy hivatalos jegyzőkönyv készüljön.
Nem bizonyíték, csak politikai témájú magánbeszélgetés
A szavazás lezárulta után Konkoly-Thege Júlia értesítette az őt hivatalosan delegáló MSZP helyi kampánystábját – azt a választ kapta, hogy ha Mellár Tamás nyer, akkor nem tesznek bejelentést. Később újra kereste őket, de ezúttal már választ sem kapott, és mikor másnap arra hivatkozva hárítottak, hogy a pesti központ nem forszírozná az ügyet, úgy döntött, maga jár dolog végére.
Megkereste a Társaság a Szabadságjogokért (TASZ) jogvédő szervezet választási jogsegélyszolgálatát, és az ő segítségükkel április 11-én kifogást nyújtott be a Baranya megyei 1-es Országos Egyéni Választókerületi Választási Bizottsághoz (OEVB).
A beadvány szerint a választókerületben „egyes választópolgárokat anyagi ellentételezéssel úgy befolyásoltak, hogy választójogukat egy meghatározott jelölt és jelölőszervezet javára éljenek, a visszaélést szervezők pedig ezen cél megvalósításához segítséget nyújtottak [valamint] dokumentálták és ellenőrizték egyes választópolgároknak a választáson való részvételét.”
A fentiek alapján Konkoly-Thege Júlia kérte, hogy a választási bizottság állapítsa meg a jogsértést – sérült a választás tisztasága, az önkéntesség és a jóhiszemű joggyakorlás alapelvi követelménye -, és semmisítse meg a szavazóköri eredményt, rendelje el a szavazás megismétlését.
Három nappal később született meg az OEVB elutasító határozata, amely semmilyen szabálytalanságot nem talált egyik esetben sem. A Bizottság szerint magányszemélyek beszélgettek egymás között politikai kérdésekről, ezt pedig nem tiltják a választás rendjével kapcsolatos jogszabályok. Annak sincs jelentősége, hogy a választópolgár a szavazókörben milyen megjegyzést tesz („Engem azért fizettek, hogy Hoppál Péterre szavazzak”), azt meg végképp nem tiltja semmi, hogy a szavazóhelyiségen kívül a választópolgár beszélgessen valakivel, akinél papír és toll van.
A Bizottság álláspontja szerint a hangfelvétel mindössze beszélgetést, véleménynyilvánítást tartalmaz, a csatolt fényképeket pedig időbélyegző híján pedig nem tudja bizonyítékként értékelni. A határozat érdemi részea bejelentőnek szóló figyelmeztetéssel zárul: „Mindez mellett a Választási Bizottság azt is megjegyzi, hogy a hangfelvétel titkos készítése polgári jogi kérdéseket is felvet, melyet jelen eljárásban nem vizsgált.” A határozatot a Baranya 01. OEVB elnöke, dr. Jandó Péter jegyzi.
A Nemzeti Választási Bizottság esete a bizonyítottsággal
A delegált, illetve a jogi képviseletét ellátó Hüttl Tivadar, a TASZ ügyvédje, az OEVB határozata ellen fellebbezést nyújtott be a Nemzeti Választási Bizottsághoz – az NVB 11:10 arányú szavazással helyben hagyta az OEVB határozatát. Az NVB határozata, bár az indoklásában korrigálja némiképp az első fokot, lényegében megismétli az OEVB érvelését: a delegált nem tudta bizonyítani, hogy pénzért szavaztattak, illetve szállítottak választópolgárokat:
A Nemzeti Választási Bizottság a választópolgár kijelentése alapján nem találja bizonyítottnak, hogy a választópolgár szavazata meghatározott irányú érvényesítése esetén anyagi juttatást fogadott el vagy annak nyújtásától tette függővé szavazata leadását.
Önmagában az, hogy egy választópolgár ilyen irányú kijelentést tesz, és ez további bizonyítékkal minden kétséget kizáróan nem bizonyítható, nem alapozza meg a Ve. 2. § (1) bekezdés a), b) és e) pontjaiban foglalt alapelvek megsértését (…) [a hangfelvétellel kapcsolatban a] Nemzeti Választási Bizottság megállapítja, hogy (…) felvétel alapján az egyik személy nagybátyáról kijelenti, hogy „neki fizettek”, de az, hogy pontosan ki, mikor, milyen összegben, és főleg, hogy milyen tevékenységéért cserében, szintén nem állapítható meg kétséget kizáróan.
A Beadványozónak még a valószínűsítés szintjén sem sikerült alátámasztania a vélelmezett törvénysértéseket
– zárul a Patyi András, NVB-elnök jegyezte határozat.
Konkoly-Thege Júlia és a TASZ ügyvédje az NVB leforrázó döntése után sem álltak le, három nappal később felülvizsgálati kérelemmel fordultak a Kúriához, április 27-én meg is született a Kúria végzése:
A Kúria a Nemzeti Választási Bizottság 914/2018. számú határozatát – az OEVB 63/2018.(04.14.) számú határozatára is kiterjedően – megváltoztatja, megállapítja, hogy az országgyűlési képviselők 2018. évi választásának napján a pécsi 040. számúszavazókörben sérültek a választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény 2. § (1) bekezdés a), b) és e) pontjaiba foglalt, a választás tisztasága, az önkéntes részvétel, a jóhiszemű és rendeltetésszerű joggyakorlás alapelvi rendelkezések, ezt meghaladóan az NVB határozatát helybenhagyja.
A döntés indoklásában a legfőbb bírói testület hivatkozik arra a több határozatban is tárgyalt problémára, hogy a választási kifogások ügyében az eljárási határidők rövidsége miatt nem várható el olyan fokú bizonyítottság, mint egy „normál” peres eljárásban, ezért a „bizonyítási hiányosságok nem eredményezhetik a fennálló jogsértések megállapításának mellőzését, ha a rendelkezésre álló bizonyítékok a kifogás teljes körű teljesítéséhez nem elégségesek, de az egyes alapelvi vagy egyéb rendelkezések megsértésének a megállapítására alapot adnak.”
A hosszú indoklás egyebek mellett kimondja, hogy a bizottság tagjai, illetve elnöke által aláírt jegyzőkönyvek önmagukban is elégséges bizonyítéknak minősülnek, a csatolt hangfelvételt pedig nem önmagában, hanem a jegyzőkönyvekkel, illetve a delegált által előadottakkal együtt kellett volna értékelni.
Az NVB sajátos értelmezésével szemben a Kúria szerint a hangfelvételből „egyértelműen megállapítható, hogy az azon beszélő választópolgárok akaratát meg nem engedett módon befolyásolták. A hangfelvételen megszólalók ugyanis nem csak azt mondják kire szavaztak, hanem két alkalommal használják az „is” szót az őket szállító nagybátyjukkal kapcsolatban, akiről közlik, hogy anyagi ellentételezést kap a fuvarért. A kérelmező ezért alappal hivatkozott arra, hogy mindebből okszerűen következik, a meghatározott irányú szavazatért és a szállításért is fizetett valaki a hangfelvételen beszélőknek.”
Hogy a Fidesz tisztességtelen eszközökkel és az eddigi legmocskosabb kampánnyal jutott kétharmados többséghez a mostani választáson, azt tengernyi tény és adat támasztja alá, a telepeken élő roma szavazópolgárok szervezett szállítását viszont eddig nem bizonyította senki. Konkoly-Thege Júlia és a TASZ kitartásának köszönhetően a Kúria legalább ebben a két konkrét esetben kimondta, hogy ez is megtörtént.
A szavazóköri delegáltak is kérhetnek jogorvoslatot
Laikus számára jelentéktelennek tűnik a Kúria végzésének hivatkozásokkal zsúfolt, rövid bekezdésnyi 12. pontja: „A Kúria megállapította, hogy a kifogást tevő/fellebbezést is előterjesztő kérelmező az általa előadottak, és a becsatolt okiratok alapján – figyelemmel a Ve. 14. § (1)-(2) bekezdéseire, 37. §-ára, 208. §-ára, 222. § (1) bekezdésére, az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésére – jogosult a felülvizsgálati kérelem előterjesztésére.”
Mráz Attila, a TASZ választási jogi munkacsoportjának vezetője szerint a választási jogsértések elleni fellépések tekintetében fontos áttörést jelent a mondat. A választási csalások, különösen az alapelvsérelmek bíróság általi kimondatásának egyik akadálya, hogy kifogást ugyan bárki tehet a választási bizottságoknál, de az esetleges elutasítással szemben bíróságra már csak az mehet, akinek a jogsértés a saját, egyéni jogát közvetlenül érinti.
Ezért leginkább csak a jelöltek és a jelölő szervezetek élhetnek ezzel a joggal, és ha ők ezt valamiért nem teszik meg – mint ebben az esetben sem -, a csalást nem fogja megállapítani a bíróság, hiszen rajtuk kívül más indítványát érintettség hiányára hivatkozva be sem fogadják. Ebben az ügyben a TASZ jogászainak sikerült alátámasztani Konkoly-Thege Júlia szavazatszámláló bizottsági tag közvetlen érintettségét.
Ez a kúriai döntés a jövőben hivatkozási alap lehet, megnyitva a bírósági utat azon civil választási bizottsági delegáltak előtt, akik jogorvoslatot keresnek egy általuk megalapozatlannak gondolt választási bizottsági döntésre.
A Liberálisok kikérik Orbán luxuspartijának a számláit
Fuss Te is Magyarország egyik legszebb pályáján!
Komoly rendszerhibák miatt halhatott meg egy beteg a Honvédhórházban

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság


text:
22/2018. számú közigazgatási elvi határozat | K Ú R I A
22/2018. számú közigazgatási elvi határozat
A földforgalmi törvény alapján az eladót a társtulajdonos irányába közlési kötelezettség terheli a vételi ajánlatról, mivel a társtulajdonosnak elővásárlási joga van.
[2013. évi CXXII. tv. (Fftv.) 13. § (4) bek., 17. § (2) bek., 21. § (1), (5), (9) bek., 23. § (1) bek.]
[1] Gy. T., Gy. A. és Gy. M. eladók az Óhíd ingatlanból őket együttesen megillető 4606/32336 tulajdoni hányadra elfogadták B. N. vevő vételi ajánlatát és azt 2015. május 7-én adásvételi szerződésbe foglalták. A perbeli ingatlan közös tulajdonban állt, az ingatlanban az I. rendű felperesnek 9220/32336, a II. rendű felperesnek 10/32336 tulajdoni hányada volt. A vevő az ingatlannak nem volt társtulajdonosa. A tulajdonosok kérelmére az Óhídi Közös Önkormányzati Hivatal jegyzője 2015. május 12. és július 13. között az elővásárlásra jogosultakkal való közlés végett a szerződést hirdetményként kifüggesztette, az ingatlan társtulajdonosaival azonban az eladók a vételi ajánlatot közvetlenül nem közölték. A II. rendű felperes a hirdetményből értesült a vételi ajánlatról, majd 2015. június 1-jén elfogadó nyilatkozatot tett. A kifüggesztési határidő lejártát követően a jegyző a szerződést és az elfogadó nyilatkozatot megküldte az alperesnek jóváhagyás végett. Az alperes megkereste a helyi földbizottság jogkörében eljáró Nemzeti Agrárgazdasági Kamara Zala Megyei Igazgatóságát (a továbbiakban: Kamara) – az elővásárlásra jogosultak jegyzéke nélkül – állásfoglalás végett. Az elővásárlásra jogosultakról jegyzéket azért nem készített, mert előzetes vizsgálata körében megállapította, hogy a II. rendű felperes elfogadó nyilatkozata nem tartalmazza a mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvény (a továbbiakban: Fftv.) 13. § (4) bekezdése szerinti nyilatkozatot, ezért úgy kell tekinteni, hogy elővásárlási jogát nem gyakorolta. A II. rendű felperes – utólag – közvetlenül az alperesnek postázta a külön okiratban kiegészített elfogadó nyilatkozatát.
[2] Az alperes a 2016. június 20-án hozott határozatában az adásvételi szerződést a szerződés szerinti vevővel jóváhagyta. A döntés indokolása szerint az ingatlan harmadik személy használatában állt, ezért a II. rendű felperesnek az elfogadó nyilatkozatban az Fftv. 13. § (4) bekezdése szerinti nyilatkozatot is meg kellett volna tenni, mely nyilatkozat utólag nem pótolható. Ezért az elővásárlási jog gyakorlására nyitva álló jogvesztő határidő alatt kellett volna azt megtenni, az utólagos nyilatkozatot a hatóság nem vehette figyelembe. Az alperes az Fftv. 21. § (5) és (9) bekezdései alapján úgy tekintette, mintha a II. rendű felperes az elővásárlási jogát nem gyakorolta volna. A Kamara a szerződés szerinti vevő tulajdonszerzését támogatta.
[3] A Zalaszentgróti Járási Földhivatal a 2016. augusztus 17-én hozott határozatával a közös tulajdon megszüntetése címén az ingatlan-nyilvántartásba bejegyezte az óhídi helyrajzi számú ingatlan megszűnését, egyúttal annak megosztásával létrejött óhídi ... és … helyrajzi számú ingatlanokat.
[4] A felperesek keresetükben az alperes határozatának megváltoztatását, az adásvételi szerződés jóváhagyásának megtagadását kérték.
[5] Az alperes ellenkérelmében fenntartva határozatának indokolásában foglaltakat, a kereset elutasítását kérte.
[6] Az elsőfokú bíróság a felperesek keresetének helyt adott, az alperesi határozatot megváltoztatta, és a 2015. május 7. napján kötött adásvételi szerződés jóváhagyását megtagadta.
[7] Az elsőfokú ítélet ellen az alperes terjesztett elő fellebbezést, kérve az ítélet megváltoztatását és a felperesek keresetének elutasítását. Álláspontja szerint a Ptk. szerinti tulajdonostárs elővásárlási joga nem alapozza meg az elővásárlási jog sikeres gyakorlását. Az alperes a jegyző által megküldött okiratok alapján tudja csak megállapítani az elővásárlási jog gyakorlására vonatkozó eljárási szabályok megsértését. Ezzel szemben nincs olyan jogszabályi rendelkezés, amely előírná az eladóknak a közvetlen közlési kötelezettség teljesítésére vonatkozó igazolásoknak a hirdetményi úton való közlési kérelem mellékleteként történő csatolását. E körben utalt a Fétv. 17. § (3) bekezdésére is, valamint a 18. § (3) bekezdésére.
[8] A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta és a felperesek keresetét elutasította. Rámutatott arra, hogy az Fftv. II. fejezetében foglaltak tekintetében a speciális jogszabálynak, azaz az Fftv.-nek van elsőbbsége. E körben hivatkozott a Kúria Kfv.III.37.388/2016/6. számú ítéletére. A másodfokú bíróság rögzítette, hogy az Fftv. 21. § (1) bekezdése, illetőleg 16. § (2) bekezdése az eladó részére egyértelműen előírja az adásvételi szerződés közvetlen közlését az Fftv.-n túli más törvényen, illetve megállapodáson alapuló elővásárlási jog jogosultjával. Az Fftv. 21.§ 2. mondata szerint az adásvételi szerződést az elővásárlási jogosultakkal a föld fekvése szerint illetékes település önkormányzat jegyzője útján hirdetményi úton kell közölni azzal, hogy a tulajdonosnak az adásvételi szerződést a más törvényen és megállapodáson alapuló elővásárlási jogosultakkal közvetlenül is közölni kell. A Fétv. 17.§ (3) bekezdése értelmében a közvetlen közlés esetén is joghatályos közlésnek az adásvételi szerződés hirdetményi úton történő közlése minősül. A más törvényen, illetve megállapodáson alapuló elővásárlási jog jogosultja e jogát az Fftv. 21. § (3) bekezdésében meghatározott határidőn belül gyakorolhatja. A másodfokú bíróság az Fftv. 21. § (1) bekezdésének és a Fétv. 17. § (2) és (3) bekezdéseinek együttes értelmezése útján arra a következtetésre jutott, hogy a közvetlen közlés a „vevő” (helyesen az eladó) polgári jogi kötelezettsége, ettől függetlenül valamennyi elővásárlásra jogosult tekintetében joghatályos közlésnek az adásvételi szerződés hirdetményi úton történő közlése minősül, s a jogosultak elővásárlási jogukat csak az Fftv.-ben meghatározott módon és határidőben gyakorolhatják. A fenti értelmezést erősíti a másodfokú bíróság szerint az alperesi fellebbezésben idézett 474/2013. (XII.12.) Kormányrendelet 1. § (3) bekezdése is. A másodfokú bíróság a fenti jogértelmezés tükrében – mivel a felperesek keresetükben a II. rendű felperes elfogadó nyilatkozatának az alperes által megállapított tartalmi hiányossága körében semmiféle indokra nem hivatkoztak – az alperes megállapította, hogy az alperes jogszerűen járt el, amikor a közvetlen közlési kötelezettség vizsgálata nélkül a benyújtott adásvételi szerződést az abban szereplő felek között jóváhagyta.
[13] A Ptk. 5:81. § (1) bekezdése kimondja, hogy a tulajdonostárs tulajdoni hányadára a többi tulajdonostársat harmadik személlyel szemben elővásárlási jog illeti meg. A perben nem volt vitatott, hogy a felperesek tulajdonostársak, így elővásárlási joguk van. Az Fftv. 21. § (1) bekezdése szerint a tulajdonost közvetlen közlési kötelezettség terheli, az adásvételi szerződést az aláírástól számított nyolc napon belül közölnie kell az elővásárlási jog jogosultjaival. A Kúria egyetért az elsőfokú bírósággal abban, hogy a tulajdonos elővásárlási joga a szerzési képességétől független és az Fftv.-nek nincs olyan rendelkezése, amely előírná az eladónak, hogy a közlési kötelezettség szempontjából a tulajdonostárs szerzési képességét vizsgálnia kellene, és a jogszabályi előírást megkerülhetné. Ennélfogva mind az I. rendű, mind a II. rendű felperes elővásárlási jog gyakorlása sérült. Ezt nem cáfolja az a tény sem, hogy a II. rendű felperes más úton tudomást szerzett az eladás tényéről.
[14] Az elsőfokú bíróság alappal vonta le azt a következtetést, hogy az Fftv. 21. § (1) bekezdésének és a Fétv. 17. § (2) bekezdésének előírásai sérültek. A Kúria megállapította, hogy az alperesnek az Fftv. 23. § (2) bekezdése alapján az elővásárlási jog gyakorlására vonatkozó eljárási jogszabályok megsértése miatt kellett volna a hatóságnak a szerződés jóváhagyását megtagadnia, miután hatóságként elsődlegesen neki van jogosítványa a jogszabályi előírások betartatására. Az alperes az ügyben tényállás tisztázási kötelezettségét jogszabálysértően elmulasztotta, e hiány felett pedig a másodfokú bíróság elsiklott. Mindezzel az a jogsértő helyzet állt elő, hogy a közvetlen közlési kötelezettség elmulasztása látszólag semmilyen jogkövetkezménnyel nem járt. Az elsőfokú bíróság helyesen mondta ki, hogy az alperesi határozat az Fftv. 23. § (2) bekezdésébe ütközik.
[15] A másodfokú bíróság ítélete a fentiekre tekintettel tehát azért jogszabálysértő, mert az anyagi jogszabályok téves értelmezéséből és alkalmazásából okszerűtlen jogi következtetés alapján hozta meg döntését. A másodfokú bíróság annak ellenére értékelte elsődleges jogszabálynak az Fftv.-t, illetőleg a Fétv.-t, hogy ítéletében rögzítette, miszerint kétségtelen, hogy ezen jogszabályok anyagi jogi rendelkezései egyértelműen előírják az adásvételi szerződésnek más törvényen és megállapodáson alapuló elővásárlásra jogosultakkal történő közlésének kötelezettségét.
[16] Az elsőfokú bíróság helyesen foglalt állást akkor is, amikor alaptalannak értékelte a felperesek azon hivatkozását, miszerint az ingatlan utóbb történt megszűnése is megalapozza az alperesi határozat megváltoztatását, mivel ez a körülmény nem a per tárgya, az alperesi határozat jogszerűsége szempontjából irreleváns.
[17] Minderre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú ítéletet a Pp. 253. § (2) bekezdésében foglaltak alapján helybenhagyta. (Kúria, Kfv.II.37.220/2017.)

matches: bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


text:
Magyar Narancs - Publicisztika - Mondj igent is
Nem családi perpatvar Eörsi István személyemet és a szabad demokratákat bíráló múlt heti írása, melyből kiderül, hogy ő bizony nemet mond - mire is?
Beszámolója szerint "január 10-én a Duna Kör a Gellért Szállóba hívta a parlamenti pártok képviselőit, hogy határozatban ítélje el a magyar kormány tárgyalási stratégiáját, és különösképpen készségét egy, két vagy több duzzasztómű megépítésére". Hozzászólásom ennek a célnak kétségkívül nem felelt meg. Mentségemül szolgáljon, hogy engem egy másik konferenciára hívtak meg, amelynek címe, így feltételezhetően témája is a Duna, a hágai ítélet végrehajtása volt.
Pártfegyelem ide, kormányzati fegyelem oda, nem esne nehezemre vagy állna meggyőződésemmel ellentétben súlyos, bíráló szavakat megfogalmazni az elmúlt hetek eseményeivel kapcsolatban. A hágai ítélet végrehajtása nem lehet egyetlen kormány belügye sem, a gazdaságossági és környezeti hatástanulmányok - ha vannak (ha vannak: hol vannak?) - az egész országra tartoznak. Ha egy kormány meggondolatlanul adót emel, legfeljebb megbukik, és az utódok korrigálják a hibát. Ha a hágai ítélet végrehajtása történik meggondolatlanul, semmilyen jövőbeli kormánynak nem áll módjában a korrekció, a következményeket adófizető generációk sora fogja viselni. Ha tehát Eörsi István nemet mond arra, hogy a tárgyalásokkal megbízott államtitkár nem készítteti el a hágai ítéletből fakadó összes műszaki megoldásra vonatkozó gazdaságossági és ökológiai számítást, vagy ha nemet mond arra, hogy ezeket a hatástanulmányokat nem kötik a lakosság orrára, akkor a legmesszebbmenőkig igaza van. Ebben azonban nincs semmilyen nézetkülönbség közte és a szabad demokrata miniszterek között, hiszen nincs olyan kabinetülés, nincs olyan kormányülés, ahol Kuncze Gábor, Magyar Bálint és Lotz Károly ne ugyanezt az álláspontot képviselnék. Nem tudom tehát, hogy honnét veszi Eörsi István tényként tálalt véleményét, hogy "a szabad demokraták még csak meg sem várják, hogy az ellenfél bemásszon a ringbe, máris bedobják a törülközőt". Talán elkerülte a figyelmét az a számtalan alkalommal elhangzott nyilatkozat, hogy az SZDSZ kizárólag gazdaságossági és ökológiai hatástanulmánnyal alátámasztott megoldást fog támogatni?
Amíg ilyen nincs, addig nemcsak Eörsi István fog nemet mondani, hanem nemet fog mondani az SZDSZ is. Nincs olyan vélt vagy valós kormányzati és választási érdek, hogy ezután ne így járjunk el. Jó, mondjunk nemet. Csakhogy Eörsi István megengedheti magának, hogy csak és kizárólag nemet mondjon. Tőle senki nem fogja megkérdezni, hogy tessék mondani, hogy tetszik elképzelni a hágai ítélet végrehajtását. Az SZDSZ azonban nem elégedhet meg azzal, hogy csupán nemet mondjon, akár kormányon, akár ellenzékben, elő kell állnia az igennel is.
A január 10-i Duna-konferencia valóban kínos volt. Persze hogy kínos a fagyos csend, a levegőben vibráló ellenszenv. Na már most bizonyára sikerült volna tapsot is kicsikarni, csak néhányszor jó nagyot kellett volna rúgni Nemcsók Jánosba, és kellő retorikai fordulatokkal fűszerezve el kellett volna jutni a csúcspontig, hogy a Dunát követeljük vissza, és minden betonkocka egyenlő a hazaárulással. Nem ezt tettem, holott semmit sem változott meggyőződésem abban, hogy az 1977-ben szovjet nyomásra megkötött szerződésnek már a célkitűzéseivel sem lehet egyetérteni, nemhogy a célok végrehajtásának módozatával. Akkor miért nem erről beszéltem? Mert komolyan vettem, hogy a konferencia a hágai ítélet végrehajtásáról szól, nem másról. A Dunáért harcoló Duna körösök, a rendszerváltó és rendszerváltott politikai pártok mind-mind egyetértettek abban, hogy a Magyarország és Szlovákia között rendkívüli mértékben elmérgesedett ügyben a Hágai Nemzetközi Bíróság döntsön. Az 1977-es szerződés nem írta elő a hágai bíróság joghatóságát, így amikor ebben végre sikerült megállapodni Szlovákiával, nem volt az ügyben olyan megszólaló, aki ne tett volna Nagy Szent Fogadalmat arra, hogy a hágai bíróság ítéletét tudomásul veszi.
Terméketlen és félrevezető az a vita, hogy ki nyert és ki vesztett Hágában. Tény azonban, hogy az építkezések felfüggesztésére nem volt jogunk, és tény, hogy a szerződés felmondása nem eredményezte az 1977-es szerződés megszűnését. Tény, hogy az 1977-es szerződés célkitűzéseit meg kell valósítani. Kétségkívül tény az is, hogy a C variáns üzembe helyezése jogtalan volt, miként tény az is, hogy nem kell lebontani. Tény továbbá, hogy a bíróság a feleket nem kötelezte csúcsrajáratásra, így tény az is, hogy Magyarország nem kötelezhető Nagymaros felépítésére. Tény, hogy az 1977-es szerződés célkitűzéseit csúcsrajáratás és Nagymaros felépítése nélkül kell megvalósítani, és tény az is, hogy a feleknek újra kell gondolniuk az erőmű környezetre gyakorolt hatásait, mégpedig nem az 1977-es, hanem a legmodernebb szabványok figyelembevételével. Végül tény az is, hogy a feleknek kielégítő megoldást kell találniuk az Öreg-Duna medrébe és a mellékágakba juttatandó víz mennyiségére.
De térjünk vissza a január 10-i konferenciára, amely nem csupán kínos, hanem igen tanulságos is volt. Sok mindenről szó volt ott, csak éppen - az egyetlen Nagy Boldizsár nagyszerű előadása kivételével - a hágai ítéletről és annak következményeiről semmi. A konferencián számos kitűnő előadást hallhattunk arról, hogy a Duna elterelése és az erőmű milyen katasztrofális hatással van a környezetre. Nemcsak jók és élvezetesek voltak ezek az előadások, hanem roppant meggyőzőek is. Mégsem tudott elönteni az önfeledt lelkesedés, árnyékot vetett rá ugyanis az ítélet 57. pontja, mely szerint "a Bíróság arra a következtetésre jut, hogy azok a veszélyek, melyekre Magyarország azok valós súlyának tényleges felmérése nélkül hivatkozott, 1989-ben nem voltak sem kellően megalapozottak, sem pedig azonnaliak". Nem arról van szó, amint azt Eörsi István sugallja, hogy "oktalanság volt szívóskodnunk egész idő alatt", hanem egyszerűen arról, hogy ebben a kérdésben Magyarország nem tudta igazáról meggyőzni a hágai bíróságot. Ezen érthető elkeseredni, kétségbeesni. De figyelmen kívül hagyni?
Az ítélet végrehajtása többféleképpen képzelhető el, kiindulópontként azonban annyit szögezzünk le, hogy vagy meg tudunk állapodni Szlovákiával, vagy bármelyik fél kérelmére a bíróság kiegészítő ítéletben határozza meg az ítélet végrehajtásának módozatait. Először nézzük meg, mi várható, ha megállapodás híján visszakerülünk Hágába. A bíróság - az ítéletből ez világosan kiderül - semmilyen nagyberuházásra nem fogja egyik felet sem kényszeríteni, mint ahogy nem fogja elrendelni egyik építmény lebontását sem. A C variánst közös üzemeltetésbe fogja adni, elő fog írni számos környezetvédelmi beruházást, és Magyarországot jelentősebb összeg megfizetésére fogja kötelezni, nem kártérítés, hanem elszámolás jogcímén. Lényegében a jelenlegi helyzetet fogja törvényesíteni.
Érdemes végiggondolni, hogy mennyiben szolgálja ez a magyar érdekeket, aláhúzva azt is, hogy miközben a kiegészítő ítélet döntést fog hozni a vízmegosztás kérdésében, a Duna "csapja" fizikai értelemben Szlovákiában marad. Sok szakértő veti fel okkal, hogy vajon nem elsőrendű magyar érdek-e a Duna feletti rendelkezést, a "csapot" visszahozni Magyarországra, mivel csak így garantálható a Szigetköz folyamatos és kielégítő vízellátása. Magyarország a Duna feletti rendelkezés eszközét Dunakiliti üzembe helyezésével tudja visszanyerni, csakhogy a bíróság kimondta, hogy Dunakiliti szerepét átvette a dunacsúnyi duzzasztó. Dunakiliti üzembe helyezése mégsem reménytelen, egy feltételnek azonban teljesülnie kell: meg kell állapodni Szlovákiával. Ha pedig meg akarunk állapodni, akkor Szlovákia érdekeit sem téveszthetjük teljesen szem elől. Szlovákia az ítélet alapján formálisan joggal ragaszkodik az 1977-es szerződés célkitűzéseihez, köztük a nagyon is kétséges energiatermeléshez és a hajózhatóság javításához. A megállapodásnak, úgy tűnik, elkerülhetetlen feltétele lesz a Duna alsó szakaszának valamilyen duzzasztása. Ez nem feltétlenül jelent vízi erőművet, hiszen szóba jöhet számos más megoldás, például a sarkantyús, amelyet az MDNP javasolt, vagy a feltöltéses duzzasztás. Ez utóbbiak feltétlen előnye a gáttal szemben, hogy jóval kisebb összegű egyszeri beruházások, hátrányuk viszont, hogy fenntartási költségük sokszorosa a gáténak. Rövid távon a gát kerül többe, hosszabb távon pedig minden más duzzasztás. Itt tartunk most dióhéjban, és ez bizony édeskevés. Amíg nem tudjuk pontosan, hogy melyik megoldás milyen terheket jelent az adófizetőknek, amíg nem tudjuk pontosan, hogy melyik megoldás milyen hatással lesz a környezetre, és a hátrányok hogyan és mennyiért küszöbölhetők ki, addig semmilyen megoldást nem tudunk és nem is akarunk támogatni. Amíg semmire sem mondtunk igent, addig értelmetlen azt kifogásolni, hogy mi mindenre nem mondtunk nemet. Egyszer azonban valamire igent kell mondanunk. Ez az igen nem elveink feladásából fakad, hanem a hágai ítélet tudomásulvételéből, és ez nagyon is összhangban van elveinkkel.
Elhiszem Eörsi Istvánnak, hogy a közönség körében szívet szorongató volt a fagyos csend, kivált sok régi barát között. Elhiheti, ez sokkal inkább így volt a szónoki emelvényen. Mégis, a hágai ítéletről szóló konferencia hozzászólójaként nem tudok csak vágyakról beszélni, bármilyen szépek is, és nem tudok csak vádaskodni, bármilyen megalapozottak is. Nem tudok úgy tenni, mintha az ítélet nem született volna meg. Az SZDSZ alapítóitól - köztük nagybátyámtól - azt tanultam, hogy a rövid távú siker érdekében meggyőződésünket nem szabad feladni. Elhittem, és már nem akarok ezen változtatni.
A szerző külügyi államtitkár, az SZDSZ országgyűlési képviselője.

matches: Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
IV/00796/2018
. IV/00796/2018
Első irat érkezett: 05/04/2018
Az ügy tárgya: A Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzése elleni alkotmányjogi panasz (csődeljárás)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó gazdasági társaság ellen csődeljárás indult, amely eljárásban csődegyezség jóváhagyását kérték a bíróságtól. Az elsőfokú bíróság a csődegyezség jóváhagyását megtagadta, a végzés indokolásában kifejtette, hogy a csődegyezséget jóváhagyó érdemi határozattal szemben alapvető követelmény a végrehajthatóság, ezért a bíróság csak ilyen egyezséget hagyhat jóvá. A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság végzését helyenhagyta. A Kúria a felülvizsgálati eljárás során a másodfokú döntést hatályában fenntartotta.
Az indítványozó álláspontja szerint a bíróság eljárása sértette az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti tisztességes bírósági eljáráshoz való jogát..
NutriFood Hungary Kft. "fa"
Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzés
IV_796_0_2018_indítvány_anonim.pdf
A határozat száma: 3139/2020. (V. 15.) AB végzés
2020.04.28 14:00:00 3. öttagú tanács
3139_2020 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. A gazdasági társaság indítványozó jogi képviselője (dr. Szlamka Gergely ügyvéd) útján az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt nyújtott be, amelyben a Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének a sérelmére hivatkozással.
[2]	2. Az alkotmányjogi panaszra okot adó ügy lényege szerint az indítványozó mint adós csődeljárás lefolytatása iránti kérelmet nyújtott be, és a jelzáloggal biztosított kötelezettségek között egyebek mellett két pénzintézet követelését is feltüntette. Ők azonban nem jelentettek be határidőben hitelezői igényt az eljárásban, és ezért hitelezőként nem kerültek nyilvántartásba vételre.
[3]	Az indítványozó által ezt követően benyújtott csődegyezség jóváhagyását a Fővárosi Törvényszék 23.Cspk.7/2017/33. számú végzésével megtagadta, és a csődeljárást megszüntette. A megállapodás egyik pontja szerint ugyanis az adós arra kérte a bíróságot, hogy a „megfelelő határidőben kiértesített, de a csődeljárásba be nem jelentkezett hitelezőket határozatban kötelezze a jelzálogjogok, illetve a végrehajtási jogok törlésére”. A bíróság szerint viszont az egyezség csak „az igennel szavazó hitelezőket kötelezi az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett (zálog- és végrehajtási jog) jogok törlésére vonatkozó nyilatkozat kiadására, ezzel szemben viszont az egyezség nem hajtható végre a nemmel szavazó és a távol maradó, illetőleg be nem jelentkezők vonatkozásában”. A végzés kitért rá, hogy a nyilvántartásba nem vett követeléssel rendelkező két pénzintézetnek az eljárás során benyújtott kifogásait elutasították, és a kifogást elutasító végzések külön fellebbezés hiányában a csődeljárást befejező végzés ellen előterjesztett jogorvoslati kérelemmel támadhatók. Az indítványozó fellebbezése nyomán eljáró Fővárosi Ítélőtábla a 15.Cspkf.44.840/2017/3. számú végzésével az elsőfokú végzést helybenhagyta. Rámutatott, hogy az adós reorganizációs programjának alapját az ingatlanok hasznosítása képezi, ezért ahhoz szükséges az ingatlanokat érintő terhek törlése. E nélkül a csődegyezség végrehajtása nem teljesíthető. A törlésre vonatkozó egyoldalú kérelem teljesítése azonban „az egyezség jogintézményével ellentétes lenne, mert olyan személyekre is kihatással lenne, akik az egyezség megkötésében nem vettek részt”. Az indítványozó felülvizsgálati kérelme alapján eljáró Kúria a Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzésével a jogerős végzést hatályában fenntartotta, megerősítve, hogy az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett jelzálogjoggal és végrehajtási joggal rendelkezők szempontjából a csődegyezség joggal való visszaélést valósított meg: az adós ugyan tájékoztatta az ingatlanain zálogjoggal rendelkező pénzintézeteket a csődeljárás kezdeményezéséről, arról azonban nem, hogy „hogyan váltak a bankok az adós hitelezőivé, miért küldött számukra értesítést, milyen jogviszonyból ered hitelezői igényük. […] A hitelező bankok az adós csődeljárás megindításáról szóló értesítésének időpontjában nem tudták, hogy azok az ingatlanok, amelyekkel szemben az igényüket érvényesíteni kívánják, a csődeljárás hatálya alá került adós tulajdonában állnak, az adós tehát az adott eljárásával meggátolta alanyi joguk csődeljárásban való érvényesíthetőségét.” (Kúria Gfv.VII.30.783/2017/5. számú végzése, Indokolás [36]–[37]) Emiatt a csődegyezség nem volt jóváhagyható.
[4]	3. Az indítványozó ezt követően fordult az Alkotmánybírósághoz. Panaszában arra hivatkozott, hogy a Kúria – megsértve az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében garantált tisztességes bírósági eljáráshoz való jogot – olyan személyek számára biztosított lehetőséget az eljárásban történő részvételre, akik nem minősültek félnek az eljárásban: a két érintett, de hitelezőként nyilvántartásba nem vett pénzintézet számára az első- és másodfokú határozatokat megküldték, számukra fellebbezési és észrevételezési lehetőséget biztosítottak, továbbá az eljáró bíróságok döntésüket részben az ő észrevételeikre és érdekeik védelmére alapozták.
[5]	4. Az Alkotmánybíróságnak az Abtv. 56. §-a alapján mindenekelőtt azt kellett megvizsgálnia, hogy az alkotmányjogi panasz a befogadhatóság törvényi feltételeinek eleget tesz-e.
[6]	Az indítványozó az Abtv. 30. § (1) bekezdésében meghatározott hatvan napos határidőben nyújtotta be az alkotmányjogi panaszt, mivel a Kúria végzését 2018. február 21-én vette át, a panaszt pedig 2018. április 21-én adta postára. A jogi képviselő a meghatalmazását csatolta. A rendes jogorvoslattal nem támadható, felülvizsgálati jogkörben hozott kúriai végzés alkotmányjogi panasszal támadható, a kérelmező alkotmányjogi panasz benyújtására indítványozói jogosultsággal rendelkezik, és érintettsége – mivel a támadott végzéssel lezárt eljárásban félként részt vett – fennáll. Az alkotmányjogi panaszt Alaptörvényben biztosított jog [Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdés] sérelmére alapították, és a kérelem a határozottság Abtv. 52. § (1b) bekezdésében felsorolt követelményeinek is eleget tesz.
[7]	Az Abtv. 29. §-a a befogadhatóság tartalmi feltételeként határozza meg, hogy az alkotmányjogi panasz a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet tartalmazzon vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést vessen fel. A feltételek meglétének a vizsgálata az Alkotmánybíróság mérlegelési jogkörébe tartozik.
[8]	Emlékeztetni szükséges mindenekelőtt arra, hogy az Alkotmánybíróságnak részletesen kimunkált és következetesen alkalmazott gyakorlata van az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése tartalmát érintően. Jelen ügy ehhez képest nem tartalmaz olyan új, alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést, amely a panasz befogadását és érdemi elbírálását indokolná.
[9]	Az indítvány továbbá a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét sem veti fel. Az indítványozó alapvetően azt sérelmezi, hogy az eljáró bíróságok a nyilvántartásba nem vett követeléssel rendelkező két pénzintézet érdekeinek figyelembevételével tagadta meg a csődegyezség jóváhagyását. Ezzel szemben az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a csődegyezség jóváhagyásának megtagadására azért került sor, mert a bíróságok jogértelmezése szerint az törvénysértő módon olyan hitelezőkre is kiterjed volna, amelyek (akik) a csődeljárásban nem vettek részt.
[10]	Az eljárásban való részvétellel kapcsolatban szükséges rámutatni egyrészt arra, hogy a Fővárosi Törvényszék 23.Cspk.7/2017/33. számú végzése szerint a pénzintézetek kifogásait elutasító végzések külön fellebbezés hiányában a csődeljárást befejező végzés ellen előterjesztett jogorvoslati kérelemmel voltak támadhatók. Másrészt az Alkotmánybíróság – a bírói döntések indokait kifogásoló alkotmányjogi panaszokat elbíráló korábbi döntéseihez hasonlóan – jelen ügyben is emlékeztet arra, hogy „a bírói döntéssel szemben benyújtott alkotmányjogi panasz nem tekinthető hagyományos értelemben vett jogorvoslatnak”, annak tárgya nem törvényességi felülvizsgálat. „Az Alkotmánybíróság ugyanis az alkotmányjogi panasz intézményén keresztül is kizárólag az Alaptörvényt és az abban elismert jogokat oltalmazhatja {erről lásd elsőként: 3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [13]; legutóbb megerősítette: 3056/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [19]}. […] Ennek megfelelően az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint nem vizsgálja, hogy a bírói döntés indokolásában megjelölt bizonyítékok és megjelenő érvek megalapozottak-e, a jogalkalmazó helytállóan értékelte-e ezeket a bizonyítékokat és érveket, illetve a konkrét ügyben a bírói mérlegelés eredményeként megállapított tényállás, valamint az abból levont következtetés megalapozott-e, mint ahogy azt sem vizsgálja, hogy bíróságok jogértelmezése helyesen illeszkedik-e jogági dogmatika elfogadott szabályaihoz {3207/2015. (X. 27.) AB végzés, Indokolás [12], illetve 3067/2016. (IV. 11.) AB végzés, Indokolás [18]}.” {3117/2016. (VI. 21.) AB végzés, Indokolás [16]} „Az, hogy az indítványozó a konkrét ügyében – a jogorvoslat ellenére – pervesztes lett, azaz a jogerős határozatot hozó bíróság nem osztotta (jogi) álláspontját egy konkrét kérdésben, nem teszi az eljárást tisztességtelenné, emiatt nem válik az eljárás és a döntés önkényessé sem” {3327/2014. (XII. 10.) AB végzés, Indokolás [15]}.
[11]	Mindezek alapján az Alkotmánybíróság jelen ügyben sem bocsátkozhat annak érdemi vizsgálatába, hogy a bíróság döntése – a csődegyezség jóváhagyásának a megtagadása – tartalmilag helyes-e és megalapozott indokokon nyugszik-e. Önmagában az, hogy az indítványozó az egyébként megindokolt bírósági döntést tévesnek és magára nézve hátrányosnak tartja, nem alkotmányossági kérdés.
[12]	5. A fentiek szerint az alkotmányjogi panasz nem felel meg az Abtv. 29. §-ában írt befogadási kritériumoknak, ezért azt az Alkotmánybíróság az Abtv. 56. § (1)–(3) bekezdése alapján eljárva, az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) pontja alapján visszautasította.
. 3139/2020. (V. 15.)

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság


text:
Hétfőn tárgyalja a Legfelsőbb Bíróság Kunos Péter felülvizsgálati kérelmét
Az úgynevezett Agrobank-ügy felülvizsgálati eljárásában hétfőn tartják a nyilvános tárgyalást a Legfelsőbb Bíróságon. Orosz Balázs ügyvéd, a bank volt vezérigazgatójának védője felülvizsgálati indítványában téves jogszabály-értelmezés miatt megtámadta a Legfelsőbb Bíróság jogerős elmarasztaló ítéletét. Az ügyvéd Kunos felmentését kérte.
Az Agrobank-perben az időközben megszűnt bank egykori vezetőinek, Kunos Péter vezérigazgatónak és Kovács Mihály elnöknek a bűnösségét mondta ki a Legfelsőbb Bíróság 1998. április 30-án kihirdetett másodfokú jogerős ítéletével 11 rendbeli bűnszövetségben, üzletszerűen elkövetett vesztegetés bűntette miatt. Kunos Péter büntetése két év letöltendő szabadságvesztés és másfél millió forint pénzbüntetés. Kovács Mihályt a bíróság másfél év próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztésre és kétmillió forint pénzbüntetésre ítélte.
A jogegerős ítélet indokolásában elhangzott: törvénybe ütköző volt az a gyakorlat, amely szerint a bank vezetői az E-hitelkérelmek kedvező elbírálásának feltételeként szabták meg azt, hogy a kérelmező cégekben a hitelező Agrobank jelképes összegért legalább 26 százalékos részesedéshez jusson. A megszerzett tulajdonrészeket pedig többnyire a külön erre a célra létrehozott egyszemélyes stróman kft.-ékbe vitték.
Az elsőfokon eljáró Fővárosi Bíróság felmentette a két bankvezetőt a vesztegetés vádja alól 1997. június 10-én kihirdetett ítéletében. Az indoklás szerint tettük csekély társadalmi veszélyessége miatt nem tartozik a büntetőjog területére. A védők perbeszédeikben kitértek arra, hogy az Agrobank hitelkihelyezési gyakorlatát magának Kunos Péternek a kezdeményezésére ismerték meg 1994-ben a Magyar Nemzeti Bank és az ÁVÜ vezetői, akik ebben a konstrukcióban semmi kivetnivalót nem találtak. A jogutód Mezőbank is az Agrobank által nyújtott mintegy 10 milliárd forint összegű E-hitel mindössze 4-5 százalékát ítélte utólag rossz kihelyezésnek. A hitelfelvevők pedig egyetlen polgári pert sem indítottak jogtalan előnyszerzés, illetve kényszerítés miatt.
A Legfelsőbb Bíróság jogerős, elmarasztaló ítélete után Kunos ügyvédje kegyelmi kérvénnyel fordult Göncz Árpád köztársasági elnökhöz, és ennek elbírálásáig a végrehajtás felfüggesztését kérte az Igazságügyi Minisztériumtól. Ezt a tárca vezetése 1998. október 6-án elfogadta, majd két nappal később saját döntését megváltoztatva visszavonta. Kunos Péter tavaly október 29-én kezdte meg szabadsávesztésének letöltését a baracskai büntetés-végrehajtási intézetben. November 9-én Göncz Árpád helyt adott a kegyelmi kérvénynek, másnap azonban kiderült, hogy Dávid Ibolya igazságügy-miniszter megtagadta a köztársasági elnöki határozat ellenjegyzését. A tárca vezetője akkor elmondta: a kegyelmi kérvényben elsősorban Kunos Péter egészségügyi állapotára hivatkoztak, ezt azonban az igazságügyi orvosszakértői szakvélemény nem támasztotta alá. Felülvizsgálati indítványában Orosz Balázs ügyvéd nem vitatta, hogy védence elkövette a tényállásban leírtakat, azok azonban - álláspontja szerint - csak a Legfelsőbb Bíróság téves jogszabály-értelmezése nyomán minősülhettek bűncselekménynek. Az ítélet tehát az ügyvéd szerint törvénysértő módon mondta ki, hogy a vádlottak a vesztegetés bűntettét követték el. A bíróság a felülvizsgálati eljárás során felmentheti Kunost és Kovácsot, vagy enyhítheti ítéletüket, illetve megsemmisítheti azt, új eljárásra utasítva a korábban eljáró bíróságot, de helyben is hagyhatja a jogerős döntést. Kunos Péter a számára kedvező döntés nyomán akár már aznap kiszabadulhat a baracskai büntetés-végrehajtási intézetből

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság


(1a)6
(3)7 Az e törvényben foglalt eljárásokban – az adatváltozás bejelentésére vonatkozó kérelem elbírálása kivételével – az ügyintézési határidő 70 nap.
4. § (1)8 A kérelmező a minősítési eljárást a hatóság által rendszeresített – a (2) bekezdésben meghatározott adattartalmú – formanyomtatvány benyújtásával kérelmezi. A kérelem szóbeli benyújtásának nincs helye.
a)9 a kérelmező neve, székhelye, cégjegyzékszáma, környezetvédelmi ügyfél jele, környezetvédelmi területi jele, statisztikai számjele, pénzforgalmi számlaszáma,
d)10 a kérelem típusa (új kérelem, módosítási kérelem, minősítési engedély hatályának meghosszabbítása iránti kérelem, adatváltozás bejelentése),
j)12 a hulladékgazdálkodási közszolgáltatás körébe tartozó hulladék fajtája, típusa, jellege, mennyisége (tonnában kifejezve), összetétele,
k)13 a közszolgáltatási terület megnevezése, kiterjedése, valamint
l)14 nyilatkozat arról, hogy a kérelmező a Ht. 61. § (4) bekezdésében meghatározott esetben a közterületen elhagyott, jogellenesen elhelyezett hulladék elszállítását és kezelését vállalja.
a)15 a hatályos hulladékgazdálkodási engedélyt vagy engedélyeket,
(6)18 A kérelmet, továbbá a kérelmező törvényes vagy meghatalmazott képviselőjétől származó, az (5) bekezdésben meghatározott nyilatkozatot eredeti vagy hiteles másolati példányban kell benyújtani.
(3)19 Ha a minősítés iránti kérelem megfelel az (1) bekezdésben foglaltaknak, a minősítő a kérelmet érdemben vizsgálja.
8. §20 (1) A minősítő a minősítési eljárás alapján dönt a hulladékgazdálkodási közszolgáltatási tevékenység minősítési engedélyének kiadásáról. A minősítési engedélyben a minősítő meghatározza a hulladékgazdálkodási közszolgáltatási tevékenység végzésének feltételeit, továbbá elvégzi a tevékenység (3) bekezdés szerinti minősítési osztályba sorolását.
9. § (1)–(2)21
(3)22 A minősítési engedély időbeli hatálya – a (4) bekezdésben meghatározott kivétellel – az engedély jogerőre emelkedésétől számított 36. hónap utolsó napjáig tart.
(4)23 A 11. § (1) bekezdésében meghatározott esetben az új minősítési engedély időbeli hatálya megegyezik az eredeti minősítési engedély időbeli hatályával.
10. §24 A minősítési engedély kiállításának alapjául szolgáló feltételeknek a minősítési engedély időbeli hatálya alatt a kérelmezőnek folyamatosan meg kell felelnie. A kérelmező a környezetirányítási célok teljesítésének érdekében vállalt intézkedéseket a környezetirányítási programban foglaltaknak megfelelően végrehajtja.
11. §25 (1)26 Ha a kérelmező
(2)27 Az (1) bekezdés a) pont szerinti esetben a minősítő megvizsgálja a minősítési engedély kiadásának alapjául szolgáló feltételeknek való megfelelést, és kiadja az új minősítési engedélyt.
(4)28 A (3) bekezdés szerinti bejelentés azon adatok tekintetében, amelyeket más nyilvántartás közhitelesen tartalmaz, úgy is teljesíthető, hogy az adatváltozásról a közhiteles nyilvántartást vezető szerv – ha ezt tőle a kérelmező kéri – a (3) bekezdés szerinti határidőben értesíti a minősítőt.
12. § (1)29 Ha a kérelmező részére kiadott minősítési engedélyben meghatározott minősítési osztályhoz tartozó minősítési kategóriánál vagy fokozatnál magasabb kategóriába vagy fokozatba sorolásra van lehetőség, a kérelmező az új kategóriának vagy fokozatnak megfelelő minősítési osztályba sorolás iránt módosítási kérelmet nyújthat be.
(2)30 Ha a kérelmező tevékenységében olyan változás következik be, amely alapján a kérelmező a minősítési engedélyében foglalt minősítési osztály feltételeinek, követelményeinek már nem felel meg, a kérelmező – a változások bekövetkezésétől számított 15 napon belül – ezt a tényt a minősítőnek bejelenti. A bejelentéssel egyidejűleg a kérelmező a változásoknak megfelelő minősítési osztályba sorolást tartalmazó módosítási kérelmet nyújt be.
7.31 A minősítési engedély hatályának meghosszabbítása
13. § (1)32 A kérelmező a minősítési engedély hatályának lejárta előtt legkésőbb 90 nappal benyújtott kérelmével kezdeményezheti a minősítési engedély hatályának meghosszabbítását. A minősítési engedély hatályának meghosszabbításáról szóló határozat jogerőre emelkedéséig a kérelmező a hatályos – korábbi – minősítési engedély alapján végezheti a tevékenységét.
(2)33 Ha a minősítő a minősítési engedély hatályának meghosszabbítása iránti eljárásban megállapítja, hogy a minősítési engedély kiállításának alapjául szolgáló feltételeknek a kérelmező megfelel, a környezetirányítási programban foglaltakat megfelelően végrehajtja, a 9. § (3) bekezdésében meghatározott időpont figyelembevételével meghosszabbítja a minősítési engedély hatályát.
(3)34 Ha a minősítő az (1) bekezdés szerinti eljárás során megállapítja, hogy a minősítési engedély kiállításának alapjául szolgáló feltételeknek a kérelmező nem felel meg, vagy a környezetirányítási programban foglaltakat nem vagy nem megfelelően hajtja végre, 15 napos határidő tűzésével végzésben felhívja a kérelmezőt a minősítési osztály módosításának kezdeményezésére.
14. § (1)35 A minősítő a minősítési engedély kiadásának alapjául szolgáló feltételeknek való megfelelést és a környezetirányítási programban foglaltak végrehajtását ellenőrzi.
a)36 hulladékgazdálkodási közszolgáltatási tevékenységében olyan változás következett be, amelynek bejelentéséről az előírt eljárás szerint nem gondoskodott,
b)37 a minősítési engedély kiállításának alapjául szolgáló feltételeknek nem felel meg és a minősítési engedély módosítása iránt a 12. § (2) bekezdése szerinti határidőben nem nyújtott be kérelmet,
15. §38 (1) Ha a kérelmező a 11. § szerinti adatváltozásra vonatkozó bejelentési kötelezettségének határidőben nem tesz eleget, a minősítő a kérelmezőt 50 000 forint összegű bírság megfizetésére kötelezi, és határidő tűzésével felszólítja az adatváltozás bejelentésére.
15/A. §39
10.40 A minősítési engedély visszavonása
16. § (1)41 A minősítő a minősítési engedélyt visszavonja, ha a kérelmező
(2)42 A minősítő a minősítési engedélyt akkor is visszavonja, ha a minősítés megadásához előírt feltételek már nem állnak fenn.
17. § (1)43 A 11. § (1) és (2) bekezdésében és a 12–16. §-ban foglalt eljárásokra a minősítési eljárásra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni.
(2)44 A minősítési engedély módosítása esetén a minősítő új minősítési engedélyt ad ki, és a módosítással érintett korábbi minősítési engedélyt visszavonja.
(3)45 A módosításra irányuló eljárás alatt a kérelmező a tevékenységét a korábbi minősítési engedély alapján jogosult folytatni.
19. §47 (1) A minősítő a kiállított minősítési engedélyekről nyilvántartást vezet.
20. § Felhatalmazást kap a környezetvédelemért felelős miniszter, hogy az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben, rendeletben állapítsa meg az e törvényben meghatározott eljárásokért és az igazgatási jellegű szolgáltatás (konzultáció) igénybevételéért fizetendő igazgatási szolgáltatási díjak mértékére, kezelésére, felhasználására, nyilvántartására, visszafizetésére vonatkozó részletes szabályokat.48
22. §49 Minősítő okirat 2015. június 30-át követően nem adható ki. Az e törvény alapján kiadott minősítő okirat az abban meghatározott ideig, de legkésőbb 2015. december 31-ig hatályos.
22/A. §50 E törvénynek az Országos Környezetvédelmi Információs Rendszer továbbfejlesztésével összefüggésben egyes törvények módosításáról szóló 2014. évi LXXXVII. törvénnyel (a továbbiakban: Módtv.) megállapított rendelkezéseit a Módtv. hatálybalépése51 után indult ügyekben és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
22/A. §52 (1) Ha a környezetvédelmi hatóság 2015. június 30-át követően, de a 22. §-ban meghatározott hatályvesztést megelőzően minősítési engedélyt ad ki a minősítő okirattal rendelkező kérelmező részére, a minősítő okiratot a minősítési engedély kiadásával egyidejűleg visszavonja.
24. §53 E törvénynek az egységes elektronikus ügyintézési rendszer kialakításához szükséges egyes törvények módosításáról szóló 2016. évi CXXI. törvénnyel megállapított 4. § (1) és (6) bekezdését 2017. december 31-ig csak akkor kell alkalmazni, ha az érintett szerv az elektronikus ügyintézést az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások általános szabályairól szóló 2015. évi CCXXII. törvény 108. § (2) bekezdése szerint 2018. január 1-jét megelőzően vállalta. Ezen vállalás hiányában 2017. december 31-ig az érintett szerv vonatkozásában az elektronikus kapcsolattartásra e törvény 2016. december 31-én hatályos rendelkezéseit kell alkalmazni.
25. §54
26. § (1)–(4)55
(6)–(8)57
28. § (1)59
29–34. §61
35. § (1)–(2)62
36. §64
37. § (1)65
38. § (1)70
(3)–(4)72
39. § (1)–(2)73
40–41. §75
42. § (1)–(2)76
43–46. §78
47. §79
48–55. §80
57–58. §82
59. § (1)83
60. § (1)86
61–75. §88
76. §89
77–78. §90
1. melléklet a 2013. évi CXXV. törvényhez91
6. melléklet a 2013. évi CXXV. törvényhez92
7. melléklet a 2013. évi CXXV. törvényhez93
8. melléklet a 2013. évi CXXV. törvényhez94
6 A 3. § (1a) bekezdését a 2014: LXXXVII. törvény 11. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2016: CIV. törvény 115. § a) pontja.
7 A 3. § (3) bekezdése a 2015: CLXXXVI. törvény 195. §-a szerint módosított szöveg, e módosító törvény 205. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
8 A 4. § (1) bekezdése a 2016: CXXI. törvény 82. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
9 A 4. § (2) bekezdés a) pontja a 2013: CCL. törvény 215. § a) pontja szerint módosított szöveg.
10 A 4. § (2) bekezdés d) pontja a 2014: XCIX. törvény 148. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
11 A 4. § (2) bekezdés g) pontját a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 1. pontja hatályon kívül helyezte.
12 A 4. § (2) bekezdés j) pontját a 2014: XCIX. törvény 140. §-a iktatta be.
13 A 4. § (2) bekezdés k) pontját a 2014: XCIX. törvény 140. §-a iktatta be.
14 A 4. § (2) bekezdés l) pontját a 2014: XCIX. törvény 140. §-a iktatta be.
15 A 4. § (3) bekezdés a) pontja a 2014: XCIX. törvény 149. § (1) bekezdés 2. pontja szerint módosított szöveg.
16 A 4. § (3) bekezdés b) pontját a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 2. pontja hatályon kívül helyezte.
17 A 4. § (3) bekezdés c) pontját a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 3. pontja hatályon kívül helyezte.
18 A 4. § (6) bekezdése a 2016: CXXI. törvény 82. § (3) bekezdése szerint módosított szöveg.
19 A 7. § (3) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 149. § (1) bekezdés 3. pontja szerint módosított szöveg.
20 A 8. § a 2014: XCIX. törvény 141. §-ával megállapított szöveg.
21 A 9. § (1)–(2) bekezdését a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 4. pontja hatályon kívül helyezte.
22 A 9. § (3) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 142. §-ával megállapított szöveg.
23 A 9. § (4) bekezdését a 2013: CCL. törvény 211. §-a iktatta be, szövege a 2014: XCIX. törvény 148. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
24 A 10. § a 2014: XCIX. törvény 148. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
25 A 11. § a 2013: CCL. törvény 212. §-ával megállapított szöveg.
26 A 11. § (1) bekezdés záró szövegrésze a 2014: XCIX. törvény 148. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
27 A 11. § (2) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 143. §-ával megállapított szöveg.
28 A 11. § (4) bekezdését a 2016: XXXII. törvény 36. §-a iktatta be.
29 A 12. § (1) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 4. pontja szerint módosított szöveg.
30 A 12. § (2) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 5. pontja szerint módosított szöveg.
31 A 7. alcím címe a 2014: XCIX. törvény 148. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
32 A 13. § (1) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
33 A 13. § (2) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 2. és 6. pontja szerint módosított szöveg.
34 A 13. § (3) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
35 A 14. § (1) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 7. pontja szerint módosított szöveg.
36 A 14. § (2) bekezdés a) pontja a 2014: XCIX. törvény 148. § 8. pontja szerint módosított szöveg.
37 A 14. § (2) bekezdés b) pontja a 2014: XCIX. törvény 148. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
38 A 15. § a 2014: LXXXVII. törvény 12. §-ával megállapított szöveg.
39 A 15/A. §-t a 2014: LXXXVII. törvény 13. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2016: CIV. törvény 115. § b) pontja.
40 A 10. alcím címe a 2014: XCIX. törvény 148. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
41 A 16. § (1) bekezdésn nyitó szövegrésze a 2014: XCIX. törvény 148. § 9. pontja szerint módosított szöveg.
42 A 16. § (2) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 9. pontja szerint módosított szöveg.
43 A 17. § (1) bekezdése a 2013: CCL. törvény 215. § c) pontja szerint módosított szöveg.
44 A 17. § (2) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 144. §-ával megállapított szöveg.
45 A 17. § (3) bekezdése a 2014: XCIX. törvény 148. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
46 A 12. alcímet (18. §) a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 5. pontja hatályon kívül helyezte.
47 A 19. § a 2014: XCIX. törvény 145. §-ával megállapított szöveg.
48 Lásd a 71/2013. (VIII. 15.) VM rendeletet.
49 A 22. § a 2014: XCIX. törvény 146. §-ával megállapított szöveg.
50 A 22/A. §-t a 2014: LXXXVII. törvény 14. §-a iktatta be.
51 A hatálybalépés napja: 2014. december 15.
52 Az újabb 22/A. §-t a 2014: XCIX. törvény 147. §-a iktatta be.
53 A 24. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette, újonnan a 2016: CXXI. törvény 82. § (2) bekezdése iktatta be.
54 A 25. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
55 A 26. § (1)–(4) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
56 A 26. § (5) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
57 A 26. § (6)–(8) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
58 A 27. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
59 A 28. § (1) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
60 A 28. § (2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
61 A 29–34. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
62 A 35. § (1)–(2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
63 A 35. § (3) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
64 A 36. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
65 A 37. § (1) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
66 A 37. § (2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
67 A 37. § (3) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
68 A 37. § (4) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
69 A 37. § (5) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
70 A 38. § (1) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
71 A 38. § (2) bekezdése a 2014: LXXXVII. törvény 15. §-a alapján nem lép hatályba.
72 A 38. § (3)–(4) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
73 A 39. § (1)–(2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
74 A 39. § (3) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
75 A 40–41. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
76 A 42. § (1)–(2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
77 A 42. § (3) bekezdése a 2014: LXXXVII. törvény 15. §-a alapján nem lép hatályba.
78 A 43–46. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
79 A 47. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
80 A 48–55. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
81 Az 56. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
82 Az 57–58. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
83 Az 59. § (1) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
84 Az 59. § (2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
85 Az 59. § (3) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
86 A 60. § (1) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
87 A 60. § (2) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
88 A 61–75. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
89 A 76. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
90 A 77–78. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
91 Az 1. melléklet a 2014: XCIX. törvény 148. § 10. pontja szerint módosított szöveg.
92 A 6. mellékletet a 2014: XCIX. törvény 149. § (2) bekezdés 6. pontja hatályon kívül helyezte.
93 A 7. melléklet a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
94 A 8. melléklet a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.


text:
DR. HANZÓ GABRIELLA A VÉGREHAJTÁSI KÖLTSÉGEK ELŐLEGEZÉSÉNEK JOGÉRTELMEZÉSE - PDF
DR. HANZÓ GABRIELLA A VÉGREHAJTÁSI KÖLTSÉGEK ELŐLEGEZÉSÉNEK JOGÉRTELMEZÉSE
Download "DR. HANZÓ GABRIELLA A VÉGREHAJTÁSI KÖLTSÉGEK ELŐLEGEZÉSÉNEK JOGÉRTELMEZÉSE"
2 1 DR. HANZÓ GABRIELLA A VÉGREHAJTÁSI KÖLTSÉGEK ELŐLEGEZÉSÉNEK JOGÉRTELMEZÉSE A végrehajtás során felmerülő költséget ha a törvény másképpen nem rendelkezik a végrehajtást kérő előlegezi és az adós viseli. 1 A bírósági végrehajtói díjszabásról szóló többszörösen módosított 14/1994. (IX/8.) IM rendelet (Dsz.) 1. (1) bekezdés értelmében az önálló bírósági végrehajtót a hatáskörébe tartozó végrehajtás foganatosításáért munkadíj és költségtérítés, az adós teljesítése esetén ezen felül behajtási jutalék illeti meg. 2 A (2) bekezdés értelmében a munkadíjat és a költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi. Ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. 3 Eltérő a bíróságok ítélkezési gyakorlata abban az esetben, amikor a bírósági végrehajtó eljárása eredményeként megállapítja, hogy a követelés az adóstól nem hajtható be (jelenlegi ismeretei szerint) és az eljárás a bírósági végrehajtásról szóló évi LIII. törvény (Vht.) 52. d) pontja alapján szünetelteti. 4 A bírósági végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. (IX.8.) IM rendelet ( Dsz. ) 21. alapján kiállított díjjegyzékben a végrehajtó az általa felszámított munkadíjat és költségtérítést (költségátalányt és készkiadást) tünteti fel, amelynek megfizetésére a végrehajtást kérő köteles, miután adóstól semmit nem sikerült behajtani. 5 A végrehajtást kérők sok esetben kifogással élnek a díjjegyzék ellen, álláspontjuk szerint ugyanis szüneteléskor már nem kötelezhetők újabb befizetésre. E témakörben azzal szeretnék foglalkozni, hogy a Vht. 34. (1) bekezdés értelmében a végrehajtási költségeket a végrehajtást kérő köteles előlegezni amely kötelezettsége az eljárás érdemi (Vüsz. 33. ) befejezéséig fennáll, miután a jogszabály e tekintetben korlátozó rendelkezést nem tartalmaz. Álláspontom szerint sem a Vht., sem a Dsz. nem tartalmaz olyan rendelkezést miszerint a végrehajtást kérő kizárólag az eljárás kezdetén köteles költségrészt fizetni.
3 2 I. A törvényszöveg eltérő értelmezése A Vht. 34. (1) bekezdés első mondatrésze értelmében a végrehajtás során felmerülő költséget a végrehajtást kérő előlegezi. A törvényi rendelkezés nem tesz különbséget a végrehajtási költségek jogcíme (munkadíj, költségátalány, készkiadás) között, leszögezhető tehát, hogy a végrehajtást kérő előlegezési költsége az eljárás során végig fennáll. Álláspontom szerint ennek az az oka, hogy ne a bírósági végrehajtónak aki az adós és a végrehajtást közötti vitában érdektelen harmadik személy kelljen viselnie az eljárás lefolytatásával kapcsolatos kiadásokat. A rendelkezés tehát, két, egymástól függetlenül érvényesülő szabályt ( és!) fektet le: 1.) a végrehajtást kérő előlegezi, és 2.) adós viseli a végrehajtási költségeket. A Vht. nem korlátozza, hanem előírja a végrehajtást kérőnek, hogy a végrehajtási eljárás során előlegezze a végrehajtási költségeket. A díjjegyzékben tehát a végrehajtó nem az őt megillető költségek (végleges) viselésére, hanem további előlegezésére hívja fel a végrehajtást kérőt. Ha a Vht. 34. (1) bekezdését egy szabályként kezelnénk, akkor a behajthatatlanság miatt szünetelő eljárásokban a végrehajtónak elvileg vissza kellene fizetnie a végrehajtást kérőnek az általa eljárás kezdetén megfizetett összeget, hiszen az adós nem tudja viselni a végrehajtási költségeket! Ez azonban ellentmondana az első szabálynak, mely szerint a végrehajtónak munkadíj és költségtérítés jár. Ennek okán szükségszerű elkülöníteni a Vht. 34. (1) bekezdésének két rendelkezését, tehát a végrehajtás kérő előlegezi a végrehajtási költségeket, adós pedig köteles azt viselni. II. A Dsz. 17. (1) bekezdésének értelmezése A végrehajtót az eljárás kezdetén a munkadíj és költségátalány részeként ügyenként megilleti a végrehajtási eljárásban felszámítható munkadíj összege és a költségátalány 50%-ának megfelelő
4 3 összeg, de legalább 4.000,-Ft, legfeljebb ,-Ft; illetve költség megfizetésére tarthat igényt a várhatóan felmerülő készkiadás összegének erejéig. (Dsz. 17. (1) bek.) 6 A Dsz. 17. (1) bekezdése meghatározza és behatárolja, hogy az eljárás kezdetén a végrehajtó mekkora összeget kérhet be a végrehajtást kérőtől. A végrehajtó tehát a felszámítható munkadíja és költségátalánya 50%-ának megfelelő összegre, de legalább 4.000,-Ft, legfeljebb ,-Ft-ra tarthat igényt az eljárás kezdetén. Fontos azonban kiemelni, hogy az eljárás kezdetén bekért összeg csak a munkadíj és költségátalány egy részét képezi, hiszen a jogszabály úgy fogalmaz, hogy munkadíj és költségátalány részeként. A díjjegyzék elleni kifogásoknak helyt adó végzések az eljárás kezdetén befizetett összeget előlegként kezelik, amely az indoklások értelmében kimeríti a végrehajtást kérő teljes végrehajtási költségviselési kötelezettségét. Ezen téves jogszabály értelmezés abból fakad, hogy december 31. napjáig a Dsz. 17. (1) bekezdése az alábbi rendelkezés volt: A végrehajtót az eljárása kezdetén a munkadíj és a költségátalány fejében ügyenként előlegként megilleti... Ezzel szemben január 1. napjától a Dsz. 17. (1) bekezdése így rendelkezik: A végrehajtót az eljárása kezdetén a munkadíj és a költségátalány részeként ügyenként előlegként megilleti... A két rendelkezés közötti különbség egyértelmű: régen a végrehajtást kérő előleget fizetett, amely a munkadíjnak és a költségátalánynak felelt meg; ma azonban a munkadíj és költségátalány egy részét fizeti be. Különösebb magyarázat nélkül is kitűnik, hogy a két rendelkezés tartalmilag nem azonos, különben a 43/2003. (XII. 20.) IM rendelet, amely a Dsz ának idézett módosítását beiktatta, értelmetlen lenne. A jogszabályváltozás ellenére a bírósági gyakorlat a mai napig a hatálytalan rendelkezésre és az annak alapján hozott korábbi döntések (pl. a BDT ) indoklására hivatkozik, amely szintén jogszabálysértő. 7 Figyelmen kívül maradt a kifogásoknak helyt adó végzésekben az is, hogy a munkadíj és költségátalány az ügyértékhez igazodik; az ügyérték azonban napról-napra emelkedik, pl. a
5 4 felszámított kamat vagy a zárgondnoki díj miatt. Ennek következtében pedig lehetetlen az eljárás kezdetén meghatározni, hogy mennyi lesz a teljes ügyérték. A kifogásoknak helyt adó végzések nem tesznek különbséget a végrehajtási eljárás érdemi és ügyviteli befejezése között; utóbbit (vagyis a szünetelő ügyeket) ugyanúgy tekintik, mint a befejezett, azaz megszűnt ügyeket. Ezzel kapcsolatban először is megjegyzendő, hogy az érdemi és az ügyviteli befejezési mód között egy, jelen kérdés elbírálása szempontjából lényeges különbség mindenképpen van; az 1/2002. (I.17.) IM rendelet (Vüsz.) 33. -a szerinti ügybefejezés ugyanis az eljárás tényleges megszüntetését jelenti; az e -ban felsorolt esetek mindegyik kizárja, hogy az ügyben bármilyen további végrehajtói intézkedés történjen, vagyis a végrehajtási eljárás visszavonhatatlanul lezárult. Nincs több költség, kiadás. 8 Ezzel szemben a 34. szerinti lezárás esetünkben a b.) pont alapján való szünetelés nem végleges. Van lehetőség az eljárás folytatására, amennyiben olyan új körülmény merül fel, amely az eljárás folytatását teszi lehetővé. Reális lehetőség, hogy idővel az adósnak lesz értéket képező vagyontárgya, amelyre kérhető az eljárás folytatása. Számos alkalommal tapasztalható, hogy a végrehajtást kérők a Dsz. 17. (1) bekezdés a.) és c.) pontja közötti különbséget tévesen értelmezik: A biztosítási intézkedés során a végrehajtást kérő nem kapja meg a követelését mert nincs még róla jogerős döntés, és lehet, hogy nem is lesz. Ugyanakkor az adós vagyonát ugyanúgy le kell foglalnia a végrehajtónak, ugyanazt a munkát kell elvégeznie mint ha kielégítési végrehajtási eljárás folyna. A foglalást követően az eljárás érdemben befejeződik, intézkedni álláspontom szerint kizárólag már csak akkor kell az ügyben, ha nem indul kielégítési végrehajtás, mert akkor fel kell oldani a lefoglalt vagyontárgyakat. Véleményem szerint ez az oka annak, hogy biztosítási intézkedés esetén a teljes munkadíj és a teljes költségátalány bekérhető. A különbség tehát a két eljárás közötti díjbekérés kapcsán kizárólag a költségátalány tekintetében van, a munkadíjéban nincs!
6 5 Ezen felül, ismét a grammatikai (a magyar nyelv szabályai) szerinti értelmezés alapján az alábbi következtetésre jutottam: A Dsz. 17. (1) bekezdés a.) pontjának a szövege:...a pénzfizetésre irányuló végrehajtási eljárásban felszámítható munkadíj összege...és a költségátalány 50%-ának megfelelő összeg... Az összeg szó egy mondaton belüli ismétlése is azt mutatja, hogy önálló tagmondatok összekötéséről van szó, a tagmondatokat tehát külön kell értelmezni. A c.) pont szövege:...a teljes munkadíj és költségátalány összege.... A két szabály eltérően került megfogalmazásra: az a.) pont esetében a jogalkotó a munkadíjra és a költségátalányra vonatkozó rendelkezéseket nyelvtanilag egymástól elkülönülve fogalmazta meg. Ezzel szemben a c.) pontnál a jelző (teljes) a két szó elé került ami azt jelenti, hogy az mindkettőre vonatkozik. Ha a jogalkotó szándéka az együttes korlátozásra irányult volna, akkor a következőképpen került volna megfogalmazásra az a.) pontbeli rendelkezés: A végrehajtót az eljárás kezdetén a munkadíj és a költségátalány részeként ügyenként megilleti. a pénzfizetésre irányuló végrehajtási eljárásban a felszámítható munkadíj és a költségátalány 50%- ának megfelelő összeg, de legalább 4.000,- Ft, legfeljebb összesen ,- Ft. 9 III. Gyakorlati indokok A gondolatmenetem elbírálásánál figyelembe vettem a 14/1994. (IX.8.) közlönyállapotát, valamint többek között az XII XII.17. között - valamint a hatályos jogszabályi rendelkezéseket. A korábbi hatályos jogszabályi szövegben előlegként a végrehajtási ügyérték 3 %-a, de legalább 3.000,- Ft, legfeljebb ,- Ft illette meg a végrehajtót. Az értelmezésem szerint a jelenleg hatályos szabályozásban a jogalkotónak nem volt szándékában a végrehajtónak járó költségelőleg összegének mérséklése, azaz a maximális ,- Ft-ról ,- Ft-ra való csökkentése, hanem a ,- Ft-os maximális összeg kizárólag a költségátalány összegére vonatkozik.
7 6 A 14/1994. (IX.8.) IM rendelet 17. (1) bekezdés a.) pontjának grammatikai úton történő értelmezésénél az alábbi következtetésre jutottam: 10 Ezen hivatkozott pontban a jogszabály alkotó amennyiben a munkadíj és költségátalány egészére értette volna a minimum 4.000,- Ft-ot és a maximum ,- Ft-ot, ebben az esetben használta volna az összesen vagy mindösszesen kifejezést mint ahogyan teszi ezt a 21. (4) bekezdésében. 11 Ebben az esetben tehát a jogszabály meghatározás így szólna: a pénzkövetelés behajtása esetén - kivéve a b.) pontban foglalt eljárásokat a pénzfizetésre irányuló végrehajtási eljárásban felszámítható munkadíj összege és a költségátalány 50 %-ának megfelelő összeg, mindösszesen legalább 4.000,- Ft, legfeljebb ,- Ft. Ezen túlmenően az és szó és a vessző használata is ezen álláspontot támasztja alá. Mindezek alapján arra a következtetésre jutottam, hogy a minimum 4.000,- Ft, maximum ,- Ft meghatározás kizárólag a költségátalány összegére vonatkozik. Gyakorlati jelentősége van a gyakorlatban a végrehajtást kérő és a végrehajtó közötti kockázat megosztásra vonatkozó hibás végrehajtást kérői érvelésnek is. A munkám ellátása során számos esetben tapasztaltam, hogy a végrehajtást kérők álláspontja szerint a 14/1994. (IX.8.) IM rendelet 2. (3) bekezdés c.) pontjára és a 17. (1) bekezdésére figyelemmel a végrehajtást kérő az eljárás kezdetén köteles a végrehajtás során felmerült költségek előlegezésre és a Vht a alapján a végrehajtást kérő csak előlegezésre köteles, míg az eljárás befejezésekor így az ügyviteli befejezéskor is a végrehajtó által kiállított díjjegyzék alapján nem hívhatja fel a végrehajtást kérőt az addigi költségek megfizetésére, mert az a költségek viselését és nem előlegezését jelenti. 12 A végrehajtást kérők álláspontja szerint a jogalkotó célja az, hogy a költségkockázatot megossza a végrehajtást kérő és a végrehajtó között, így téve érdekeltté az önálló bírósági végrehajtót az érdemi munka végzésében. Véleményem szerint ezen végrehajtást kérői érvelés hibás, arra való
8 7 tekintettel, hogy a végrehajtási eljárás nem a bírósági végrehajtó költségkockázatára indul meg, hanem a végrehajtást kérőére. Mivel nem kötelező a végrehajtás kezdeményezése, ellenben a végrehajtónak kötelessége az eljárás folytatása. Az eljárás ügyviteli befejezése nem jelenti az eljárás megszűnését, csak a szünetelését azaz a Vht.- ban meghatározott feltételek fennállása esetén folytatható. Álláspontom szerint annak van ügydöntő jelentősége, hogy a díjjegyzék kiállítására nem az ügy érdemi, hanem ügyviteli befejezése az eljárás szünetelése miatt kerül sor. Ez esetben pedig nem a költségek végleges megállapítására és nem azok viselésére kerül sor, hanem a végrehajtást kérő ilyenkor is előlegezi a végrehajtási költségeket a Vht. 34. (1) bekezdésében írtaknak megfelelően. 13 A szünetelés követően ugyanis a végrehajtás a törvényi feltételek megléte az adós lefoglalható értékesíthető vagyontárgyának bejelentése esetén folytatódhat. Ezáltal az előlegezett költség az adóstól behajtásra kerülhet és megtérülhet a végrehajtást kérő részére. Erre figyelemmel a végrehajtást kérőnek fontos érdeke fűződik ahhoz, hogy a végrehajtóval együttműködjön és az adós tudomására jutott vagyontárgyat a végrehajtónak bejelentse. Véleményem szerint a végrehajtás megindítása a végrehajtást kérő számára jelent kockázatot, mert amennyiben nem lesz eredményes, úgy a végrehajtás kezdeményezésével járó költséget nem csak előlegezni, hanem tényleges is viselnie kell. Leszögezném, hogy az ügy ura a végrehajtást kérő, az ő követelésének kielégítése érdekében folyik a végrehajtási eljárás, így meglehetősen sérelmes lenne az önálló bírósági végrehajtó számára a végrehajtás esetleges eredménytelensége esetén a 14/1994. (IX.8.) IM rendelet 1. (1) bekezdése szerinti végrehajtás foganatosításáért járó végrehajtási költségeket akár csak részben is végrehajtó viselné. Mindez az 1. (2) bekezdésébe és a Vht. 34. (1) bekezdésébe ütközne. 14 Ezen gondolatmenetemet igazolja az általam meghozott Balassagyarmati Városi Bíróság Vh.1798/2010/3. számú elsőfokú és 2.Pkf /2010/2. számú másodfokon jogerős döntése,
9 8 valamint az Vh.1448/2008/3., Vh.593/2011/2. számú elsőfokon jogerős végzések, melyek egyöntetűen egymástól függetlenül megerősítik, hogy kizárólag az irányadó jogszabályi rendelkezések alapján jutottam arra a következtetésre, hogy a végrehajtási költségek előlegezésére a végrehajtást kérő ügyviteli szünetelés esetén is köteles, az alól nem mentesíthető. A fentieket alátámasztja számos elsőfokú (Veszprémi Városi Bíróság Vh.1566/2009/2., Kiskunhalasi Városi Bíróság T/6 Vh.725/2008/5., Szolnoki Városi Bíróság Vh.1182/2007/10.) és másodfokú (Komárom-Esztergom Megyei Bíróság 2.Pkfv /2009/2., Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság 1.Pkf /2008/3., Fejér Megyei Bíróság Pkf /2008/2.) végzések. Fentiek olvasása során felmerülhet az a kérdés, hogy a költségelőlegezés kifejezésnek mi az általános jelentése! A Vht (1) bekezdése értelmében a végrehajtót tevékenységéért a jogszabályba foglalt végrehajtói díjazás szerint megállapított díj és költségtérítés illeti meg. A bírósági végrehajtó díja munkadíjból és jutalékból áll, ezen felül jogosult az eljárással felmerült költségei megtérítésére. A végrehajtói díjszabásról szóló 14/1994. (IX.8.) IM. sz. rendelet 1. (1) bekezdése a végrehajtót megillető járandóságot a Vht (1) és (2) bekezdésével azonosan határozza meg, a rendelet 1. (2) bekezdése pedig a Vht. 34. (1) bekezdésével egyezően rögzíti, hogy a munkadíjat és költségtérítést a végrehajtást kérő előlegezi, és ezeket az összegeket és a behajtási jutalékot az adós viseli. 15 Itt visszautalnék a korábban kifejtett Vht. 34. (1) bekezdésére mely akként rendelkezik, hogy a végrehajtás során felmerülő költsége ha a törvény másként nem rendelkezik a végrehajtást kérő előlegezi és az adós viseli. A költségelőlegezés kifejezés általános jelentése véleményem szerint az, hogy meghatározott költséget valakinek ideiglenesen ki kell fizetni. A perben a perköltség viselése a határozathozatalkor
10 9 derül ki, vagyis az, hogy az előlegezett költséget az előlegezett félnek kell-e véglegesen viselnie, vagy azt más részére köteles visszatéríteni. Álláspontom szerint a végrehajtási eljárásban már nem bizonytalan, hogy ki köteles a behajtásra kerülő követeléssel együtt a végrehajtás foganatosításával felmerült költségeket ezen belül a végrehajtó munkadíját és költségét viselni, de az előlegezésre a szónak általános értelmében a törvény a végrehajtást kérőt kötelezi. Az előlegezés értelméből a törvény az előlegező személyének egyértelmű megjelöléséből következően az eljárás kezdetén megfizetett költséggel nem fedezett végrehajtói költségeket a végrehajtást kérő köteles a végrehajtónak megfizetni, és az továbbra is előlegezésnek minősül, mivel a végrehajtást kérő az adós helyett előlegezi meg a végrehajtó költségét és azt majd a behajtás esetén az adós lesz köteles viselni. A végrehajtást kérők által képviselt hibás álláspont azt eredményezné, hogy az adós és a végrehajtást kérő jogviszonyában, annak is a végrehajtási szakaszában az érintetteken kívül a harmadik személy, azaz a végrehajtó lenne kénytelen viselni a nem fedezett költségeit és ez ellentétes lenne a törvény rendelkezéseivel, szóhasználatával és az előlegezés fogalmával is. IV. Zárógondolatok Végezetül kiemelném, hogy arra nincs jogszabályi rendelkezés, hogy az eljárás későbbi szakaszában amikor már a munkadíj és a költségek magasabb összeget tesznek ki a végrehajtó igényt tarthat a többlet megelőlegezésre. Abból, hogy ez nem került szabályozásra az következne, hogy ilyenre nincs lehetőség; abból viszont, hogy a jogszabályok a teljes munkadíj és költségelőlegezését teszik a végrehajtást kérő kötelezettségévé és nem tiltják, hogy a végrehajtó a többletet is kérje, mégis arra kell jutni, hogy ez önmagában nem kizárt. A szünetelés esetében a végrehajtás csak átmenetileg akad meg, azonban a szünetelés okának megszűnésekor folytatásra kerülhet. Ebben az esetben az ügyviteli szabályok folytán csak az ügy fejeződik be, de nem a végrehajtás, ezért az eljárás ezen szakaszában nem lehet költségviselésről beszélni. A Vht. ettől eltérő szabályt nem tartalmaz.
11 10 Álláspontom szerint a megyei bíróságok irányított gyakorlata szerint levonható az a következtetés, hogy a végrehajtást kérő által az eljárás kezdetén befizetett összeg nem fedezi a szüneteléskor kiállított díjjegyzékben felszámított költségeket. A végrehajtó a különbözet megfizetését kérheti a végrehajtást kérőtől. Minthogy a végrehajtás nem fejeződik be véglegesen, ezért a végrehajtó részéről nem a költségviselése kötelezéséről van szó, ezért nem ütközik a Vht. 34. (1) bekezdése által írt költségviselési szabályba. 16
12 11 V. Törvényi hivatkozások 1 Vht. 34. (1) 2 14/1994. (IX.8.) IM rend. (Dsz.) 1. (1) 3 Dsz. 1. (2) 4 Vht. 52. d.) 5 Dsz Dsz. 17. (1) 7 BDT. ( ) 81/2002. (I.17.) IM rendelet (Vüsz) Dsz. 17. (1) 10 Dsz. 17. (1) 11 Vht. 21. (4) 12 Dsz. 2. (3) 13 Vht. 34. (1) 14 Vht. 34. (1) 15 Vht (1) és (2) 16 Vht. 34. (1)
13 12 T a r t a l o m j e g y z é k I. A törvényszöveg eltérő értelmezése... 1 II. A Dsz. 17. (1) bekezdésének értelmezése... 2 III. Gyakorlati indokok... 4 IV.Zárógondolatok... 6 V. Törvényi hivatkozások... 10
fórum A bírósági végrehajtás foganatosítása során felmerülő költségek Petrovicz Anita
fórum Petrovicz Anita A bírósági végrehajtás foganatosítása során felmerülő költségek I. BEVEZETÉS A gyakorlati tapasztalatok azt mutatják, hogy a főként járásbíróságokra telepített végrehajtási nemperes
A VÉGREHAJTÁSI ELJÁRÁSI KÖLTSÉGEK VISELÉSÉNEK KÉRDÉSEI BEHAJTHATATLANSÁG ESETÉN TRUNKOS ANITA KRISZTINA
Publicationes Universitatis Miskolcinensis Sectio Juridica et Politica, Tomus XXX/2. (2012), pp.601 609. A VÉGREHAJTÁSI ELJÁRÁSI KÖLTSÉGEK VISELÉSÉNEK KÉRDÉSEI BEHAJTHATATLANSÁG ESETÉN TRUNKOS ANITA KRISZTINA
A végrehajtási eljárás a költségek tükrében
A végrehajtási eljárás a költségek tükrében Szerző: Gaiderné dr. Hartmann Tímea Zalaegerszeg, 2013. június 12. Az elmúlt évek során a médiumok rendszeresen, elsősorban téli hónapokban fókuszpontba kerülő
Az ingatlan becsértéke és becsérték elleni végrehajtási kifogás
Szabó Tamás bírósági titkár, Szegedi Városi Bíróság Az ingatlan becsértéke és becsérték elleni végrehajtási kifogás 1. Bevezetés E tanulmány célja, hogy röviden bemutassa a bírósági végrehajtás egyik legfontosabb
KÖVETELÉSKEZELÉSI ELJÁRÁSI REND
KÖVETELÉSKEZELÉSI ELJÁRÁSI REND Tájékoztató a Takarékszövetkezetnek a fogyasztónak minősülő adóssal szembeni követeléskezelési tevékenységével összefüggő információkról Elfogadva: 2013. év november hó
1 A P É C S I Í T É L Ő T Á B L A P O L G Á R I K O L L É G I U M A Költségek a felszámolási eljárásban Vitaindító a Pécsi Ítélőtábla és az illetékességi területéhez tartozó bíróságok bíráinak 2015. április
Tájékoztató a Rum és Vidéke Takarékszövetkezet követeléskezelési tevékenységével összefüggő információkról
Tájékoztató a Rum és Vidéke Takarékszövetkezet követeléskezelési tevékenységével összefüggő információkról A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (továbbiakban: Felügyelet) Elnökének 14/2012. (XII.13.)
az AEGON Magyarország Hitel Zrt. fizetési nehézségekkel küzdő Ügyfelei részére
Tájékoztató az AEGON Magyarország Hitel Zrt. fizetési nehézségekkel küzdő Ügyfelei részére A Magyar Nemzeti Bank 14/2012. (XII.13.) számú ajánlásának irányelvei alapján AEGON Magyarország Hitel Zrt. Információs
Az ingatlan becsértéke ellen benyújtott végrehajtási kifogás elbírálása
Az ingatlan becsértéke ellen benyújtott végrehajtási kifogás elbírálása Szerző: dr. Domonkos Gyöngyi 2014. november 20. Becsérték kifogás A végrehajtási kifogás az önálló bírósági végrehajtó vagy törvényszéki
MEGBÍZÁSI SZERZŐDÉS KIEGÉSZÍTÉSE
ITŰL: TELEFONSZÁM: MPR. 00 2010 du. 04 MEGBÍZÁSI SZERZŐDÉS KIEGÉSZÍTÉSE amely létrejön egyfelől Budapest-Zugló ÖukormáaymtA, illetve Budapest-Zugló Polgármesteri Hivatala (mindkettő 3145 Budapest Pétervárad

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság