text:
1 VERSENY ÉS SZABÁLYOZÁS 2007
2 VERSENY ÉS SZABÁLYOZÁS Az évkönyv szerkesztőbizottsága Valentiny Pál (elnök), MTA Közgazdaságtudományi Intézet Kiss Ferenc László (főszerkesztő), Pannon Egyetem Halustyik Anna, Budapesti Corvinus Egyetem
3 VERSENY ÉS SZABÁLYOZÁS 2007 Szerkesztette VALENTINY PÁL KISS FERENC LÁSZLÓ MTA Közgazdaságtudományi Intézet Budapest 2008
4 A kiadvány a Gazdasági Versenyhivatal Versenykultúra Központjának támogatásával készült. Szerkesztette Valentiny Pál Kiss Ferenc László MTA Közgazdaságtudományi Intézet, Budapest, 2008
5 TARTALOM ELŐSZÓ 7 I. Áttekintés MÚLT, JELEN, JÖVŐ AZ ÁGAZATI ÉS VERSENYSZABÁLYOZÁSBAN Kiss Ferenc László Bevezetés a szabályozás gazdaságtanába 11 Csorba Gergely A fúziókontroll módszertanáról. Dominancia- vagy versenyhatásteszt? 96 Valentiny Pál A szabályozó szervezetek működési hatékonysága 111 II. Betekintés A VILLAMOSENERGIA-IPARI LIBERALIZÁCIÓ AKTUÁLIS KÉRDÉSEI Kiss András A regionális árampiaci integráció hatása az erőművek piaci erőfölényére 139 Vince Péter Tulajdonosi koncentráció, vállalati összefonódás. Versenyfelügyeleti döntések és az energiaszektor vállalati szerkezetének alakulása 156 Paizs László Ösztönzési problémák a kiegyenlítő energia hazai piacán 179 Szolnoki Pálma Tóth András István Szolgáltatóváltás a magyar lakossági árampiacon 2008-ban 197 III. Körbetekintés A HÁLÓZATOS SZOLGÁLTATÁSOK PIACA ÉS SZABÁLYOZÁSA Valentiny Pál A hálózatos közszolgáltatások szabályozási reformjáról 231 Kiss Károly Miklós A postai szektor szabályozása 252 Vince Péter Átalakuló szabályozás a villamosenergia-szolgáltatásban 303 Koós Gábor Piacnyitás a vasúti szektorban 324 IV. Kitekintés SZAKIRODALMI TÁJÉKOZTATÓ Válogatott bibliográfia, Összeállította Bálint Éva 377 A SZERZŐKRŐL 395
7 ELŐSZÓ Az MTA Közgazdaságtudományi Intézete a verseny- és ágazati szabályozás kérdéskörével foglalkozó, rendszeresen megjelenő új kiadvány készítését határozta el. Terveink szerint a Verseny és szabályozás magyar és angol nyelvű kötetei évente egy-egy alkalommal nyomtatott és online formában egyaránt megjelennének. Az első lépéshez, a magyar változat elkészítéséhez szükséges támogatást a Gazdasági Versenyhivatal Versenykultúra Központja nyújtotta. Célunk az új tudományos eredmények és a szakpolitika egymásra találásának elősegítése, a verseny- és ágazati szabályozási politika gazdasági elemzésekkel való alátámasztása. Azt reméljük, hogy kiadványunk iránt érdeklődni fognak a versenyés ágazati szabályozó hatóságok, az államigazgatás, az ezzel a témával foglalkozó felsőoktatási intézmények, a bírói kar versenyjogi, szabályozási kérdésekben eljáró tagjai, a tanácsadó cégek, a fogyasztói szervezetek és az ágazati szabályozás, versenyhatósági eljárás által érintett vállalkozások. Az egyetemeken az utóbbi években egyre több kurzus foglalkozik a verseny, a hálózatos ágazatok gazdaságtanával, a szabályozás jogi kérdéseivel. Az ezen a területen folyó kutatások száma is némileg gyarapodott, kisebb kutatóközpontok is alakultak. A kutatásokra azonban a szétforgácsoltság a jellemző, a jog és a közgazdaságtan lehetséges interdiszciplináris kapcsolódásai kihasználatlanul maradnak. A versenyjog, a versenypolitika, a piacelmélet, a szabályozás gazdaságtanának elméleti, de különösen empirikus eredményei, és ezek közzététele a hazai kutatási palettáról nagyrészt hiányzik. Ugyanakkor érzékelhető, hogy az államigazgatási, szabályozási feladatok megoldása során egyre nagyobb igény jelentkezik a közgazdasági megalapozottságú döntések iránt. Kiadványunk szeretné összefogni e kutatásokat, és lehetőséget kíván nyújtani nyilvánosságuknak. Különösen fontosnak tartjuk azoknak a területeknek az elemzését, ahol fokozatos piacnyitás zajlik. Ezeken a szolgáltatási piacokon a liberalizáció részben már jelentősen előrehaladt (pénzügyi szolgáltatások, egyes közlekedési ágak, hírközlés), részben éppen csak megkezdődött (energia, posta, vasút). A piaci szereplők száma a vertikumok szétbomlása következtében gyors ütemben nő, az egyre összetettebbé váló, a versenyszabályozás elveihez közelítő ágazati szabályozások egyre több közgazdasági elemzést igényelnek. A szabályozók függetlenségének, elkötelezettségének, a szabályozás hatékonyságának problémaköre, a nemzeti és az uniós szintű szabályozás viszonyának változása jogi és közgazdasági elem-
8 8 ELŐSZÓ zések sorát teszi szükségessé, amelyek sok tekintetben a közigazgatási reformhoz is kapcsolódnak. A kiadvány elméleti és empirikus megközelítésű, a közpolitika formálásához is támpontokat nyújtó írásokat közöl. Szerkezete négyes tagolást követ. Az első részben (Áttekintés) a verseny- és ágazati szabályozás egyes alapkérdéseit tárgyaljuk átfogó (review, survey) jellegű írásokkal. A második rész (Betekintés) ad teret a legfrissebben vitatott témákban írott tanulmányoknak, évente változó tematikus csoportosítással. Ebben a kötetben a villamosenergia-ipari piacnyitás problémáit tárgyaljuk. A harmadik részben (Körbetekintés) a hazai és a nemzetközi piaci és szabályozási helyzet változásait követjük a hálózatos szolgáltatások területén. Ennek a résznek a hálózatos szolgáltatások azonos szempontú elemzése a célja bemutatva a liberalizáció elért szintjét, a kialakult verseny mértékét és a szabályozási helyzet változását. A most vizsgált ágazatok a villamosenergia-ipar, a posta és a vasút. A negyedik rész (Kitekintés) az eddig nagyon hiányzó és a további munkákhoz alapot adó a hazai és a külföldi forrásokat feltáró szakirodalmi tájékoztatót tartalmazza. Az idei kötet szakirodalmi bibliográfiájának a témakörök minél szélesebb körű bemutatása és a verseny és szabályozás témájával foglalkozó legfontosabb kutatóhelyek megismertetése a célja. Kiss Ferenc László Valentiny Pál
9 I. Áttekintés MÚLT, JELEN, JÖVŐ AZ ÁGAZATI ÉS VERSENYSZABÁLYOZÁSBAN
11 Kiss Ferenc László BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA A cikk a szabályozás gazdaságtanával mint a közszolgáltatási piacok szabályozásának alkalmazott közgazdaságtani elméletével három megközelítésben foglalkozik. Először felvázolja a gazdaságtan tárgyát alkotó piaci szabályozási tevékenységeket. Másodszor a 19. századig visszatekintve feltárja azokat a körülményeket és jelenségeket, amelyek elősegítették, illetve szükségessé tették az úgynevezett természetes monopólium szabályozását. A történelmi megközelítés fokozatosan vált át a szabályozás gazdaságtana fő témaköreinek tárgyalásába. Harmadszor a versenynek a közszolgáltatási piacok jelentős részén való megjelenése által inspirált új gazdaságtan elemzésére, valamint a ráépülő szabályozási gyakorlat egyes fontos problémáinak vizsgálatára kerül sor. A cikket a szabályozás gazdaságtana területén a következő évtizedben várható főbb fejleményekről és sajátosságokról szóló rövid előretekintés zárja. ELŐSZÓ Az évente megjelenő Verseny és szabályozás című könyvsorozat első kötetéhez illő módon ez az írás bevezető jelleggel foglalkozik a szabályozás gazdaságtanával. Azokhoz a közgazdászokhoz és szabályozási tevékenységet végző szakemberekhez szól, akiknek már vannak elméleti ismereteik és/vagy gyakorlati tapasztalataik, és akik rendszerezni és mélyíteni kívánják tudásukat a szabályozás közgazdasági témáiban. Szándékaink szerint ez az írás olyan cikksorozat bevezetőjéül szolgál, amely a szabályozás legfontosabb közgazdasági problémáit nagy részletességgel és mélységben fogja taglalni, segítve ezáltal a magyarországi szabályozási gyakorlat további fejlődését. Először körülhatároljuk a gazdaságtan tárgyát alkotó szabályozási tevékenységeket, számba vesszük azokat a gazdasági jelenségeket, amelyek kapcsán a szabályozási tevékenységek zajlanak, végül az ily módon meghatározott területen belül kijelöljük a szabályozás gazdaságtanának azokat a részterületeit és vetületeit, amelyekkel a további fejezetek foglalkoznak. Ezt követően végig történelmi megközelítésben tárgyaljuk a szabályozás gazdaságtanának fő témáit. A történelmi előzményeket 1934-ig taglaló fejezetet a monopolpiacok szabályozása elméletének felvázolása követi. Foglalkozunk a természetes monopólium fogalmával és szabályozásának szükségességével. Az 1960 után bekövetkezett főbb elméleti fejleményekről
12 12 Kiss Ferenc László ad számot a következő fejezet, amelyben szólunk a megtérülési ráta szabályozásáról, az Averch Johnson-hatásról és következményeiről, a Ramsey-árazásról, a monopolhelyzetben lévő szolgáltatók hálózatainak összekapcsolásáról és végül a vertikális integráció szabályozási kérdéseiről. Ezután olyan további fejleményeket tárgyalunk, amelyek hosszú történelmi múltra nyúlnak vissza, s még a verseny bevezetését megelőzően váltak a szabályozás-gazdaságtan részeivé, de már a versennyel való foglalkozás és az arra való elméleti-módszertani felkészülés követelményeit és hatásait tükrözik. Ilyenek a koncesszió, az árverés, az externáliák és az ársapka (price cap). A következő fejezet a szabályozás most lezajlott, illetve még zajló forradalma során létrejött új szabályozás főbb elméleti alkotó elemeinek az áttekintése. Négy alfejezetében az olvasó olyan alapkérdésekről talál anyagot, mint a megbízó ügynökelmélet, a monopolista szűk keresztmetszetet jelentő, úgynevezett nélkülözhetetlen eszközei hez való hozzáférés és annak ára, valamint a már korábban bemutatott hálózati hatások és externáliák főbb hatásai. Ezután azokkal a főként a gyakorlat által inspirált témákkal foglalkozunk, amelyek újonnan, vagy radikálisan új formában és következményekkel merültek fel a versenynek a közszolgáltatási piacokra való bevezetését követően. Tárgyaljuk a deregulációt, az ösztönző szabályozást és viszonylag nagy terjedelemben foglalkozunk a piaci erő és az érintett piac meghatározásának gondjaival, valamint az összekapcsolásnak a verseny következtében létrejött problémáival. Végül az utolsó fejezet felvázolja a szabályozás gazdaságtana fejlődésének a közeljövőben várható főbb irányait és jellegzetességeit. MI A SZABÁLYOZÁS-GAZDASÁGTAN? A szabályozás-gazdaságtan alkalmazott közgazdaságtan. Az elnevezést Richard Posnernek köszönhetjük, aki 1974-ben elsőként írta le a kifejezést, eredete azonban visszanyúlik a 20. század elejéig, sőt még a 19. századba is. Keletkezéséhez egyfelől a közszolgáltatási piacok különösen a távközlési, energiaipari és közlekedési szolgáltatások piacainak fejlődése során felmerült gazdasági problémák és feladatok megoldására irányuló törekvés, másfelől a modern közgazdaságtan 1870-es években kezdődő kialakulása teremtette meg a feltételeket. Észak-Amerikában született meg és fejlődött közel egy évszázadon keresztül, mert az Egyesült Államokban és Kanadában a közszolgáltatók magánvállalkozások, pontosabban magánmonopóliumok voltak, amelyek társadalmi szempontból megfelelő működését az állam kívánta biztosítani és felügyelni. Európában a szabályozás funkciója a távközlés első évszázadában nem létezett, mert a távközlési szolgáltatók általában a postai szervezet részeként állami monopóliumok voltak. Az állam a saját tulajdonában lévő közszolgáltatási monopóliumokat tipikusan államigazgatási módszerekkel, azaz minisztériumokon és hatóságokon keresztül, adminisztratív-bürokratikus eszközökkel irányította. Elő-
13 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 13 fordult olyan elrendezés is, amelyben maga a posta töltött be miniszteriális feladatokat. Azok a gazdasági természetű szabályozási feladatok, amelyek Észak-Amerikában korán és sürgetően jelentkeztek, nem alakultak ki, ezért 1980 előtt nem merült fel igény a szabályozás gazdaságtanának megteremtésére sem. Az 1970-es években Európában megindult a posta szétválása a távközléstől, az 1980-as években pedig sor került az állami tulajdonban maradt távközlési szolgáltatók privatizációjára is. Ez hosszú folyamat volt. Az észak-amerikai szabályozási rendszer az 1980-as évek végétől kezdve a privatizálás következményeként gyorsan elterjedt az egész világon, így az Európai Unión belül is. Míg 1990-ben világszerte csak 12 önálló távközlési szabályozótestület létezett, jelenlegi számuk már jóval 100 felett van. Magyarországon a szabályozás iránti igény először ban a Matáv privatizációja kapcsán merült fel. A cég iránt érdeklődő külföldi befektetők ugyanis egyöntetűen megkövetelték, hogy Magyarországon is létezzen a távközlésszabályozásnak egységes, megfelelő elvi és módszertani alapokon nyugvó, valamint a befektetők számára kiszámítható üzleti feltételeket biztosító rendszere. A szabályozás gazdaságtana nagy terjedelme és a tárgyához tartozó jelenségek igen széles köre következtében meglehetősen nehezen körülírható diszciplína. Történetének elméleti szempontból legnagyobb fordulata 1971-ben következett be Stigler úttörő cikkének 1 és Posner alapvető jelentőségű kritikai megjegyzéseinek együttes megjelenésével a Bell Journal oldalain. Irodalma azonban azóta is szinte teljes egészében olyan könyvekből, cikkekből, tanulmányokból és más publikációkból tevődik össze, amelyek egy-egy részterülettel foglalkoznak, vagy valamilyen adott szempontból közelítik meg témájukat. 2 A teljesség és a rendszerezés együttes igényével írott, a diszciplína egészével formalizáltan foglalkozó összefoglaló mű nem létezik. 3 A rendelkezésre álló kollektív tudásanyagunk ezért csak arra elegendő, hogy segítségével behatóan jellemezzük a szabályozás-gazdaságtan forrásait, tárgyát, főbb témaköreit és részterületeit. Mint ezt a neve is jelzi, tárgya a szabályozás. Legnagyobbrészt a különféle gazdasági természetű jelenségek szabályozásával és kis részben más, nem gazdasági 1 Stigler [1971/1989] fő érdemét a ma használatos fogalmaink segítségével úgy lehet jellemezni, hogy integrálta a közgazdasági elemzést és a politológiát mint a politikai magatartás tudományát. 2 Ezek közül az elmélet fejlődése szempontjából a legfontosabb Peltzman [1976] és Becker [1983] cikke. 3 Hiányának fő okai a szabályozás gazdasági témaköreinek nagyfokú komplexitásában és rendkívül nagy számában keresendők. Több nagy terjedelmű munka kínál átfogó és mély elméleti-módszertani ismereteket a szabályozás gazdaságtanának legfontosabb témaköreiről, illetve foglalkozik rendszerezett formában annak egy-egy területével vagy aspektusával. Példaként említhető Kahn [ ], [1988] és Viscusi Harrington Vernon [2005]. Ezek sem fogják át azonban a szabályozás-gazdaságtan egészét. A diszciplína teljes lefedését még az olyan különlegesen nagy terjedelmű gyűjteményes könyvek sem képesek megoldani, mint például A szabályozás-gazdaságtan alapjai című, Ekelund által szerkesztett háromkötetes és összesen 1720 oldal terjedelmű kiadvány (Ekelund [1998]).
14 14 Kiss Ferenc László jelenségek szabályozásának a gazdasági hatásaival foglalkozik. Ez utóbbi részét terjedelmi korlátaink miatt figyelmen kívül hagyjuk. Az előbbit illetően először az szorul tisztázásra, hogy a) melyek a szabályozás célpontját és ezért gazdaságtanunk tárgyát jelentő gazdasági természetű jelenségek; b) melyek azok a szabályok és szabályozási tevékenységek, amelyekkel gazdaságtanunk foglalkozik. Többszörös szűkítés eredményeként jutunk el a gazdasági természetű jelenségeknek ahhoz a köréhez, amely a szabályozás-gazdaságtan tárgya. Először is a piacokra korlátozzuk e kört, mert piacgazdaságban a gazdaság működésének szabályozása alapvetően a piacok szabályozása révén valósul meg, 4 a szabályozás elsősorban és túlnyomórészt a piac szabályozását jelenti. Beszélünk tehát például a pénzpiacok, a távközlési szolgáltatási piacok, az energiapiacok stb. szabályairól, illetve szabályozásáról. Az, amit a szabályozás gazdaságtana a rövidség kedvéért egyszerűen szabályozásnak nevez, az piacszabályozás. Másodszor a piacokat három részre osztva megkülönböztetünk tökéletesen versenyző (hatékony), tökéletlenül versenyző és monopolpiacokat. A hatékonyan működő versenypiacok is szabályok szerint működnek, és szabályaik kialakítása és kezelése is szabályozási tevékenység. Ez a tevékenység tárgya a szabályozás-gazdaságtannak, azonban ismét terjedelmi korlátainkra hivatkozva itt most nem vizsgáljuk. Csak azoknak a piacoknak a szabályozására terjed ki figyelmünk, amelyek vagy nem versenypiacok, vagy pedig tökéletlenül versenyzők, ezért ténylegesen vagy potenciálisan kudarcot vallanak, azaz az optimálisnál rosszabb (szuboptimális) társadalmi jólétet generálnak. Az ilyen piacok a célpontjai a nem piaci eszközökkel történő állami beavatkozásoknak, mert a piacgazdaságra épülő társadalom állama optimális társadalmi-gazdasági feltételeket próbál teremteni a piacok lehető leghatékonyabb és az egész társadalom szempontjából lehető leghasznosabb működése számára (Kiss Major Valentiny [2000] 19. o.). A szabályozás célja a piaci kudarc 5 megelőzése vagy orvoslása, vagyis azoknak a piacoknak a hatékonnyá tétele, amelyek szabályozás nélkül tökéletlenül működnének. 6 A piacszabályozás irányulhat a piac kínálati vagy keresleti oldalára, most azonban főként a kínálati oldali szabályozás gazdaságtanáról lesz szó. 4 Hogy másfajta szabályozást is említsünk, nem piaci gazdaságokban kiterjedt szabályozási tevékenység révén valósul meg a gazdaság működésének központi tervezése. A központi tervezés is gazdasági szabályozás, vele azonban nem foglalkozunk. 5 Egyszerűen fogalmazva piaci kudarc (market failure) akkor létezik, amikor a piac az optimálisnál rosszabbul osztja el a társadalom rendelkezésére álló gazdasági erőforrásokat. A közgazdászok már több mint két évszázada tudatában vannak annak, hogy a piac működése az erőforrások allokációs mechanizmusa, továbbá azt is vallják, hogy vannak piacok, amelyek ezt a funkciójukat valamilyen módon hibásan látják el, a piaci kudarc fogalmát mégis egy filozófusnak, Henry Sidgwicknek köszönhetjük, aki 1885-ben formalizálta azt. 6 A gyakorlatban a szabályozásnak lehetnek torz céljai is, amelyekkel való foglalkozás ugyancsak a szabályozás gazdaságtanának feladatai közé tartozik, de amelyekkel itt nem áll módunkban foglalkozni. A Wikipedia például olyanokat is felsorol, mint a jó kapcsolatokkal rendelkező cégek gazdagítása vagy a politikusok haszna (http://en.wikipedia.org/wiki/regulatory_economics).
15 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 15 Miután a szabályozás szabályalkotó és -alkalmazó tevékenység, tisztáznunk kell, hogy milyen fajta szabályok és ezért szabályozások léteznek, majd pedig a létező szabályok és szabályozások dzsungeléből ki kell választanunk azokat, amelyekkel a szabályozás gazdaságtana foglalkozik. Csak ezt követően láthatunk neki a szabályozás-gazdaságtan leírásának és elemzésének. A piacok azonban igen sokféle szabály szerint működnek, és ezek közül sok nem tartozik a szabályozás-gazdaságtan tárgyköréhez. Érdemes ez utóbbiak közül néhányat illusztrációként megemlíteni. A piac kínálati oldalán léteznek a termelési folyamatra vonatkozó műszaki és irányítási típusú szabályok, amelyek közül egyesek például munkavédelmi jellegűek, mások az alkalmazott technológia különféle szempontjaira vonatkoznak. Vannak kereskedelmi szabályok, amelyek a piaci tranzakciók egyes körülményeit szabják meg. Ilyenek például a nyitva tartásra vagy a kereskedelmi létesítmények higiéniájára vonatkozó előírások. Vannak fogyasztóvédelmi szabályok, amelyek közül egyesek a minőséggel, mások a fogyasztók informálásával, ismét mások a fogyasztói panaszok rendezésével foglalkoznak. Nem bonyolódunk a felsorolásukba, mert ezek a szabályok nem tartoznak a szabályozás-gazdaságtan tárgyköréhez, noha gyakran jelentősen érintik, befolyásolják azt. Mint már említettük, a szabályozás gazdaságtana azokkal a szabályokkal és szabályozási tevékenységekkel foglalkozik, amelyek a piacok gazdaságilag hatékony működését hívatottak segíteni olyankor, amikor a szabályozatlan piac valamilyen módon hibásan azaz társadalmi szempontból az optimálisnál rosszabbul működik vagy működne. A szabályozás gazdaságtanának alaptémája körébe tehát a piaci kudarc (market failure) különféle esetei pontosabban eme esetek orvoslásának vagy megelőzésének a módjai tartoznak. A piaci kudarcot korrigáló szabályozásnak olyan eszközei vannak, mint például a piacra való belépés és a piacról való kilépés feltételeinek a kialakítása, a piaci szereplők esélyegyenlőségének megteremtése, a piaci erő kialakulásának megakadályozására tett intézkedések, valamint a piaci erővel rendelkező szolgáltatók árainak és profitjának a szabályozása. Rövid kitérőként meg kell itt jegyeznünk, hogy nem minden piaci erő jelent társadalmilag káros, negatív jelenséget, és igényel szabályozói beavatkozást a piac működésébe. Hatékonyan működő versenypiacok esetében is létezik piaci erő, mégpedig olyan, amely társadalmilag messzemenően kívánatos. A pozitív piaci erő egyik fajtája az innovációval és a technológiai haladással kapcsolatos. Akkor keletkezik, ha valamely piaci kínáló az általa bevezetett technológiai változás következtében versenytársaihoz képest minőségi vagy költségelőnyhöz jut, amely lehetővé teszi számára terméke árának a piacon kialakult ártól való eltérítését és a normálisnál nagyobb számviteli profit elérését. Ha a technológiai információ terjedését káros korlátozások nem akadályozzák, akkor az innovációból fakadó gazdasági előny ideiglenes, mert az új technológiára vonatkozó információ lehetővé teszi, hogy e technológiát más piaci kínálók is bevezessék. A piac hatékony volta az innováció gyors elterjedéséhez vezet. A pozitív piaci erővel kapcsolatban a legfőbb szabályozási fel-
16 16 Kiss Ferenc László adat annak elkerülése, hogy a negatív piaci erő hatását semlegesítő szabályozás hátráltassa a pozitív piaci erő kialakulását és működését. További bonyodalmat okoz az, hogy a szabályokat szabályalkotók hozzák létre, mert sokféle szabályalkotó létezik, és közöttük sokan vannak olyanok, akik vagy amelyek által alkotott szabályok nem tartoznak a szabályozás gazdaságtana tárgyához. Nézzük meg ezt közelebbről! Kik vagy mik alkotnak szabályokat? A legfontosabb generikus piaciszabály-alkotók a következők: technológiai követelmények és lehetőségek, 7 piaci szereplők, kínálók és keresők egyaránt, jogalkotók és -alkalmazók (parlament, kormány, miniszterek, bírák), versenyszabályozók (például versenyhivatal, kereskedelmi bizottság), ágazati szabályozók (pénzügyi, távközlési, közlekedési, energia stb.), piaci szervezetek, intézmények (például tőzsde, szolgáltatói és felhasználói szövetségek), nem piaci szervezetek és intézmények (például jogvédő egyesületek), erkölcsi normák, szokások, hagyományok. Bárki vagy bármi is alkotta őket, mindazok a szabályok, amelyek képesek piaci kudarcot okozni vagy elősegíteni, vagy pedig piaci kudarcok megelőzését, enyhítését, illetve megszüntetését előidézni, per definitionem tárgyai a szabályozás gazdaságtanának. Van a szabályalkotóknak egy csoportja, amely elsősorban és túlnyomórészt az utóbbi fajta szabályokat alkotja, mert feladatának tekinti a piaci kudarcok megelőzését, enyhítését, illetve megszüntetését. 8 Ebbe a csoportba soroljuk a jogalkotókat és -alkalmazókat, a versenyszabályozókat és az ágazati szabályozókat, és öszszefoglaló névvel állami szabályozóknak, tevékenységüket pedig állami szabályozásnak (government regulation) nevezzük. Jelentőségük és az általuk alkotott szabályok jellege miatt a szabályozás gazdaságtana legnagyobbrészt róluk szól, vagyis kis túlzással nevezhetnénk az állami szabályozás gazdaságtanának is. Az eddigieket összefoglalva, közgazdasági lényegét illetően a szabályozás gazdaságtana tárgyát alkotó szabályozás olyan jelentős részben állami tevékenység, amely társadalmi szempontból ténylegesen vagy potenciálisan szuboptimálisan működő piacok azok kínálói, keresői, közvetítői, más szereplői és tranzakciós mechanizmusai számára alkot és működtet a piaci kudarcot megelőző, enyhítő, illetve megszüntető hatású szabályokat, továbbá ellenőrzi az általa alkotott szabályok 7 Technológiai szabályalkotás megvalósulhat például szabványok, technológiai ajánlások, rendszerválasztás, hálózattervezés vagy szoftverválasztás révén, de specifikus problémák jelentős piaci hatású technológiai megoldásai is lehetnek szabályalkotók. Meg kell jegyeznünk, hogy napjainkban az informatika alkalmazása révén egyre intelligensebbé váló technológiák gyorsan növekvő mértékben válnak szabályalkotásra alkalmasakká, valamint egyre több piaci szabály forrásai. 8 Hibás vagy tudatosan kártékony szabályalkotás esetében pedig piaci kudarcot okoz, elmélyít, fenntart.
17 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 17 működését, a piaci szereplők által történő betartását, valamint szankcionálja e szabályok megsértését, és intézkedéseket tartalmaz a megsértés által létrehozott nemkívánatos társadalmi-gazdasági állapotok enyhítésére és megszüntetésére. A szabályozás a tökéletlenül működő piacok működésébe történő külső nem piaci, adminisztratív eszközökkel történő beavatkozás. Olyan piacok esetében, amelyeket magánvállalkozások látnak el, a szabályozás főként a szolgáltatóknak mint üzleti vállalkozásoknak a szabályozását jelenti. 9 A tökéletlen piacoktól nem lehet elvárni azokat a társadalmi előnyöket (hatékonyság, költségcsökkentés, innováció, alacsony árak, jó minőség stb.), amelyeket általában a gazdasági versennyel társítunk. Eme előnyök elérése érdekében be kell avatkozni. A szabályozó korlátozza a piaci kínálók tulajdonjogait annak érdekében, hogy elősegítse a társadalom számára kedvező gazdasági helyzetek létrejöttét. A szabályozás úgy jellemezhető, hogy az a hatékony versenypiac gazdasági jellemzőinek és következményeinek az imitálására törekszik a monopólium vagy a tökéletlen verseny körülményei között (lásd Kiss [1997]). A szabályozás két nagy területet ölel fel. Elsődlegesnek nevezhető a piac kínálati és keresleti oldalának, valamint tranzakciós mechanizmusának a közvetlen szabályozása, másodlagosnak pedig az olyan társadalmi viszonyok szabályozása, amelyek kapcsolatban állnak a piac működésével. Tipikusan ilyenek az alapvető emberi jogok, például a szólásszabadság vagy az információhoz kapcsolódó jogok. Itt nem foglalkozunk olyan másodlagos szabályozási folyamatok gazdaságtanával, amelyek közvetlen tárgya nem maga a piac még akkor sem, ha ezeknek jelentős piaci hatásai vannak. Nem foglalkozunk továbbá azokkal a szabályozásokkal sem, amelyeket speciális éghajlati, földrajzi vagy történelmi körülmények tesznek indokolttá. A gazdaságban létező különféle szabályozott piacok közül itt csak a szolgáltatási piacokra, azokon belül is csak a következő három közszolgáltatási piac szabályozására hivatkozunk: 1. az infokommunikációs szolgáltatási piacok (különösen a távközlés), 2. az energiapiacok és 3. a közlekedési piacok. Nem foglalkozunk a pénzpiacok és bizonyos közszolgáltatási (például közegészségügyi, honvédelmi) piacok szabályozásával. A postai szolgáltatások piacait sem érintjük, ezekre csak néhány utalást teszünk. A három közszolgáltatási piac közül legfőképpen az infokommunikációs piacokkal, azokon belül is a távközlési piacokkal foglalkozunk. Az infokommunikációs részpiacok közül viszonylag kevés figyelmet szentelünk a kábeltelevízió és az elektronikus média piacainak, az internet pedig legnagyobbrészt eleve nem tartozik 9 Egyes állami tulajdonban lévő közszolgáltatók privatizációja sok helyütt Magyarországon is olyan vegyes (állami + magán) tulajdonú vállalatok evolúciója formájában zajlott le, amelyekben időben csökkent az állami tulajdon, és nőtt a magántulajdon aránya. Ezek szabályozása a magántulajdon bevonását követően a magántulajdonú üzleti vállalkozások szabályozásához hasonló, esetenként az államigazgatási módszerek bizonyos elemeivel kombinált formában.
18 18 Kiss Ferenc László a piacszabályozás körébe. Annak, hogy elsősorban az infokommunikációs piacokat helyezzük középpontba terjedelmi kötöttségeinken túlmenően, több oka is van. Az infokommunikáció az egymással szoros kínálat- és keresletoldali összefüggésben lévő szolgáltatások, a technológiai fejlődés példátlan gyorsasága és sokrétűsége, valamint a piac keresleti oldalának sajátosságai tekintetében a közszolgáltatási piacok legbonyolultabb esetét képviseli. Számos fontos jelenség kizárólag az info kommu nikációs piacokon létezik. Más jelenségek viszont léteznek más piacokon is, de legtisztább, legvilágosabban illusztrálható formájukban az infokommunikációban jelentkeznek. 10 Az is fontos, hogy a szabályozás-gazdaságtani elméleti eredmények túlnyomó része specifikusan a távközlési piacokkal kapcsolatban jött létre, és a távközlési irodalomban látott napvilágot. A szabályozás tekintetében a verseny bevezetése jelentette a legalapvetőbb, legforradalmibb változást, és ennek a változásnak az infokommunikáció volt az éllovasa. Mindeme körülmények tükrében nem meglepő, hogy amíg más szolgáltatási piacok szabályozása igen sokat köszönhet az infokommunikációs piacok szabályozásának, addig az utóbbiak az előbbieknek csak viszonylag kevés eredményét hasznosíthatták. Célszerűnek látszik ezért, hogy a szabályozás gazdaságtanának fő témáit főként az infokommunikáció példái segítségével illusztráljuk. TÖRTÉNELMI ELŐZMÉNYEK Amerikában a szövetségi kormányzat a függetlenségi háborútól kezdve erőteljesen szabadpiaci elveket vallott, és ellenezte az árak és a piaci belépés állami szabályozásának minden elképzelését. Álláspontja csak a polgárháború lezárását követő évtizedben kezdett árnyaltabbá válni, előbb a vasutak fejlődésének, majd pedig a századvég nagy összeolvadási hullámának a hatására. A szabályozás gyakorlata a vasúti teherszállítási díjak szabályozásával kezdődött. Elméletről, gazdaságtanról azonban ekkor még embrionális formában sem beszélhetünk. A szabályozás-gazdaságtan előtörténete az 1890-es években kezdődött, és a szövetségi szabályozó hatóságoknak az 1930-as évek közepén történt megalakításával ért véget. Erre a periódusra ágazati oldalról négy jelenség, illetve esemény gyakorolt meghatározó hatást: 1. az önkormányzati koncessziók, 2. a közgazdaságtan alkalmazása a bírósági gyakorlatban, 3. az általános versenyszabályozás (antitrust) létrejötte, 4. a Kingsbury-felajánlás. 10 Gondoljunk csak az infokommunikációs konvergencia különféle jelenségeire vagy az externáliák egyes eseteire a telefóniában!
19 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 19 Noha az észak-amerikai önkormányzati koncessziók (municipal franchises) kétségtelenül a modern állami piacszabályozási tevékenység kezdeteit jelölik, a szabályozás gazdaságtanának kialakulása szempontjából nincsen különösebb jelentőségük, ezért csak röviden említjük őket. Eredetük a 19. század elejéig nyúlik vissza. Leginkább a városi víz- és gázszolgáltatásban, valamint közlekedésben alakultak ki. A 19. század végén kiterjedtek a villamosenergia- és a távközlési, majd több évtizeddel később a kábeltelevíziós szolgáltatásokra is. Az Egyesült Államokban a 20. század első évtizedeiben több ezer önkormányzati koncessziós szerződés létezett. Történelmük során ezek a koncessziók háromféle utat jártak be. Egyes helyi szolgáltatási piacokon a verseny elterjedése következtében értelmetlenné váltak, vagy pedig az önkormányzati tulajdonú ingatlanok használatára (public rights-of-way) vonatkozó szerződésekké korlátozódtak. Más esetekben például a víz- és szennyvízszolgáltatásban vagy a városi közlekedésben sok koncesszió tartósan fennmaradt. A harmadik és a szabályozás gyakorlatának fejlődése szempontjából legérdekesebb esetben az önkormányzati koncessziók általi szabályozást felváltotta a tagállami szintű bizottsági (commission) formájú szabályozás. A helyi szintről a tagállami szintre váltás már a 19. században megkezdődött, de különféle gazdasági és politikai hatások által felgyorsítva tömegesen az 1907 és 1915 közötti időszakban történt. Különleges helyzet állt elő a második világháború után a kábeltelevíziós piacokon. Formailag megmaradtak ugyan a különféle helyi közösségi kommunikációs csatornákat is biztosító önkormányzati koncessziók, irányításukat azonban a tagállami közszolgáltatási bizottságok (Public Utilities Commission, PUC) vették át, aggregálták, és jelentős mértékben uniformizálták. Tartalmukat illetően az önkormányzati koncessziós szerződések rendkívül változatosak voltak. A legegyszerűbbek különösen a távközlésben eleve csak az ingatlanhasználattal kapcsolatos jogokat és kötelességeket rögzítették, a legbonyolultabbak viszont a legapróbb részletekig előírták a szolgáltatások elérhetőségével, minőségével és áraival kapcsolatos követelményeket az utóbbi kapcsán esetleg a szociális szempontú keresztfinanszírozásokat is. Miután a szerződések az esetek döntő többségében igen hosszú időre 25, 30 vagy akár 50 évre szóltak, a részletes előírások leggyakrabban a szerződéses periódus elejére vonatkoztak, a továbbiakra pedig csak általános kitételeket tartalmaztak, mint például azt, hogy az árak legyenek ésszerűek, vagy azt, hogy New Yorkban a gázlámpák mindig legalább olyan fényesen világítsanak, mint Londonban. A szerződéses feltételeknek a folyamatosan változó gazdasági körülményekhez való rugalmas és hatékony alkalmazkodása a legkülönbözőbb kezdeményezések dacára az esetek többségében megoldhatatlan feladat volt, és ez nagyban hozzájárult ahhoz, hogy az önkormányzati koncesszióktól a tagállami és később a szövetségi bizottságok vették át a közszolgáltatási piacok szabályozásának feladatát. A koncessziós szerződés alkalmatlannak bizonyult a szabályozási feladatok döntő többségének ellátására.
20 20 Kiss Ferenc László Az alkalmazott közgazdaságtan mint elméleti-módszertani alap iránti első kereslet ad hoc jelleggel a bíróságok részéről jelentkezett azokban az országokban, ahol a közszolgáltatók magánmonopóliumok voltak. A különféle közszolgáltatási árakat túlzottan magasnak tartó fogyasztók ugyanis helyenként és időnként beperelték szolgáltatójukat, és a bíróságtól az árak csökkentését kérték. Az ilyen pereket tárgyaló bíróságok árképző szerepkörben találták magukat. Közgazdasági és ágazati szakértelem hiányában ez a szerepkör számukra igen kényelmetlennek bizonyult. Miután a felperesek és alperesek egyaránt felvonultattak gazdasági szakértőként tanúkat, a bíróságnak is szüksége lett olyan független, a bíróság segítőiként működő közgazdászokra, akik képesek voltak elemezni és értékelni a peranyagot, tanácsokkal tudtak szolgálni, valamint a bírói ítéleteket közgazdasági szempontból meg tudták alapozni. Az idők során a közgazdasági elemzés egyre nagyobb helyet követelt magának, és ezáltal jelentős mértékben módosult a bírósági eljárások lefolyása. A perek során elemi formában felmerültek az árszabályozás egyes alapkérdései. Mi határozza meg, hogy valamely vitatott ár túlságosan magas, túlságosan alacsony, vagy pontosan helyes-e? Mitől helyes, illetve helytelen egy ár? Ha egy ár nem helyes, akkor hogyan lehet megmondani, hogy mennyivel tér el a helyes ártól? Mi a költségek szerepe az árképzésben? Mi a viszony a költségek és az árak között? Hogyan allokáljuk helyesen az inputonként keletkező költségeket az outputok között? Mi a kapcsolata az ár helyességének a szolgáltató profitjával? Az árváltozások miként hatnak a profit nagyságára? Mikor és miért túlságosan sok, túlságosan kevés vagy optimális a szolgáltató profitja? A 19. és a 20. század fordulóján és azt követően a közgazdaságtannak ez az ad hoc jellegű bírósági alkalmazása szinte kizárólag a szolgáltatási árakkal és származékosan a szolgáltatók profitjával volt kapcsolatos. A helyes profit vizsgálata vezetett a szabályozás kialakulásához. Az árak helyességének vizsgálata önmagában nem jelentett gyökeresen új feladatot a bíróságok számára. Az igazságos ár (justum pretium) régóta jól ismert jogi fogalom. Új volt azonban egyfelől a peranyag magas fokú összetettsége és nagy mennyisége, másfelől pedig az, hogy az ár igazságosságának jogi kritériumait át kellett értelmezni, mert az árak bíróság általi módosítása monopoljáradékok újraelosztását valósította meg. Kiderült, hogy a társadalmilag felelősségteljes igazi feladat nem az volt, ami a bíróság előtt állt (vagyis a helyes ár felfedése), hanem a monopoljáradék megszüntetése. Optimális ítéleteket nem a felperes, hanem a társadalom egésze szempontjából kellett hozni, amit úgy is ki lehet fejezni, hogy az ítélethozónak bíróságból szabályozóvá kellett válnia. A bírósági eljárás fennmaradt mint a szabályozói eljárás formai kerete, de új tartalmakkal töltődött meg; szabályai, menete és fogalomrendszere jelentősen módosultak. A módosult bírósági eljárásnak két fontos következménye volt. Egyfelől a szabályozói funkciókat hatékony eljárások keretében magas szakértelmi szinten ellátó bíróságok sok évtizeden keresztül meghatározó hatást fejtettek ki a közszol-
21 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 21 gáltatási különösen a távközlési piacok fejlődésére. 11 Másfelől mint erre még a Fejlemények a verseny bevezetése előtt című fejezetben visszatérünk az 1930-as évek közepén létrejött szabályozók több évtizeden keresztül a bíróságok eljárásrendjén alapuló, úgynevezett kvázijogi eljárásokat alkalmaztak. A szabályozói funkciókat ellátó bíróság eljárásrendjének történelmileg hosszú időn keresztül nagy hatása volt a szabályozók eljárásrendjére. Elmondható, hogy eljárásrendileg a szabályozó a bíróságból nőtt ki. Ezen a ponton érdemes röviden visszatérni az előző fejezet témájához, mert a szabályozásnak a bírósági eljárásokhoz való viszonyát vizsgálva, újabb adalékkal szolgálhatunk a szabályozás és gazdaságtana fogalmi tisztázásához. Már említettük, hogy a piacok igen sokféle szabály szerint működnek, és e szabályok közül sok nem tárgya a szabályozás gazdaságtanának. A szabályozás tevékenységét mint a szabályalkotás egy specifikus területét mutattuk be. Felmerül a kérdés, hogy milyen viszony van a szabályozás és más szabályalkotó tevékenységek között. Mi a viszony a szabályozás és a bírósági eljárások között? Azokban az országokban, ahol a közszolgáltatók állami monopóliumok voltak, a szolgáltatók egymás közötti, valamint a szolgáltatók és a fogyasztók közötti vitás ügyeket államigazgatási eljárások során kezelték. Észak-Amerikában, ahol a közszolgáltatók magánmonopóliumok voltak, a vitás ügyek kezelésének feladata a 20. századig a bíróságok feladata volt. A bírósági döntések által teremtett szabályalkotást az jellemzi, hogy nem a bíróság, hanem a felperes kezdeményezi, a bírósághoz benyújtott panaszt és kérelmet egyedileg vizsgálják, továbbá a hatályos jogszabályok alapján és segítségével döntenek, vagyis jogi döntéseket hoznak. A szabályozási eljárást ezzel szemben a gazdasági szereplők lehető legszélesebb köre amely ideális esetben minden állampolgárra és érintett félre kiterjed kezdeményezheti, az eljárás tárgyának kialakítása széles körű és sokoldalú információszerzési folyamat keretében valósul meg, a döntés alapjául szolgáló bizonyíték egyidejűleg egyedi és általános. Továbbá a hatályos jogszabályokon túlmenően a közgazdasági szakmai anyagok és a nem jogszabályi formájú, gazdasági természetű szabályozói döntések és állásfoglalások széles köre alapján és segítségével döntenek. Fontos különbség, hogy szabályozási eljárás olyan témákban és esetekben is folyhat, amelyekben a bíróság nem járhat el Olyan nagy horderejű ügyekben születtek bírói döntések, mint a három Computer Inquiry, a nagy antitröszt perek: Southern Pacific (Sprint) versus AT&T, MCI versus AT&T, és különösen a DoJ [az Egyesült Államok igazságügyi minisztériuma] versus AT&T per eredményeként létrejött módosított végső ítélet (Modified Final Judgment MFJ), amelynek értelmében Green bíró lett az AT&T divesztitúra felügyelője, és gyakorolta 1984 és 1996 között a struktúraváltás során felmerült szinte összes szabályozói funkciót. 12 A bíróság és a szabályozó viszonyával kapcsolatos vita végigkíséri a szabályozás gazdaságtanának egész történelmét. Számos szerző (például Coase [1960/2004]) véleménye szerint a szabályozás gazdaságtana nem adott meggyőző választ arra a kérdésre, hogy a szabályozásnak tulajdonított és
22 22 Kiss Ferenc László Az általános versenyszabályozást formalizáló és jogszabályi formába öntő amerikai Sherman-törvény 1890-ben lépett hatályba, és sokféle módosítással és továbbfejlesztéssel mind a mai napig hatályban van. A szabályozás célja a versenypiacok hatékony működésének állami biztosítása és felügyelete volt. Középpontjában a versenypiacokra termelők és szolgáltatók közötti olyan kapcsolatok álltak, amelyek összejátszás (kollúzió), kartellek stb. révén alkalmasak arra, hogy gátolják e piacok hatékony működését, és ezáltal gazdasági-társadalmi károkat okozzanak. Megjelölésére ezért is terjedt el az antitröszt kifejezés. A sokféle közszolgáltatási piac közül a Sherman-törvény hosszú ideig szinte kizárólag a távközlési szolgáltatási piacokat érintette, ezeken viszont igen fontos szerepet töltött be. A távközlési piacok ugyanis Alexander Graham Bell szabadalma kizárólagosságának lejártát (1896) követően a sok független (nem Bell) telefonvállalat megjelenésével gyorsan növekvő mértékben váltak versenyzőivé, vagyis a Sherman-törvény hatálya alá kerültek. Sőt, nem egyszerűen a hatálya alá, hanem egyenesen annak középpontjába. Ugyanis a verseny kiterjedésével és a gyors fejlődéssel (a telefonvállalatok számának és méretének gyors növekedésével) párhuzamosan megindult a konszolidáció folyamata is, amelynek keretében a kisebb-nagyobb telefonvállalatok összeolvadtak, felvásárolták egymást, vagy csak összekapcsolták hálózataikat a szolgáltatás gyors földrajzi kiterjesztése érdekében. A konszolidáció során a szolgáltatók között kialakult kapcsolatok alkalmasak voltak az összejátszásra, kartellek stb. kialakítására. Gyorsan felismerték, hogy a konszolidáció gazdasági magánhaszna igen nagy, ezért szabályozás hiányában a verseny tökéletlen működéséből, különösen a versenyellenes magatartásból származó társadalmi kár (elveszített haszon) is nagy lehet. Itt újabb kitérőt kell tennünk, hogy röviden megvilágítsuk az alapvető különbségeket az általános versenyszabályozás és az ágazati szabályozás között. A közszolgáltatási szféra egyes ágazataiban például a távközlésben, a villamosenergia-iparban, a gáziparban, egyes közlekedési ágazatokban (például vasút, légi közlekedés), valamint a városi vízművek és szennyvízművek stb. esetében a szabályozás-gazdaságtan tárgykörébe tartozó szabályozás kétrétegű. Egyik rétege kiterjed a közszolgáltatások valamennyi területére, és azt tartalmazza, ami ezeken a területeken közös. A másik rétege pedig ágazatspecifikus, és szorosan kapcsolódik az adott ágazat gazdaságtanához. Az utóbbihoz való viszonyát úgy lehetne egyszerűen jellemezni, hogy az ágazati gazdaságtan megmutatja, mi az, amit szabályoznak, a szabályozás gazdaságtana pedig azzal foglalkozik, hogy miért és hogyan szabályozzák. Az ágazati gazdaságtan alkalmazott gazdaságtan, amelynek elméleti alapjait a makro ökonómia a szabályozók által majd egy évszázada a valóságban is ellátott funkciókat miért nem tudnák a bíróságok a szabályozókkal azonos vagy azoknál magasabb fokú hatékonysággal ellátni. Mások (például Shavell [1984] és Posner [1992]) a szabályozónak számos olyan tulajdonságát emelik ki, amely a bíróságoknál alkalmasabbá teszi őket szabályozási feladataik ellátására. Az érvek a szabályozási költségek fedezésének módjától az elmarasztalt felek kártérítési kötelezettségének korlátain keresztül olyan területekre is kiterjednek, mint a befolyásolhatóság és a megvesztegethetőség vizsgálata.
23 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 23 és a mikroökonómia tartalmazza. A szabályozás gazdaságtana is alkalmazott gazdaságtan, mégpedig kettős értelemben. Egyrészt közvetlenül merít a makro- és mikroökonómiából, másrészt közvetve, az ágazati gazdaságtanok közvetítésével. Monopolpiacok szabályozása esetén, ha nem is mindig élesen és egyértelműen, de a versenyszabályozás és az ágazati szabályozás tárgya elválik egymástól. A versenyszabályozás a versenypiacokkal foglalkozik, és célja eme piacok hatékony működésének biztosítása. Az ágazati szabályozás ezzel szemben a monopolpiacokra irányul, és célja annak elérése, hogy ezeken a piacokon a verseny hiányában is a társadalomra nézve optimális állapotokat érjen el. A különbség éles, amikor a monopolpiacok és a versenypiacok világosan megkülönböztethetők, de elmosódik azáltal, hogy a kétféle piacok kölcsönösen átmehetnek egymásba, vagyis a monopolpiacokon megjelenhet a verseny, illetve a versenypiacok monopolizálhatók. Emiatt ugyanis a versenyszabályozónak foglalkoznia kell a monopolpiacokkal, a monopoljellegű ágazati piacok szabályozójának pedig a versenypiacokkal. A monopolizált közszolgáltatási piacok liberalizálásával megváltozott a helyzet. Korábban monopolizált piacok versenypiacokká váltak, és ezáltal a versenyszabályozás hatálya alá kerültek. A természetes monopólium szabályozásának a feladata néhány piacra korlátozódott. Az újonnan liberalizált piacok azonban sokban különböztek azoktól a versenypiacoktól, amelyekkel a versenyszabályozás tradicionálisan foglalkozott. Közszolgáltatási és ágazati jellemvonásaik erősek maradtak, tulajdonságaik és működésük megértése megkívánta monopolista múltjuk beható ismeretét. Továbbra is szükség volt az ágazati szabályozásban és annak gazdaságtanában felhalmozódott tudásanyagra. Konvergenciafolyamat indult a szabályozásban, amelynek során a liberalizált piacok szabályozási feladatai átkerültek a versenyszabályozóhoz, de amelynek során a versenyszabályozó funkciói speciális közszolgáltatási és ágazati elemekkel bővültek. Ez a folyamat ma is tart, sőt sok országban például Magyarországon is még meglehetősen kezdeti szakaszban folyik. A történelmi előzményekhez visszatérve, a harmadik fontos ágazati megközelítésű fejlemény a Kingsbury-felajánlás volt, pontosabban az annak elfogadása következtében kialakult helyzet. A 20. század első évtizedében a Bell-rendszer (Bell System) a Bell-szabadalom kizárólagossága lejártának ellenére rendkívül gyorsan növekedett. Korszerű távolsági telefonhálózatot hozott létre, gyorsan növelte előfizetői számát, nagy tömegben vásárolt fel egyes telefonvállalatokat, másokkal pedig társulási szerződéseket kötött, és az így kialakult birodalmát egységes hierarchikus formában szervezte meg. A Western Union megvásárlásával monopóliuma a távírópiaci szolgáltatásokra is kiterjedt. A monopolizálás egyik fő eszköze az volt, hogy megtagadta a független helyi szolgáltatóktól az összekapcsolást, amelyek ennek következtében nem válhattak képessé távolsági szolgáltatások nyújtására, vagyis életképtelenek lettek, és ezért megvásárolhatókká váltak. Az 1910-es évekre a fő téma a telefonszolgáltatási piacok monopolizálása lett, és a hangsúly átkerült a verseny szabályozásáról a monopólium szabályozására. Megszületett az első független, ügynökség
24 24 Kiss Ferenc László formájú szabályozó, az 1887 óta létező Interstate Commerce Commission (államközi kereskedelmi bizottság), amelynek hatásköre a vasúti szállításon túlmenően 1910 és 1934 között kiterjedt a tagállamok közötti távközlési szolgáltatások piacaira is. Az Egyesült Államok igazságügyi minisztériuma versenyszabályozási vizsgálatot indított a Bell-rendszer ellen. Ennek fejleményeként Nathan Kingsbury, az AT&T alelnöke 1913-ban levélben ajánlotta fel az Egyesült Államok főügyészének azt, hogy: 1. a Bell-rendszer vállalja az egyetemes telefonszolgáltatás gyors létrehozását, amelynek keretében minden amerikai kommunikálhat minden más amerikaival ; 2. bizonyos feltételek fennállása esetén kötelezettséget vállal a független helyi szolgáltatókkal való összekapcsolásra; 3. ha jogilag védett monopolista státust kap a távolsági és az általa kiszolgált helyi piacokon; 4. amely státus fejében hajlandó magát szövetségi szabályozásnak alávetni; 5. beleértve azt a kötelezettséget, hogy szabályozói egyetértés nélkül nem vásárol fel más szolgáltatókat; továbbá 6. kilép a távíró-szolgáltatási piacokról, azaz eladja a Western Uniont. A felajánlást elfogadták. A kialakult szabályozási rendszer 1934-ig, az Egyesült Államok kommunikációs ágazatát szabályozó szövetségi bizottságnak (Federal Commu nication Commission FCC) a létrejöttéig, a piaci struktúra pedig bizonyos módosulásokkal egészen 1984-ig létezett. A Kingsbury-felajánlás kapcsán megvitatott gazdasági alapkérdések (belső és külső gazdaságosságok, a monopólium előnyei és hátrányai, horizontális és vertikális integráció, összekapcsolás, a szabályozás célja, tárgya, módszerei) a szabályozás gazdaságtanának mint alkalmazott közgazdaságtannak a fő fejlődési irányait és tartalmát az 1970-es évek második feléig meghatározták, illetve azok számára utat mutattak. A közgazdasági elmélet oldaláról két olyan jelentős fejlemény érdemel figyelmet, amely segítette a szabályozás elméletének formalizálását és rendszerbe foglalását, eközben pedig megteremtette azt az elméleti alapot is, amelyre az 1934-ben Amerikában és Kanadában létrehozott szabályozási gyakorlat épült. Az egyik fejlemény a közérdek elméletének a kialakulása volt, amely Pigou és mások munkájának volt az eredménye. 13 A közérdek elmélete szakított a verseny addigi idealizált ábrázolásával, és megmutatta, hogy a szabályozatlan piacokon a piaci erő, a belső és külső gazdaságosságok és egy sor más jelenség jelenléte a közérdek szempontjából káros következményekkel is járhat. Ha a szabályozás célja a szabályozott piacok társadalmi hatékonysága, akkor feladatához tartozik ezeknek a káros következményeknek a megelőzése, illetve felszámolása. A közérdek védelmén 13 A közérdeknek és a közszolgáltatásnak a közgazdaságtanban is meghonosodott fogalmai Phillips [1993] szerint a középkori angol közjogból erednek.
25 BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA 25 alapuló érvelés alapján kritériumokat lehetett alkotni annak vizsgálatához is, hogy működik-e a szabályozás funkciója, a szabályozás eléri-e az elé állított célokat. Maga a szabályozás is vizsgálatok tárgyává vált tehát, ami különösen jól segítette az önálló szabályozó szervezetek kialakítását és működtetését. A másik fejlemény a tökéletlen verseny elmélete volt, amelynek Edward Chamberlin és Joan Robinson voltak a vezéralakjai. Feloldották a tökéletes verseny klasszikus feltételezését, megvizsgálták a monopolista árbevételek, költségek és profitok természetét, valamint elemezték a termékek és szolgáltatások monopóliumok által történő termelésének Robinson szavaival élve: a monopóliumok világának a következményeit. Ezáltal lehetővé vált az árdiszkrimináció és a monopoljáradék elemzése. A monopólium és a monopoljáradék formálisan is a szabályozás célpontjává válhatott, az árszabályozás pedig mint a szabályozás eszköze jelentősen kifinomult és hatékonyabbá lett. Létrejött az az analitikus keret, amelyen belül a szabályozás gazdaságtana mint a természetes monopóliumok szabályozásának a tudománya több évtizeden keresztül tulajdonképpen egészen az 1970-es évek közepéig továbbfejlődhetett. A MONOPOLPIACOK SZABÁLYOZÁSÁNAK ELMÉLETE A közszolgáltatási piacok szabályozása a szabályozás kezdeteitől fogva egészen az es évekig a természetesnek nevezett monopóliumok szabályozását jelentette. 14 A természetes monopólium ezért a szabályozás gazdaságtanának egyik központi témája volt, sőt a versenypiacok megjelenése után is az maradt. Az, hogy a verseny megjelent a közszolgáltatási piacokon, nem jelentette a természetes monopólium szabályozási kérdéseinek az elhalását. A monopólium továbbra is sokoldalúan jelen van a szabályozás gazdaságtanában. Továbbra is érvényes az az érvelés, amely szerint olyan piacokon, amelyeken a kínáló technológiája költségszubadditív (vagyis ahol a kínáló természetes monopólium), a versenynek a társadalmi jólétet csökkentő hatása van, ezért előállhat, hogy a társadalmilag optimális piaci forma nem a verseny, hanem a szabályozott monopólium. Ismeretes, hogy a belső és külső gazdaságosságok hatásai következtében a versenypiacok szabályozói beavatkozás hiányában esetenként olyan irányban változnak, hogy piaci erő, dominancia, vagy akár monopólium jön létre. Az ilyen monopóliumhoz tartó esetek elemzése és értékelése is megköveteli a monopólium és különösen a természetes monopólium közgazdasági tulajdonságainak mélyreható ismeretét. Tudni kell, hogy a piac monopólium felé közeledésének melyek a következményei, valamint azt is, hogy milyen szabályozói beavatkozásra van szükség a káros következmények kiküszöbölése érdekében. A kutatás jelenlegi állása szerint a természetes monopólium kifejezést elsőként az angol közgazdász John Stuart Mill alkalmazta 1848-ban. A természetes mono- 14 Sharkey [1982] kiváló összefoglalását adja a természetes monopólium gazdaságtana történelmének.
BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA
Kiss Ferenc László BEVEZETÉS A SZABÁLYOZÁS GAZDASÁGTANÁBA A cikk a szabályozás gazdaságtanával mint a közszolgáltatási piacok szabályozásának alkalmazott közgazdaságtani elméletével három megközelítésben

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Kúria: nem lehet népszavazást tartani az olimpiarendezésről szóló törvényről - Köz-Hír
2016.12.15. 13:12
A Kúria szerint sem lehet népszavazást rendezni a budapesti olimpiai játékok rendezéséről szóló törvény hatályon kívül helyezéséről. A kérdés ugyanis azt a látszatot kelti, mintha a törvény visszavonása az olimpiai pályázat visszavonását is jelentené – áll a Kúria szerdai – a Nemzet Választási Bizottságnak (NVB) a népszavazási kérdés hitelesítését megtagadó határozatát helybenhagyó – végzéséből.
A kezdeményezést Erdélyi Katalin Krisztina nyújtotta be magánszemélyként. A kérdés úgy szólt: “Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés helyezze hatályon kívül a XXXIII. nyári olimpiai és XVII. nyári paralimpiai játékok pályázatáról és rendezéséről szóló 2016. évi LVIII. törvényt?”
Az NVB a határozatában kitért arra is, hogy a kérdés a választópolgárok számára megtévesztő, mivel azt a hamis látszatot kelti, mintha a törvény visszavonása a pályázat visszavonását jelentené, és megakadályozná az olimpia rendezését. E határozat ellen Erdélyi Katalin Krisztina bírósági felülvizsgálati kérelmet nyújtott be, ezt bírálta el a Kúria szerdán, helybenhagyva az NVB-határozatot. A Kúria internetes oldalán olvasható végzésben azt írják, hogy a bíróság szerint nem ütközik tiltott tárgykörbe a kérdés, ugyanakkor – mivel megtévesztő – egyetértettek azzal, hogy az NVB megtagadta a hitelesítését.
A Kúria álláspontja szerint a kérdés közvetlenül nem irányul az Országgyűlés hatáskörébe tartozó szervezetalakítási kérdésben való döntésre, azzal távolabbi összefüggésben áll, ezért megalapozatlanok az NVB határozatának erre vonatkozó megállapításai. A Kúria álláspontja szerint a kérdés konkrétan nem szervezetalakításra irányul, a kérdés alapján a választópolgároknak közvetlenül nem az olimpiai megvalósítási hatóság, a Sportolói Bizottság, az Olimpiai Védnöki Testület, a Budapest 2024 Nonprofit Zrt. vagy bármely, a törvényben szereplő további szervezet létrehozásáról, átalakításáról vagy megszüntetéséről kell állást foglalniuk, hanem arról, hogy egyetértenek-e a törvény hatályon kívül helyezésével.
Az, hogy e törvény hatályon kívül helyezésének szervezetalakítási következményei is vannak, önmagában nem lehet ok a kérdés hitelesítésének megtagadására. Az ellenkező álláspont elfogadása meg nem engedhető módon szűkítené le, az elérni kívánt célhoz képest aránytalanul korlátozná az alapvető jog gyakorlását – szögezte le a Kúria.
Ezt a tévedést tovább erősíti a törvény megalkotása, elnevezése, egyes rendelkezései, holott a törvény hatályon kívül helyezése esetén is akadály nélkül lebonyolítható a rendezvény, megrendezhető az olimpia – szögezte le a Kúria. A bíróság szerint az érvényes és eredményes népszavazásnak nem szükségszerű következménye lenne a pályázat visszavonása vagy az addigra esetleg elnyert rendezés lemondása. A kérdéssel elérhető eredmény és az arra adandó igenlő válasz mögötti választópolgári szándék összhangja tehát nem áll fenn, ami a kérdés megtévesztő jellegét igazolja – szögezte le a bíróság.
A Kúria kitért arra is, meglátása szerint a törvény öncélú, minden valós következmény nélküli hatályon kívül helyezése nem indokolhatja a választópolgári akarat érvényre juttatását. A Kúria végzése jogerős.
Köz-Hír - 2016.05.09. 22:42 0

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria