text:
Knk.IV.37.164/2019/2. számú határozat | K Ú R I A
Knk.IV.37.164/2019/2. számú határozat
Az ügy száma: Knk.IV.37.164/2019/2.
A kérelmező: H. M.
A kérelmező képviselője: Dr. Török Gyula ügyvéd
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: a Nemzeti Választási Bizottság 2/2019. számú határozata
– a Nemzeti Választási Bizottság 2/2019. számú határozatát helybenhagyja.
[1] A népszavazásra javasolt kérdést Szervező – magánszemélyként – 2018. december 6-án nyújtotta be a Nemzeti Választási Bizottsághoz (a továbbiakban: NVB) a népszavazás kezdeményezéséről, az európai polgári kezdeményezésről, valamint a népszavazási eljárásról szóló 2013. évi CCXXXVIII. törvény (a továbbiakban: Nsztv.) 3. § (1) bekezdése szerinti hitelesítés céljából. A Szervező a következő kérdésben kíván országos népszavazást kezdeményezni:
"Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés alkosson törvényt arról, hogy a munkaidőkeret tartama kollektív szerződés esetén legfeljebb tizenkét hónap legyen?"
[2] Az NVB a 2/2019. számú határozatában a kérdés hitelesítését megtagadta.
[3] A kérdés egyértelműsége Nsztv. 9. § (1) bekezdésében foglalt követelményének vizsgálatával összefüggésben az NVB rögzíti, hogy érvényes és eredményes népszavazás alapján az Országgyűlésnek a Munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) rendelkezéseit kellene módosítania olyan módon, hogy kollektív szerződés megléte esetén a munkaidőkeretet legfeljebb tizenkét hónapban lehessen meghatározni.
[4] Az NVB szerint a kérdés egyértelműségi vizsgálata szempontjából lényeges elem a „kollektív szerződés” felhívása. Az Mt. 277. § (1) bekezdésében – amely a kollektív szerződés által szabályozható tárgyköröket tartalmazza – foglalt általános felhatalmazás miatt az e rendelkezés hatálya alá tartozó szabályozási elemekkel kapcsolatos kérdések esetében a népszavazás eredményeként megalkotandó új szabályozásról eldönthető kell legyen, hogy a kollektív szerződések szempontjából kógens, diszpozitív, vagy relatív diszpozitív szabályozásról van-e szó, azaz a kollektív szerződés az adott kérdésben eltérhet-e a szabályozástól, és ha igen, akkor csak a munkavállaló javára vagy annak hátrányára is.
[5] Az Mt. 94. § (3) bekezdése a munkaidő-szervezéssel és a munkaerő-kölcsönzés minimális kölcsönzési díjával összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2018. évi CXVI. törvény (a továbbiakban: Módtv.) eredményeképpen az alábbiak szerint módosult: „a munkaidőkeret tartama, ha azt objektív vagy műszaki vagy munkaszervezéssel kapcsolatos okok indokolják, kollektív szerződés rendelkezése szerint legfeljebb harminchat hónap”. Az NVB kiemeli, hogy az Mt. 277. § (2) bekezdése – amelyet a Módtv. nem érintett – továbbra is úgy rendelkezik, hogy kollektív szerződés – eltérő rendelkezés hiányában – az Mt. Második és Harmadik Részében foglaltaktól (amelynek az Mt. 94. § (3) bekezdése is a része) eltérhet. Az NVB – az Mt. szövegéből kiindulva, továbbá figyelembe véve a jogalkotás során megfogalmazott indokokat, a szakirodalmi álláspontokat, illetve az általános szakmai gyakorlatot is – megállapította azt is, hogy az Mt. 94. § (3) bekezdésében rögzített kollektív szerződésre vonatkozó munkaidőkeret tartama olyan diszpozitív szabályként is értelmezhető, amelytől a 277. § (2) bekezdése alapján el lehet térni, tekintettel arra, hogy azt az Mt. 135. § sem zárja ki, vagy korlátozza.
[6] Mindezek alapján a népszavazási kérdés – függetlenül a kérelmező szándékától – a választópolgárok egy csoportjában azt a meggyőződést is keltheti, hogy a kezdeményezés olyan kötelező norma megalkotására irányul, amely a munkaidőkeretet úgy maximalizálná tizenkét hónapban, hogy annak felső mértékétől kollektív szerződésben nem lehet eltérni, ugyanakkor arra is alkalmas, hogy a választópolgárok arra a meggyőződésre jussanak, az új szabályozás olyan ajánlást tartalmaz majd csak, amelytől a kollektív szerződő felek egyező akarattal eltérhetnek bármely irányba.
[7] Az NVB szerint ebből következően azonban az Országgyűlés valamilyen konkrét kötőerejű jogalkotásra egy érvényes és eredményes népszavazás esetén sem lenne köteles, hiszen a népszavazási kérdésnek mind diszpozitív, mind kógens szabály megalkotásával eleget tehetne. Ennek eredményeként pedig a kérelmező és a kezdeményezést támogató választópolgárok vélelmezhető akarata, valamint a kérdés alapján kialakítandó szabályozás jelentősen eltérő eredményre vezethet, megakadályozva a népakarat tényleges kinyilvánítását.
[8] További egyértelműség ellen ható körülménynek tekintette az NVB, hogy jelen kérdésben tartott népszavazás során nem nyilváníthatnak véleményt a fenti különbségekkel tisztában lévő választópolgárok arról, hogy csupán diszpozitív, relatív diszpozitív, vagy éppen kógens norma megalkotását szeretnék elérni.
[9] Mindezek fényében az NVB megítélése szerint a választópolgári egyértelműség követelménye akkor is sérül, ha az alapvetően szakmailag az átlagos választópolgár által is könnyen átlátható kérdéshez olyan jogtechnikai, kodifikációs szakkérdés is kapcsolódik, amely a kérdés, vagy az annak eredményeként megalkotott jogszabály értelmezésére, alkalmazhatóságára a választópolgári akaratot eltérítő, jelentős hatással bír.
[10] Az NVB rámutatott továbbá, hogy a Módtv. által nem csak a munkaidőkeret maximális időtartama módosult – 12 hónapról 36 hónapra – hanem a hosszabb munkaidőkeret alkalmazásának indoka is („ha azt objektív vagy műszaki vagy munkaszervezéssel kapcsolatos okok indokolják”). A népszavazási kérdésből azonban nem egyértelmű az NVB szerint, hogy a munkaidőkeret alkalmazásának indokait és különösen az új alkalmazási indokot érinti-e (a 2019. január 1-je előtti szabályozás teljes visszaállítására irányul az alkalmazási indokokkal együtt vagy csupán a harminchat hónap tizenkettőre való átírását kívánja elérni).
[11] A fent kifejtett okok miatt az NVB megállapította, hogy az országos népszavazásra javasolt kérdés sérti az Nsztv. 9. § (1) bekezdésében foglalt népszavazási egyértelműség követelményét és az Nsztv. 11. §-ában foglalt jogkörében eljárva a kezdeményezés hitelesítését megtagadta.
[12] A szervező (kérelmező) felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az NVB 2/2019. számú határozata ellen, amelyben kérte, hogy a Kúria az Nsztv. 30. § (1) bekezdése alapján az NVB határozatát úgy változtassa meg, hogy a népszavazásra javasolt kérdést hitelesítse.
[13] 1. A kérelmező szerint a népszavazási kérdésből kiderül, hogy kógens norma megalkotására irányul, ezáltal pedig a választópolgárok egyértelmű választ adhatnak rá. A kérelmező szerint az NVB helytállóan rögzíti, hogy a kérdés az Mt. 94. § (3) bekezdésében foglalt, a munkaidőkeret tartamát maximalizáló rendelkezés módosítására irányul, azonban tévesen jut arra a következtetésre, hogy „az Mt. 94. § (3) bekezdésében rögzített kollektív munkaidőkeret tartama olyan diszpozitív szabályként is értelmezhető, amelytől a 277. § (2) bekezdése alapján el lehet térni, tekintettel arra, hogy azt a 135. § nem zárja ki, vagy korlátozza”. Az NVB érvelése hibás, mivel mind a jelenleg hatályos szabályozás kapcsán, mind pedig a kérdésből magából következően egyértelmű, hogy az kógens szabály megalkotására irányul.
[14] A kérelmező szerint az Mt. 94. § (3) bekezdésével kapcsolatban az eltérés lehetősége nem értelmezhető. Ha kollektív szerződésben el lehetne térni tőle, akkor a normának nem lenne értelme, hiszen ebben az esetben a kollektív szerződéssel szemben felállított korláttól kollektív szerződésben el lehetne térni. Amennyiben tehát diszpozitív normaként értelmeznénk, úgy kollektív szerződésben ki lehetne kötni 48 hónapos munkaidőkeretet, amellyel értelmét vesztené a hatályos szabály, amely alapján kollektív szerződéssel legfeljebb 36 hónapos munkaidőkeret köthető ki. A munkáltató javára tehát nem tud eltérni a szabálytól a kollektív szerződés. A munkavállaló javára való eltérés ugyancsak nem értelmezhető, mivel a 94. § (3) bekezdés egy maximumot állapít meg, így ha ennél rövidebb a munkaidőkeret, úgy az nem eltérés a normától, hanem a norma követése. Ezt az értelmezést erősíti az NVB által is idézett kommentár. Ugyanez vonható le a kérelmező szerint pusztán a kérdés szövege és az Mt. rendszere alapján. A kérdés megfogalmazásából következik, hogy kollektív szerződés esetére kíván maximumot szabni a munkaidőkeret tartamának. Következésképpen, ha valamely kérdés arra irányul, hogy kollektív szerződés esetén maximalizálja a munkaidőkeret tartamát, úgy bizonyosan kógens norma megalkotására irányul, hiszen az Mt. rendszerében a 277. § (3) bekezdése alapján a legnagyobb eltérést engedő instrumentumot (kollektív szerződés) kívánja korlátozni. A kérelmező szerint az NVB érveléséből e fenti rendszertani szempontok teljesen hiányoznak. Ugyancsak hibás az NVB párhuzama, amelyet az Mt. 103. § (3) bekezdéssel von az Mt. 135. § (2) bekezdésének értelmezése kapcsán.
[15] 2. A kérelmező szerint egyértelmű a kérdés, valamint a munkaidőkeret alkalmazása indokainak kapcsolata is. Az NVB vonatkozó értelmezése nincs összhangban az egyértelműség alkotmányos funkciójával, valamint a fogalmat kibontó joggyakorlattal. Minden népszavazási kérdés hagy valamilyen mértékű mozgásteret a jogalkotó részére. A kérelmező idézi a Kúria gyakorlatát is, mely szerint nem okozza „a jogalkotói egyértelműség hiányát, ha a népszavazásból eredő jogalkotási kötelezettség többféle módon teljesíthető. A jogalkotó feladata, hogy az alkotmányos követelményekre tekintettel a jogszabály koherenciáját is fenntartva a legmegfelelőbb szabályozási megoldást kiválassza." A kérelmező szerint nem várható el a népszavazási kérdések benyújtóitól, hogy teljes jogszabályi koncepciót foglaljanak a kérdésbe, hiszen ebben az esetben a kérdéssel szemben számított egyéb feltételeknek lesz lehetetlen a megfelelés. Amennyiben a kérdés a jogalkotási kötelezettség teljesítésének minden részletszabályára ki kíván térni, úgy sérülhet a választópolgári egyértelműség, mind a kérdés egésze, mind az egyes részkérdések egymáshoz való viszonya kapcsán.
[16] A kérelmező szerint tehát, amennyiben a kérdés nem tér ki az egyes részelemekre, úgy a jogalkotónak – érvényes és eredményes népszavazás esetén – az egyéb jogszabályi elemeket változatlanul hagyva kell teljesítenie a jogalkotási kötelezettségét. Jelen kérdés nem érinti a munkaidőkeret alkalmazásának feltételeit, mivel egyértelműen nem rendelkezik róluk. A kérdés fókuszában a munkaidő-keret tartama áll, annak módosítására irányul anélkül, hogy az egyéb feltételeket módosítani kívánná.
[17] Az Nsztv. 9. § (1) bekezdése értelmében a népszavazásra javasolt kérdést úgy kell megfogalmazni, hogy arra egyértelműen lehessen válaszolni (ún. választópolgári egyértelműség), továbbá a népszavazás eredménye alapján az Országgyűlés el tudja dönteni, hogy terheli-e jogalkotási kötelezettség, és ha igen, milyen jogalkotásra köteles (ún. jogalkotói egyértelműség). Az Alkotmánybíróság 51/2001. (XI. 29.) AB határozata, valamint a Kúria joggyakorlata (Knk.IV. 37.388/2015/3) értelmében a felülvizsgálat során a Kúria a népszavazási kérdés választói és jogalkotói egyértelműségét egyaránt mérlegeli.
[19] 1. Az Mt. 93. § (1) bekezdése rendelkezik arról, hogy a munkáltató a munkavállaló által teljesítendő munkaidőt munkaidő-keretben is meghatározhatja. A 94. § (3) bekezdése értelmében a munkaidőkeret tartama, ha ezt objektív vagy műszaki vagy munkaszervezéssel kapcsolatos okok indokolják, kollektív szerződés rendelkezése szerint legfeljebb harminchat hónap.
[20] Az Mt. 277. § (1) bekezdése rendelkezik a kollektív szerződés szabályozási tárgyáról. Eszerint a kollektív szerződés szabályozhatja „a) a munkaviszonyból származó vagy az ezzel kapcsolatos jogot vagy kötelezettséget, valamint b) a feleknek a kollektív szerződés megkötésével, teljesítésével, megszüntetésével, jogaik gyakorlásával, kötelezettségeik teljesítésével kapcsolatos magatartását.” Ugyanezen rendelkezés (2) bekezdése szerint „[k]ollektív szerződés – eltérő rendelkezés hiányában – a Második és a Harmadik Részben foglaltaktól eltérhet”. Az Mt. 94. § (3) bekezdése a törvény Második Részében található.
[21] Amint azt a felülvizsgálati kérelem érvelése is hangsúlyozza, az Mt. 277. § (2) bekezdése alapján az Mt. szabályaitól való eltérésnek két módja van. Az Mt. egyrészt az egyes fejezetek végén – így a 135. §-ában – rendelkezik arról, hogy kollektív szerződés mely rendelkezésektől nem térhet el, valamint mely rendelkezések esetén engedhető meg az eltérés csak a munkavállaló javára. A másik módja az eltérés korlátozásának az, ha az adott szakasz tartalmából derül ki, hogy kollektív szerződés esetére kíván korlátot felállítani. Ilyen rendelkezés az Mt. 94. § (3) bekezdése is, amely tehát ebben az értelmezésben kógensnek tekinthető. Ezt támasztja alá az – egyébként NVB által is idézett – Mt. kommentár, amely szerint, mivel a 94. § (3) bekezdés a kollektív szerződés számára kifejezett felhatalmazást ad és ennek terjedelmét is megjelöli, a helyes értelmezés szerint a 94. § (3) bekezdésben előírtnál hosszabb tartamú munkaidőkeret a kollektív szerződéses szabályozásban sem megengedett.
[22] Magából a népszavazási kérdés megfogalmazásából sem következik, hogy nem kógens, hanem esetlegesen diszpozitív szabályozás lenne a kérelmező célja. Ha így lenne, az akár a jelenlegi szabályozás szerinti harminchat hónap rögzítését is eredményezhetné a kollektív szerződésben, amit viszont pont módosítani céloz a népszavazásra feltett kérdés a kérelmező által is elismerten. A Kúria tehát nem ért egyet az NVB azon álláspontjával, mely szerint az Mt. 94. § (3) bekezdésében rögzített kollektív szerződésre vonatkozó munkaidőkeret tartama diszpozitív szabályként is értelmezhető, és emiatt a választópolgárok számára nem egyértelmű, hogy a feltett kérdés kógens vagy diszpozitív norma megalkotására irányul.
[23] 2. A fentiek alapján nyilvánvaló, hogy a kérdés az Mt. 94. § (3) bekezdés módosítására és nem pedig – ahogy tartalmából következik – új törvény megalkotására vonatkozik. A kérdésből nem derül ki, hogy az a már hatályos Munka Törvénykönyvében szereplő rendelkezés megváltoztatását akarja elérni, így az a választópolgár, aki nem ismeri az Mt. rendszerét, önmagában a kérdésből nem kap egyértelmű utalást arra, hogy egy esetleges érvényes és eredményes népszavazás előnyére vagy hátrányára válik-e. Az NVB érvelésével összhangban maga a kérelmező is elismeri, hogy a kérdés az Mt. 94. § (3) bekezdésében foglalt, a munkaidőkeret tartamát maximalizáló rendelkezés módosítására – és nem új törvény alkotására – irányul.
[24] A Kúria megítélése szerint az a kérdés, amely szerint: „Egyetért-e Ön azzal, hogy az Országgyűlés alkosson törvényt arról, hogy a munkaidőkeret tartama kollektív szerződés esetén legfeljebb tizenkét hónap legyen?” a választópolgári egyértelműség követelményeit nem teljesíti. A választópolgári egyértelműség lényegét a Knk.IV.37.457/2015/3. számú határozat foglalta össze akként, hogy nem tekinthető legitimnek az a népszavazás, amelyen a választópolgár nem tudja pontosan, hogy miről szavaz. A Kúria szerint a feltett kérdés alapján a választópolgárok széles körét érintően merülhet fel, hogy pontosan nem tudja milyen döntésre adja le szavazatát. A kérdés lényegében egy szakjogi törvényi rendelkezés szavaiból, az Mt. 94. § (3) bekezdésének szövegéből áll. A munkajogi terminus technikusok kérdésben szereplő tartalma a választópolgárok nagy része számára – hangsúlyozandó, hogy a népszavazás jogintézménye szempontjából – nem hordoz döntési helyzetnek megfelelő tartalmat. A Kúria a Knk.IV.37.487/2015. számú határozatában – s azóta több döntésében – rámutatott, hogy a jogszabályokban foglalt terminus technikusok használata önmagában még nem teszi egyértelművé a kérdést.
[25] 3. Az Mt. 94. § (3) bekezdésének 2019. január 1. előtt hatályos szövege értelmében „A munkaidőkeret tartama kollektív szerződés rendelkezése szerint legfeljebb tizenkét hónap vagy ötvenkét hét, ha ezt technikai vagy munkaszervezési okok indokolják.” E rendelkezés jelenleg hatályos szabályozása szerint ezzel szemben „A munkaidőkeret tartama, ha ezt objektív vagy műszaki vagy munkaszervezéssel kapcsolatos okok indokolják, kollektív szerződés rendelkezése szerint legfeljebb harminchat hónap.”
[26] Megállapítható, hogy a régi szabály esetén a maximum tizenkét hónap munkaidőkeret meghatározásához két további feltétel is járult, nevezetesen: ha azt technikai vagy munkaszervezési okok indokolják, míg az új szabályozásban a harminchat hónap mellé három további feltétel társul: ha azt objektív vagy műszaki, vagy munkaszervezési okok indokolják. A népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem új struktúrában kérdez rá, hogy a munkáltató a munkavállaló által teljesítendő munkaidőt miként határozhatja meg, hanem követi az Mt. 94. § (3) bekezdésének szövegét, quasi új normaszöveget ad. A népszavazásra szánt kérdésben sem utalásszerűen, sem az Mt. 94. § (3) bekezdésében meghatározott módon nem szerepel az a három – egyébként a munkavállalók védelmét szolgáló feltétel –, hogy a munkaidőkeret tartalmának meghatározásakor, illetve a munkaidőkeret maximumának a kihasználásakor további feltételek fennállását is számon lehet kérni a munkáltatón, például azt, hogy munkaszervezési okok indokolják-e a munkaidőkeret növelését. A népszavazásra feltenni kívánt kérdés ilyen további okokra nem utal. Ezért egy esetleges érvényes és eredményes népszavazás esetén az Országgyűlés számára – különösen arra tekintettel, hogy a népszavazásra feltenni szándékozott kérdés pontosan követi az Mt. 94. § (3) bekezdésnek szóhasználatát – nem keletkezik egyértelmű szabályozási kötelezettség. Eldöntendő: az Országgyűlés a népszavazás eredményének magának a népszavazási kérdés törvénybe iktatásával is eleget tehet, vagy – mivel a kérdés a korábbi tizenkét hónapot fogalmazza meg – a korábbi szabályozásban fellelhető technikai, munkaszervezési okokat is mellé teheti, vagy netán az új harminchat hónapos szabályban szereplő objektív vagy műszaki, vagy munkaszervezési okokat kell szerepeltetnie az új szabályozásban? A munkavállaló számára nem közömbös, hogy az országgyűlés melyiket választja, viszont a választópolgár a népszavazásra feltenni szándékozott kérdésben erről nem tud dönteni.
[27] Azon túl tehát, hogy a fentiek az Országgyűlés számára nem teremtenek egyértelmű szabályozási kötelezettséget, az állampolgárok számára – azaz, hogy a szabály végeredményben előnyükre, vagy hátrányukra változik-e, s mennyiben – sem közömbös, hogy egy esetleges érvényes és eredményes népszavazás milyen szabályozási tartalmat eredményez. Önmagában a népszavazási kérdés törvénybe iktatása a munkavállalók számára a korábbi szabályozástól kedvezőtlenebb helyzetet teremt a munkáltatón számon kérhető indokok hiánya miatt. Ebből a szempontból nemcsak a jogalkotói, hanem a választópolgári egyértelműség – Nsztv. 9. § (1) bekezdésben foglalt – követelményét sem teljesíti a kérdés.
[28] A Kúria a Knk.VII.37.336/2017/3. számú határozatában – utalva az 26/2007. (IV. 25.) AB határozatra és az 58/2011. (VI. 30.) AB határozatra – kifejtette, hogy a népszavazásra feltenni kívánt kérdés nem lehet következményeiben kiszámíthatatlan. A Knk.VII.37.336/2017/3. számú ügyben a Kúria rögzítette, hogy sérül az előre láthatóság, ha a választópolgár szakmai ismeretek hiányában nem látja át döntése következményeit. A jogalkotói egyértelműség is sérül, ha a jogalkotó nem tudja pontosan miként kell eleget tenni jogalkotói kötelezettségének.
[29] A fentiek alapján a Kúria megállapította, hogy a hitelesítés megtagadása az NVB részéről az Nsztv. 11. §-ára tekintettel jogszerű volt, amelynél fogva az Nsztv. 30. § (1) bekezdése alapján rendelkezett az NVB határozatának helybenhagyásáról.
[30] A Kúria az alaptalan felülvizsgálati kérelmet előterjesztő kérelmezőt kötelezte az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 45/A. § (5) bekezdése szerinti illeték megfizetésére.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Szlovéniában is alkalmazzák a fizetési meghagyás kibocsátására irányuló eljárást. A fizetési meghagyás kibocsátására irányuló eljárást a polgári perrendtartásról szóló törvény 431–441. cikke (Zakon o pravdnem postopku, ZPP) szabályozza.
A fizetési meghagyás kibocsátására irányuló eljárás egy különleges, gyorsított eljárás, amelynek célja egy esedékes pénzkövetelés érvényesítése, és ahol a követelés fennállását olyan okirattal igazolják, amely a törvény értelmében nagyobb bizonyító erővel bír (hiteles okirat). Fizetési meghagyást belföldi és határokon átnyúló ügyekben egyaránt kibocsáthatnak.
A fizetési meghagyás alapját képező követelés csak pénzfizetésre irányulhat (pénzkövetelés). Csak kifejezett, szerződéses vagy szerződésen kívüli kötelezettségen alapuló követelések képezhetik a követelés tárgyát. Az egyik kivétel az üzlethelyiségek bérletének felmondása és a raktárhelyiség ebből következő kiürítése, mely esetben a fizetési meghagyás kibocsátására különleges eljárás szerinti szabályok vonatkoznak. Ezt a kivételt a kereskedelmi épületekről és üzlethelyiségekről szóló törvény (Zakon o poslovnih stavbah a poslovnih prostorih) 29. cikke írja elő, amely kimondja, hogy a bérbeadó általi felmondás, valamint a kereskedelmi épület vagy üzlethelyiség kiürítésére irányuló kérelem alapján a bíróság elrendelheti a kereskedelmi épület vagy üzlethelyiség kiürítését, ha a bérleti szerződés felmondásából vagy a kérelemből és a bérleti szerződésből, illetve az előző cikkben említett bizonyítékból az következik, hogy a bérbeadó jogosult a bérleti szerződés felmondására vagy a kereskedelmi épület vagy üzlethelyiség kiürítésének kérelmezésére.
A követelésnek nincs felső határa.
A polgári perrendtartásról szóló törvény rendelkezései értelmében a bíróság hivatalból kibocsátja a fizetési meghagyást abban az esetben is, ha a kereset benyújtásakor a jogosult erre irányuló kérelmet nem nyújtott be, de a fizetési meghagyás kibocsátásának feltételei teljesültek, azaz a jogosult rendes keresetet nyújtott be, és nem kérelmezte fizetési meghagyás kibocsátását. A bíró tehát a jogosult kérelme nélkül is köteles fizetési meghagyást kibocsátani, amennyiben a fizetési meghagyás kibocsátásának törvényben előírt feltételei teljesültek.
Szlovéniában a fizetési meghagyás kibocsátására vonatkozó hatáskört ugyanúgy határozzák meg, mint a rendes keresetek esetében; ez azt jelenti, hogy a fizetési meghagyás kibocsátására vonatkozó hatáskörrel a kerületi bíróságok (okrožna sodišča), valamint a helyi bíróságok (okrajna sodišča) rendelkeznek. A hatáskört a jogvita értékére tekintettel állapítják meg (vagy az ügy jellegére tekintettel, például kereskedelmi ügyekben). A helyi bíróságok hatáskörébe tartoznak azok a vagyoni követelésekkel kapcsolatos jogviták, amelyeknél a vitatott érték nem haladja meg a 20000 EUR-t. A kerületi bíróságok hatáskörébe tartoznak azok a vagyoni követelésekkel kapcsolatos jogviták, amelyeknél a vitatott érték meghaladja a 20000 EUR-t. Csak a kerületi bíróságok jogosultak arra, hogy kereskedelmi jogi ügyekben első fokon eljárjanak és határozatot hozzanak. A kereskedelmi jogviták azok, amelyekben a polgári eljárásban résztvevő egyik fél jogi személy (vállalat, intézmény, kollektív vállalkozás). A kereskedelmi jogviták körébe tartoznak azok az ügyek is, amelyekben az egyik fél az állam vagy valamely helyi (pl. települési) önkormányzat.
Az illetékesség azt határozza meg, hogy a hatáskörrel rendelkező bíróságok közül mely bíróság jár el egy adott ügyben. Az illetékességre vonatkozó általános szabály szerint a természetes vagy jogi személy elleni keresetet ahhoz a bírósághoz kell benyújtani, amely a kötelezett lakóhelye vagy a jogi személy székhelye alapján illetékességgel rendelkezik. Ha az ügy külföldi természetes vagy jogi személy ellen folyik, az általános illetékességű bíróság az a bíróság, amely a természetes személy szlovéniai lakóhelye vagy a jogi személy fióktelepe alapján illetékes. A szlovén jog emellett különleges illetékességi szabályokat is tartalmaz; ezt a jogvita tárgya és az abban résztvevő felek alapján határozzák meg.
Erről bővebben lásd a „Bírósághoz fordulás” című részben olvasható válaszokat.
A fizetési meghagyás kibocsátására vonatkozó két feltétel a következő: a pénzkövetelésnek esedékesnek kell lennie, és a követelésnek hiteles okiraton kell alapulnia. A fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelemnek tartalmaznia kell mindazokat az elemeket, amelyeket minden keresetnek tartalmaznia kell: a bíróság megjelölése, a felek neve és állandó vagy ideiglenes lakcíme, a jogi képviselők vagy meghatalmazottak neve, az ügy fő tárgyát és a mellékköveteléseket részletező kifejezett kérelem, a jogosult kérelmét alátámasztó tények, az ezen tényeket igazoló bizonyítékok, a jogvita értéke és az aláírás. Ezen túlmenően a keresethez csatolni kell a hiteles okiratot (eredeti példányt vagy hitelesített másolatot).
Szlovéniában nem előírás, hogy a fizetési meghagyás iránti kérelmet formanyomtatványon nyújtsák be; sőt, ilyen formanyomtatvány nem is létezik. A kérelemnek tartalmaznia kell a jogszabályban meghatározott, a fenti 1.3. pontban említett elemeket (a kereset kötelező elemei).
A fizetési meghagyás kibocsátására irányuló eljárásban a feleknek nem kötelező ügyvédi képviseletet igénybe venniük. Amennyiben valamely fél nevében a kerületi bíróság előtt képviselő jár el, ez a képviselő csak ügyvéd vagy állami jogi szakvizsgát letett személy lehet. Rendkívüli jogorvoslati eljárásban kötelező az ügyvédi képviselet.
A keresetben meg kell jelölni a tartozás alapját és mértékét, valamint fel kell tüntetni azokat a bizonyítékokat, amelyek lehetővé teszik a követelés valódiságának megállapítását; meg kell jelölni az összeget és a pénznemet, valamint a pénzkövetelés esedékessé válásának időpontját. Ha a követelés kamatot is tartalmaz, a kamatot is pontosan meg kell határozni (a kamatlábat és azt az időtartamot, amelyre a követelés vonatkozik). A követelés esedékessége időpontjának a hiteles okiratból világosan ki kell derülnie.
Igen, a hiteles okirat eredeti példányát vagy hitelesített másolatát csatolni kell a fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelemhez. Nincs olyan követelmény, amely szerint kereskedelmi jogvitában a fizetési meghagyás kiadásához kötelező lenne a hiteles okirat eredeti példányát vagy hitelesített másolatát csatolni. Elegendő, ha az okirat másolatát az arra jogosult szerv vagy jogi személy hitelesíti.
Hiteles okirat az az okirat, amely nem képez végrehajtási jogcímet, de nagy mértékben valószínűsíti a követelés fennállását. Az okirat akkor hiteles, ha azt a polgári perrendtartásról szóló törvény vagy más jogszabály hitelesnek minősíti. A polgári perrendtartásról szóló törvény értelmében hiteles okiratok a következők: közokirat, az adós – erre jogosult szerv által hitelesített – aláírásával ellátott magánokirat, váltó és csekk (kifogással és a visszaküldött számlákkal együtt, ha ezekre a követelés eredetének megállapításához szükség van), hitelesített főkönyvi kivonatok, számlák és olyan okiratok, amelyek külön szabályozás értelmében közokiratnak minősülnek. A Szlovéniában történő felhasználás feltételeinek megfelelő külföldi okirat is minősülhet hiteles okiratnak.
Kivétel: hiteles okirat benyújtása nélkül a bíróság akkor bocsát ki a kötelezettel szemben fizetési meghagyást, ha az esedékes pénzkövetelés nem haladja meg a 2000 EUR-t, és a kérelemben feltüntették az adósság alapját és mértékét, valamint azokat a bizonyítékokat, amelyek lehetővé teszik a követelés valódiságának megállapítását; ez a kivétel nem vonatkozik a kereskedelmi jogvitákra (a polgári perrendtartásról szóló törvény 494. cikke).
A bíróság elutasíthatja a fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelmet, ha a kibocsátás előfeltételei nem teljesülnek, azaz a pénzkövetelés még nem esedékes, és nem áll rendelkezésre a követelés eredetét igazoló hiteles okirat.
Ha a bíróság nem utasítja el a fizetési meghagyás kibocsátása iránti kérelmet, az eljárást a keresetre irányadó szabályok alapján folytatja.
A kötelezettnek a fizetési meghagyással szembeni jogorvoslati lehetősége az ellentmondás. A fizetési meghagyás ellen a kötelezett annak kézbesítésétől számított nyolc napon belül ellentmondással élhet (váltóval és csekkel kapcsolatos jogviták esetén ez a határidő három nap). Az ellentmondást indokolni kell, ellenkező esetben az nem minősül kellően megalapozottnak. Az ellentmondást elbíráló bírósági határozat ellen fellebbezéssel lehet élni.
A kötelezett a jogosult követelése ellen ellentmondással élhet. Az ellentmondást meg kell indokolni. Az ellentmondásnak tartalmaznia kell az ellentmondást alátámasztó tényeket és bizonyítékokat, ellenkező esetben azt megalapozatlannak kell tekinteni (a polgári perrendtartásról szóló törvény 435. cikkének második bekezdése). A kötelezettnek tehát az ellentmondásban ismertetnie kell a jogilag releváns tényeket, vagyis azokat a tényeket, amelyek alapján (ha valósnak bizonyulnak) a kérelem elutasítható. E tényeket konkrétan és pontosan kell ismertetni.
Amennyiben a bíróság – késedelmes benyújtás, hiányosságok vagy jogellenesség miatt – nem küldi vissza a kötelezett ellentmondását és nem utasítja el azt, az eljárást a keresetre vonatkozó szabályok szerint kell folytatnia.
A felek az első tárgyaláson új tényeket ismertethetnek és új bizonyítékokat nyújthatnak be, a kötelezett pedig a fizetési meghagyás vitatott részével kapcsolatban új ellentmondással élhet.
A bíróság a per fő tárgyáról szóló határozatában dönt arról, hogy a fizetési meghagyás teljes egészében vagy részben hatályban maradjon-e, vagy azt hatályon kívül kell-e helyezni (a polgári perrendtartásról szóló törvény 436. cikke).
A jogosultnak kifejezetten kérnie kell a bíróságon a végrehajtási tanúsítvány kiállítását. A bírósági határozat akkor végrehajtható, ha jogerőre emelkedett és a kötelezettségek önkéntes teljesítésének határideje lejárt (a követelések végrehajtásáról és biztosításáról szóló törvény első bekezdése).
Ha a fizetési meghagyás ellen nem nyújtottak be ellentmondást vagy az ellentmondást elutasították, a fizetési meghagyás jogerőre emelkedik és fellebbezéssel nem támadható meg.
Utolsó frissítés: 03/11/2015

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Életveszélyt okozó testi sértés Szegeden - Ítélet a Szegedi Ítélőtáblán | hírek | Jogi Fórum
Életveszélyt okozó testi sértés Szegeden - Ítélet a Szegedi Ítélőtáblán
2008.04. 4. Jogi Fórum / Szegedi Ítélőtábla
Megváltoztatta a Csongrád Megyei Bíróság ítéletét a Szegedi Ítélőtábla dr. Hegedűs István vezette büntető tanácsa abban az ügyben, amelyben egy röszkei férfit, O. F. -t I. fokon életveszélyt okozó testi sértés büntettében mondták ki bűnösnek.
A táblabíróság mellőzte a Lenti Városi Bíróság és a Szegedi Városi Bíróság ügyeiben kiszabott szabadságvesztések végrehajtásának elrendelésére vonatkozó rendelkezéseket (mert ezt egy korábbi ítélet már megtette), míg az ítélet egyéb rendelkezéseit az ítélőtábla helybenhagyta. Így O. F. jogerősen 2 év 10 hónap börtönbüntetést kapott, és 4 évre eltiltották a közügyek gyakorlásától.
Az alkalmi munkásként dolgozó vádlott, aki korábban hét alkalommal állt bíróság előtt, 2005. június 9-én családi összejövetelen vett részt élettársa édesanyjánál egy szegedi, Londoni körúti lakásban. A társaságban jelen volt az ügy sértettje, P. Z. is. A két férfi a délután és az este során pontosan meg nem állapítható mennyiségű alkoholt fogyasztott.
Az ittas állapotban lévő O. F. éjfél után 1 óra körül szóváltásba keveredett a sértettel, és a társaság egyik nő tagjával. Ennek során a két férfi között dulakodás alakult ki, a vádlott egy 27,5 centis kést kapott fel, s azzal hadonászó mozdulatok tett a sértett, s a mellette álló nő felé. A sértett ekkor még ki tudta csavarni a kést a vádlott kezéből, de később a vádlott a sértettet ellökte, aki a konyha padozatára került. Majd a vádlott a sértett fölé térdelt, és a mellkasa felé szúrt. A sértettnek sikerült félreütnie a vádlott kezét, így a szúrás célt tévesztett, a sértett homlokát vágta meg. Ezt követően a vádlott a kést eldobta, de a dulakodás nem fejeződött be, annak a helyszínre kiérkező rendőrök vetettek véget.
A sértett nyolc napon belül gyógyuló sebesüléseket szenvedett, de a támadás során életveszélyes sérülések is létrejöttek volna. Ezek elmaradása csak a korábban küzdő sportokat is űző sértett sikeresen védekező magatartásának köszönhető – mondta ki ítéletében a Csongrád Megyei Bíróság.
Életveszélyt okozó testi sértés büntettében mondta ki végül bűnösnek a Csongrád Megyei Bíróság 2007. október 30-án O. F. (1980 – röszkei lakos) vádlottat, s ezért őt a bíróság 2 év 10 hónap börtönre és 4 év közügyektől eltiltásra ítélte. Egyben a bíróság elrendelte két, korábban kiszabott börtönbüntetés (1 év 8 hónap és 1 év 6 hónap) végrehajtását is. Az ítélet ellen a vádlott és a védő elsődleges - önvédelemre hivatkozva - felmentést kért, másodlagosan a büntetés enyhítése érdekében nyújtott be fellebbezést, míg harmadlagosan új eljárás lefolytatását kérte a Szegedi Ítélőtáblától.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság


text:
 FECSEGŐ » Blog Archive » ALKOTMÁNYBÍRÓSÁGI HÍRLEVÉL
< Böngészés > Főoldal / Alkotmánybíróság, Aktuális hírek, események, europarl.europa.eu/news/en, europarl.hu, Fecsegő hírek / Blog article: ALKOTMÁNYBÍRÓSÁGI HÍRLEVÉL
2019. július 26. | hozzászólás | Alkotmánybíróság, Aktuális hírek, események, europarl.europa.eu/news/en, europarl.hu, Fecsegő hírek
• 23/2019. (VII. 18.) AB határozat bírói döntés megsemmisítéséről (IV/1170/2018.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság alkotmányjogi panasz eljárásban megsemmisítette a Fővárosi Ítélőtábla képmáshoz fűződő jog megsértése tárgyában hozott ítéletét. Az alkotmányjogi panaszt előterjesztő televíziós csatorna híradójában tudósított egy, a Kúria előtt folyó tárgyalásról, melynek során a vádlott arcát kitakarta, de az őt kísérő büntetés-végrehajtási dolgozóét nem. A BV alkalmazott keresetet terjesztett elő a csatorna ellen, amelynek következtében az ügyben eljárt bíróságok azt elmarasztalták személyiségi jogok megsértése miatt, ugyanis a BV alkalmazott nem járult hozzá képmása nyilvánosságra hozatalához. Ezt követően terjesztette elő az indítványozó alkotmányjogi panaszát, amelyben a véleménynyilvánítás szabadságának, valamint a sajtószabadságnak a sérelmére hivatkozott. Szerinte az ügy tárgyát képező képfelvétel a jelenkor eseményeiről szóló és a közhatalom gyakorlása szempontjából közérdeklődésre számot tartó tájékoztatás volt, így nem volt szükség az érintett beleegyezésére a felvétel elkészítéséhez és bemutatásához. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az ügyben felmerült alkotmányossági kérdés az volt, hogy a sajtószabadságra hivatkozással szabadon közzétehető-e a közhatalmat gyakorló személy bírósági tárgyaláson készült képmása, azaz hozzáférhetővé tehető-e olyan médiatartalom, amelyen egy bírósági tárgyaláson jelen lévő, közhatalmat gyakorló személy felismerhető. Az Alkotmánybíróság értelmezésében, ha valamilyen médiatartalomban egy közhatalmat gyakorló személy e minőségében felismerhetővé válik, akkor önmagában a képmás védelme nem alapozza meg a sajtószabadság korlátozását. A „képmásvédelem” csak akkor lehet a sajtószabadság korlátja, ha a képmás közzététele valamilyen alapjog, vagy más alkotmányos érték sérelmét okozza. Főszabály szerint tehát a közhatalmat gyakorló személyek e tevékenységük során tűrni kötelesek képmásuk közzétételét. A tárgyalás rendje és az igazságszolgáltatás függetlensége olyan alkotmányos értékek, amelyek általánosságban alapot adnak a sajtószabadság korlátozására, azonban ez nem jelenti azt, hogy a sajtó tevékenysége teljesen korlátozható lenne a bírósági tárgyaláson. Ha azonban valamely per közvetlen érintettjei nem kifogásolják a média tudósítását, akkor más személyek az igazságszolgáltatás rendjére hivatkozással nem kifogásolhatják a sajtószabadság gyakorlását. Az ügyben eljárt bíróságok ezen alkotmányos keretekkel ellentétes álláspontra helyezkedtek, ezért az Alkotmánybíróság a támadott döntéseket megsemmisítette.
• 24/2019. (VII. 23.) AB határozat utólagos normakontroll indítvány elutasításáról (II/1712/2018.)
Az ügy tárgya:A lakás-takarékpénztárakról szóló 1996. évi CXIII. törvény 22. § (1) bekezdése, 24/A. §-a és 29. §-a elleni utólagos normakontroll eljárás (állami támogatás megszüntetése a lakástakarékpénztár-konstrukciók esetében)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság elutasította az országgyűlési képviselőknek a lakástakarék-pénztárakról szóló törvény egyes rendelkezései megsemmisítésére irányuló utólagos normakontroll indítványát. A támadott rendelkezések a lakáspénztár-konstrukciók esetében megszüntették az állami támogatást. A szabályozást az Országgyűlés kivételes eljárásban tárgyalta, illetve fogadta el, azonban az indítványozók érvelése szerint ezt semmi sem indokolta, a jogalkotó többség az eljárást visszaélésszerűen alkalmazta. Az indítványozók kifogásolták a módosítás előterjesztésének módját is, illetve azt, hogy a rendelkezések megalkotása és elfogadása nem a jogalkotási törvény szerint történt, mindez pedig a jogállamiság, jogbiztonság sérelmét eredményezte. Hozzátették, a jogalkotó többség nem biztosított kellő felkészülési időt sem az érintettek számára. A lakhatáshoz való jog sérelmével összefüggésben úgy érveltek, hogy a szabályozás a lakosság nagy részét kizárja a kedvezményes lakáshoz jutás lehetőségéből, mivel immáron már csak az juthat hozzá, aki a Családi Otthonteremtési Kedvezmény igénybevételére jogosult. A rendelkezések sértik a tisztességes verseny elvét és hátrányos megkülönböztetés tilalmát is, mert egyes piaci szereplők fő profilját kifejezetten a megszüntetett konstrukció jelentette, azonban nem kaptak kellő tájékoztatást a változásokról és a kellő felkészülési idő sem volt számukra biztosított. A támadott szabályozás elvonta a lakástakarék-pénztári megtakarítások állami támogatását, ez pedig – egy közjogi váromány elvonása miatt – sérti a tulajdonhoz való jogot. Végül előadták, hogy az Alaptörvény Q) cikk (2) és (3) bekezdésein keresztül a Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmányával is ellentétes a szabályozás. Az Alkotmánybíróság először is megállapította, amit az indítványozók is elismertek, hogy a szabályozás elfogadása formálisan jogszerű volt. Továbbá a Házszabály bármely rendelkezésének megsértése nem eredményezi automatikusan a törvény közjogi érvénytelenségét, az csupán akkor állapítható meg, ha az közvetlenül az Alaptörvényből fakadó rendelkezéseket is sért. Jelen esetben ilyen körülmény nem merült fel, annak megítélése pedig nem az Alkotmánybíróság hatáskörébe tartozik, hogy milyen célszerűségi, illetőleg politikai szempontok alapján dönt a jogalkotó a kivételes eljárás lefolytatása mellett. A jogalkotási törvénnyel összefüggésben az Alkotmánybíróság kiemelte, hogy annak sérelme önmagában nem vezet a jogszabály közjogi érvénytelenségéhez, ha az egyébként nem sérti az Alaptörvényt. Jelen esetben nem merült fel ilyen alaptörvénysértő körülmény. A rendelkezések nem sértik a kellő felkészülési idő elvét sem, mivel azok nem értelmezhető akként, hogy az államnak egyes támogatások megszüntetésekor lehetőséget kellene biztosítania arra, hogy mindazok, akik az adott támogatás fennállásának ideje alatt nem éltek annak igénybevételével, azok a megszüntetés elhatározását követően még további időt kapjanak a csatlakozásra. Az Alkotmánybíróság a szerzett jogok védelmével összefüggésben megállapította, hogy azok védelme nem jelenti azt, hogy a jogalkotó megfelelő súlyú alkotmányos indokkal, különösen a jövőre nézve ne változtathatná meg a szabályozási környezetet. A jogalkotó kellő alkotmányos indokát adta a szabályozás megváltoztatásának, mivel a támogatási rendszer kiemelkedően nagyvonalú, ugyanakkor megkérdőjelezhető hatékonyságú volt, ezért további fenntartását az állam nem kívánta megvalósítani. Az indítványozók által hivatkozott szociális jellegű államcélokkal összefüggésben az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy a lakástakarék-pénztári szerződések állami támogatása nem hozható közvetlen összefüggésbe e célokkal, illetve, hogy az nem tekinthető azok megvalósulása közvetlen eszközének sem. Az indítvány tárgyát képező támogatás kifejezett alaptörvényi jogosultság, illetőleg az Alaptörvényben foglalt valamely államcéllal való közvetlen összefüggés hiányában úgynevezett ex gratia juttatásnak tekinthető. Ez a fajta támogatás pedig senkinek sem biztosít alanyi jogot arra, hogy abban részesüljön, a jogalkotó ésszerű különbséget tehet a támogatottak körében. A jogalkotó egységesen, a jövőre nézve szüntette meg a támogatást, e tekintetben tehát nem tett különbséget a jogalanyok között. A piaci folyamatokba való beavatkozással és a piaci szereplők közötti különbségtétellel összefüggésben az Alkotmánybíróság kiemelte, hogy a nyújtott állami támogatás nem a lakástakarék-pénztárak, hanem az egyes előtakarékoskodók támogatását szolgálta, vagyis ezen indítványi elemeket sem találta megalapozottnak. Az Alkotmánybíróság az Egyezmény sérelmével összefüggésben végül megállapította, hogy annak rendelkezései tartalmilag azonosak a már elbírált alaptörvényi szabályokkal, amelyek vonatkozásában az indítványi elemek már érdemi elbírálásra kerültek.
• 25/2019. AB határozat jogszabály egyes rendelkezéseinek a megsemmisítéséről (III/1716/2018.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság több bírói kezdeményezés és egy alkotmányjogi panasz indítvány alapján megsemmisítette a szociális ellátásokról szóló törvény egyes rendelkezéseit. Az Alkotmánybíróság továbbá alkotmányos követelményként kimondta, hogy a tartós ápolást végzők időskori támogatására vonatkozó kérelem nem utasítható el, ha megállapítható, hogy az igénylő a tartósan beteg, illetőleg súlyosan fogyatékos gyermekét összeszámítva legalább 20 éven át saját háztartásában gondozta. Az indítványozó bírák a szociális ellátásokról szóló törvény azon rendelkezéseinek megsemmisítését kérték, amelyek a tartós ápolást végzők időskori támogatása iránti igény feltételeit határozták meg. A bírósági eljárások alapjait olyan hatósági ügyek képezték, amelyekben a kérelmezők támogatási igényét azzal utasították el, hogy önmagában a beteg gyermek otthon történő ápolása a jogosultságot nem alapozza meg, a támogatás megállapításának az is feltétele, hogy az igénylő a gyermek után az előírt időtartamra ápolási díjban is részesüljön. Az indítványozó bírák úgy érveltek, hogy a támadott rendelkezés diszkriminatív és sérti a szociális biztonsághoz való jogot, mivel a jogalkotó azonos jogalanyi körre (a tartósan beteg, súlyosan fogyatékos gyermeküket otthon ápolók) vonatkozóan önkényesen tett különbséget aszerint, hogy részesültek-e gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozást segítő ellátásban. Az alkotmányjogi panaszt előterjesztő indítványozó szintén a diszkrimináció tilalmának sérelmére hivatkozott, mert a jogszabály indokolatlan különbséget tesz az egy vagy több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket nevelő szülők között, amikor nem teszi lehetővé, hogy több súlyosan fogyatékos gyermek ápolása esetén a jogosultsági időszakot párhuzamosan lehessen vizsgálni. Az Alkotmánybíróság először is kiemelte, hogy a szabályozás szempontjából egymással szükségképpen összehasonlítható helyzetben vannak a gyermeküket legalább 20 éven át saját háztartásukban ápoló szülők. A támogatás nem egyszerűen a jogalkotó által alkotmányos kötelezettség nélkül, szabadon biztosítható ellátás, hanem az Alaptörvényből levezethető olyan juttatás, amellyel az állam kifejezetten elismeri a szülők áldozatos ápolási, gondozási tevékenységét. Erre tekintettel az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy a szabályozás a homogén csoporton belüli megkülönböztetést valósít meg, mivel a támogatási jogosultságot csak a törvényben nevesített ellátások meghatározott ideig történő igénybevétele alapozza meg. A megkülönböztetés ugyanakkor nem ésszerűtlen, mivel a jogszabály egyértelműen meghatározza, hogy milyen szempontok alapján nevesített ellátások nem kerülnek figyelembevételre a jogosultság meghatározása során. Azonban a homogén csoporton belül a jogalkotó nyilvánvaló és alaptörvény-ellenes különbséget tett akkor, amikor egyes, a törvényben nevesített ellátási formák igénybevételét kizárólagos bizonyítási eszközzé tette, ezáltal pedig az ellátás igénybevétele elvi lehetőségéből is kizárta azokat a potenciális igénylőket, akik olyan időszakban ápolták legalább húsz éven keresztül saját háztartásukban gyermeküket, amikor a törvényben nevesített ellátások még nem (vagy nem elegendő ideig) léteztek. A szabályozás egészét figyelembe véve ugyanakkor az Alkotmánybíróság az alkotmányos követelmény kimondásával orvosolta az alaptörvény-ellenes helyzet fennállását. Az alkotmányjogi panasz vizsgálata során az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy a szabályozás ésszerűtlen különbséget tesz a homogén csoporton belül az egy, valamint a több tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermeket ápoló szülők között. Alaptörvény-ellenes helyzetet eredményez ugyanis, ha utóbbiak egyik gyermeke esetében sem igazolható a legalább 20 éven keresztül történő ápolás, miközben a szülő együttesen legalább 20 éven keresztül igazolhatóan ápolta gyermekeit. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság ezt a szabályozási részt megsemmisítette.
• 26/2019. (VII. 23.) AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/1224/2018.)
Összefoglaló a döntésről: Az Alkotmánybíróság elutasította a Kúria képmáshoz fűződő jog megsértése tárgyában hozott ítélete ellen előterjesztett alkotmányjogi panaszt. Az ügy előzményei szerint egy internetes honlap közzétett egy cikket, amelyben az indítványozó külföldi nyaralásáról írt, és a cikkhez az indítványozóról több kép- és videó felvételt használt fel. Az indítványozó felperes pert indított a sajtótermék kiadójával szemben, mivel álláspontja szerint sem a felvételek felhasználásához, sem azok közzétételéhez nem járult hozzá. A kiadó úgy érvelt, hogy az indítványozóról olyan szórakozóhelyen készült felvétel, ahova csak jeggyel lehetett bemenni, és amelynek ÁSZF-je szerint a jegy vásárlója hozzájárul ahhoz, hogy reklámcélra, személyére is kiterjedő felvétel készüljön. A kiadó arra is hivatkozott, hogy az indítványozó állítólag kormányzati tanácsadóként működik, ebből következően pedig az életmódjával kapcsolatos információ a közvélemény érdeklődésére is számot tart. Az első fokon eljárt bíróság az alperes érvelésének helyt adva az indítványozó keresetét elutasította, ítéletét a másodfokú bíróság helybenhagyta. A Kúria az indítványozó felülvizsgálati kérelmét szintén elutasította. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában az emberi méltósághoz és a magánélet védelméhez való jogának sérelmére hivatkozott, mivel szerinte a közlés önkényes volt. Az Alkotmánybíróság először is hangsúlyozta, hogy a véleményszabadság nem korlátozódik a közhatalmat gyakorló személyek tevékenységének bemutatására; a közügyek szabad megvitatásához hozzájárulhat olyan személyek magatartása is, akik egyébként közhatalmat nem gyakorolnak Az általuk nyilvánosságra nem hozott, közügyekkel összefüggést nem mutató tevékenységüket (magánéletük védett részét) a média nem hozhatja nyilvánosságra. Amennyiben viszont a közéleti vitának épp a magánélet egy szelete a tárgya, akkor ebben a körben a véleménynyilvánítás szabadságát kell előnyben részesíteni. Az Alkotmánybíróság arra is rámutatott, hogy ha valaki a magánéletének valamely elemét önként nyilvánosságra hozza, akkor ezen információ vonatkozásában már nem hivatkozhat magánszférájának védelmére. A Kúria a ténymegállapítás körében úgy foglalt állást, hogy az indítványozó hozzájárult a róla szóló kép elkészítéséhez és megosztásához, így ezt az Alkotmánybíróság is irányadónak tekintette. Az indítványozó nem hivatkozhat tehát a magánélet védelméhez való jogának sérelmére. Az Alkotmánybíróság szerint továbbá az eredetileg „kereskedelmi szólásnak” minősülő médiatartalom az alperes közzététele folytán közéleti vitává, így „politikai szólássá” vált, amelyet fokozottan véd a véleménynyilvánítás szabadsága. Összességében a bíróság helyesen mérlegelte, hogy önmagában az a tény, hogy az indítványozó egy szórakozóhelyen járt, nem jelenti a magánélethez való jog vagy az emberi méltóság aránytalan korlátozását.
• 3218/2019. (VII. 24.) AB végzés alkotmányjogi panasz visszautasításáról (IV/130/2019.)
Az ügy tárgya: A Kúria Mfv.I.10.452/2017/4. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (munkavállaló személyes adatai, információs önrendelkezési joga)
• Megjelent az Alkotmánybíróság Határozatai 2019. évi 23. száma (2019. július 16.) és 2019. évi 24. száma (2019. július 24.)
• Az Alkotmánybíróság 2019. második negyedévi ügyforgalmi adatai
• Az Alkotmánybíróság 2019. július 22-től 2019. augusztus 30-ig ítélkezési szünetet tart.
Az ítélkezési szünet időtartama az Ügyrend 55. § (4) bekezdése alapján az Ügyrendben meghatározott határidőkbe nem számít bele. Nem érinti ugyanakkor az ítélkezési szünet az Abtv.-ben megállapított, így az alkotmányjogi panasz benyújtására nyitva álló határidőket.
Az ítélkezési szünet időtartama alatt a hírlevél szolgáltatás szünetel.

matches: Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria


text:
Európai Bizottság - Európai Igazságügyi Hálózat - Alternatív vitarendezési szabályok - Szlovákia
Utolsó frissítés: 02-10-2006
Alternatív vitarendezési szabályok - SzlovákiaAz oldal tartalma elavult. Már megkezdtük a szöveg frissítését. Az aktualizált tartalom az európai igazságügyi portálon lesz elérhető.
Szlovákiában a jogviták
rendezésére a következő alternatív lehetőségek léteznek TARTALOMJEGYZÉK
Választottbírósági eljárás 3.
Milyen típusú viták rendezésére alkalmasak ezek az alternatív vitarendezési eljárások? 4.
Ezt a típusú alternatív vitarendezési módot milyen jogszabály szabályozza? 5.
Előírhatja-e egy szerződés, hogy a feleknek a szerződésből eredő bármely vitában alternatív vitarendezési eljárást kell lefolytatniuk, mielőtt az ügyet bíróság elé viszik? Ezek a kikötések kötelező érvényűek a szerződő felekre nézve az ilyen típusú alternatív vitarendezés esetén? 6.
Szükséges-e jogi segítségnyújtást kérni? Mi az ügyvéd szerepe ebben a típusú alternatív vitarendezésben? 7.
Lehetséges-e ezt a típusú alternatív vitarendezési megoldást távolról alkalmazni, például elektronikus eszközök segítségével? 8.
Ez a típusú alternatív vitarendezés díjmentes? Ha nem, akkor hogyan történik a költségek megosztása? Lehet-e költségmentességet kérni az alternatív vitarendezéshez (ld.: költségmentesség)? 9.
Ha valaki igénybe vette ezt a típusú alternatív vitarendezési lehetőséget, de a vita rendezése nem sikerült, akkor még lehet az ügyet bíróság elé vinni? Az ilyen típusú alternatív vitarendezés igénybe vétele befolyásolja-e a bíróság elé vitelre vonatkozó elévülési időt? 10.
Ha ilyen típusú alternatív vitarendezés útján sikerül rendezni egy vitát, milyen megállapodás jön létre? Mi történik, ha a megállapodásban foglaltakat önként nem hajtják végre? Igénybe vehetők-e a szokásos végrehajtási eljárások? Lehet-e az ügyet még ekkor is bíróság elé vinni? 1. Mediáció
A mediáció egy informális, önkéntes és bizalmas eljárás a konfliktusok bíróságon kívüli, mediátor segítségével történő rendezésére. A mediáció célja az, hogy mindkét fél számára elfogadható megállapodás jöjjön létre.A mediáció révén megkötött megállapodás elsősorban a felekre vonatkozik és azokra nézve kötelező.A mediáción keresztül létrejött megállapodás alapján a jogosult fél a határozat bírói úton történő végrehajtását kérheti, amennyiben a megállapodást:közjegyzői okiratba foglalták;egy választottbírói testület bíróságon létrejött egyezségként jóváhagyja.
2. Választottbírósági eljárás
célja a viták bírósági úton kívül történő rendezése a felek között, a felek
szabad, önálló döntése alapján választott bírósági testület segítségével
létrejött megállapodás révén. A választottbírósági eljárás a
választottbírósági határozat kiadásával zárul. A választottbírósági ítélet kiadását
követően az ugyanúgy hatályos a választottbírósági eljárásban részt vevő
felekre nézve, mint egy jogerős ítélet.
A testület határozata ugyanúgy
végrehajtható, mint a szokásos bíróságok határozata.
3. Milyen típusú viták rendezésére alkalmasak ezek az alternatív vitarendezési eljárások?
A mediáció általában alkalmazható
bármely jellegű jogvita rendezésére, amely a polgári jog, családjog,
kereskedelmi jog, felelősségi jog vagy a munkajog alá tartozó jogviszonyok
kapcsán merül föl.
alkalmazható belföldi és nemzetközi kereskedelmi jog, illetve polgári jog alá
tartozó, vagyonnal kapcsolatos vitákban.
Ezt a típusú alternatív
vitarendezési lehetőséget a törvényben foglaltaknak megfelelően, illetve
bírósági végzésben megadott feltételek alapján kell alkalmazni.
A jog az alternatív
vitarendezési lehetőségek egyikének igénybe vételét sem írja elő.
4. Ezt a típusú alternatív vitarendezési módot milyen jogszabály szabályozza?
A mediációt a 420/2004. sz.
mediációról szóló törvény szabályozza.
A választottbírósági eljárást a
244/2002. sz. választottbírósági törvény szabályozza.
5. Előírhatja-e egy szerződés, hogy a feleknek a szerződésből eredő bármely vitában alternatív vitarendezési eljárást kell lefolytatniuk, mielőtt az ügyet bíróság elé viszik? Ezek a kikötések kötelező érvényűek a szerződő felekre nézve az ilyen típusú alternatív vitarendezés esetén?
A felek egy választottbírósági
eljárásra vonatkozó szerződésben megállapodhatnak abban, hogy a közöttük az
adott szerződéses viszonnyal vagy más jogviszonnyal kapcsolatban felmerülő
egyes vagy az összes vagyonhoz kapcsolódó vitákat választottbíróság elé kell
A felek azt is beleírhatják a
szerződésbe, hogy törekszenek arra, hogy néhány vagy az összes köztük
felmerülő vitát mediáció útján próbálják meg rendezni.
6. Szükséges-e jogi segítségnyújtást kérni? Mi az ügyvéd szerepe ebben a típusú alternatív vitarendezésben?
Ügyvéd bevonása nem szükséges.
7. Lehetséges-e ezt a típusú alternatív vitarendezési megoldást távolról alkalmazni, például elektronikus eszközök segítségével?
részt vevő felek által közösen jóváhagyott helyen kell lefolytatni. Ha erről
nem születik megállapodás, akkor az eljárást a választottbírói testület által
a vita jellegét és a felek érdekeit figyelembe véve kiválasztott helyen kell
lefolytatni?
8. Ez a típusú alternatív vitarendezés díjmentes? Ha nem, akkor hogyan történik a költségek megosztása? Lehet-e költségmentességet kérni az alternatív vitarendezéshez (ld.: költségmentesség)?
A mediáció egy díj ellenében végzett szolgáltatás; a Vitarendezés - weboldal megadja a Szlovákiai Mediátorok Szövetségéhez tartozó mediátorok számára javasolt díjak jegyzékét.A választottbírósági testület által végzett választottbíráskodás díjtételeinek jegyzékét a Szlovák Kereskedelmi és Iparkamara mellett működő Választottbíróság eljárási szabályzatának melléklete tartalmazza.
9. Ha valaki igénybe vette ezt a típusú alternatív vitarendezési lehetőséget, de a vita rendezése nem sikerült, akkor még lehet az ügyet bíróság elé vinni? Az ilyen típusú alternatív vitarendezés igénybe vétele befolyásolja-e a bíróság elé vitelre vonatkozó elévülési időt?
A választottbírósági eljárás a
választottbírósági határozat kiadásával zárul.
Ha a felek nem jutnak mediációs
megállapodásra, az ügyet a bíróság előtt lehet folytatni. A mediáció nem
befolyásolja az elévülési időszak lefolyását.
10. Ha ilyen típusú alternatív vitarendezés útján sikerül rendezni egy vitát, milyen megállapodás jön létre? Mi történik, ha a megállapodásban foglaltakat önként nem hajtják végre? Igénybe vehetők-e a szokásos végrehajtási eljárások? Lehet-e az ügyet még ekkor is bíróság elé vinni?
A választottbírósági eljárás a választottbírósági határozat kiadásával zárul. A választottbírósági ítélet kiadását követően az ugyanúgy hatályos a választottbírósági eljárásban részt vevő felekre nézve, mint egy jogerős ítélet.A választottbírósági határozatot írásban állítják ki.Ha a felek nem tesznek eleget a határozatban foglaltaknak, az ugyanúgy végrehajtható, mint a szokásos bírósági ítéletek, és a jogosult fél kérheti a végrehajtását.A mediáció egy megállapodással zárul, melyet írásban kell rögzíteni. A mediációval létrejött megállapodásnak akkor van a végrehajtható végzéssel megegyező hatálya, ha:azt közjegyzői okiratba foglalták, vagyazt egy választottbírói testület bíróságon létrejött egyezségként jóváhagyja.
« Alternatív vitarendezési szabályok - Általános információk | Szlovákia - Általános információk »

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
2010-től |Díjazottak|Szaharov-díj
Oleg Szencov, a 2018. évi Szaharov-díj kitüntetettje
Oleg Szencov ukrán filmrendező és író, aki nyíltan szót emelt a Krím orosz megszállása ellen.
Szencov 1976-ban született Szimferopolban, Kijevben közgazdaságtant, majd Moszkvában forgatókönyvírást és filmrendezést tanult. Filmes pályafutása 2012-ben kezdődött a díjnyertes Gamer című nagyjátékfimmel. 2013-ban aktív tagja lett a szabadságért és az emberi jogokért síkra szálló AutoMajdan mozgalomnak, amely hozzájárult az EuroMajdan forradalma iránti lelkesedés fenntartásához. 2014-ben a Krím jogellenes annektálása idején Szencov humanitárius segítséget szervezett az ott rekedt ukrán katonák számára, akiknek élelmiszert és gyógyszereket szállított, valamint közreműködött családjaik elmenekítésében.
2014. május 10-én a krími Szimferopolban letartóztatták és 20 év börtönre ítélték a Krím félsziget de facto orosz vezetése elleni terrorista cselekmények tervezésének vádjával. Az orosz biztonsági szolgálat átszállította Oroszországba. Egy évig őrizetben tartották, majd ezt követően katonai bíróság elé került, amely az Amnesty International szerint egy „rendkívül cinikus kirakatperben" 20 év börtönbüntetésre ítélte. Az orosz hatóságok orosz állampolgárként kezelték Szencovot annak ellenére, hogy sosem volt orosz útlevele, továbbá kijelentette, hogy csak ukrán állampolgársággal rendelkezik.
Szencovot azzal vádolták meg, hogy terrorista szervezkedést irányít a Krímben emlékművek felrobbantására. Teljes mértékben fenntartotta ártatlanságát, és meggyőző bizonyítékot sem sikerült találni arra vonatkozóan, hogy bűnös tevékenység részese lenne. A vád fő tanúja visszavonta első vallomását, kinyilvánítva, hogy azt kínzás hatására tette. A bíróságon elhangzott beszédében Szencov nevetségessé tette a koholt vádakon alapuló eljárást és kifejezte reményét, hogy Oroszország népét már nem lehet megfélemlíteni.
Elítélését követően az északi sarkkörtől északra, egy otthonától több ezer kilométerre fekvő szibériai szigorított őrzésű börtönbe szállították. Szencov a börtönben is folytatta a harcot meggyőződése igazáért. 2018 májusában 145 napig tartó éhségsztrájkba kezdett, így követelve az Oroszországban bebörtönzött valamennyi ukrán politikai fogoly szabadon bocsátását. Szencov az éhségsztrájk feladására kényszerült egyrészt a kényszertáplálással való fenyegetés, másrészt egészségi állapota miatt.
2018. június 14-én az Európai Parlament állásfoglalást fogadott el, amelyben követeli Oleg Szencov és az Oroszországban jogellenesen fogva tartott valamennyi ukrán polgár azonnali és feltétel nélküli szabadon bocsátását.
Szencovot a nemzetközi közösség, emberi jogi csoportok, orosz filmesek, híres filmrendezők és világhírű színészek támogatták és követelték szabadon bocsátását. A Memorial orosz emberi jogi központ Szencovot politikai fogolynak nyilvánította.
2019 szeptemberében szabadon engedték és visszatért Ukrajnába. Szabadon bocsátása az Oroszország és Ukrajna közötti fogolycsere-egyezmény keretében történt. Szencov szabadon bocsátásának hírére David Sassoli, az EP elnöke megkönnyebbülését és örömét fejezte ki közleményében. Bátor embernek nevezte Szencovot, aki méltósággal állt ellen az igazságtalanságnak.
2018-as díjátadó ünnepség
2017-ben a Parlament a venezuelai demokratikus ellenzéknek ítélte oda a Szaharov-díjat, tehát az ország nemzetgyűlésének (amelyet Julio Borges képviselt), valamint a Foro Penal Venezolano (venezuelai büntetőfórum) névsorában szereplő valamennyi politikai fogolynak, akiket Leopoldo López, Antonio Ledezma, Daniel Ceballos, Yon Goicoechea, Lorent Saleh, Alfredo Ramos és Andrea González képviselt.Venezuelát az elmúlt években politikai válság uralja. A hatalmon lévő párt folyamatosan korlátozza a jogállamiságot és alkotmányosságot, majd a legfelső bíróság 2017 májusában megvonta a demokratikusan megválasztott nemzetgyűléstől jogalkotói hatáskörét. Julio Borges, a Nemzetgyűlés elnöke az alábbi szavakkal foglalta össze a venezuelai helyzetet: „A venezuelai konfliktus nem csupán politikai konfrontáció, hanem alapvető, egzisztenciális és értékeken alapuló szembenállás."A legalább egy évtizede tartó hiperinfláció, káosz és feszültség közepette a venezuelai kormány politikai ellenfelei közül több százat üldöz, zaklat és tart fogva. A politikai foglyok személyazonosságáról és státuszáról egy venezuelai vezető emberi jogi szervezet, a Foro Penal Venezolano tudósít, amely ingyenes jogsegélyt is nyújt azoknak a rászorulóknak, akiket feltételezhetően önkényesen letartóztatnak, megkínoznak vagy akikkel szemben a tiltakozó megmozdulások során ok nélkül erőszakot alkalmaznak.A venezuelai kormány olyan vezető ellenzéki politikusokat tart fogva, mint Leopoldo López, Antonio Ledezma, Daniel Ceballos, Yon Goicoechea, Lorent Saleh, Alfredo Ramos és Andrea González. Jóllehet 2018-ban néhányukat ideiglenesen szabadon engedték, sokan házi őrizetben vagy börtönben maradtak, néha zord és embertelen körülmények között.Leopoldo López venezuelai ellenzéki vezetőt egy 2019 májusában megkísérelt államcsínyt követően szabadon engedték, azonban nem térhetett vissza a politikai színtérre. López több mint három évet börtönben, két évet pedig házi őrizetben töltött. Egy másik vezető ellenzéki politikus, Caracas korábbi polgármestere, Antonio Ledezma 2015 óta házi őrizetben volt, ám 2017 novemberében sikerült elmenekülnie az országból, míg két másik volt polgármester, Alfredo Ramos (Iribarren) és Daniel Ceballos (San Cristóbal) is hosszú időre börtönbe került. Mára mindketten visszanyerték szabadságukat.A 2018 májusában rendezett elnökválasztásra készülve - amelyet az ellenzék bojkottált, és amelynek eredményét a legtöbb nemzetközi szereplő, köztük az Európai Unió sem ismerte el - a venezuelai kormány igyekezett a róla kialakult képen javítani, ezért néhány politikai foglyot szabadon engedtek. 2018 októberében a Szaharov-díjjal kitüntetett Lorent Saleh diákvezetőt és demokráciapárti aktivistát szabadon engedték, és kiutasították Spanyolországba, miután több mint négy évet töltött embertelen körülmények között a caracasi Heliocoide börtönben.
2017-as díjátadó ünnepség
Nádia Murád Beszi Taha és Lámia Adzsi Bassár az Iszlám Állam (IS) szexuális rabszolgatartásának túlélői, akik az IS nemierőszak-hadjáratát elszenvedő nők szószólóivá váltak. A nyilvánosság előtt képviselik az Irakban élő jezidita közösséget, amely vallási kisebbség ellen az IS fegyveresei népirtó hadjáratot folytatnak.
2014. augusztus 3-án az IS lemészárolta az összes férfit az iraki Szindzsár körzetben fekvő Kocsóban, Adzsi Basár és Murád szülőfalujában. A mészárlást követően a nőket és a gyermekeket rabszolgává tették: minden fiatal nőt, köztük Adzsi Basárt, Murádot és nővéreiket elhurcolták, több alkalommal eladták és megvásárolták, és szexrabszolgaként használták őket. A kocsói mészárlásban Murád elveszítette hat bátyját, valamint édesanyját, akit nyolcvan idősebb asszonnyal együtt szintén megöltek, miután úgy ítélték meg, hogy nincs szexuális értékük. Adzsi Basárt szintén szexrabszolgaként használták hat nővérével együtt. A harcosok egymás közt öt alkalommal eladták, és arra kényszerítették, hogy bombákat és robbanószerkezettel felszerelt mellényeket készítsen Moszulban, miután az IS harcosai kivégezték fivéreit és édesapját.
Murádnak 2014 szeptemberében sikerült megszöknie egy szomszédos család segítségével, akik kicsempészték őt az IS által ellenőrzött területről, így eljuthatott előbb egy észak-iraki menekülttáborba, majd később Németországba. Egy évvel később, 2015 decemberében Murád saját tapasztalatairól szóló, nagy hatású beszédet mondott az ENSZ Biztonsági Tanácsa előtt, a szervezet történetének első embercsempészettel foglalkozó ülésén. 2016 szeptemberében ő lett az ENSZ Kábítószer- és Bűnügyi Hivatalának az emberkereskedelem túlélőinek méltóságáért tevékenykedő első jószolgálati nagykövete, így világméretű és helyi támogató kezdeményezésekben vesz részt annak érdekében, hogy felhívja a figyelmet az emberkereskedelem számtalan áldozatának szenvedéseire. 2016 októberében az Európa Tanács a Václav Havel emberi jogi díjjal tüntette ki. Murád Az utolsó lány. Küzdelmem az Iszlám Állam ellen címmel megjelentette emlékiratait is. 2018-ban On her shoulders címmel dokumentumfilmet adott ki életéről. Ugyanazon év októberében Nobel-békedíjjal jutalmazták.
Adzsi Basár több alkalommal kísérelt meg szökést, mielőtt 2015 áprilisában családja segítségével - akik helyi csempészeket béreltek fel - végül sikerült elmenekülnie. A kurd határon való átjutása, valamint az iraki kormányerők ellenőrzése alatt álló területre történő menekülése során - nyomában az IS őt üldöző harcosaival - egy akna megölte két ismerősét, őt magát pedig megsebesítette, és majdnem megvakította. Szerencsére sikerült elmenekülnie, és végül orvosi kezelésre Németországba került, ahol újra találkozhatott túlélő testvéreivel. Felépülése óta Adzsi Basár a jezidita közösség nehéz sorsával kapcsolatos figyelemfelhívással foglalkozik, és tovább segíti az IS rabszolgájává és támadásai áldozatává vált nőket és gyermekeket. A Szaharov-díj hálózatának számos tevékenységében részt vett, például az emberijog-védőknek szóló Szaharov-ösztöndíjprogram előadójaként, 2018-tól pedig az életéről szóló új könyvön dolgozik.
Ráif Badavi fiatal szaúd-arábiai blogíró, a gondolat és véleménynyilvánítás szabadságának szószólója. A szaúdi hatóságok többször megkorbácsoltatták és bebörtönözték.
A Szaúdi Liberálisok, később pedig a Szabad Szaúdi Liberális Hálózat elnevezésű, internetes fórum alapítója és működtetője volt, ahol vallási és politikai vitákat folytattak a konzervatív országban. A fórumnak mintegy ezer regisztrált felhasználója volt 2008-ban, amikor Badavit hitehagyás gyanújával - amely Szaúd-Arábiában halálbüntetéssel sújtható bűncselekmény - egy napra letartóztatták és kihallgatták. Ezt követően határozatlan időre megtiltották számára Szaúd-Arábia elhagyását, bankszámláit zárolták, feleségének családja pedig megpróbált válást kikényszeríteni. Egy keményvonalas imám fatvát adott ki ellene.
Badavi a szaúd-arábiai liberalizmus hangjaként a weboldala végleges lezárása ellenére megmentett írásaiból összeállított könyv előszavában 2015-ben azt írta a börtönből, hogy az interneten és a hagyományos sajtóban megjelenő írásaival igyekszik felvilágosítani közösségét és legyőzni a tudatlanságot. Meg akarja kérdőjelezni az egyházi személyek sérthetetlenségét, támogatni akarja a véleménynyilvánítás szabadságát, a nők, a kisebbségek és a szegények jogait Szaúd-Arábiában.
Badavit 2012-ben letartóztatták, és több pontban is vádat emeltek ellene, köztük hitehagyás miatt, bár ez ügyben egyetlen bíróság sem hozott ítéletet. 2013-ban elítélték, mert istenkáromló hozzászólásokat és istenkáromló posztokat tartalmazó fórumot hozott létre. 2013-ban hét év börtönbüntetésre és hatszáz korbácsütésre ítélték, majd 2014-ben újból ezer korbácsütésre és tíz év börtönbüntetésre, valamint egymillió rialos (226 000 euró) pénzbírságot szabtak ki rá. 2015 januárjában kántáló tömeg jelenlétében 50 korbácsütést kapott egy dzsiddai mecset előtt, a 20 héten át végrehajtandó 1000 korbácsütés első részeként. Az első korbácsolást követően az őt megvizsgáló orvosok sebeit olyan mélynek találták, hogy szerintük újabb korbácsolást már nem élt volna túl. A nemzetközi felháborodás és az egészségét illető aggodalmak miatt a további korbácsolásokat egyelőre felfüggesztették, 2015 júniusában azonban a legfelsőbb bíróság helybenhagyta az ítéletét. A média minden formájának használatától eltiltották, a börtönből történő kiszabadulását követően pedig 10 évig nem utazhat külföldre.
A külvilágtól való elszigeteltség ellenére Badavi az elnyomó szaúdi rezsim szimbóluma, sorsa intő jel, amikor a szaúdi vezetők igyekeznek szorosabbra fűzni a kapcsolatot Európával és az Egyesült Államokkal. 2015-ben és 2016-ban Nobel-békedíjra jelölték.
Badavi felesége, Enszáf Hajdar három gyermekükkel együtt 2013-ban névtelen halálos fenyegetések miatt elmenekült Szaúd-Arábiából, jelenleg Kanadában élnek. Ő képviselte férjét a strasbourgi díjátadó ünnepségen és a Szaharov-díj alapításának 30. évfordulójára rendezett konferencián.
Denis Mukwege a Kongói Demokratikus Köztársaságban élő orvos annak szentelte az életét, hogy segítse a csoportos nemi erőszak és brutális szexuális erőszak áldozatává vált kongói nők és lányok tízezreinek testi és lelki felépülését.
1955-ben született Bukavuban, orvosnak tanult, és nőgyógyászati rendelést hozott létre a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részén, Lemera kórházában, amelyet a háború 1996-os kitörésekor leromboltak. Mukwege visszamenekült Bukavuba, és sátrakban rendezett be kórházat, majd új szülészeti osztályt és műtőt is épített, de mindez megsemmisült 1998-ban, a második kongói háborúban.
A tántoríthatatlan Mukwege Panziban építette fel újra a kórházát, ahol hosszas munkával és a személyzet képzésével kezelte a nőket közellenségnek kikiáltó harcosok áldozataivá vált nőket. A kórház 1999. évi újranyitása óta több tízezer nőt kezelt, és abban az évben fogadott első alkalommal nemi erőszak áldozatává vált, nemi szervében és combjaiban golyó okozta sérülésekkel érkező nőt. Néhány héten belül több tucat nő érkezett a kórházba, akik mind nemi erőszak vagy kínzás áldozatai voltak.
Mukwege nemzetközileg elismert szaktekintély a szexuális erőszak okozta patológiás és pszichoszociális sérülések gyógyításában. A vezetése alatt Panziban működő kórház lelki és testi gondozást nyújt, emellett pedig a nőket abban is segítik, hogy új megélhetési készségeket sajátítsanak el, a közösségük ugyanis sok esetben nem fogadja vissza őket. A lányokat segítik az iskolába való visszatérésben, és jogi segítségnyújtást kínálnak a jogorvoslatért folyamodóknak.
Mukwege ezen túlmenően fáradhatatlanul kampányol az áldozatul esett nők nevében, amióta a műtőasztalon egy fiatal nőben felismerte a panzi kórházban született kislányok egyikét, akinek a születésénél ő segédkezett. Számára ez volt a döntő pillanat, ami arra indította, hogy a gyógyításon túllépve bel- és külföldön egyaránt szót emeljen a kongói természeti erőforrások megszerzéséért tomboló erőszak beszüntetéséért. 2012-ben ő maga is áldozattá vált, amikor fegyveresek elfoglalták az otthonát, és lányaira fegyvert szegeztek. Testőrét és barátját megölték, de ő megmenekült, családjával Svédországba, majd Belgiumba menekült. 2013-ban tért vissza a Kongói Demokratikus Köztársaságba, amikor a napi egy dollárnál is kevesebből élő nők egy csoportja összefogott, hogy megvegye számára a hazaútra szóló jegyet.
Mukwege jelenleg a Panziban működő kórházban él, annak ellenére, hogy életét továbbra is veszély fenyegeti. Létrehozta a Dr. Denis Mukwege Alapítványt, amely a szexuális erőszak túlélőinek világszintű hálózatát támogatja. Szorosan részt vett abban a jogalkotási folyamatban, amelynek eredményeként 2017-ben elfogadták a konfliktusövezetből származó ásványokról szóló rendeletet, melynek célja, hogy megakadályozza egyes konfliktusövezetből származó ásványok és fémek Európába irányuló exportját.
Mukwege munkája elismeréseként 2008 óta több tucat díjban részesült, többek között az ENSZ emberi jogi díjában (2008), a Szöul békedíjban (2016) és a Nobel-békedíjban (2018). Az Edinburgh-i és a Harvard Egyetemtől tiszteletbeli oklevelet kapott. 2015-ben dokumentumfilm készült életéről és munkájáról A férfi, aki a nőket gyógyítja - Hippokratész haragja címmel. A filmet az Európai Parlament támogatásával az Európai Unió összes hivatalos nyelvén feliratozták.
Malála Júszafzaj mindössze 15 éves volt, amikor a tálibok 2012-ben arcon lőtték a pakisztáni Szvat-völgyben. Ezzel akarták megakadályozni, hogy ő és más lányok iskolába járjanak. Súlyos sebesüléseiből azonban felépült, és tovább folytatta a harcot.
2013-ban Malála lett a Szaharov-díj eddigi legfiatalabb kitüntetettje, aki díját „Pakisztán névtelen hőseinek" ajánlotta fel, és ezzel kiállt a gyermekek oktatáshoz való jogának védelmében.
„Sok gyereknek nincs mit ennie, innia, de ki vannak éhezve az oktatásra is. Riasztó tény, hogy 57 millió gyermeket fosztanak meg az oktatástól... ez fel kell, hogy rázza a lelkiismeretünketˮ - mondta Malála 28 nemzet képviselője előtt a Parlament zsúfolt üléstermében, ahol a díj 25. évfordulós konferenciája alkalmából kivételesen szinte valamennyi élő Szaharov-díjas jelen volt. „Egy gyermek, egy tanár, egy toll és egy könyv képes megváltoztatni a világotˮ.
Malála küzdelme az oktatásért 11 éves korában kezdődött, amikor névtelenül internetes naplót írt egy, a tálib uralom alatt a Szvat-völgyben élő iskolás lány mindennapjairól. A tálibok 2009-ben minden leányiskolát bezárattak, miközben a pakisztáni hadsereg támadta őket a terület ellenőrzéséért. Malálának családjával együtt el kellett menekülnie ostromlott szülővárosából, iskoláját pedig lerombolták. Amikor a biztonsági helyzet javulását követően visszatértek otthonukba, Malála és édesapja, Ziauddin - aki egy lányiskola igazgatója volt - a fenyegetések ellenére folytatták a lányok oktatása melletti kiállásukat. Malála egy adományból iskolabuszt vásárolt, és ezen a buszon utazott éppen, mikor meglőtték, két másik lányt pedig megsebesítettek a tálibok által vállalt támadás során.
Malála most elkötelezetten kampányol a lányok oktatása mellett, a Malála Alapítvány társalapítója, és tagja a fiatalok oktatása válságbizottságának, amelyet az ENSZ globális oktatásért felelős különmegbízottja, Gordon Brown hozott létre, aki úgy becsülte, hogy a jelenlegi ütem szerint 2086-ra, nem pedig a millenniumi fejlesztési célokban megígért 2015-re jut minden lány iskoláztatáshoz. „Az iszlám megengedi a lányoknak, hogy iskolába járjanak. Nemtől függetlenül minden ember feladata és kötelessége, hogy oktatásban részesüljön és tudást szerezzenˮ - fogalmaz Malála.
Az ENSZ a globális „Első az oktatás" kezdeményezése keretében Malála születésnapját,július 12-ét Malála-napnak nevezte el, amely platformul szolgál a gyermekek számára, hogy kiállhassanak az oktatáshoz való jogukért.
Malála Júszafzaj 2014-ben megosztott Nobel-békedíjat kapott „a gyermekek és fiatalok elnyomása ellen, a gyermekek oktatáshoz való jogáért folytatott küzdelméért", és ezzel ő lett minden idők legfiatalabb Szaharov-díjasa és egyben legfiatalabb Nobel-díjasa.
2017-től kezdve Malála a Lady Margaret Hall College hallgatója az egyesült királysági Oxfordi Egyetemen. A Nobel-díjjal járó pénzjutalomból lányiskolát alapított szülővárosában a pakisztáni Sangla kerületben. Az iskolát 2018 márciusában avatták fel. Malála röviddel ezután ellátogatott oda, ekkor utazott először Pakisztánba azután, hogy a tálibok megtámadták.
Naszrín Szotúdeh iráni emberi jogi ügyvéd azon kevesek közé tartozott, akik bátran vállalták a feltételezésük szerint elcsalt választások elleni 2009-es tömegtüntetéseken való részvétel miatt letartóztatott tiltakozók jogi védelmét, mielőtt 2010-ben őt is letartóztatták.Amikor 2012-ben megkapta a Szaharov-díjat, az iráni nemzetbiztonság veszélyeztetésének vádjával kiszabott hatéves börtönbüntetését töltötte Irán hírhedt Evin börtönének egyik magánzárkájában, és hetedik hete tartott éhségsztrájkja, amellyel a férjét és lányát érő bírói nyomásgyakorlás ellen tiltakozott.Legyengült állapota ellenére erőt tudott gyűjteni ahhoz, hogy emlékezetes üzenetet küldjön az Európai Parlamentnek, amelyet barátja, kollégája és ügyfele, a Nobel-díjas Sirin Ebadi olvasott fel a díjátadó ünnepségen. „Az emberi jogok és e jogok biztosításának módjai terén sok előrelépés történt, de e jogok érvényesítése mégis nagyrészt a kormányok szándékától függ, akik az emberi jogok legdurvább megsértői". Az emberi jogi jogvédőknek és politikai foglyoknak Szotúdeh a következőt üzente: „Önökhöz hasonlóan én is tudom, hogy hosszú és göröngyös út vezet a demokráciához."2013 szeptemberében az iráni hatóságok váratlanul, indoklás nélkül szabadon bocsátották, de a büntetését nem semmisítették meg, és továbbra sem hagyhatja el Irán területét, így nem veheti át a Szaharov-díját sem. 2013 decemberében mindazonáltal Szotúdeh Teheránban találkozott a hat év után először Iránba látogató európai parlamenti küldöttséggel. A találkozó - amelynek során elsősorban a politikai foglyok helyzetével foglalkozott, és a büntetőbíróságok helyett a forradalmi bíróságokon lefolytatott perek átláthatatlanságát bírálta - felzúdulást váltott ki az iráni radikálisok körében, akik Szotúdehet és Dzsaafar Panáhit lázítással vádolták. Szabadulása óta Szotúdeh újra aktivistaként védi a savtámadásoknak áldozatul esett nőket, a vallási kisebbségeket, és folytatja az emberi jogi kampányokat, többek között a halálbüntetés eltörléséért. Az iráni hatóságok többször is ideiglenes őrizetbe vették.Szotúdeh rövid időre vissza tudott térni ügyvédi hivatásához, és elsőként halálbüntetésre ítélt kiskorúakat védett. A hatéves börtönbüntetés mellett tíz évre eltiltották az ügyvédi hivatás gyakorlásától és az utazástól. Vitatta az ügyvédi hivatástól való eltiltást kiszabó forradalmi bíróság joghatóságát, de 2014 októberében az iráni ügyvédi kamara is felfüggesztette három évre, meggyőződése szerint a befolyásos hírszerzési minisztérium nyomásának engedve.Szotúdeh ettől kezdve minden munkanapon tüntetett a „másként gondolkodás jogáért" és a „munkához való jogért" a kamara teheráni központja előtt. Bár a hivatalos iráni sajtó nem foglalkozott a tiltakozásával, más aktivisták és az emberi jogi sérelmek áldozatai közül sokan csatlakoztak hozzá. A kamara végül 2015 júniusában kilenc hónapra mérsékelte a felfüggesztését, így Szotúdeh befejezte a tiltakozást, de támogatóival együtt ismételten követelte a felfüggesztés teljes visszavonását. A csökkentést a kapott támogatásnak tulajdonította - az Európai Parlament támogatását is beleértve, hiszen a képviselők határozottan tiltakoztak az eltiltása ellen -, és haladéktalanul kérte ügyvédi működési engedélyének visszaállítását.Szotúdeh Iránban kíván maradni, hogy az országon belül harcoljon a reformokért. Elszántságáért nagy árat fizet. 2018 júniusában letartóztatták és bebörtönözték, mert támogatta a hidzsáb kötelező viselése és a kínzás ellen tiltakozókat. Szotúdeh nem volt hajlandó részt venni a 2018 decemberében tartott bírósági ülésen, mert megtagadták tőle, hogy saját maga által választott ügyvéd képviselhesse. 2019 márciusában 33 év börtönbüntetésre és 148 korbácsütésre ítélték a nemzetbiztonság veszélyeztetése, propaganda terjesztése, illegális csoportokban való részvétel, az emberek korrupcióra és prostitúcióra ösztönzése, valamint a saría által szankcionálandó, hidzsáb nélküli megjelenés vádja miatt. 2019. április 11-én megkapta kanadai PEN-klub „One Humanity" díját.
Dzsaafar Panáhi több díjjal kitüntetett iráni filmrendező, akit 20 évre eltiltottak a filmkészítéstől.
Az iráni ellenzék szókimondó támogatója, Ahmadinezsád volt elnök bírálója, aki hatéves börtönbüntetést kapott az „Iszlám Köztársaság elleni propaganda" miatt, bár az ítéletet még mindig nem hajtották végre: egyelőre nem börtönözték be, de ez bármikor bekövetkezhet. Panáhit 2010-ben tartóztatták le, amikor titokban filmet forgatott az iráni Zöld Mozgalom 2009-es sikertelen felkeléséről. Bár a nemzetközi tiltakozások és egy éhségsztrájk hatására három hónap után szabadon engedték, azonban börtönbüntetésre ítélték, és eltiltották a filmkészítéstől, az utazástól és attól is, hogy a sajtónak nyilatkozzon.
A 2013-ban Iránba látogató európai parlamenti küldöttségnek elmondta, hogy vallomását és ügyvédje felszólalásait nem vették figyelembe a tárgyalása során, és az ítéletet már előzetesen meghozták. Figyelmeztette a küldöttséget, hogy mivel az egész világ az Iránnal megkötendő nukleáris megállapodásra figyel, feledésbe merültek az emberi jogi kérdések, és úgy vélte, hogy amint feloldják a szankciókat, Iránban növekedni fog az elnyomás. Az új iráni vezetés a rugalmasságot szerinte csak a külügyekben alkalmazza, a belügyekben nem, sajtó, a foglyok és a kulturális élet pedig folyamatos nyomás alatt áll.
Egy 2014-es interjúban - dacolva a tilalommal - a munkától való eltiltásáról úgy fogalmazott, hogy úgy érzi, mintha csak azért engedték volna ki egy kisebb börtönből, hogy egy még nagyobba vessék.
Ennek ellenére háromszor is megszegte a filmkészítésre vonatkozó tilalmat. 2011-ben teheráni otthonában leforgatta az Ez nem egy film című alkotását, melyben ő maga ül a konyhaasztalnál és ügyvédjével beszélget, várva, hogy érte jöjjenek, és börtönbe vigyék. 2014-ben a Pardé című filmmel tért vissza, amely egy forgatókönyvíróról szól, aki egyedül él tengerparti házában a kutyájával, behúzott függönyök mögött. Panáhi 2015-ben kezdett Taxi Teherán című díjnyertes filmjének forgatásába, amelyben Teherán utcáin közlekedve taxisofőrként beszélget utasaival, köztük egy másik Szaharov-díjassal, Naszrín Szotúdehhel. Panáhi filmjei humanista, realisztikus életszemléletükkel váltak ismertté.
Panáhi nem tartja magát politikus személynek, csupán olyasvalakinek, aki kész leleplezni az igazságtalanságot. Felszólalt az iráni cenzúra ellen, és kritikával illette Róháni elnököt, amiért nem tartotta be az ezzel kapcsolatos választási ígéreteit, és elindította a Lépésről lépésre kampányt, amelynek célja a halálbüntetés iráni beszüntetése.
Legutóbbi, Három nő című művét távollétében mutatták be a 2018. évi cannes-i filmfesztiválon, az önéletrajzi elemekre épülő film témája a művészi szabadság.
A szegény környezetből származó, keményen dolgozó Buazízi 10 éves kora óta családja fő eltartójaként gyümölcsöt árult a piacon. 19 éves korában otthagyta az iskolát, hogy finanszírozni tudja fiatalabb testvéreinek taníttatását.
Buazízi halála után tíz nappal ben Ali kénytelen volt lemondani és elhagyni az országot, miután tüntetők vonultak végig Tuniszban - sokan közülük Buazízi képét hordozva.
Az arab tavasz és az ehhez fűződő korai optimizmus megrekedt, néhány vívmányt vissza is vontak, de Buazízi szülőhelye, Tunézia a halálos kimenetelű terrortámadások és biztonsági fenyegetések ellenére elszántan halad a demokrácia és a gondolatszabadság felé vezető úton.
Az 1941-ben Hamában született Ferzatnak több mint 15 000 karikatúrája jelent meg szíriai és nemzetközi újságokban, és olyan diktátorok kifigurázásáért nyert díjakat, mint az Irakot, illetve Líbiát uraló Szaddám Huszein és Moammer Kadhafi. Munkásságával a véleménynyilvánítás szabadságának határait szélesítette Szíriában, amikor az ország rettegett biztonsági erőit vette célba. Amikor az arab tavasz 2011-ben elérte Szíriát, egyre nyíltabban bírálta a kormány tagjait, különösen pedig Bassár el-Aszad elnököt, a rezsim ellen tüntető szíriaiak pedig az ő karikatúráit lengették az utcákon.
Mivel 2011-ben kuvaiti kezelése miatt nem tudott részt venni a Szaharov-díj átadó ünnepségén, a díjat 2012-ben vette át az Európai Parlamentben, ahol annak elnökével és az arab tavasz más díjazottaival eszmecserét folytattak a szíriai forradalomról és a demokrácia arab tavasz utáni jövőjéről. Szaharov-díjasként 2012-ben az Európa Tanács Demokrácia Világfórumának első ülésén is felszólalt.
2015-ben Ferzat tartotta a nyitóbeszédet a Szaharov-díj hálózatának Szíriáról szóló vitáján az Európai Parlamentben, és ebben kiemelte a Szíriában harcoló csoportok regionális „szponzorainak" szerepét, és a nemzetközi nyomásgyakorlás fontosságát a harcok beszüntetése érdekében. Ali Ferzat karikatúrái illusztrálták a Szaharov-díjasok könyvének több korábbi nyomtatott kiadását is, amely azóta megszűnt.
Aszmaa Mahfúz egyiptomi emberi jogi aktivista és az Április 6. nevű ifjúsági mozgalom egyik alapítója.
Amikor a tunéziai forradalom szikrája 2011 elején Egyiptomban is lángra kapott, Mahfúz szembeszállt az aktivistákat elnyomó Mubarak-rezsimmel, és az online közösségi oldalakon keresztül felhívást intézett az egyiptomiakhoz, hogy a Tahrír téren békés tüntetéssel követeljék a nekik járó szabadságot, méltóságot és emberi jogokat. Többmilliós nézettséget elérő videója villámgyorsan terjedt az interneten, és hasonló videók sorát ihlette, aminek eredményeképpen 2011. január 25-től több százezren foglalták el a Tahrír teret, hangosan követelve, hogy Hoszni Mubarak fejezze be Egyiptom harminc éve tartó kormányzását, míg végül Mubarak 2011. február 11-én lemondott a hatalomról.
A Szaharov-díj elfogadásakor Mahfúz a díjat a forradalom hősei előtti tisztelgésként értékelte. „E díj valamennyi, az életét feláldozó egyiptomi fiatalnak járˮ - mondta a Parlamentnek, majd hozzátette, hogy „nem fogjuk elárulni őket, folytatjuk az általuk megkezdett utat, és biztosak akarunk lenni abban, hogy álmuk valóra fog válni.ˮ
Aszmaa Mahfúzt 2011 októberében a Mubarak elnök bukása után hatalomra került katonai vezetők rágalmazásának vádjával letartóztatták. 2012 márciusában távollétében elítélték, de a fellebbviteli bíróság 2012 májusában érvénytelenítette az ellene hozott ítéletet. Amikor Mohammed Murszi iszlamista elnök 2013-as megbuktatását és a hadsereg által támogatott ideiglenes kormányt követően 2014-ben Egyiptom a hadsereg korábbi vezetőjét, Abdelfattáh asz-Szíszit választotta meg az ország elnökének, Mahfúz egyre növekvő erőszaknak, fenyegetésnek és megfigyelésnek volt kitéve. Bár a hatóságok kezdetben a Muszlim Testvériség ellen léptek fel erőszakosan, a támadások később kiterjedtek a kritikát megfogalmazókra és a január 25-i forradalom elismert vezetőire, és egy egyiptomi bíróság 2014 áprilisában betiltotta az Április 6. ifjúsági mozgalmat (amelyhez Mahfúz tartozott), három vezetőjét pedig - Ahmed Máhert, Mohamed Ádilt és Ahmed Dúmát - három év börtönbüntetésre ítélték, többek között illegális tiltakozás vádjával.
Az egyiptomi aktivisták egyre növekvő nyomásnak vannak kitéve, a civil társadalom egyre kevesebb teret kap. 2018-ban Aszmaa Mahfúz ellen pert indítottak a Szaharov-díj miatt, azzal az érvvel, hogy ez a díj a nem kívánatos külföldi befolyás egyik formája. Ezért megakadályozták, hogy a Szaharov-díj alapításának 30. évfordulójára szervezett konferencián részt vegyen.
Köztiszteletben álló törzsi vezetőként asz-Szanúszi lett a líbiai föderalista mozgalom lelke, a törvénytelenség és instabilitás közepette, amikor felfegyverzett csoportok versengtek a hatalomért. A régió 3000 képviselője 2012-ben Kirenaika Átmeneti Tanácsának vezetőjévé nevezte ki. Ez a jogi és katonai erővel nem rendelkező tanács a régió magas fokú önállósága mellett foglalt állást.
Líbia a belső harcok miatt letért a demokráciához vezető kezdeti útról, de asz-Szanúszi a béke egyetlen útjának, a befogadó megbékélési folyamatnak szószólója maradt. Ellenzi a további katonai beavatkozást, viszont támogatja, hogy népszavazás döntsön a leendő líbiai állam formájáról.
A maga részéről központi szövetségi kormányt és a három líbiai tartomány: Tripolitánia, Barka (Kirenaika) és Fezzán független kormányzását tartja elképzelhetőnek. Határozottan támogatja az 1951. évi alkotmány visszaállítását, amelynek alapján Idrísz király alkotmányos monarchiája idején legnagyobbrészt a föderalizmus volt a norma. Bár a király unokaöccsének fia, nem pártolja a monarchiához való visszatérést.
Razán Zajtúna szír újságíró és emberi jogi ügyvéd, akit Damaszkusz külvárosában, egy lázadók kezén lévő területen 2013. december 9-én elraboltak. Még mindig nem került elő, elrablásáért semmilyen szervezet nem vállalta a felelősséget, tartózkodási helye ismeretlen.
Zajtúna az őt ért fenyegetések ellenére bátran elítélte a damaszkuszi rezsim és a lázadó harcosok által egyaránt elkövetett emberi jogi jogsértéseket. Vele együtt elrabolták férjét és egy másik aktivistát, Váil Hamádát is, továbbá két kollégáját, Nazím al-Hamádi költőt és ügyvédet, valamint Szamíra al-Halíl korábbi politikai foglyot. Mindketten az általa alapított két csoport - a jogsértéseket dokumentáló központ, valamint a helyi fejlesztéseket és kis projekteket támogató hivatal - dumai irodájában dolgoztak.
Zajtúna a szíriai forradalom egyik legjelentősebb és leghitelesebb civil aktivistája. Elrablását a szíriai véleményezők a szíriai polgári erők és szélsőségesek közötti megosztottság meghatározó epizódjaként értékelik, olyan eseményként, amely végzetes csapást mért a Bassár el-Aszad elleni szíriai forradalomra.
Zajtúna családja nemzetközi segítséget kért, hogy megtalálják őt és kollégáit. „Mi, az emberi jogi aktivista, ügyvéd és író, és mindenekelőtt emberi lény Razán Zajtúna családja, több mint három hónappal azután adjuk ki e nyilatkozatot, hogy Zajtúnát szánt szándékkal elrabolták - amiért senki nem vállalta a felelősséget, senki nem adott ki közleményt vagy nyújtott be követelést - azzal a nyilvánvaló céllal, hogy időt nyerjenek, és elnyomják lányunk és kollégái szabad hangját, hallgatásra kényszerítsék és megakadályozzák őket a véleménynyilvánítás szabadságának gyakorlásábanˮ - jelentette ki a család 2014 áprilisában közzétett nyilatkozatában.
Az aktivisták és politikusok - köztük Martin Schulz, az Európai Parlament elnöke is - a világ minden tájáról kérték a szabadon bocsátásukat. „Az Európai Parlament nevében felszólítok azonnali szabadon bocsátásukra ...Razán Zajtúna élete azért forgott veszélyben a rezsim és a lázadó csoportok részéről, amit ő maga megtestesített: bátor fiatal nő, aki nem alkuszik, és nem lankad a demokráciáért és a szabad Szíriáért folytatott békés harcban.ˮ
2014-ben az Európai Parlament összefogott számos nem kormányzati szervezettel, az európai közvéleménnyel és a más Szaharov-díjasokkal, hogy a #FreeRazan kampánnyal Zajtúna szabadon bocsátását követelje. Családja az Európai Parlamentben nyomatékosította a Zajtúna által képviselt elveket.
Razán Zajtúna a Szaharov-díj odaítélésének idején, 2011-ben rejtőzködve élt, miután az állambiztonsági ügynökök razziát tartottak a házában. Szíriát azonban ezután sem volt hajlandó elhagyni.
Zajtúna a Szaharov-díjjal járó összeget egy tanktámadásban megsérült aktivista társa életének megmentésére fordította.
2006-ban hét hónapos éhségsztrájkkal, súlyos egészségügyi problémák árán hívta fel a világ figyelmét az internet kubai cenzúrázására.
Ez sem riasztotta vissza, így a bebörtönzött Orlando Zapata gyanút keltő halálát követően, 2010 februárjában Fariñas ételt és italt elutasító, 134 napon át tartó sztrájkba kezdett, amellyel a sokéves bebörtönzés miatt betegségben szenvedő politikai foglyok szabadon bocsátását követelve. Ezzel az éhségsztrájkjával csak azután hagyott fel, hogy a kubai kormány bejelentette 52 politikai fogoly szabadon bocsátását.
Fariñas nem kapott engedélyt Kuba elhagyására, hogy az Európai Parlamentben részt vehessen a 2010. évi Szaharov-díj díjátadó ünnepségén. Végül a 2013. évi Szaharov-díj átadásán szólalt fel az Európai Parlamentben, miután a kubai kormány enyhített a kubaiak utazási korlátozásain, és a „Nők fehérben" mozgalom tagjai európai parlamenti látogatásukról visszatértek az országba.
„Nem azért vagyok ma itt, mert alapvetően megváltozott volna a helyzet, hanem a modern világ realitásai tették lehetővé, hogy itt lehessek, és mindenekelőtt a kubaiak egyre erősödő polgári ellenállása, amely arra kényszerítette a rendszert, hogy akképpen járjon el, ahogyan A párduc című filmben a legendás Don Fabrizio herceg mondja: »változtass meg valamit, hogy semmi se változzon«" - mondta Fariñas a díj átvételekor.
2015-től újra Fariñas látja el a Foro Antitotalitario Unido (Antitotalitáriánus Egyesült Front) koordinátori feladatait, a mozgalmat egyesítette az ellenzéki ernyőszervezettel, az Unión Patriótica de Cubával (Kubai Hazafias Szövetség), amelyet szóvivőként ő képvisel. Fariñas utóbb békés úton kilépett az ellenzéki tömörülésből, miután nézeteltérései támadtak a többi vezetővel az USA és Kuba közötti diplomáciai kapcsolatok 2014. decemberben bejelentett újrafelvételének kérdésében. Fariñas szerint ez a fejlemény árulás a kubai demokratákkal szemben, amivel Obama amerikai elnök megszegte a „Nők fehérben" vezetőjének, Berta Solernek és neki tett 2013-as ígéretét, miszerint a Kubával kapcsolatos lépésekről minden esetben egyeztetni fog a civil társadalommal és a békés ellenzékkel.
Fariñas 2015-ben aláírásgyűjtést indított, hogy összegyűjtse a kubai alkotmány értelmében szükséges 10 000 aláírást ahhoz, hogy a Raul Castro kormánya által meghirdetett új választási törvénybe illesszék be a meglévő politikai mozgalmak elismerését és legalizálását, a minden kubai polgárt - a külföldön élőket is - megillető választójogot és választhatóságot, valamint a nemzetközi választási megfigyelők részvételét.
Tevékenysége miatt az utóbbi években megfenyegették, hogy megölik, vagy elmegyógyintézetbe zárják. Megverték, ami miatt kórházba került, többször is letartóztatták és fogva tartották, többek között a szintén Szaharov-díjas kubai másként gondolkodó, Oswaldo Payá temetésén. Fariñas a kubai vezetés 2018-as változása után továbbra is aktívan és szókimondóan bírálja a rendszert, belföldön és külföldön egyaránt.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Baka-ügy - Strasbourg szerint megsértették Baka András emberi jogait
Kárpáti János, az MTI tudósítója jelenti: Brüsszel, 2014. május 27., kedd (MTI) - Az Emberi Jogok Európai Bírósága (EJEB) kedden kihirdetett első fokú ítélete szerint a magyar hatóságok megsértették Baka Andrásnak, a Legfelsőbb Bíróság volt elnökének a véleménynyilvánítási szabadsághoz fűződő jogát. A volt főbírót a strasbourgi testület szerint emberi jogi jogsérelem érte azzal is, ahogyan - jogszabály meghozatalával - idő előtt elmozdították állásából.
Baka András az Országgyűlés 2009-ben harmadszori nekifutásra, hat évre választotta meg a Legfelsőbb Bíróság elnökévé, Sólyom László akkori államfő jelöltjeként. A 2010-es választások után átfogó alkotmányozási reformtevékenység kezdődött Magyarországon. A főbíró 2011 folyamán több alkalommal nyilvánosan kifejtette e reformnak az igazságszolgáltatást érintő részével - így a bírák kötelező nyugdíjazásának 70 évről 62 évre csökkentésével - kapcsolatos bíráló véleményét. 2011. december 30-án elfogadták az új alkotmányhoz kapcsolódó átmeneti intézkedéseket. Kimondták, hogy a Legfelsőbb Bíróság jogutódja a Kúria lesz, és hogy az új Alaptörvény hatályba lépésével - 2012. január elsejével - megszűnik a Legfelsőbb Bíróság elnökének a megbízatása. Az új kúriai elnöki tisztség betöltésének előfeltételévé tették az öt éves magyarországi bírói gyakorlatot, amiBaka esetében nem volt meg, a strasbourgi emberi jogi bírósági tapasztalatot pedig az előírások alapján nem lehetett figyelembe venni.
Beadványában Baka András 742 520 euróban adta meg az őt ért kár összegét, és 153 532 euróban a felmerült eljárási költséget.
Budapest, 2014. május 27., kedd (MTI) - Erkölcsi elégtételt jelent Baka András volt legfelsőbb bírósági elnök számára a strasbourgi Emberi Jogok Európai Bíróságának (EJEB) keddi elsőfokú ítélete, mely kimondta, hogy európai emberi jogi egyezménybe ütköző volt elmozdítása a legfelsőbb bírói fórum éléről.
Baka-ügy - Giró-Szász: a kormány tanulmányozni fogja az ítéletet
Budapest, 2014. május 27., kedd (MTI) - A kormány a kézhezvétel után áttanulmányozza a volt legfelsőbb bírósági elnök, Baka András ügyében született strasbourgi ítéletet, majd ezt követően hoz döntést, ha szükséges - közölte Giró-Szász András kormányszóvivő az MTI érdeklődésére.
Budapest, 2014. május 27., kedd (MTI) - A Baka András ügyében született strasbourgi ítélettel kapcsolatban a Kúria elnökének nincs teendője - közölte az Kúria sajtótitkársága kedden az MTI-vel.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Bíróság Kúria Kúria


text:
Európai esetjogi azonosító (ECLI) - Németország
Tagállami ECLI-koordinátor
Németország ECLI-koordinátora a következő hatóság:
Kompetenzzentrum Rechtsinformationssystem des Bundes (CC-RIS)
E-mail: cc-ris@bfj.bund.de
Országkód
Németország országkódja: [DE]
A tagállami ECLI létrehozása
Szövetségi szinten az összes szövetségi bíróság tervezi az (ECLI) bevezetését. A tartományi bíróságok valószínűleg később fogják bevezetni az ECLI-t.
A Szövetségi Alkotmánybíróság, a Szövetségi Közigazgatási Bíróság és a Szövetségi Munkaügyi Bíróság már bevezette az ECLI-t a határozati nyilvántartásaiba. A bevezetés óta a weboldalaikon közzétett határozatokat ellátják az európai esetjogi azonosítóval. E weboldalak a következők:
http://www.bundesarbeitsgericht.de (a 2015.1.1. utáni dátummal ellátott határozatok esetében).
Az öt részből álló ECLI első két része mindig az adott tagállamot jelöli:
ECLI:DE:[Bírósági kód]:[A határozat éve]:[Sorszám]
Minden bíróság egyedi bírósági kóddal és a sorszám meghatározására szolgáló egyedi szabályokkal rendelkezik. A határozat évét négyjegyű számként kell kódolni (ÉÉÉÉ formátumban, pl. 2015).
Bundesverfassungsgericht (Szövetségi Alkotmánybíróság)
A bírósági kód a „BVerfG“.
A sorszám négy – megkülönböztető jel szükségessége esetén öt – részből áll, ahol a harmadik és a negyedik, illetve a negyedik és az ötödik részt pont választja el:
1. Eljárástípus:
b pártok alkotmányellenességének megállapítása
c a választás eredményét megállapító határozattal szembeni kifogás elbírálása
e alkotmányos szervek közötti hatásköri összeütközés feloldása
f absztrakt normakontroll
g a szövetség és a tartományok közötti hatásköri összeütközés feloldása
h a szövetség és a tartományok közötti egyéb jogviták elbírálása
k tartományi alkotmányossági jogviták elbírálása
l egyedi normakontroll
m a nemzetközi jog mint szövetségi jog vizsgálata
n az alaptörvény értelmezése tartományi alkotmánybíróság kérésére
p szövetségi törvényben előírt egyéb döntéshozatal
q ideiglenes határozatok meghozatala
r alkotmányossági panaszok elbírálása
up teljes ülésen történő döntéshozatal
vn az igazságügyi eljárások késlekedése miatti panaszok elbírálása
2. Az ítélkező testület rövidítése: „k” (tanács) vagy „s” (szenátus) (kivéve a teljes ülésen történ döntéshozatalt és az igazságügyi eljárások késlekedése miatti panaszok elbírálását, amelyek esetében az ítélkező testület az „up” és a „vb” rövidítésből implicit módon meghatározható
3. a határozat pontos dátuma ÉÉÉÉHHNN formátumban
4. opcionálisan: megkülönböztető jel (a–z) olyan határozatok megkülönböztetéséhez szükséges, amelyek dátuma és ügyiratszáma azonos (például, ha az ideiglenes határozat meghosszabbítása és az érdemi határozat azonos dátummal és ügyiratszámmal rendelkezik)
5. Ügyiratszám.
A 2015. január 21-i, 2 BvR 1856/13 ügyiratszámú határozat a következő ECLI-t kapja:
ECLI:DE:BVerfG:2015:rk20150121.2bvr185613
Bundesverwaltungsgericht (Szövetségi Közigazgatási Bíróság)
A bírósági kód a „BVerwG“.
A sorszám négy részből áll, ahol a második és a harmadik, illetve a harmadik és a negyedik részt pont választja el:
1. a határozat pontos dátuma NNHHÉÉ formátumban
2. a határozat típusának rövidítése („U“ – ítélet, „B“ – határozat, „G“ – végzés),
3. ügyiratszám, illetve
4. minden esetben megkülönböztető szám (pl.: 0 – az olyan, azonos típusú határozatok megkülönböztetéséhez szükséges, amelyek dátuma és ügyiratszáma is azonos)
A Szövetségi Közigazgatási Bíróság 2002. április 17-i, 9 CN 1.01 ügyiratszámú ítélete a következő ECLI-t kapja:
Bundesarbeitsgericht (Szövetségi Munkaügyi Bíróság)
A bírósági kód a „BAG“.
A sorszám négy részből áll, a részeket pont választja el:
2. a határozat típusának rövidítése („B“ – határozat, „U“ – ítélet),
A Szövetségi Munkaügyi Bíróság 2015. január 7-i, 10 AZB 109/14 ügyiratszámú határozata a következő ECLI-t kapja:
Utolsó frissítés: 30/08/2016

matches: bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság