text:
Ideiglenes letétkezelési jog a nagyszülők számára
Amikor a katasztrófa egy problémás családi helyzetben szenved, és a szülők nem képesek megfelelően gondozni a gyermekeket, az állam köteles lépni és védeni a gyermekeket, amíg a vészhelyzet vagy a baj nem ér véget. A gyermek elhagyása és otthont nyújtó védelem, általában egy nevelőszülőben, az állam alapértelmezett választása. A nagyszülők azonban bizonyos esetekben ideiglenes őrizetbe vonulhatnak.
Az esetek többségében, ahol a gyermek jóléte veszélyben van, a bíróság úgy dönt, hogy gyermekét védelmi ellátásba helyezi mindaddig, amíg a bíró nem tudja meghatározni, mi a valóban a gyermek érdeke. A legtöbb esetben egy bíró ragaszkodik ahhoz, hogy a gyermeket legalábbis addig tartsák védő őrizetbe, amíg az állam gyermekjóléti szolgálatai nem tudják kivizsgálni a helyzetet, és a bíróság döntését megfontolni. Gyakran próbálják megkeresni az unokáját. A bíróság minden tényt először akar.
Függetlenül attól, hogy mi történhet a gyermek szüleivel, minden érdeklődő nagyszülőnek meg kell őriznie a saját ügyvédjét, hogy támogassa őket. A nagyszülők ügyvédje több indítékot is benyújthat, hogy megpróbálja megindítani a bíróságot, hogy ideiglenes őrizetet biztosítson a nagyszülőknek, ha egyértelmű, hogy a gyermek legjobb érdeklődését kézben fogják tartani. Számos bíró szórakoztatja, és megadja az ilyen indítványokat, ha az ügyvéd képes jó érvre.
Gyermekgondozási folyamat
Bizonyos esetekben, ahol ideiglenes őrizetre van szükség, a nagyszülőknek szükségük van egy nyomozói eljáráson keresztül az állami Gyermekjóléti Osztályon. A jóléti hivatal rendszerint a nagyszülők otthonát szeretné megvizsgálni, meghatározni a gyermek gondozására való képességét, és mérlegelni a gyermek minden kockázatát. Amint a jóléti osztály pozitív ajánlást tesz a bíróságnak, a nagyszülők gyakran ideiglenes őrizetbe kerülnek.
Hosszabb távú kérdések
A legtöbb esetben a bíróság ideiglenes őrizetet hoz létre egy meghatározott időtartamra, majd kérje a gyermekgondozótól, hogy látogassa meg újra az otthont. Második meghallgatásra kerülhet sor annak biztosítására, hogy a gyermek jól teljesítsen a nagyszülő házában. Az “átmeneti” meghallgatás után hosszabb időtartamú ideiglenes őrizetben részesülhet.
Állandó letartóztatás
Megfelelő idő elteltével, ha világos, hogy a szülők nem tudnak felelősséget vállalni a gyermekért, a nagyszülők általában visszatérhetnek a bírósághoz és a petícióhoz, hogy tartósan őrizzék meg őket. A legtöbb bíró úgy találja, hogy ez az állásfoglalás előnyben részesíti a gyermeket egy nevelőszülőnek. Kivételtől eltekintve azonban előfordulhat, különösen, ha a nagyszülőknek gondjuk van a gyermek gondozására, vagy a gyermekek jóléte továbbra is veszélyben van az állami szakértők véleménye szerint.
A legtöbb gyermeknek két nagyszüle van. Bizonyos esetekben a nagyszülők mindkét csoportja kifejezheti azt a vágyat, hogy őrizze meg a gyermeket. Amikor ez bekövetkezik, a bíróság általában a nagyszülőket kötelezi arra, hogy kötelezõ közvetítésre bocsássák az ügyet. Ellenkező esetben a bíróság az állami jóléti hivatal ajánlásán alapul, ahol a gyermek valószínűleg növekedni fog. Néhány ritka esetben, amikor a két fél nem hajlandó vagy nem hajlandó megállapodásra jutni, a bíróság dönthet a nagyszülők mindkét sorozata ellen, és helyette őrizetbe veheti a nevelőszülési rendszert.
Összefüggések más nagyszülőkkel
Previous Previous post: Az öt legjobb teljesítmény- és erőkifejtés
Next Next post: A boxok hátrányai

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Tillmann ítélet
9.P.87.657/1991/13
dr. Strassar Tibor ügyvéd (2000. Szsntandre, Városház tár 2.) által képviselt dr. Tillmann Lajos budapesti (. szám alatti) lakos falperesnek
dr. Réti András ügyvéd () által képviselt St. Plusz Könyv- és Lapkiadó, Adatfeldolgozó és Nyomdaipari Kft. ()I.r. és
a személyesen eljárt Pilhál György budapesti (. szám alatti) lakos II.r. alperes ellen,
személyhez fűződő jog megsértésének magállapítása iránt indított perében meghozta a következő
A bíróság megállapítja, hogy az I.r alperes kiadásában megjelenő Sport plusz foci című újság 1991. május 11-i számának 11. oldalán megjelent, a II.r. alperes által írt "Fityisz" című cikkben az alperesek az alábbi valótlan tényállításukkal, becsületsértő kijelentésükkel a felperes személyhez fűződő jogát megsértették:
„…Anna asszony nem közvetlenül Ecclestone úrral tárgyalt, utóbbi képviseletében dr. Tillmann Lajos jelent meg a színen, aki korábban valószínűleg gyámügyekkel foglalkozott, ugyanis arról kezdte el faggatni tárgyalópartnerét, hogy az mire költené a pénzt, ha megkapná, s mit szól majd mindehhez az adóhivatal.”
„…Nem lennék meglepve, ha Mr. Ecclestone első haragjában páros lábbal kirúgta volna alkalmazotti minőségéből Tillmann doktort, amiért azon kifogott agy szimpla kis ügyvezető igazgató, aki ráadásul nő.”
A bíróság az alpereseket eltiltja a további jogsértéstől.
A bíróság kötelezi az I.r. alperest, hogy az ítélet jogerőre emelkedésétől számított 15 napon belül a Sport plusz Foci című újságban a perbeli kifogásolt cikk helyén tegye közzé az alábbi közleményt:
„A bíróság megállapította, hogy a Sport plusz Foci című újság 1991. május 11-i számában megjelent ”Fityisz” című című cikk dr. Tillmann Lajos ügyvédnek, mint a FORMULA 1 cég és Bernie Ecclestone jogi képviselőjének szakmai munkáját szándékosan hamis színben tüntette fel.
A cikk a Hungaroring versenypálya használatával kapcsolatos szerződéskötés körében dr. Tillmann Lajos ügyvéd tevékenységét minden tényalap nélkül, helytelenül, kirívóan durva hangnemben félreminősítette és ezzel nevezettet személyiségi jogában megsértette.
A fentiekért a kiadó dr. Tillmann Lajostól ezennel elnézést kér és a közleménnyel ad elégtételt.”
A bíróság kötelezi továbbá az I.r. alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 66.000 (Hatvanhatezer) Ft. tőkét, ennek 1991. július hó 01, napjától a kifizetés napjáig járó évi 20%-os kamatát és 8.960 (nyolcezer-kilencszáz-hatvan) Ft. parköltséget.
A bíróság kötelezi az I. és II.r. alpereseket, hogy külön felhívásra a Magyar Államnak egyetemlegesen fizessenek meg 6.000 (hatezer) Ft. perköltséget, amelyet a felperes tárgyi illetékfeljegyzési joga folytán nem rótt le.
A bíróság kötelezi az I.r. alperest, hogy a Fővárosi Önkormányzat javára, a Fővárosi Önkormányzat által a későbbiekben megjelölt csekkszámlaszámra határidőben fizessen meg 50.000 (ötvenezer) Ft. közérdekű bírságot.
Az ítélet ellen a kézbesítéstől számított 15 napon belül fellebbezésnek van helye, amelyet ennél a bíróságnál lehet 4 példányban előterjeszteni.
A Magyar Hírlap 1991. május 06-i számában "Ecclestone-t csőbe húzzák" címmel cikk jelent meg.
Ennek témája a Hungaroring közepének értékesítése volt, amelyről egyik fél részéről Feldmájer Anna, a C.C.Co. nevű tanácsadó cég ügyvezető igazgatója, másrészről Bernie Ecc-lestone képviseletében többek között a felperes tárgyalt.
Az alperesek állítása szerint a Sport Plusz Foci 1991. május 11-i számában ezen cikk alapján, ugyanerről a témáról jelentette meg az I.r. alperes a II.r. alperes által írt "Fityisz" című cikket.A cikkben – többek között – a rendelkező részben megjelelt cikkrészletek is szerepeltek.
A. Építőipari Kft. a perbeli cikk miatt 1991. május 14-én felmondta a felperessel kötött megbízási szerződést.
A Kft. a megbízási szerződés alapján a felmondást megelőzően havonta 22.000 Ft. megbízotti díjat fizetett a felperesnek.
A felperes kereseti kérelmet nyújtott be a bírósághoz, amelyben egyrészt annak megállapítást kérte, hogy az alperesen a sérelmezett cikkben közölt cikkrészletekkel megsértették személyhez fűződő jogait.
Másrészt emiatt az I.r. alperest elégtételadásra és kártérítés megfizetésére kérte kötelezni.
Továbbá az I.r. alperessel szemben közérdekű bírság kiszabását is indítványozta.
A felperes keresete alapos.
A Ptk. 75.§.(1). bek. alapján a személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani.
E jogok a tőrvény védelme alatt állnak.
A Ptk.76.§. kimondja, hogy a személyhez fűződő jogok sérelmét jelenti különösen – többek között – a becsület és az emberi méltóság megsértése.
A Ptk.78.§.(1) bek. rögzíti azt, hogy a szegélyhez fűződő jogok védelme kiterjed a jóhírnév védelmére is.
A 78.§. (2) bekezdése szerint a jóhírnév sérelmét jelenti különösen, ha valaki más személyre vonatkozó, azt sértő, valótlan tényt állít, híresztel, vagy való tényt hamis színben tüntet fel.
A Pp.164.§.(l) bek. alapján az alpereseket terhelte a bizonyítási kötelezettség arra, hogy a felperes által sérelmesnek tartott cikkben foglalt tényközlések a valóságnak megfelelnek.
Önmagában az, hogy a sérelmezett cikk a Magyar Hírlap ugyanebben a témában ezt megelőzően íródott cikke alapján készült, az alperesek állítását még nem bizonyítja.
Az abban a cikkben esetleg sérelmesnek talált kifejezések miatt ugyanis annak a lapnak a kiadója, illetve újságírója közvetlenül felel a felperessel szemben.
Az, hogy ezzel az újsággal szemben a felperes semmiféle igényt nem érvényesített, a jelen per eldöntése szempontjából semmiféle jelentőséggel nem bír.
A jelen per eldöntése szempontjából csak és kizárólag az bír jelentőséggel, hogy a felperes által sérelmesnek tartott kijelentéseket tartalmazó cikket az I.r alperes kiadásában megjelent lap közölte.
Az alperesek tehát tényállításukat bizonyítani nem tudták, azért a bíróság jogsértésüket a rendelkező rész szerint megállapította.
A sérelmezett cikkrészek, különösen azok közül a második, kirívóan durva, becsületsértő hangnemben íródtak a felperesről.
Azokban az újságíró ténylegesen a cikkben közölt tárgyalás egyik szereplejéről, a felperesről mondta el véleményét.
Éppen ezért, mivel a II.r. alperes a sérelmesnek tartott cikkrészletben a felperes magatartását véleményezte, a per eldöntése szempontjából nincs jelentősége Felmájer Anna tanúkénti meghallgatásának. A bíróság ezért az alperesek által indítványozott tanúmeghallgatást mellőzte.
A fentiek miatt a bíróság a Ptk. 84.§.(l) bek. a) pontja alapján megállapította a felperes személyhez fűződő jogainak megsértését, és a c) pont alapján megfelelő elégtétel adására kötelezte az I.r. alperest.
A bíróság az e) pontban foglaltakra figyelemmel, a Ptk.339.§.{1) bek. alapján kötelezte az I.r. alperest kártérítés megfizetésére.
A lefolytatott bizonyítási eljárás alapján ugyanis tényként volt megállapítható, hogy a felperesnek- az Építőipari Kft-vel kötött megbízása a sérelmezett cikk miatt szűnt meg. Emiatt a falperes jövedelme 1991. június 01. napjától kezdődően havi 22.000 Ft. megbízotti díjjal csökkent. A bíróság a kártérítés megállapítani kért időtartamát reálisnak, életszerűnek találta.
Mindezekre figyelemmel a bíróság az I.r. alperest 3 havi megbízotti díj megfizetésére kötelezte a már hivatkozott jogszabály alapján.
Az 1990. évi XI.sz. törvénnyel módosított, a sajtóról szóló 1986. évi II.tv. 19.§. (4) bekezdése kimondja, hogy a személyhez fűződő jogok megsértése esetén a sajtóhelyreigazítási vagy a sajtóval szemben indított más polgári perben a bíróság a térvény 7-10.§.-aiban maghatározott szerveket közérdekű célra fordítható bírsággal is sújthatja, amelynek lagmagasabb mértéke a (6)bek. szerint 500.000 Ft.
A bíróság a felperes által sérelmezett cikkben közölt becsületsértő, valótlan tényállítások miatt a hivatkozott jogszabály alapján a közérdekű bírság kiszabását indokoltnak találta.
Az okozott jogsérelemmel a kiszabott bírság összegét találta arányban állónak.
Mindezekre figyelemmel a bíróság a rendelkező részben foglaltak szerint határozott.
A bíróság a pervesztes alpereseket a Pp.78.§.(1) bek. alapján kötelezte perköltség, míg az I.r. alparast a Ptk.301.§.(1) bek. alapján kamat fizetésére.
A bíróság a felperes által tárgyi illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt kereseti illeték megfizetésére a 6/1986 (VI.26.) IM. sz. rendelet 15.§.(1) bek. alapján kötelezte a pervesztes alpereseket.
Budapest, 1992. július 30. napján
47 Pf. 25.562/1992/4. szám.
dr. Réti András ügyvéd () által képviselt St. Plusz Könyv- és Lapkiadó, Adatfeldolgozó és Nyomdaipari Kft. I.r. és
Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt folyamatba tett 9.P.25562/1991/13.szám alatt hozott ítélet ellen
I. r. alperes részéről 14.sorszám, a II.r. alperes 15./sorszám alatt benyújtott fellebbezés folytán meghozta a következő
A másodfokú bíróság az első fokú bíróság ítéletét részben, a következők szerint megváltoztatja:
A bíróság megállapítja, hogy az alperesek a felperes becsületét, szakmai hírnevét megsértették azáltal, hogy az I.r. alperes kiadásában megjelenő SPORT Plusz Foci című újság 1991. május 11-i számának 11. oldalán a II. r. alperes által írt Fityisz című cikk a felperesnek jogi képviselői minőségben a C.C.Co. nevű tanácsadó cég ügyvezető igazgatójával folytatott tárgyalásáról az alábbiakat tartalmazza:
„…Anna asszony nem közvetlenül Ecclestone úrral tárgyalt, utóbbi képviseletében dr. Tillmann Lajos jelent meg a színen, aki korábban valószínűleg gyámügyekkel foglalkozott, ugyanis arról kezdte el faggatni tárgyalópartnerét, hogy mire költené a pénzt, ha megkapná, s mit szól majd mindehhez az adóhivatal”.
„…Nem lennék meglepve, ha Mr. Ecclestone első haragjában páros lábban kirúgta volna alkalmazotti minőségéből Tillman doktort, amiért azon kifogott egy szimpla kis ügyvezető igazgató, aki ráadásul nő.”
A fenti ítéleti megállapítást, köteles az I.r. alperes elégtételadásként az első fokú ítéletben közölt módon közzétenni, az elnézést kérő nyilatkozattal együtt, a közérdekű birság kiszabását mellőzi, a meghaladó keresetet elutasítja, egyebekben az első fokú bíróság ítéletét helybenhagyja.
Az I.r. alperes 1.200.- azaz Egyezerkettőszáz, a II. r. alperes 2000.- azaz Kettőezer forint másodfokú részperköltséget tartozik a felperesnek – jogi képviselője részére – 15 napon belül megfietni, az illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt 3.980.- azaz Háromezer-kilencszáznyolcvan Ft. I.r. alperesi fellebbezési illetékből az I.r. alperes 2480.- azaz Kettőezer-négyszáznyolcvan forintot, a felperes 1.500.- azaz Egyezerötszáz forintot,
míg az 500.- azaz Ötszáz forint II.r. alperesi fellebbezési illetéket a II.r. alperes tartozik az államnak – felhívásra –megtéríteni.
Az első fokú bíróság ítéletében megállapította, hogy az I.r alperes kiadásában megjelenő Sport Plusz Foci című újság 1991. május11-i számának 11.oldalán megjelent, a II. r. alperes által írt "Fityisz" című cikkben az alperesek az alábbi valótlan tényállításokkal, becsületsértő kijelentésekkel a felperes személyhez fűződő jogát megsértették.
„ Anna asszony nem közvetlenül Eccelstone úrral tárgyalt, utóbbi képviseletében dr. Tillman Lajos jelent meg a színen, aki korábban valószínűleg gyámügyekkel foglalkozott, ugyanis arról kezdte el faggatni tárgyalópartnerét, hogy mire költené a pénzt, ha megkapná, s mit szól majd mindehhez az adóhivatal”.
„…Nem lennék meglepve, ha Mr. Ecclestone első haragjában páros lábbal kirúgta volna alkalmazotti minőségből Tillmann doktort, amiért azon kifogott egy szimpla kis ügyvezető igazgató, aki ráadásul nő.”
Az alpereseket a további jogsértéstől eltiltotta.
Az I.r. alperest kötelezte, hogy az ítélet jogerőre emelkedésétől számított 15 napon belül a Sport Plusz Foci című újságban a perbeli, kifogásolt cikk helyén tegye közzé az alábbi közleményt:
"A bíróság megállapította, hogy a Sport Plusz Foci című újság 1991. május 11-i számában megjelent "Fityisz" című cikk dr. Tillmann Lajos ügyvédnek, mint a FORMULA 1 cég és Bernie Ecclestone jogi képviselőjének szakmai munkáját szándékosan hamis színben tüntette fel.
A cikk a Hungaroring versenypálya használatával kapcsolatos szerződéskötés körében dr. Tillmann Lajos ügyvéd tevékenységét minden tényalap nélkül, helytelenül, kirívóan, durva hangnemben félreminősítette és ezzel nevezettet személyiségi jogában megsértette.
A fentiekért a kiadó dr. Tillmann Lajostól ezennel elnézést kér és a közleménnyel ad elégtételt".
Az I.r. alperest kötelezte továbbá arra is, hogy a felperesnek 15 napon belül 66.000.-forintot valamint ennek 1991. július 1. napjától számított évi 20%-os kamatát fizesse meg, és 8960.-forint perköltségben marasztalta.
A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt 6.000.-forint illeték állam javára való megfizetésére egyetemlegesen kötelezte az alpereseket.
Az I.r. alperest kötelezte. 50.000 forint közérdekű bírság megfizetésére kötelezte.
Az ítéletet mindkét alperes fellebbezéssel támadta.
Az I.r. alperes a kereset elutasítását kérte, amennyiben azonban a másodfokú bíróság nem osztaná a fellebbezésben kifejtett jogi álláspontját, úgy az ítélet hatályon kívül helyezésével az új eljárás elrendelését indítványozta.
Véleménye szerint az első fokú bíróság helytelenül, a szövegkörnyezetből kiragadva vizsgálta a sérelmezett cikkrész1etet. Ugyanakkor figyelmen kívül hagyta a cikk műfaját, azt, hogy rövid, csattanós, csípős hangvételű írásról van szó, és az ilyen jellegű írásoknak az a célja, hogy valamely kirívó jelenséget felvillantsanak. Álláspontja szerint a sajtószabadságot sértené, ha az ilyen írásban elhelyezett "apró tüskéket" a bíróság szankcionálná.
A kártérítéssel kapcsolatosan azt fejtette ki, hogy a felperesnek munkaereje szabadult azáltal, hogy a Civin János féle építőipari Kft. felmondta a megbízási jogviszonyt, és íly módon vállalhatott a felperes más megbízásokat, ami a kárenyhítési kötelezettség folytán tőle elvárható is volt.
A közérdekű birság kiszabását indokolatlannak tartotta arra tekintettel, hogy határesetről van szó.
A II.r. alperes a fellebbezésben külön foglakozott a két cikkrészlettel.
A jogsértőnek ítélt első részlet kapcsán arra hivatkozott, hogy az a Magyar Hírlapban megjelent írásból idézet, és tényszerűnek kell tekinteni, mivel az alapul szolgáló cikk ellen a felperes kifogást nem emelt, helyreigazítást nem kért.
A második cikkrészletet illetően pedig azt az álláspontját fejtette ki, hogy az nem a felperest minősíti, hanem Mr.Ecclestont, a főnökét. A felperes tehát félreértelmezte azt, amikor magára nézve sértőnek ítélte.
Úgy látta a II. r. alperes is, hogy az első fokú bíróság a szövegkörnyezettől függetlenül vizsgálta a felperes által sérelmezett kitételeit a cikknek.
Végül pedig azt fejtette ki a II. r. alperes a fellebbezésében, hogy figyelemre méltó körülmény, miszerint fontos szakmai fórumokon megmaradta bizalom a felperes irányában, ugyanakkor egy építőipari Kft. megvonta tőle a bizalmát.
Tartalmit tekintve az a fellebbezés is a kereset elutasítására irányult.
A másodfokú bíróság csak kismértékben találta alaposnak a fellebbezéseket.
Azzal egyetértett az első fokú bírósággal, hogy a perbeli két cikkrészlet a felperes személyhez fűződő jogát sértette. Azonban úgy ítélte meg, hogy nem valótlan tényállítással elkövetett jogsértésről van szó. Véleménye szerint a vizsgált két cikkrészlet kapcsán a Ptk.73.§ /2/ bekezdése szerinti jogsértésről nem lehet beszélni, ennek fennálltát az első fokú bíróság tévesen állapította meg.
Ugyanis tényállításnak csak az elsőként idézett részlet második fordulata minősül. Valóban állításnak tekintendő az, hogy a felperes miről "faggatta" a tárgyalópartnerét. Csakhogy önmagában ez, mégha nem is felel meg a valóságnak, akkor sem kogsértő. Tartalmilag nem alkalmas arra, hogy a felperes jó hirnevét csorbitsa. Azáltal vált jogsértővé, hogy egy ironikus hangvételű mondatba lett beépítve, és ezáltal a felperes szakmai hozzáértésének a megkérdőjelezését szolgálta, vagyis a cikkrészlet hangvétele következtében valósult meg a személyiségi jogi sérelem. Ezért nincs is jelentősége annak, hogy mint tényt a Magyar Hirlapbeli interjú tartalmazta a szóban forgó közlést, és azt mintegy átvette a perbeli cikk írója. A hangsúly azon van, hogy milyen módon tette ezt. Azért mert a felperes szakmai tudását kétségbe vonó, becsületsértő, bántó megfogalmazásban tette ezt, helytállni tartozik, mindkét alperes.
A felperes szakmai becsületét, szakmai hírét sértő módon szólt a cikk a felperesnek a C.C.Co. cég ügyvezető igazgatójával folytatott tárgyalásáról. A második cikk részlet szorosan kapcsolódva az előbbihez említi azt, hogy lenne csoda, ha a felperest "páros lábbal kirúgnák". Ez valóban véleménynek tekintendő, de ugyanúgy sértően megfogalmazottnak, mint az előbbi. Nincs igaza a II.r. alperesnek abban, hogy félremagyarázás eredményeként tarthatja ezt a felperes magára nézve sértőnek.
A kívülálló olvasó is a felperest minősítő véleményként olvassa ezt, és ezáltal a felperes társadalmi megítélését a felperesre sértő módon befolyásolja. A cikk bántó, gúnyos hangvételére nem "mentség" a műfaj. A személyiségi jogokat mindenki köteles tiszteletbe tartani, és ennek elvárása nem jelenti azt, hogy a bíróság a sajtószabadságot korlátozza. Megjegyzendő még, hogy miután a közlési mód volt sértő a szövegösszefüggésben való értékelést indokolatlanul hiányolták az alperesek.
Az elmondottak értelmében módosította a másodfokú bíróság a jogsértést megállapító rendelkezést. Mellőzte a valótlan tényállításra utalást.
Az elégtételt adó közlemény szövegezését nem tartotta megfelelőnek, mert az megfogalmazását tekintve nem pontosan fedi a tényállást, a jogsértés mibenlétét illetően is túlzó kifejezésekkel él. Helyesebbnek ítélte, ha maga az ítéleti rendelkező rész szerepel az elégtételt adó közleményben az elnézést kérő nyilatkozattal.
A kártérítésről helyesen döntött az első fokú bíróság és döntését helytállóan is indokolta.
Nem értett egyet a másodfokú bíróság azzal a fellebbezési indítvánnyal, hogy vizsgálja a felperes jövedelmének alakulását, kérjen arról tételes kimutatást.
Az ügyvédi szakma jellégéből adódóan, az ilyen jellegű kimutatásból a perbeli igényt érintőén értékelhető eredményre jutni nem lehetne. A megbízások száma jellege kiszámíthatatlanul változó, nem lehet két időszak összehasonlításából messzemenő következtetéseket levonni. Igaza van a felperesnek abban is, hogy az ügyvéd nem maga keresi a megbízóit, hanem a megbízói őt, következésképpen hiába van szabad munkaereje, miként a fellebbezés fogalmazott, ha akkor éppen nem jelentkezik megbízó.
Ugyanakkor utalni kell arra is, hogy a perbeli Kft-vel fennálló jogviszony idején sem kellett feltétlenül más megbízást elutasítania a felperesnek "lekötött munkaerő" okán, hiszen a munkajellege olyan, hogy visszautasítani ügyfelet nagyfokú elfoglaltság miatt nemigen szoktak. Tényként kell elfogadni, hogy a havi 20.000.- forintos jövedelemtől – akárhogy is alakult az egyéb ügyfélforgalom – elesett a felperes. Azt pedig a csatolt iratokkal bizonyította, hogy ez összefüggésben volt a cikkel. Szűkségtelen lenne erre nézve, mintegy az iratok tartalmára vonatkozólag, tanuként is meghallgatni a Kft igazgatóját. Ezt az alperési bizonyítási indítványt elvetette a másodfokú bíróság.
A közérdekű bírság kiszabását a másodfokú bíróság mellőzte A jogsértés jellege és súlya ezen szankció alkalmazását – hiszen ez nem helyreállító jellegű – nem indokolta.
A másodfokú bíróság a kifejtettek szerint változtatta meg az első fokú bíróság ítéletét. /Pp. 253.§ ( 2 ) bekezdés/.
A kis mértékű módosítás ellenére is helyesnek találta a perköltségre vonatkozó rendelkezést, azt is értékelve, hogy a pertárgy értékhez képest alacsony összegben volt megállapítva.
A fellebbezési eljárásban felmerült perköltségről a Pp.8l.§-a alapján határozott.
A 6/1986 /VI. 26./ IM. sz. r. értelmében rendelkezett a le nem rótt fellebbezési illetékekről. Az I.r. alperes által le nem rótt 3980.- forintból 1500.- forintot, a közérdekű bírság kapcsán felmerült fellebbezési illeték költségét a felperes tartozik megtéríteni. /a 3980. forint adódik az 50.000.-- forintos bírság után számított 1500.- forintos illetékköltségből, a jogsértést támadó fellebbezés folytán 500.- forintos illetékösszegből, és a 66.000.- forintos kártérítés kapcsán 1980.- forintból/
Azt, hogy a jogsértés mibenlétét illetően is kis mértékben eredményesnek tekinthető a fellebbezés, a felperesnek járó munkadíjnál vette figyelembe a bíróság, azt állapította meg kisebb összegben. Ugyanez vonatkozik a II.r. alperes fellebbezésére, az ő illetékköltségénél sem juttatta kifejezésre a másodfokú bíróság a kis mértékben való sikeres fellebbezés, mert a megítélt költség tükrözi ezt.
Budapest, 1992. évi december hó 1. napján
Neoton / Éva Neoton
Rába Tímea - Multimédia

matches:
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Pf. 25
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
A titkos felvételek felhasználhatósága - Szakma - Jogászvilág
2017. 11. 24. 7:30
Cimkék: jogeset, hangfelvétel készítése, közérdek, franchise szerződés, versenytilalmi korlátozás
Ami a tényállást illeti, az ingatlanközvetítéssel foglalkozó franchise hálózatot üzemeltető felperes és az alperes franchise szerződéses jogviszonyban álltak egymással. Szerződésük rögzítette, hogy a franchise átvevő a szerződés megszűnését követően egy évig sem közvetlenül, sem közvetve nem folytathat a felperesi vállalkozáshoz hasonló tevékenységet, illetve nem vesz részt vagy nem szerezhet érdekeltséget a felperesi vállalkozáshoz kapcsolódó tevékenységet folytató más vállalkozásban az adott területen. Amennyiben e kikötést megszegi, úgy 5 000 000 forint kötbért köteles fizetni a felperes részére. Tartalmazta továbbá, hogy ha a franchise átvevő a szerződés megszűnésétől számított 3 éven belül ingatlanközvetítéssel is foglalkozó franchise vagy egyéb rendszerben működő hálózat részét képező társaságnál munkaviszonyban vagy bármely más jogviszonyban tevékenységet végez, vagy ilyen hálózatot hoz létre, 10 000 000 forintot átalány-kártérítést köteles megfizetni.
A franchise szerződés a felperes felmondása folytán 2008. november 24-én megszűnt. Még a megszűnés előtt létrejött azonban egy Kft., amelynek tevékenységi köre hálózati rendszerben működő ingatlanközvetítés volt, ami a lényegét illetően hasonlóan működött, mint a felperesi franchise megállapodás. Az alperes 2008. augusztus 27-től 2010. május 4-ig jogosult volt a Kft. cégjegyzésére.
A felperes azért, hogy kiderítse, hogy a franchise szerződésben foglalt tilalom megszegésére került-e sor, megbízást adott egy cégnek, akinek munkatársai lehetséges franchise partnerként jelentkeztek a Kft.-nél, találkoztak az alperessel és egy szerződéstervezetet is kaptak, ami mind szerkezetileg, mind tartalmilag hasonlított a felperes és az alperes közötti szerződésre.
A felperes a versenytilalmi korlátozás miatt 15 000 000 forint kötbér megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Az alperes viszontkereseti kérelmében személyiségi jogai megsértése miatt kérte a levéltitokhoz, a képmáshoz és a hangfelvételhez fűződő jogának megsértése megállapítását, mivel nem járult hozzá a bizonyítékként csatolt videofelvétel és e-mailek felhasználásához, ezen felül 15 000 000 forint nem vagyoni kár megtérítését is kérte.
Az elsőfokú bíróság 15 000 000 forint kötbér megfizetésére kötelezte az alperest, a viszontkeresetet pedig elutasította. A másodfokú bíróság helybenhagyta az ítéletet. Mindketten arra a következtetésre jutottak, hogy a felek között szerződéses jogviszony jött létre. Kiemelték továbbá, hogy az alperes nem egyoldalú nyilatkozatot tett, hanem részéről a szerződési szabadság elvébe nem ütköző, kötbérrel biztosított versenytilalmi kikötés vállalására került sor. Nem találták alaposnak a szerződés semmisségének, érvénytelenségének megállapítására történő hivatkozásokat, és a kötbér mérséklésére sem láttak lehetőséget.
A viszontkeresettel kapcsolatban a bíróságok arra amegállapításra jutottak, hogy sem a titokban készített hangfelvétel, sem pedig az arról készült leirat bizonyítékként való becsatolása nem minősül olyan visszaélésnek, ami sértené az alperes személyiségi jogait. Nem sértette a felperes magatartása a régi Ptk. képmás vagy hangfelvétel nyilvánosságra hozatalára vonatkozó szabályát [80. § (2) bekezdés], amely az ilyen tevékenységet az érintett személy hozzájárulásához köti, mivel a per iratai nem nyilvánosak, az abba való betekintés köre pedig korlátozott.
Az alperes a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, és a viszontkereseti kérelemnek történő helyt adást kérte.
A Kúria is arra a megállapításra jutott, hogy az alperes még a felperessel fennálló franchise szerződéses jogviszony tartama alatt célirányosan és tudatosan azon dolgozott, hogy a felperes által létrehozott és működtetett ingatlanközvetítői hálózathoz hasonlóan működő saját hálózatot hozzon létre. Ezért a kötbér megállapítását és annak mértékét is jogosnak tartotta.
A hangfelvétellel kapcsolatban kiemelte, hogy annak eldöntésekor, hogy a titokban készített felvétel sérti-e valakinek a személyhez fűződő jogait, a bírói gyakorlat értékeli, hogy az igazság kiderítéséhez fűződő érdekek konkurálnak a személyiségi jogaiban megsértett fél érdekeivel. Ilyenkor a viszonossági elmélet szerint kell a bíróságnak a felek nyilatkozataihoz képest mérlegelnie a szabad bizonyítás rendszerét, a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményét, a jóhiszeműség és tisztesség követelményének érvényesülését. A személyhez fűződő jogok megsértése megvalósulhat a hangfelvétel titokban történő elkészítésével, de csak akkor, ha az visszaélésszerű. A jogsértő bizonyíthatja, hogy a hangfelvétel elkészítése nem volt visszaélésszerű: méltányolható magánérdeke fűződhet ugyanis a jogsértő perbeli félnek a hangfelvétel elkészítéséhez abban az esetben, ha jogos érdekét más módon nem tudja bizonyítani.
Nem minősül visszaélésnek a hangfelvétel készítése, annak felhasználása, ha arra már bekövetkezett jogsértés bizonyítása érdekében közérdekből vagy jogos magánérdekből kerül sor, feltéve, hogy a hangfelvétel készítése vagy felhasználása a bizonyítani kívánt jogsértéshez képest nem okoz aránytalan sérelmet. A Kúria kiemelte, a bíróság előtt folyó eljárásban az igazság érvényesülésének biztosítása közérdek, nem lehet ezért a hangfelvétel felhasználását visszaélésnek tekinteni, ha ez a hangfelvétel felhasználójával szemben elkövetett jogsértéssel kapcsolatos bizonyítás érdekében történik, és ha csak ezzel a bizonyítási eszközzel állapítható meg a valós tényállás.
Mivel a felperes azért készíttetett titokban hangfelvételt, hogy meggyőződjön az alperes szerződésszegő magatartásáról, és mind a hangfelvétel, mind az arról készült leirat a bírósági eljárásban bizonyítékként az állításai alátámasztására szolgált, ezért a Kúria is arra a megállapításra jutott, hogy sem a hangfelvétel elkészítése, sem az arról készült leirat bizonyítékként történő becsatolása nem minősül olyan visszaélésszerű magatartásnak, ami az alperes személyiségi jogainak megsértését jelentené. Kiemelendőnek tartotta azt is, hogy nem maga a fél, hanem egy titkos adatgyűjtésre professzionálisan felkészült cég készített olyan felvételt, amelyben rögzített adattartalom hitelességével kapcsolatos aggályok nem merültek fel. Rámutatott arra is, hogy a versenyjogi jogsértések, különösen tilalmi megállapodások megszegése esetén a nemzetközi és európai uniós gyakorlatban is elfogadott bizonyítási eszközöknek minősülnek a hitelesnek elfogadható titkos adatgyűjtés produktumai.
Az ismertetett döntés (Kúria Pfv. V. 20.888/2016.) a Kúriai Döntések 2017/11. számában 366. szám alatt jelent meg.
Ismerje meg a Jogászdíj 2017-es nyerteseit »

matches: bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria


text:
Bíróság előtt a Bayern München sztárja, Frank Ribéry! - Stern des Südens
Itt jársz: Főoldal » Bíróság előtt a Bayern München sztárja, Frank Ribéry!
Bíróság előtt a Bayern München sztárja, Frank Ribéry!
Franck Ribéryt milliós nagyságrendű összeg fizetésére perlik. Az FC Bayern játékosa bíróság előtt védekezik. Az ügy valóban kényes pontja azonban nem a Ribéry-t fenyegető lehetséges anyagi veszteség.
Már most majdnem három és fél millió Euróról van szó – Franck Ribéry számára azonban nem az anyagi veszteség jelenti a legnagyobb veszélyt az egykori menedzserével folytatott vitában. A Münchenben az I. számú törvényszéken az alperest, az FC Bayern labdarúgóját és egykori menedzserét, a felperest kedden többször is figyelmeztették a tárgyalás valóban kényes pontjára.
„Jelentős, büntetőjogilag is releváns vádak”
- észrevételezte Isabel Liesegang tanácsvezető bíró, és Ribéry-vel és az ellenoldallal is megerősíttette, hogy tisztában vannak ezekkel a veszélyekkel. A polgári perben január 16-án (14 órakor) várható ítélet.
A játékosügynök Bruno Heiderscheid 3,45 millió Euró összegben jutalékát követeli Ribéry-től egy átigazolásért, ennek alapja egy 2006-os szerződés. Ribéry ezt vitatja, és azt állítja, hogy Heiderscheid hamisította az aláírását.
„Sosem láttam ezeket a dokumentumokat”
- mondta a 34 éves játékos sötétkék öltönyben és fekete ingben, és hozzátette:
„Sosem beszéltem erről az ügyről Heiderscheid úrral.”
Innentől válik érdekessé: mivel tanúvallomás tanúvallomással áll szemben, és csak egy releváns eredeti dokumentum van, a bíróság elrendelte, hogy hivatalos szakértő vizsgálja meg az aláírásokat. Ribéry-nek a tárgyalóteremben összehasonlítási alapként több papírt alá kellett írnia. Ha a szakértő arra a következtetésre jut, hogy Ribéry írta alá az akkori dokumentumot, a bíróság előtt tett hamis vallomás következményi fenyegetik.
A menedzser esetén eközben az okirathamisítás lehetősége merül fel. Ribéry ügyvédei azt állítják, Heiderscheid utólag készítette el a dokumentumot, és optimisták, mert két saját szakértő már elemezte, hogy az aláírás nem a futballistától származik. Ribéry ügyvédje, Gerhard Riedl ezen kívül azt nyilatkozta, hogy Heiderscheid játékosügynököt egy másik ügyben is okirathamisítással vádolják. Perbeli egyezség kötését „egyáltalán nem” tartja elképzelhetőnek. A játékosügynök nem tudott kedden személyesen szólni az ügyben, mert az erős havazás miatt nem tudott hétfő délután Brüsszelből repülővel elutazni, ahogy ügyvédje jelezte. Ezért a bíróságnak januárra kellett halasztania az ítélethirdetést a polgári perben.
Heiderscheid két éven keresztül volt Ribéry ügynöke, miután 2005-ben nyélbe ütötte ingyenes átigazolását a Galatasaray-tól az Olympique Marseille-hez. A sportoló nem érezte jól magát Törökországban, és állítása szerint három hónapig fizetést sem kapott. Köszönetképpen ígérte meg a menedzsernek, hogy a következő átigazolási díjának tíz százalékét megkapja - ezt állítja a menedzser. 2007-ben az FC Bayern 30 millió Eurót fizetett a klasszis támadóért a bíróság közlése szerint – eddig csak 25 millió Euróról volt szó.
Forrás: http://www.faz.net/aktuell/sport/
https://bayern.blogstar.hu/./pages/bayern/contents/blog/45906/pics/lead_800x600.jpg
https://bayern.blogstar.hu/2017/12/13/birosag-elott-a-bayern-munchen-sztarja-frank-ribery-/45906/
Heynckes óvatos a Besiktassal

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
IV/00820/2015
. IV/00820/2015
Jelen ügyhöz egyesítve lett(ek) a következő ügy(ek): IV/00821/2015,
Első irat érkezett: 03/17/2015
Az ügy tárgya: A Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.228/2014/7. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (szabálytalan kézbesítés)
Az indítványozó - az Abtv. 27. § alapján - kéri a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.228/2014/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó adásvételi szerződéssel ingatlant vásárolt, amely után a visszterhes vagyonátruházási illetékfizetési kötelezettség megfizetését az illetékes hatóság 4 évre felfüggesztette, tekintettel arra, hogy a szerződés tárgyát képező ingatlan lakóház építésére alkalmas telek, amelyen 4 éven belül lakóházat kívánnak építeni. Ezen illetékkiszabással összefüggő fizetési meghagyást tartalmazó küldeményt az indítványozó álláspontja szerint annak átvételére meghatalmazással nem rendelkező személy vette át, így azt ő nem kapta kézhez, azt részére nem kézbesíttették, így az ellen jogorvoslattal nem élhetett, ezért sérült az Alaptörvényben biztosított tisztességes eljáráshoz (XXVIII. cikk (1) bekezdés) és a jogorvoslathoz való joga (XXVIII. cikk (7) bekezdés)..
Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.228/2014/7. számú ítélete
IV_820_0_2015_inditvany_anonimizált.pdf IV_820_3_2015_ind_kieg_anonimizált.pdf
A határozat száma: 3201/2015. (X. 14.) AB végzés
3201_2015_végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.228/2014/7. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Két indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 14.K.27.228/2014/7. számú ítélete (a továbbiakban: ítélet) ellen alkotmányjogi panaszt terjesztettek elő jogi képviselőjük útján. Az indítványozók – az Alkotmánybíróság főtitkársága felhívására előterjesztett indítvány-kiegészítésükben foglaltak szerint – az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdését sértőnek tartják a támadott ítéletet.
[2]	1.1. Az ügy előzménye, hogy az indítványozók 2009. december 8-án kelt adásvételi szerződéssel – amelyet 2010. január 5-én módosítottak és az adásvételi szerződéssel egységes szerkezetbe foglaltak – ingatlantulajdont vásároltak. A tulajdonjog bejegyzésére 2010. január 11-én 2009. december 8-ára visszamenőleges hatállyal került sor.
[3]	A megvásárolt ingatlan forgalmi értékének megállapítása céljából az illetékhivatal (Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Dél-alföldi Regionális Igazgatósága Illeték Főosztály Forgalmi Értékmegállapító Osztály) 2010. január 11-én kelt végzésével helyszíni szemle tartását rendelte el, 2010. január 12-én kelt végzésével pedig rendelkezett az eljárási határidő meghosszabbításáról, melyeket – a tértivevény tanúsága szerint – az indítványozók lakcímén meghatalmazottjuk vette át. Ez a meghatalmazott azonos azzal a személlyel, akiről az indítványozók az eljárás során csak a későbbiekben állították azt, hogy tőlük nem rendelkezett meghatalmazással arra, hogy nevükre szóló levélküldeményt vegyen át.
[4]	A helyszíni szemlét az indítványozók jelenlétében foganatosította a hatóság 2010. január 21-én. Ezt követően került sor 2010. február 19-én a visszterhes vagyonátruházási illetékfizetési kötelezettség tekintetében fizetési meghagyás kibocsátására, egyúttal az illetékhivatal az illeték megfizetését 2013. december 8. napjáig felfüggesztette. A fizetési meghagyást 2010. február 24-én kézbesítettek az indítványozók lakcímére, amelyet ez esetben is meghatalmazottjuk vett át a tértivevény szerint.
[5]	1.2. Miután az illetékmentesség határideje 2013. december 9-én letelt, és 2014. január 30-ig nem került sor használatbavételi engedély iránti kérelem benyújtására, az ügyben érintett ingatlanra vonatkozóan az illetékhivatal (Nemzeti Adó- és Vámhivatal Bács-Kiskun Megyei Adóigazgatósága Eljárási Főosztály) 2014. február 12-én kelt határozatával elrendelte az illeték felfüggesztésének megszüntetését és az illeték, valamint az eltelt időre esedékes késedelmi pótlék megfizetésére kötelezte az indítványozókat. A határozatot az indítványozók lakhelyére a címzetteknek kézbesítették 2014. február 24-én.
[6]	1.3. Az indítványozók az elsőfokú hatósági döntéssel szemben fellebbezést nyújtottak be. A másodfokú hatóság az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Ezt követően az indítványozók keresetlevelet nyújtottak be a másodfokú hatóság döntésével szemben.
[7]	Az indítványozók mint felperesek keresetükben a 2010. február 19-én kelt fizetési meghagyás kézbesítésének szabályszerűségét vitatták. Az indítványozók szerint, mivel nem adtak semmilyen formában meghatalmazást a küldeményeket ténylegesen átvevő személynek a részükre címzett levélküldemények átvételére, a postai szolgáltató nem kézbesíthetett szabályszerűen a küldeményt átvevő személy részére. Mivel a fizetési meghagyást nem kézbesítették a felperesek részére, ezért nem volt tudomásuk arról, hogy a felfüggesztés határideje 2013. december 8-án lejárt. Az indítványozók mint felperesek arra hivatkoztak, hogy az építési engedély szerint 2014 áprilisáig voltak kötelesek az építést befejezni és benyújtani a használatbavételi engedély iránti kérelmet. Az indítványozók mint felperesek vitatták az illeték megállapításának alapját is.
[8]	Az alperes (NAV) hangsúlyozta, hogy a kézbesítés körében azt szükséges vizsgálnia a bíróságnak, hogy a címzés szabályszerű volt-e, valamint hogy a kitöltött tértivevény adatainak értelmezése igazolja-e a szabályos kézbesítés megtörténtét. Az alperes álláspontja szerint ezeket figyelembe véve a kézbesítés szabályszerű volt.
[9]	1.4. A bíróság elutasította a keresetet. Döntését azzal indokolta, hogy a hatóság döntését a hivatalos iratokra vonatkozó szabályok szerint kell kézbesíteni. Erre nézve a postáról szóló 2003. évi CI. törvény (a továbbiakban: Postatv.) 3. § 28. pontja, valamint 16. § (1) bekezdése, továbbá a postai szolgáltatások ellátásáról és minőségi követelményeiről szóló 79/2004. (IV. 19.) Korm. rendelet (a továbbiakban: postarendelet) 16. § (2) bekezdése irányadó. Hivatkozott továbbá a bíróság arra, hogy a Magyar Posta Általános Szerződési Feltételei a postai és ahhoz kapcsolódó szolgáltatások igénybevételére címet viselő üzletszabályzat (a továbbiakban: Magyar Posta Üzletszabályzata) szerint a lakcímen történő kézbesítés esetén jogosult átvevőnek a címzetten kívül a meghatalmazott, természetes személy esetében a helyettes átvevő, illetve az Üzletszabályzatban meghatározottak szerint az alkalmi átvevő illetve a közvetett kézbesítő minősül. Az Üzletszabályzat szerinti jogosult részére történő átadással a Posta a postai szolgáltatási szerződést teljesítette. A címzetten kívüli egyéb jogosult átvevő a polgári jog általános szabályai szerint felel a küldemény címzett részére történő átadásáért.
[10]	A bíróság hivatkozott végül a téves kézbesítés esetén irányadó szabályokra, így a postarendelet 27. § (1) bekezdésére, hogy a felperesek, bár tudomással bírtak arról, hogy a nevére szóló postai küldeményt átvevő személy jogosulatlanul járt el (így például a helyszíni szemle tartását elrendelő végzés esetében), nem hivatkozott a kézbesítés téves voltára és az esetleges további téves kézbesítések megelőzése érdekében egyik felperes sem tett intézkedést.
[11]	2. Az indítványozók indítványukban előadták, hogy az illeték megfizetésére kötelező, 2010. február 12-ei keltezésű fizetési meghagyást nem kapták kézhez, mivel a levélküldeményt más személy vette át, akinek az indítványozók – állításuk szerint – nem adtak meghatalmazást, hogy a részükre mint magánszemélyek részére címzett iratokat átvegye. Az indítványozók szerint a fizetési meghagyást azért nem kapták kézhez, mert azt arra jogosulatlan személy vette át, ezért elestek jogorvoslati joguk gyakorlásának lehetőségétől.
[12]	Az indítványozók kifejtették, hogy az a személy, aki az indítványozók részére kézbesített fizetési meghagyást átvette az indítványozók cége iratainak átvételére jogosult. Az indítványozók szerint a kérdéses levelet a posta nem kísérelte meg a lakcímükön kézbesíteni, mert akkor a küldeményt átvevő személy a postai kézbesítőkönyvet is aláírta volna, azonban erre nem került sor.
[13]	Az indítványozók szerint a bíróság jogértelmezése – a Postatv.-t, a postarendeletet és a Magyar Posta Üzletszabályzatát illetően is – téves, ezért alaptörvény-ellenes. Álláspontjuk szerint a bíróság jogértelmezéséből az következik, hogy a hatóság és a posta bárkinek átadhatja a postai küldeményt anélkül, hogy megvizsgálná, hogy az iratot átvevő személy jogosult-e az átvételre (megfelelő meghatalmazással rendelkezik-e). Az ítélet az indítványozók szerint jogszabálysértő, mivel olyan határozaton alapszik, amely nem emelkedett jogerőre.
[14]	Az indítvány-kiegészítésben foglaltak szerint az ítélet indokolása azért is téves, mivel arra hivatkozik, hogy fizetési meghagyást átvevő személy más esetben is vett át jogosulatlanul iratot az indítványozók részére. Az indítványozók szerint a bíróság tévesen értelmezte és alkalmazta a Magyar Posta Üzletszabályzatának vonatkozó rendelkezéseit, mert az ítélet szerint a postai küldemény bárkinek átadható. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog az adott ügyben azért sérült, mert az érintett számára nem volt biztosított, hogy a hatósági döntésről értesüljön és a törvényben biztosított határidőn belül eldönthesse, hogy kíván-e élni jogorvoslati jogával.
[15]	Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben az indítványozók az eredeti indítványukban e jog sérelmét nem állították, indítvány-kiegészítésükben pedig csupán idézték az Alaptörvény vonatkozó szövegrészét.
[16]	3. Az Alkotmánybíróság az indítványokat, tekintettel azok tárgyi azonosságára, az Abtv. 58. § (2) bekezdése és az Ügyrend 34. § (1) bekezdése alapján egyesítette és egy eljárásban bírálta el.
[17]	4. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 50. § (1) bekezdése és az Ügyrend 5. § (1) bekezdése alapján tanácsban járt el az ügyben. Az Abtv. 56. § (2) bekezdése értelmében a tanács mérlegelési jogkörében vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, különösen a 26–27. § szerinti érintettséget, a jogorvoslat kimerítését, valamint a 29–31. § szerinti feltételeket. E vizsgálat körében az Alkotmánybíróság arra a következtetésre jutott, hogy az alkotmányjogi panasz nem fogadható be, mert – az alább kifejtett indokok szerint – nem felel meg az Abtv. 29. §-ában foglalt feltételeknek.
[18]	Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdésére alapított alkotmányjogi panasz eleget tesz az Abtv. 27. §-ának, ám nem elégíti ki az Abtv. 29. §-ában, valamint 52. § (1b) bekezdés b) pontjában foglalt befogadhatósági feltételt. Az Abtv. 29. §-a szerint az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.
[19]	A jelen alkotmányjogi panasz ezzel szemben az ítéletet lényegében annak törvénysértő jellege miatt támadja, ezt meghaladóan alkotmányossági kérdést – alapjog sérelmet – nem vet fel.
[20]	Az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése tekintetében az indítvány ténylegesen nem fejtette ki az alapjog-sérelem mibenlétét, pusztán szó szerint idézte az Alaptörvény e rendelkezését. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdése vonatkozásában az indítványozók érvelésének lényege, hogy az ítélet törvénysértő, az téves jogalkalmazáson és jogértelmezésen alapul. Az indítványozók által vélt jogszabálysértések az alapügyben – annak összefüggéseire tekintettel – nem vetnek fel alkotmányossági kérdést: az, hogy a bíróság az indítványozókétól eltérő jogi álláspontot foglalt el, nem ellentétes a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való joggal.
[21]	Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszon keresztül is az Alaptörvényt, az abban biztosított jogokat védi. Önmagában a rendes bíróságok által elkövetett vélt vagy valós jogszabálysértések nem adhatnak alapot alkotmányjogi panasznak. Egyébként az Alkotmánybíróság burkoltan negyedfokú bírósággá válna. {3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás [28]}
[22]	Jelen ügyre vetítve mindez azt jelenti, hogy az Alkotmánybíróságnak nincs hatásköre a bíróságok döntéseinek felülvizsgálatára, így annak megítélésére, hogy törvénysértő volt-e az ítélet.
[23]	Az Alkotmánybíróság ezért úgy találta, hogy az alkotmányjogi panasz az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) és (7) bekezdésével összefüggésben sem bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet, sem alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdést nem vetett fel.
[24]	Az Alkotmánybíróság ezért az alkotmányjogi panaszt – az Abtv. 56. § (3) bekezdésére figyelemmel – az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) és h) pontja alapján visszautasította.
. 3201/2015. (X. 14.)

matches:
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
§ 28
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
HITELES MOZGALOM - Véleményünk, álláspontunk - Adóskamara levele a Kúria elnökéhez - sajtótájékoztató háttér
Adóskamara levele a Kúria elnökéhez - sajtótájékoztató háttér
A 2019. október 30.-i sajtótájékoztató:
„Levélben juttatta el a devizahiteleseket érintő javaslatait a Kúria elnökének az Adóskamara, és az MSZP-vel együtt választ vár. Magyarországon ugyanis az Európai Bíróság ítéletei ellenére sem nyerhet pert az adós a bankokkal szemben, akkor sem, ha tényekkel támasztja alá igazát – mondta Szakács László, az MSZP elnökhelyettese szerdán.”
Másnap riport az ATV-ben:
„A devizahitelesek ügyét sokkal egyszerűbb lenne a politika, mint a jog eszközével megoldani – mondta Szakács László, az MSZP elnökhelyettese csütörtökön az ATV-ben:”
Több civil szervezet írta alá a Kúriának elküldött levelet:
Az elkerülhetetlen, igazságos és fogyasztóbarát megoldás:
"Szülessen új törvényi szabályozás,
legyen új banki elszámoltatás."
Szakács: igenis alkalmazandók az Európai Bíróság devizahiteles ítéletei Magyarországon!
Levélben juttatta el a devizahiteleseket érintő javaslatait a Kúria elnökének az Adóskamara, és az MSZP-vel együtt választ vár. Magyarországon ugyanis az Európai Bíróság ítéletei ellenére sem nyerhet pert az adós a bankokkal szemben, akkor sem, ha tényekkel támasztja alá igazát – mondta Szakács László, az MSZP elnökhelyettese szerdán.
A Kúria mellett ugyanis működik egy „jobbára inkább anonim” konzultációs testület, mely szerint nem kell az Európai Bíróság döntéseit alkalmazni Magyarországon.
Október 11-én az Európai Bíróság egy lengyel devizahiteles ügyben döntött úgy: ha megállapítják, hogy az ügyfeleket nem tájékoztatták megfelelően a devizaárfolyam-kockázatról, a szerződések semmisek, vissza kell állítani az eredeti állapotot, mintha meg sem történt volna a jogügylet. A konzultációs testület szerint ezt a döntést sem kell Magyarországon alkalmazni, mert a lengyel Polgári Törvénykönyvben (PTK) nem így szabályozták a devizahitelesek ügyét.
„Ebből a két állításból kettő nem igaz” – hangsúlyozta Szakács. „Kettő tényszerűen nem így van: az Európai Bíróságoknak minden ítélete a magyar bíróságokra kötelező érvényű, alkalmazni kell a joggyakorlatban, a másik pedig az, hogy igenis a lengyel PTK-ban ugyanaz a szabályozás van, mint a magyar PTK-ban” – hívta fel a figyelmet.
Magyarországon láthatóan érvényesült Orbán Viktornak az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankkal (EBRD) kötött paktuma, melyben garantálta, hogy a magyarországi bankok jövedelmezőek lesznek, és hogy a kormány nem gördít akadályokat a kilakoltatások elé.
Így Magyarországon még akkor sem nyerhet adós pert, hogyha jogilag alá tudja támasztani az igazát, „hiszen mindig jön majd egy (...) konzultációs testület, akik nem számonkérhetőek”, s azt sem lehet tudni, kik a tagjai – mutatott rá Szakács.
„Ködösen, homályosan értelmezgetnek, magyarázkodnak, és ebből pedig további jogvitákat generálnak” – húzta alá.
Az Adóskamara, ez a civil jogvédő szervezet, vállalja, hogy részt vesz e testület munkájában, és segít értelmezni az Európai Bíróság ítéleteit. Ha pedig ezt nem teszi lehetővé a Kúria konzultációs bizottsága, akkor az Adóskamara szívesen látja őket akár nyilvános vitán, a jogi és ténybeli érvek ütköztetésére.
Az ügynek azonban lenne egy politikai megoldása. Ez pedig az, ha a „családokat segítő” kormány végre tudomásul veszi, hogy a devizahiteles probléma létezik, s „a családok évében nem kellene családok tízezreit kidobni az utcára azért, mert ők kötöttek egy paktumot”.
Szakács megismételte az MSZP hosszú ideje hangoztatott követelését: a kormány mondja föl az EBRD-paktumot, mert az nem szolgája a magyar emberek érdekét. Állítsa le a kilakoltatásokat. Szülessen új törvényi szabályozás, legyen új banki elszámoltatás. Az új törvénybe írják bele, hogy az árfolyamkockázatról nem tájékoztatták a bankok megfelelően az ügyfeleket.
„Akkor nem kell egymillió-hétszázezer pert elindítani, csak azok a bankok indítsanak pert, amelyek úgy gondolják: ők megfelelően tájékoztatták az ügyfeleiket.”
„Mi azt gondoljuk, hogy az Orbán-kormány ezt meg tudja oldani” – mondta Szakács.
https://mszp.hu/hir/szakacs_igenis_alkalmazandok_az_europai_birosag_devizahiteles_iteletei_magyarorszagon
A hivatkozott kúriai sajtóközlemény:
https://kuria-birosag.hu/hu/sajto/devizahiteles-perek-kuria-az-altala-felfuggesztett-ugyben-az-europai-birosag-iteleteben
MTI a sajtóközleményről:

matches: Kúria Kúria Kúria Bíróság Bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság Bíróság Bíróság Kúria


text:
A rokontartási kötelezettség elsősorban az egyenesági rokonokat terheli egymással szemben:
- a szülőnek a gyermekével és a gyermeknek a szülőjével szemben van tartási kötelezettsége;
- ha a tartásra jogosult gyermeknek tartásra kötelezhető szülője nincs, eltartása távolabbi felmenőire hárul;
- ha a tartásra jogosultnak nincs gyermeke, távolabbi leszármazói kötelesek őt eltartani (Ptk. 4:196. § (1) ‒ (4) bek.).
Azt a kiskorút, akinek tartásra kötelezhető egyenesági rokona nincs, nagykorú testvére köteles eltartani, feltéve, hogy ezt saját maga, házastársa, élettársa és tartásra rászoruló egyenesági rokonai szükséges tartásának veszélyeztetése nélkül képes teljesíteni (Ptk. 4:197. §).
A házastárs köteles háztartásában eltartani a vele együtt élő házastársának olyan, tartásra szoruló kiskorú gyermekét (mostohagyermek), akit házastársa az ő beleegyezésével hozott a közös háztartásba (Ptk. 4:198. § (1) bek.).
A mostohagyermek a tartásra szoruló mostohaszülőjét akkor köteles eltartani, ha a mostohaszülő az ő eltartásáról hosszabb időn át gondoskodott (Ptk. 4:199. § (1) bek.).
A nevelt gyermek azt a személyt köteles eltartani, aki róla saját háztartásában hosszabb időn át ellenszolgáltatás nélkül gondoskodott, és nem vér szerinti-, örökbefogadó- vagy mostohaszülője (nevelőszülő) (Ptk. 4:199. § (2) bek.).
A házassági életközösség megszűnése esetén házastársától, a házasság felbontása esetén volt házastársától tartást követelhet az, aki magát önhibáján kívül nem képes eltartani (Ptk. 4:29. § (1) bek.).
Az életközösség megszűnése esetén volt élettársától tartást követelhet az, aki magát önhibáján kívül nem képes eltartani, feltéve, hogy az életközösség legalább egy évig fennállt és az élettársak kapcsolatából gyermek született (Ptk. 4:86. § (1) bek.).
A „tartás” módja kétféle lehet: természetben, vagy pénz (tartásdíj) formájában.
A „tartási kötelezettség” a kiskorú gyermek tartása esetén azt jelenti, hogy a gyermek szülője jogosult és köteles arra, hogy gyermekét családban gondozza, nevelje és a gyermeke testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges feltételeket - különösen a lakhatást, étkezést, ruházattal való ellátást -, valamint az oktatásához és az egészségügyi ellátásához való hozzájutást biztosítsa.
A gyermekkel egy háztartásban élő, a gyermeket gondozó szülő természetben, a külön élő (vagy az egy háztartásban élő, de a tartásáról nem gondoskodó) szülő pedig elsősorban tartásdíj fizetése útján biztosítja a gyermek szükségleteit.
Minden kiskorú (18 év alatti) gyermek a törvény által felállított rászorultsági vélelem alapján tartásra jogosult. Tartásra jogosult továbbá a gyermek a 20. életévének betöltéséig, amennyiben középiskolai tanulmányokat folytat.
A továbbtanuló nagykorú (18. életévét betöltött), munkaképes gyermek a rászorultsági vélelem esetén kívül is jogosult a tartásra, ha szükséges tanulmányai indokolt időn belüli folytatása érdekében arra rászorul. A gyermeknek a szülőt a továbbtanulási szándékáról késedelem nélkül tájékoztatnia kell (Ptk. 4:220. § (1) bek.).
Tanulmánynak minősül az életpályára előkészítő szakképzettség megszerzéséhez szükséges képzés vagy tanfolyam, a felsőfokú végzettségi szintet biztosító alap- és mesterképzésben, valamint a felsőfokú szakképzésben folytatott tanulmányok folyamatos végzése.
A szülő a huszonötödik életévét betöltött, továbbtanuló gyermekének tartására rendkívül indokolt esetben kötelezhető (Ptk. 4:220. § (5) bek.).
Azonban, a szülő nem köteles nagykorú, továbbtanuló gyermekét eltartani, ha a gyermek a tartásra érdemtelen, a gyermek tanulmányi és vizsgakötelezettségének rendszeresen, önhibájából nem tesz eleget, vagy ezáltal a szülő saját szükséges tartását vagy kiskorú gyermekének tartását veszélyeztetné. A nagykorú gyermek érdemtelen a tartásra akkor is, ha a tartásra kötelezettel kellő indok nélkül nem tart kapcsolatot (Ptk. 4:220. § (3) ‒ (4). bek.).
A tartás mértékére és módjára vonatkozóan elsősorban a jogosult és a kötelezett (gyermektartásdíj tekintetében a szülők) megállapodása az irányadó. Megállapodás hiányában a jogosult a tartás bírósági meghatározását kérheti. A gyermektartásdíjról a szülők megegyezésének hiányában a bíróság dönt.
A kiskorút illető tartás iránt a kiskorú érdekében a gyámhatóság, a szülőt illető tartás iránt a szülő érdekében ‒ egyetértésével ‒ a járási hivatal is indíthat pert. Az a tartásra kötelezett rokon, aki a jogosult tartásáról maga gondoskodik vagy őt gondozza, a többi kötelezett ellen saját jogán pert indíthat.
A gyermektartásdíjra jogosult gyermek szülője vagy más törvényes képviselője kérelmezheti a gyermektartásdíj megelőlegezését a gyámhatóságnál, amennyiben legalább 6 hónapra visszamenőleg behajthatatlan volt a tartásdíj.
A kérelemben nyilatkozni kell, hogy nem állnak-e fenn a tartásdíj megelőlegezését kizáró okok, és meg kell jelölni azokat az okokat, tényeket, amelyek a kérelmet megalapozzák.
A kérelemhez csatolni kell a megfelelő jövedelemigazolásokat, a gyermektartásdíjat megállapító jogerős bírósági határozatot, adott esetben a középfokú nappali oktatás munkarendje szerinti tanulmányok folytatását igazoló iratot, a gyermektartásdíj eredménytelen végrehajtását igazoló, illetve a végrehajtás szünetelését kimondó 6 hónapnál nem régebbi foglalási jegyzőkönyvet, vagy a gyermektartásdíj behajtása iránti eljárás megindítását igazoló okiratot.
A gyámhivatalnak meg kell győződnie a gyermektartásdíj átmeneti ‒ a kérelem benyújtását közvetlenül megelőző legalább 6 havi ‒ behajthatatlanságáról.
A gyermektartásdíj megelőlegezésére akkor kerülhet sor, ha a jogosult kérte a bírósági határozatban megállapított gyermektartásdíj bírósági végrehajtását, és a kötelezett munkabérére, más rendszeres jövedelmére, illetve egyéb vagyonára vezetett végrehajtás eredménytelen volt, vagy a végrehajtás szünetel, a részösszegű megfizetés vagy behajtás mértéke a bíróság által megállapított gyermektartásdíj alapösszegének 50%-át nem haladta meg.
A gyámhivatal szükség esetén megkeresi a bíróságot, illetve az önálló bírósági végrehajtót a kérelmező által megindított végrehajtási eljárás eredményének közlése végett. Amennyiben a tényállás tisztázása indokolja, a gyámhivatal megkeresi a munkáltatót a letiltással kapcsolatos adatok közlésére.
A gyámhivatal az eljárás megindításáról szóló értesítésében felhívja a gyermektartásdíj fizetésére kötelezett személyt a tartásdíj haladéktalan megfizetésére, valamint az erre vonatkozó nyilatkozattételre.
A gyámhivatal a határozatát közli a kötelezett munkáltatójával, a végrehajtást foganatosító bírósággal, illetve az önálló bírósági végrehajtóval, a jogosult és a kötelezett lakcíme szerint illetékes ügyészséggel, a kötelezett lakcíme szerint illetékes jegyzővel, mint adóhatósággal, valamint a megelőlegezett gyermektartásdíjat folyósító fővárosi és megyei kormányhivatallal.
Igen, a gyermektartásdíjra jogosult gyermek szülője vagy más törvényes képviselője kérelmezheti a gyermektartásdíj megelőlegezését a gyámhatóságnál.
Az a tartásra kötelezett rokon, aki a jogosult tartásáról maga gondoskodik vagy őt gondozza, a többi kötelezett ellen saját jogán pert indíthat.
A kiskorút illető tartás iránt a kiskorú érdekében a gyámhatóság, a szülőt illető tartás iránt a szülő érdekében ‒ egyetértésével ‒ a járási hivatal is indíthat pert.
Az általános illetékességi szabályok alapján az a bíróság, amelynek területén az alperes (tartásra kötelezett) lakik, illetékes.
Belföldi lakóhely hiányában az illetékesség az alperes tartózkodási helyéhez igazodik; ha az alperes tartózkodási helye ismeretlen, vagy külföldön van, az utolsó belföldi lakóhely irányadó, ha pedig ez nem állapítható meg, vagy az alperesnek belföldön lakóhelye nem is volt, az illetékességet a felperes lakóhelye, illetőleg ennek hiányában a felperes tartózkodási helye alapítja meg.
Ha az alperes állandó munkahelye nem azonos lakóhelyével, a bíróság az alperesnek legkésőbb az első tárgyaláson előadott kérelmére a pert a munkahely bíróságához teszi át tárgyalás és elbírálás végett (Pp. 29. §).
A tartásra kötelezés iránti per az igény érvényesítésére jogosult lakóhelye szerint illetékes bíróság előtt is megindítható (Pp. 34. § (1) bek.).
Az illetékes bíróságok itt kereshetők.
A kérelmezőnek nem kell közvetítőn keresztül fordulnia a bírósághoz. A kérelmező közvetlenül (kötelező képviselet nélkül) fordulhat a bírósághoz. (ld. 3., 4., 5. kérdés).
A feleket ‒ ha törvény, az Európai Unió általános hatályú, közvetlenül alkalmazandó jogi aktusa vagy nemzetközi megállapodás számukra tárgyi költségmentességet nem biztosít ‒ jövedelmi és vagyoni viszonyaikra tekintet nélkül költségfeljegyzési jog (tárgyi költségfeljegyzési jog) illeti meg a törvényen alapuló tartással kapcsolatos perben, ideértve a tartásdíjnak a kötelezett járandóságait folyósító szervtől vagy más személytől való behajtása, a tartásdíj megszüntetése vagy összegének megváltoztatása, a tartásdíjra irányuló végrehajtás megszüntetése vagy korlátozása iránti pert, továbbá a határon átnyúló tartási ügyben a tartásra kötelezett adatainak beszerzése iránti eljárást is.
Tárgyi költségfeljegyzési jog esetében
a) az eljárás során felmerülő költségeket (tanú- és szakértői díj, ügygondnoki és tolmácsi díj, pártfogó ügyvéd díja, helyszíni tárgyalás és szemle költsége stb.) az állam előlegezi, kivéve azokat a költségeket, melyeket a fél a tárgyi költségfeljegyzési jog ellenére is köteles megelőlegezni;
b) a felet megilleti az illetékfeljegyzés joga.
A tárgyi költségfeljegyzési jog a külföldit nemzetközi megállapodás vagy viszonosság hiányában is megilleti.
Ha tárgyi költségfeljegyzési jog esetében a felet a bíróság a perköltség megfizetésére kötelezi, az állam által előlegezett költségeket és a feljegyzett illetéket köteles az államnak megfizetni.
Az illeték mértéke a peres eljárásban 6%, de legalább 15 000 forint, legfeljebb 1 500 000 forint. Tartási követelés iránti perben az illeték alapjaként a még teljesítendő, de legfeljebb egy évi tartásdíj összegét kell figyelembe venni.
Amennyiben a fél nem rendelkezik a szükséges anyagi eszközökkel az eljárás költségeinek fedezésére, úgy költségmentességi kérelmet terjeszthet elő a bíróságnál.
Azt a természetes személy felet (ideértve a beavatkozót is), aki jövedelmi és vagyoni viszonyai folytán a perköltséget fedezni nem tudja, jogai érvényesítésének megkönnyítése végett ‒ kérelmére ‒ részleges vagy teljes költségmentesség illeti meg.
Ha a fél jövedelme (munkabére, nyugdíja, egyéb rendszeres pénzbeli juttatása) nem haladja meg a munkaviszony alapján megállapított öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét, vagyona pedig ‒ a szokásos életszükségleti és berendezési tárgyakon felül ‒ nincs, részére költségmentességet kell engedélyezni. Költségmentességben kell részesíteni ‒ jövedelmi és vagyoni helyzetének vizsgálata nélkül ‒ azt a felet is, aki aktív korúak ellátására jogosult, vagy aktív korúak ellátására jogosult közeli hozzátartozójával él közös háztartásban.
A költségmentesség az alábbi kedvezményeket jelenti:
b) mentesség az eljárás során felmerülő költségek (tanú- és szakértői díj, ügygondnoki és tolmácsi díj, pártfogó ügyvéd díja, helyszíni tárgyalás és szemle költsége stb.) előlegezése és ‒ ha e törvény másként nem rendelkezik ‒ megfizetése alól;
d) pártfogó ügyvédi képviselet engedélyezése iránti igény, ha azt törvény lehetővé teszi.
A költségmentességet kérelemre a bíróság engedélyezi, és a bíróság határoz az engedélyezett költségmentesség visszavonása tárgyában is.
a) a gyermek indokolt szükségleteit (a megélhetéséhez, egészségügyi ellátásához, neveléséhez és taníttatásához szükséges rendszeres kiadások);
c) a szülők háztartásában eltartott más ‒ saját, mostoha vagy nevelt ‒ gyermeket és azokat a gyermekeket, akikkel szemben a szülőket tartási kötelezettség terheli;
e) a gyermeknek és rá tekintettel az őt nevelő szülőnek juttatott gyermekvédelmi, családtámogatási, társadalombiztosítási és szociális ellátásokat (Ptk. 4:218. § (2) bek.).
A tartásdíjat határozott összegben kell meghatározni. A bíróság ítéletében úgy rendelkezhet, hogy a tartásdíj évente, a következő év január 1. napjától a Központi Statisztikai Hivatal által közzétett éves fogyasztói árindex növekedésének mértékével ‒ külön intézkedés nélkül ‒ módosul (Ptk. 4:207. §). A tartásdíj összegét gyermekenként általában a kötelezett átlagos jövedelmének tizenöt-huszonöt százalékában kell meghatározni. Az átlagos jövedelem megállapításánál rendszerint a kötelezettnek a kereset megindítását megelőző egy évi összes jövedelmére figyelemmel kell lenni (Ptk. 4:218. § (4) bek.).
Ha a felek megállapodásán vagy a bíróság ítéletén alapuló tartás meghatározásának alapjául szolgáló körülményekben olyan változás következett be, hogy a tartás változatlan teljesítése valamelyik fél lényeges jogi érdekét sérti, a tartás mértékének vagy szolgáltatása módjának a megváltoztatását lehet kérni. Nem kérheti a megállapodáson alapuló tartás megváltoztatását az a fél, akinek a körülmények megváltozásának lehetőségével a megállapodás időpontjában számolnia kellett, vagy akinek a körülmények megváltozása felróható.
A tartásdíj fizetésére kötelezett a tartásdíj jogosultjának fizeti a tartásdíjat, időszakonként (pl. havonta) előre.
Ha a kötelezett nem fizeti önként a tartásdíjat, a jogosult a bíróság előtt érvényesítheti követelését, a bíróság pedig végrehajtást rendelhet el. Tartási követelést hat hónapnál régebbi időre bírósági úton akkor lehet visszamenőlegesen érvényesíteni, ha a jogosult a követelés érvényesítésével alapos ok miatt késlekedett. Három évnél régebbi időre tartási követelést nem lehet bírósági úton érvényesíteni (Ptk. 4:208. § (3) bek.).
A kiskorút illető tartás iránt a kiskorú érdekében a gyámhatóság, a szülőt illető tartás iránt a szülő érdekében - egyetértésével - a járási hivatal is indíthat pert (Ptk. 4:208. § (1) bek.).
Az a tartásra kötelezett rokon, aki a jogosult tartásáról maga gondoskodik vagy őt gondozza, a többi kötelezett ellen saját jogán pert indíthat (Ptk. 4:208. § (2) bek.).
A bíróság az olyan határozatában, amellyel a munkabérben részesülő személyt tartásdíj fizetésére kötelezte – a jogosult kérelmére – a munkáltatót egyúttal közvetlenül felhívja arra, hogy a határozatban megállapított összeget vonja le, és fizesse ki a jogosultnak.
Amennyiben közvetlen bírósági felhívás kibocsátásra nem került sor, hanem a későbbiek során terjesztenek elő végrehajtás elrendelése iránti kérelmet a bíróság ítélete vagy a bíróságnak a felek egyezségét jóváhagyó határozata alapján, a bíróság közvetlen bírósági letiltó végzéssel rendeli el a tartásdíj végrehajtását, feltéve, hogy a munkabér végrehajtás alá vonható része az esedékes összeget fedezi.
A levonás a munkavállalói munkabérnek legfeljebb 50%-áig terjedhet. A munkanélküli ellátásból (munkanélküli járadékból, nyugdíj előtti munkanélküli segélyből, keresetkiegészítésből, és keresetpótló juttatásból) legfeljebb 33%-ot lehet levonni tartásdíj fejében.
Ha a kötelezettnek nincs rendszeres jövedelme vagy a munkabér végrehajtás alá vonható része az esedékes összeget nem fedezi, a bíróság végrehajtási lap kiállításával rendeli el a végrehajtást. Ebben az esetben a végrehajtás nemcsak a munkabérre vonatkozik, hanem a bírósági végrehajtásról szóló törvényben meghatározottak szerint az egyéb vagyontárgyakra is.
Kérjük, látogassa meg a határozatok végrehajtására voantkozó adatlapot.
Ld. a 10. kérdésre adott választ.
Ha legalább 6 hónapra visszamenőleg behajthatatlan volt a tartásdíj, a gyermektartásdíjra jogosult gyermek szülője vagy más törvényes képviselője kérelmezheti a gyermektartásdíj megelőlegezését a gyámhatóságnál.
A tartásdíj fizetésének elmulasztása büntetőjogi szankciót von maga után: aki jogszabályon alapuló és végrehajtható hatósági határozatban előírt gyermektartási kötelezettségét önhibájából nem teljesíti, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Igen (ld. 3. kérdés).
A magyar Igazságügyi Minisztérium nyújt segítséget a magyarországi lakos kérelmező kérelmére nemzetközi tartási ügyekben a 4/2009/EK rendelet, illetve nemzetközi szerződések alapján, folyamatosan együttműködve az érintett másik állam tartási központi hatóságával. A kérelmező kérheti a magyar bíróság által hozott, tartásdíj-fizetést elrendelő határozat külföldi végrehajtását, de – ilyen határozat hiányában – a tartásdíj-fizetési kötelezettség külföldi megállapítását, a tartásdíj külföldi felemelését is. A formális kérelmet nem az Igazságügyi Minisztérium veszi fel, hanem a kérelmező lakóhelye, tartózkodási helye vagy munkahelye szerinti járásbíróság, illetve az a járásbíróság, amely a végrehajtani kért elsőfokú magyar tartási határozatot hozta. A kérelem előterjesztéséhez és a külföldi eljáráshoz nincs szükség ügyvédre, a jogi képviselő nélküli félnek a bíróság segít a kérelem előterjesztésében. A kérelmet és a szükséges mellékleteket a bíróság továbbítja az Igazságügyi Minisztériumhoz. A lefordított kérelmet az Igazságügyi Minisztérium küldi meg az érintett másik állam tartási központi hatóságához, amely gondoskodik a kötelezett elleni eljárás megindításáról. A külföldről kapott tájékoztatások alapján az Igazságügyi Minisztérium folyamatosan tájékoztatja a kérelmezőt az ügy fejleményeiről.
Cím: 1055 Budapest, Kossuth Lajos tér 2-4.
Telefonszám: +36 (1) 795-4846;
Nem, a kérelmet a kérelmező lakóhelye szerinti állam tartási központi hatóságán keresztül kell előterjeszteni.
A tagállamok központi hatóságai itt kereshetők.
Az Igazságügyi Minisztérium a beérkező kérelmekkel kapcsolatban megkeresi az illetékes jogi segítségnyújtó szolgálatot, a külföldön élő kérelmező részére pártfogó ügyvéd kijelölése érdekében. A 4/2009/EK rendelet 46. cikke szerinti esetben teljes költségmentesség biztosított, a pártfogó ügyvéd költségeit is az állam viseli. A 47. cikk szerinti esetekben a magyar jog szerint a tartási ügyekben a feleket ún. „tárgyi költségfeljegyzési jog” illeti meg. Eszerint a költségeket (pl. illeték, pártfogó ügyvéd díja) az állam előlegezi, függetlenül a fél vagyoni-jövedelmi viszonyaitól, de pervesztesség esetén a felet a bíróság kötelezheti a költségek megtérítésére. Ha a kérelmező igazolja, hogy vagyoni-jövedelmi viszonyaira tekintettel a magyar jogszabályok szerint teljes személyes költségmentességre jogosult, még pervesztesség esetén sem kell a költségeket megtérítenie.
A 2011. évi LXVII. törvény szabályozza a tartási rendelet magyarországi alkalmazását.
Utolsó frissítés: 05/10/2017

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság