2013. évi LIV. törvény a rezsicsökkentések végrehajtásáról - Hatályos Jogszabályok Gyűjteménye
a rezsicsökkentések végrehajtásáról *
1. § (1) * A földgázellátásról szóló 2008. évi XL. törvény (a továbbiakban: Get.) 3. § 8. pontjában meghatározott egyetemes szolgáltatás keretében vételező, a Get. 3. § 47. pontjában meghatározott lakossági fogyasztók részére, az egyetemes szolgáltató által kibocsátott számlában a 2014. március 31-ét követő időszakban igénybe vett földgázszolgáltatás MJ-ban meghatározott mennyiségéért fizetendő összeg, valamint a szolgáltatás rendelkezésre állásáért fizetendő havi alapdíj együttes értéke nem haladhatja meg az azonos elosztói területen, az egyetemes szolgáltató által a 2013. november 1-jén alkalmazott díjak (beleértve a biztonsági készletezési díjat) alapján azonos hőmennyiségre, azonos számú hónapra, azonos körülmények között (azonos kedvezménymérték esetén) számított összeg 93,5%-át.
(3) * Az egyetemes szolgáltató a kibocsátott számlán köteles jól láthatóan, színes mezőben kiemelve feltüntetni a rezsicsökkentés eredményeképpen jelentkező megtakarítás összegét az elszámolt időszak vonatkozásában, valamint a 2013. január 1-je óta eltelt időszakban.
(4) * Az önkormányzat, vagy az általa megbízott vállalkozás nem számlázhat ki magasabb összegű díjat közvetített földgáz egyetemes szolgáltatás jogcímén az önkormányzat tulajdonában lévő lakhatás célját szolgáló ingatlant bérlő természetes személy részére, mint amennyi fizetési kötelezettség az önkormányzatot az (1) bekezdésben előírt kötelezettség alapján kiállított számla vonatkozásában terhelte.
2. § (1) * A villamos energiáról szóló 2007. évi LXXXVI. törvény (a továbbiakban: Vet.) 3. § 7. pontjában meghatározott egyetemes szolgáltatás keretében vételező, a Vet. 3. § 42. pontjában meghatározott lakossági fogyasztó részére, az egyetemes szolgáltató által kibocsátott számlában a 2014. augusztus 31-ét követő időszakban igénybe vett villamos energiáért fizetendő összeg nem haladhatja meg a 2013. november 1-jén alkalmazott díjak alapján azonos energia mennyiségre, azonos számú hónapra, azonos körülmények között (azonos árszabás mellett) számított összeg 94,3%-át.
3. § (1) * A távhőszolgáltatásról szóló 2005. évi XVIII. törvény (a továbbiakban: Tszt.) 3. § b) pontjában meghatározott díjfizető közül a lakossági díjfizető (a továbbiakban: lakossági díjfizető) és a Tszt. 3. § g) pont ga) alpontjában meghatározott lakossági felhasználó részére, a távhőszolgáltató által kibocsátott számlában a 2014. szeptember 30-át követő időszakra vonatkozóan meghatározott szolgáltatási egységre jutó, az igénybevett távhőszolgáltatásért fizetendő összeg nem haladhatja meg a 2013. november 1-jén alkalmazott díjtételek alapján, ugyanazon feltételekkel (fogyasztás, légtérfogat stb.) számított összeg 96,7%-át.
(3) * A távhőszolgáltató a kibocsátott számlán köteles jól láthatóan, színes mezőben kiemelve feltüntetni a rezsicsökkentés eredményeképpen jelentkező megtakarítás összegét az elszámolt időszak vonatkozásában, valamint a 2013. január 1-je óta eltelt időszakban.
(4) * Az (1) bekezdés szerinti szolgáltatási egységre vonatkozó díjalkalmazási feltételek módosítása sem közvetve, sem közvetlenül nem eredményezheti az (1) bekezdés szerinti szolgáltatási egységre jutó fizetendő összeg növekedését.
4. § (1) * A víziközmű-szolgáltatásról szóló 2011. évi CCIX. törvény (a továbbiakban: Vksztv.) 2. § 15. pontjában meghatározott lakossági felhasználók részére, valamint a Vksztv. 64. § (4) bekezdésében meghatározott körben lakossági díjon elszámolt felhasználásra, a Vksztv. 2. § 24. pontjában meghatározott víziközmű-szolgáltatás tekintetében a számlában meghatározott fizetendő szolgáltatási egységre jutó összeg (beleértve az alapdíjat) 2013. július 1-jét követő időszakban teljesített szolgáltatás vonatkozásában nem haladhatja meg a 2013. január 31-én jogszerűen alkalmazott díjtételek és egyéb számlaelemek alapján, ugyanazon feltételekkel számított összeg 90%-át.
(2) * A víziközmű-szolgáltató és közvetített víziközmű-szolgáltatás nyújtása esetén a távhőszolgáltató a kibocsátott számlán szereplő fizetendő összeg vonatkozásában a számla kiküldésével egyidejűleg köteles tájékoztatást nyújtani a lakossági felhasználók részére az (1) bekezdésben foglaltak teljesüléséről. A tájékoztatásnak összegszerűen tartalmaznia kell, hogy a rezsicsökkentés nélkül milyen fizetési kötelezettség terhelte volna a lakossági felhasználót.
(3) * A víziközmű-szolgáltató és közvetített víziközmű-szolgáltatás nyújtása esetén a távhőszolgáltató a kibocsátott számlán köteles jól láthatóan, színes mezőben kiemelve feltüntetni a rezsicsökkentés eredményeképpen jelentkező megtakarítás összegét az elszámolt időszak vonatkozásában, valamint a 2013. július 1-je óta eltelt időszakban.
4/A. § * (1) Ha a víziközmű-szolgáltató az általa nyújtott közszolgáltatást közbeiktatott személy vagy szerződéses kapcsolati lánc (a továbbiakban együtt: közvetített szolgáltatás) útján juttatja el a lakossági felhasználó, illetve jogszabály alapján vele egy díjkategóriába tartozó személy (a továbbiakban együtt: rezsicsökkentésre jogosult) részére, legfeljebb a 4. § (1) bekezdésben meghatározott díjat alkalmazhatja.
(2) A közvetített szolgáltatásban részes közbenső szereplő a fogyasztásmérő leolvasásával egyidejűleg a víziközműszolgáltató részére adatot szolgáltat, hogy az elszámolási időszak fogyasztása milyen arányban oszlik meg a vele szerződéses kapcsolatban álló rezsicsökkentésre jogosult és más felhasználók között. A víziközmű-szolgáltató ezen adatszolgáltatás alapján külön-külön számlát bocsát ki a víziközmű-szolgáltatást közvetítető személy részére a rezsicsökkentésre jogosult és más felhasználók víziközmű-szolgáltatási díjáról. Ha az adatszolgáltatást a közvetített szolgáltatásban részes közbenső szereplő határidőben nem teljesíti, a víziközmű-szolgáltató csak egy, a díjcsökkentést nem tartalmazó számlát bocsát ki.
(5) A közvetített szolgáltatásban részes közbenső szereplő a (4) bekezdés szerint kibocsátott számlán szereplő fizetendő összeg vonatkozásában, annak kiküldésével egyidejűleg, egyértelműen, írásban köteles tájékoztatást nyújtani a rezsicsökkentésre jogosult részére az e § szerinti díjcsökkentésről. A tájékoztatásban külön, összegszerűen fel kell tüntetni a rezsicsökkentés eredményeképpen jelentkező megtakarítás összegét az elszámolt időszak vonatkozásában, valamint összesítve az egyes törvényeknek a rezsicsökkentés végrehajtásával összefüggő módosításáról szóló 2013. évi CCXXXI. törvény hatályba lépését követő időszakban.
4/B. § * A víziközmű-szolgáltató legfeljebb a 4. § (1) bekezdésében meghatározott díjat alkalmazhatja
4/C. § * (1) A víziközmű-szolgáltatással összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2015. évi CXIX. törvény hatálybalépését követően hatósági határozatban vagy jogszabályban a Vksztv. 2. § 15. pontja szerinti lakossági felhasználók részére meghatározott víziközmű-szolgáltatási díjtételek legfeljebb 90 százalékát alkalmazhatja a víziközmű-szolgáltató vagy a víziközmű-szolgáltatást a Vksztv. 64. § (4) bekezdése és a 4/A. § szerint közvetített módon nyújtó szervezet.
(2) A 4. § (2) és (3) bekezdésében meghatározott tájékoztatási kötelezettség az (1) bekezdés szerinti díjat alkalmazó víziközmű-szolgáltatót vagy közvetített víziközmű-szolgáltatást nyújtó szervezetet egyaránt terheli.
5. § Az egyetemes szolgáltató, a távhőszolgáltató, a víziközmű-szolgáltató, valamint a hulladékgazdálkodási közszolgáltató (a továbbiakban: szolgáltató) - a törvény hatálybalépése után, első alkalommal 30 napon belül, ezt követően - a tárgyhónapot követő hónap 15. napjáig köteles írásban igazolni a fogyasztóvédelmi hatóságnak az e törvényben foglalt előírások teljesülését.
6. § * Az 5. §-ban meghatározott kötelezettség a víziközmű-szolgáltatót, a hulladékgazdálkodási közszolgáltatót, valamint - a közvetítésével nyújtott és az általa kiszámlázott ivóvíz-szolgáltatás esetében - a távhőszolgáltatót, a 2013. július 1-jét követő időszakban teljesített szolgáltatás vonatkozásában terheli.
7. § (1) * A szolgáltató részéről a közszolgáltatási-, közüzemi- vagy az egyetemes szolgáltatási szerződés megszegésének minősül, ha az 1-5. §-ban meghatározott kötelezettségét nem teljesíti.
(2) * A szolgáltató az (1) bekezdésben meghatározott, a fogyasztóvédelmi hatóság által megállapított szerződésszegése esetén - ha a fogyasztóvédelmi hatóság a szerződésszegést megállapító döntésében a jogsértés súlyosságára tekintettel erről rendelkezik - minden érintett számlára vonatkozóan legfeljebb 10 000 forint kötbért köteles fizetni a szerződésszegéssel érintett lakossági fogyasztónak.
7/A. § * (1) Amennyiben a számlát kiállító közszolgáltató előtt másik közszolgáltató is nyújtott szolgáltatást a rezsicsökkentéssel érintett időszakban, úgy a korábbi közszolgáltató köteles az általa nyújtott szolgáltatás tekintetében a megtakarítás összegének feltüntetéséhez szükséges adatokról a számlát kiállító szolgáltatót tájékoztatni, az adatvédelmi előírások betartása mellett.
(2) E § alkalmazásában közszolgáltató: villamosenergia-kereskedő és a hálózati engedélyes, a földgázkereskedő és a földgázelosztó, a távhőszolgáltató, a víziközmű-szolgáltató és a kéményseprő-ipari közszolgáltató.
8. § (1) * Az e törvényben foglalt lakossági díjakkal és azok tájékoztatásával összefüggő rendelkezések, valamint a 7/A. §-ban foglaltak megsértése esetén a fogyasztóvédelmi hatóság jár el.
9. § * Rezsicsökkentés alatt a közszolgáltatások végfogyasztói árainak jogszabályok alapján megvalósuló csökkenését kell érteni.
Kihirdetve: 2013. V. 9.
Megállapította: 2014. évi XI. törvény 20. §. Hatályos: 2014. IV. 1-től.
Hatályon kívül helyezte: 2013. évi CLXVII. törvény 5. § (8). Hatálytalan: 2013. XI. 1-től.
Beiktatta: 2013. évi CXIV. törvény 17. § (1). Hatályos: 2013. VII. 1-től.
Beiktatta: 2013. évi CCXXXI. törvény 10. § (1). Hatályos: 2013. XII. 31-től.
Megállapította: 2014. évi XI. törvény 21. §. Hatályos: 2014. IX. 1-től.
Beiktatta: 2013. évi CXIV. törvény 17. § (2). Hatályos: 2013. VII. 1-től.
Megállapította: 2014. évi XI. törvény 22. §. Hatályos: 2014. X. 1-től.
Beiktatta: 2013. évi CXIV. törvény 17. § (3). Hatályos: 2013. VII. 1-től.
Beiktatta: 2013. évi CLXVII. törvény 5. § (4). Hatályos: 2013. X. 22-től.
Megállapította: 2013. évi CXIV. törvény 17. § (4). Hatályos: 2013. VII. 1-től.
Megállapította: 2014. évi XLI. törvény 13. § (1). Hatályos: 2014. X. 7-től.
Megállapította: 2014. évi XLI. törvény 13. § (2). Hatályos: 2014. X. 7-től.
Hatályon kívül helyezte: 2014. évi XI. törvény 24. §. Hatálytalan: 2014. II. 18-tól.
Beiktatta: 2014. évi XI. törvény 23. §. Hatályos: 2014. II. 18-tól.
Beiktatta: 2015. évi CXIX. törvény 33. §. Hatályos: 2015. IX. 1-től.
Megállapította: 2013. évi CXIV. törvény 17. § (6). Hatályos: 2013. VII. 1-től.
Módosította: 2013. évi CLXVII. törvény 5. § (7) b).
Megállapította: 2013. évi CLXVII. törvény 5. § (6). Hatályos: 2013. X. 22-től.
Beiktatta: 2014. évi XLI. törvény 13. § (3). Hatályos: 2014. X. 7-től.
Megállapította: 2014. évi XLI. törvény 13. § (4). Hatályos: 2014. X. 7-től.
Megállapította: 2013. évi CCXXXI. törvény 11. §. Hatályos: 2013. XII. 31-től.
Hatályon kívül helyezve: 2010. évi CXXX. törvény 12. § alapján. Hatálytalan: 2013. V. 11-től.


text:
Vékás Lajos: A diszpozitív szabályozás elve és az elv kérdőjelei a gyakorlatban* (MJ 2018/7–8., 385-391. o.)
Kép forrása: mta.hu
Magyarország 1990-ben, négy évtized diktatúrája és zsákutcába torkolló gazdasági kísérletei után ismét a magántulajdonon és a szabad vállalkozáson alapuló társadalom létrehozásának útjára lépett. Ez az alapvető politikai fordulat egybevágott a mai fejlett Európában, mindenekelőtt az Európai Unió tagállamaiban elfogadott és megvalósított társadalomképpel. Ez a társadalmi modell a polgárok magánautonómiájának messzemenő elfogadását teszi szükségessé. Magától értetődő, hogy a magántulajdonos polgárok egymás közötti jogviszonyainak kódexe, az új Polgári Törvénykönyv (Ptk.) is a szociális piacgazdaság megvalósítását tekintette alapvető feladatának, összhangban a Magyarországon 1990 óta követett társadalompolitikai célkitűzésekkel és az azok megvalósítására elfogadott alkotmányos garanciákkal. A törvényhozó abból indult ki, hogy az új Ptk.-ban egy szociális elemekkel átszőtt, alkotmányosan védett piacgazdaság magánjogi feltételeit kell megteremteni.[1]
A magántulajdon dominanciája mellett a magánautonómia másik alapvető követelménye a szerződési szabadság elvének elfogadása.[2] Az újabb keletű társadalomtudományi irányzat, a joggazdaságtan is abból indul ki a szerződési jog értékelésénél, hogy „a felek szabad megállapodása az esetek többségében a társadalom számára optimális végeredményt hoz”.[3] Ez elsősorban azt jelenti, hogy – funkcióképes versenykörülmények között – a szabad szerződéskötések eredményeként az anyagi javak társadalmi méretekben viszonylag a legjobban hasznosulnak, vagyis a piac az anyagi forrásokat az azokat a legjobban hasznosító helyre mozgósítja.[4] Jogrendszerünkben a szerződési szabadság elve az Alaptörvény elvi tételében is megjelenik: „Magyarország gazdasága az értékteremtő munkán és a vállalkozás szabadságán alapszik” [M) cikk (1) bek.]. A magánjognak ezt a pillérét csak ott és annyiban indokolt korlátozni, ahol és amennyiben ez a szociális igazságosság követelménye érdekében elengedhetetlenül szükséges, és a piaci verseny szabadságának feltételei között még lehetséges.[5] A magánautonómia harmadik tartóoszlopa az egyesülés és a társulás szabadsága, amelynek követelményeit a Ptk. – a magánjogi szabályozások bevált mintái nyomán – az egyesület, a gazdasági társaságok és a szövetkezet intézményeivel kívánja szolgálni.
II. Diszpozitív szabályozás a Ptk.-ban
A Ptk. a piacgazdaság követelményeinek megfelelően mind a szerződési jog, mind a jogi személyek szabályozásánál – eltérő módon ugyan – kiinduló elvként fogadja el a felek autonómiáját.
1. A magánautonómia széles körű elismerése az árucserét közvetítő kötelmi jogi szerződések világában hagyományosan a szerződési szabadságban ölt testet. A szerződési szabadság közismerten három fő elemből tevődik össze: a szerződéskötési elhatározás szabadsága, a szerződő partner megválasztásának szabadsága és a szerződési tartalom alakításának szabadsága jelenti a három komponenst.
A felek szerződési tartalomalakító szabadságát a kötelmi jogi szerződések tekintetében a Ptk. tételesen is kimondja [6:58. § (2) bek., első mondat]. A törvény abból indul ki, hogy a vagyoni forgalom résztvevői szerződéses kapcsolataikban általában képesek érdekeik érvényesítésére és védelmére, ezért a magánjognak csak a lehető legszűkebb körben kell beavatkoznia. Ez mindenekelőtt azt jelenti, hogy a szerződéskötő felek szükségleteik és érdekeik kölcsönös egyeztetése alapján szabadon határozzák meg szerződésük tartalmát. A tartalmi szabadság keretében a Ptk. kötelmi szerződési joga elismeri a típusszabadságot. Ezért a szerződéstípusok normái körében a törvény csupán ajánlott mintákat kíván nyújtani a felek számára, amelyeken a felek szabadon változtathatnak. Ez történhet úgy, hogy a felek megállapodásukat több nevesített szerződés elemeiből állítják össze, vagyis vegyes szerződést kötnek. Rendelkezhetnek a felek úgy is, hogy szerződésük egyik nevesített szerződéstípusnak sem felel meg, vagyis atipikus, (innominát) szerződést hoznak létre.[6]
A szerződési tartalomalakító szabadságból következik a Ptk.-ban a szerződési jogi normák döntő többségének engedő, diszpozitív jellege. Ez azt jelenti, hogy a szerződő felek a – jogaikat és kötelezettségeiket megállapító – szerződési szabályoktól egyező akarattal eltérhetnek [6:58. § (2) bek.]. Utalunk itt arra, hogy a Ptk.-nak a kötelmek közös szabályai közé emelt rendelkezései, amelyek a szerződésekre is vonatkoznak, döntő többségükben szintén diszpozitívak [6:1. § (3) bek.]. Így a felek jogait és kötelezettségeit megállapító rendelkezések mind a kötelmek közös szabályai, mind a szerződési általános szabályok, mind az egyes szerződéstípusok normái körében döntő többségükben diszpozitívak.
A szerződési jog alapvetően diszpozitív jellege abban a megfontolásban gyökerezik, hogy a törvényhozó – könnyen beláthatóan – nem lehet képes előre felmérni a felek által megvalósítani kívánt célokat a szerződések és a szerződéses kikötések beláthatatlan tömegére nézve. Ezért a törvény nem tud a felek szándékainak – akár típusaik szerint – egyenként teret engedni. Kötelező szabályozás mellett óhatatlanul tilalom vonatkozna olyan szerződési tartalmakra is, amelyek tiltását semmi nem indokolná. Sokkal helyesebb ezért a kötelező szabályozás általános elve alól tett kivételek módszere helyett fordított szabályozási eljárást követni: a felek tartalomalakító szabadságának teret nyitni, és azt kötelező előírásokkal csak ott korlátozni, ahol arra nyomós indokok szolgálnak. Ezt a tradicionális módszert alkalmazzák a magánjogi törvénykönyvek, ezt fogadta el az 1959-es Ptk., és ezt alkalmazza a Ptk. is. Kiemeljük, hogy a Ptk. – az 1959-es Ptk. 200. § (1) bekezdését pontosítva – mind a 6:1. § (3) bekezdésében, mind a 6:59. § (2) bekezdésében egyértelművé teszi, hogy a szabályoktól való eltérés joga csak a felek jogait és kötelezettségeit megállapító rendelkezések körében illeti meg a feleket. A jogintézményeket fogalmilag meghatározó normáktól és például az érvénytelenségi okokat vagy az érvénytelenség jogkövetkezményeit meghatározó szabályoktól a felek – főszabályként – nem térhetnek el.
A diszpozitív normákat a törvény a tipikus élethelyzeteket szem előtt tartva, a felek érdekeinek kölcsönös és kiegyensúlyozott figyelembevétele mellett alkotja meg. A diszpozitív szabályok legfontosabb funkciója a szerződéssel együtt járó kockázatok igazságos elosztása a felek között. A joggazdaságtan – véleményünk szerint kissé egyoldalú, de a lényeget illetően használható – álláspontja szerint a kockázatot arra a félre helyes telepíteni, akinek a kockázat viselése kevesebb többletköltséget jelent. E szerint a kockázatot viselje az a fél, aki
az adott kockázatot inkább ismerhette, jobban előre láthatta;
az adott kockázatot kisebb költséggel megelőzhette volna;
aki az adott kockázattal szemben kisebb költséggel biztosíthatta volna magát.[7]
A diszpozitív szabályok jelentősége elsősorban abban áll, hogy a törvény által kínált szabályokat a szerződő feleknek nem kell „kitalálniuk”, adott esetben nem is kell magállapodásukba foglalniuk, azok a törvény erejénél fogva érvényesülnek, kiterjednek a szerződésre, kivéve, ha a felek eltérően állapodnak meg. A diszpozitív szabályok kitöltik a felek megállapodásának hézagait. Ezzel a megoldással a szerződéssel kapcsolatos ún. tranzakciós költségeket is jelentős mértékben csökkenteni lehet.
A szerződéses viszonyok körében is vannak azért (igaz: csak kivételesen) kötelező (kógens) jogszabályok, amelyektől a felek egyező akarattal sem térhetnek el. A kógens rendelkezésektől eltérő szerződéses kikötés – függetlenül attól, hogy azt a törvény kifejezetten kimondja-e vagy sem – semmis. Kógens szabályokat ad a Ptk. mindenekelőtt olyan esetben, amikor a szerződő feleken kívüli érdekek: harmadik személyek, esetleg egy nagyobb közösség érdeke vagy a társadalom erkölcsi értékrendjének védelme kívánja meg a kötelező normával történő beavatkozást a szerződő felek autonómiájába. Kógens normákra van szükség ezenkívül ott is, ahol a szerződő felek jogi egyenjogúsága és mellérendeltsége mögött a gazdasági egyensúlyban, illetve a szakismeretben és informáltságban[8] olyan hiány állapítható meg, amely a szerződés tartalmának meghatározására is nagymértékben kihat. Ilyen helyzetnek minősülnek elsősorban a fogyasztóval kötött szerződések. Ezek szabályozásánál a Ptk. kógens normákkal védelmi szabályokat állít fel a gyengébb fél érdekeinek hatékony érvényesítésére. A fogyasztókat védő szabályokat a törvény tematikusan helyezi el, azaz a konkrét kérdés megválaszolásánál állít fel külön normákat a fogyasztó védelmére. Ezeknek a normáknak kógens jellegét és a tőlük való eltérés semmisségét a Ptk. (6:100. §) félreérthetetlenné teszi. Külön kategóriát képeznek a szabályozás jellege szempontjából az általános szerződési feltételekkel kötött szerződések, amikor is – a szerződéskötés sajátossága, a szerződés tartalmának egyoldalú meghatározottsága miatt – a nem fogyasztói szerződések is speciális rendelkezéseket kívánnak, ha nem is feltétlenül kógens norma formájában.
Olyan kivételes esetekre, amelyekben az egyik fél a diszpozitív szabályozás nyújtotta lehetőséget meg nem engedhető módon a maga javára használja ki, és a felek közötti kívánatos egyensúlyi helyzet így létrejött kirívó megbomlását konkrét kógens szabály hiányában nem lehet orvosolni, a Ptk. generálklauzula formájában megfogalmazott elvi tételei adnak beavatkozási lehetőséget a bíróság számára. Ilyen nyitott norma található a szerződés általános rendelkezései között is, mint például a nyilvánvalóan a jóerkölcsbe ütköző szerződés semmisségét kimondó szabály a 6:96. §-ban. A jogrend védelmét szolgálják ezenkívül a szerződések világában is a Ptk. közös alapelvei, amelyek a Bevezető rendelkezések között találhatók. Ilyen védelmi jellegű alapelvek: a jóhiszeműség és tisztesség elve [1:3. § (1) bek.], az adott helyzetben általában elvárható magatartás követelménye [1:4. § (1) bek.] és a joggal való visszaélés tilalma [1:5. § (1) bek.]. A jóhiszeműség és tisztesség elvében felállított zsinórmértékre vagy a joggal való visszaélés tilalmára támaszkodva lehet gátat szabni a diszpozitív szabályozás lehetőségével való visszaélésnek, ha azt az adott esetben közelebbi jogi eszközzel, például az általános szerződési feltételek szabályainak védelmi lehetőségeivel (a tisztességtelen kikötés érvénytelenségének kimondásával stb.) vagy a jóerkölcsbe ütközés megállapításával nem lehet elérni. Kérdés, hogy lehet-e, és ha igen, milyen szempontok szerint, alkalmazási sorrendet felállítani a Ptk. általános alapelvként megfogalmazott generálklauzulái és a kódex egyéb nyitott normái között. Véleményünk szerint ez a döntés nem alapulhat egyedül az általános és a különös logikai viszonyán. Helyesebb tartalmi különbségek alapján meghatározni az elvileg szóba jöhető, „versengő” nyitott normák alkalmazását. Például a jóhiszeműség és tisztesség követelményében nem dominál annyira az etikai elem, mint a jóerkölcsbe ütközés mozzanatában, és ezért egy szerződéses kikötés érvényességének értékelésénél adott esetben az előbbi alkalmazására sor kerülhet a jóerkölcs nyilvánvaló sérelme nélkül is.
2. A kötelmi jogi áruszerződések világához hasonlóan (de természetesen nem azonos módon) elismert a felek autonómiája a személyek egyesülése és a társulása körében is, és ennek megfelelően széles körben diszpozitív jellegűek a Ptk.-ban a jogi személyek szabályai.[9] Ugyancsak hasonló a felek autonómiájának legáltalánosabb korlátja a két területen. A Ptk. szerint semmis a tilos és a jóerkölcsbe ütköző kötelmi jogi szerződés (6:95–6:96. §-ok), jogi személy pedig a törvény által nem tiltott tevékenység folytatására és cél elérése érdekében alapítható és működtethető [3:1. § (4) bek.].
Teljes mértékben biztosítja a Ptk. a jogi személy létesítésének szabadságát. A jogi személyek létrehozása a polgári jogi jogalanyok magánautonómiája körébe tartozó döntés, amelyet szabadon, az állam egyedi beavatkozása nélkül hozhatnak meg, azaz a jogi személy létrehozásáról a személyek szabadon rendelkezhetnek [3:4. § (1) bek.]. A jogszabályok – általános jelleggel – meghatározzák az alapítás szabályait, és a jogi személyeket a közérdek védelme érdekében nyilvántartásba veszik, de az állam ezenkívül nem avatkozik be a létesítés folyamatába, az teljes mértékben a jogalanyok döntési autonómiájának körébe tartozik. A magánautonómia általános normatív korlátját a jogi személy létesítésénél a Ptk. – mint említettük – a „tiltott cél” elérésének vagy „tiltott tevékenység” folytatásának kizárásával fogalmazza meg [3:1. § (4) bek.] A jogi személyek nyilvántartásba vétele is kizárólag a jogszabályban normatív módon meghatározott okok alapján tagadható meg [3:4. § (4) bek., második mondat]. „Mindez annyit jelent, hogy az állam nem mérlegelheti célszerűségi szempontok alapján, hogy megítélése szerint szükség van-e egy adott jogi személyre, hanem a normatív feltételek teljesítése esetén a nyilvántartásba vétellel biztosítania kell a jogi létezés lehetőségét.”[10]
A kötelmi jogi szerződésekkel ellentétben típusszabadság nem létezik a jogi személyek alapításánál: jogi személyt csak a törvény által meghatározott jogi személy típusban lehet létrehozni [3:1. § (4) bek.]. A jogi személyt létrehozó felek számára típuskényszert ír tehát elő a törvénykönyv. Helyesen mutat rá Kisfaludi: „A típuskényszer a létrehozandó jogi személyre vonatkozó szabályok tartalmának kialakításában az alapítókat, illetve a tagokat megillető szabadságnak is korlátot szab. Nem lehet ugyanis eltérni a jogszabálynak azoktól a rendelkezéseitől, amelyek definíciós tartalommal bírnak, és ekként a jogviszony minősítésénél kerülnek alkalmazásra.”[11]
A jogi személy jellegétől, természetétől függően e területen is érvényesül a partnerválasztás szabadsága. Természetesen eleve – fogalmilag – értelmezhetetlen ez a kérdés az alapítványnál és az egyszemélyes társaságoknál. De a tagsággal járó jogi személy típusoknál: az egyesületeknél, a többszemélyes társaságoknál és a szövetkezeteknél is eltérő jelentősége van a partnerek személyének; a részvénytársaságoknál például egészen elhanyagolható. Azoknál a jogi személy típusoknál, amelyeknél a tagok személyének jelentősége van, a Ptk. maga ad eszközöket a csatlakozni kívánó tagok megszűrésére, például azzal, hogy elővásárlási jogot biztosít a tagoknak, az öröklés törvényi szabályait eltéríti stb. Még inkább különbségek vannak egy adott jogi személy típuson belül is az egyes konkrét jogi személyek között. Helytállóan állapítja meg Kisfaludi: „Egy olyan jogi személynél, ahol a tagok mindegyike önállóan is jogosult a jogi személy nevében döntéseket hozni, és e döntéseknek megfelelően képviselőként elkötelezni a jogi személyt, a többi tag pedig helytállási kötelezettséggel tartozik a jogi személy kötelezettségeiért, nagyon erős érdekeltség mutatkozhat a partnerek tudatos megválasztásában. Azoknál a jogi személyeknél azonban, ahol a tagok kötelezettsége kizárólag valamilyen vagyoni hozzájárulás teljesítése, és egyébként a korlátozott tagi helytállási kötelezettség miatt a tagok el vannak szeparálva a jogi személytől és egymástól is, a többi tag megválogatásában való érdekeltség jóval gyengébb intenzitású. Természetesen az utóbbi típusú jogi személyeknél is adott a lehetőség arra, hogy bárki a többi tag személyében rejlő okok miatt maradjon távol a jogi személytől, de a jogi személy tagjainak már nem feltétlenül biztosít a Ptk. eszközöket ahhoz, hogy az újonnan bekerülni kívánó tagok személyét kontrollálják.”[12]
Széles körben érvényesül a jogi személyeknél a felek tartalomalakító szabadsága is, amit a Ptk. diszpozitív szabályozási kiindulópont rögzítésével biztosít. Ezáltal kívánja a törvény elérni, hogy a jogi személy alapítói, illetve tagjai a lehető legszélesebb körben a saját igényeiknek megfelelően alakíthassák a jogi személy működési kereteit. A törvény szerint a jogi személyt létrehozó jogalanyok a létesítő okiratban maguk állapíthatják meg a jogi személy szervezetét és működési szabályait [3:4. § (1) bek.]. Ezen kívül a Kódex leszögezi, hogy a jogi személy tagjai, illetve alapítói az egymás közötti és a jogi személyhez fűződő viszonyuk, valamint a jogi személy szervezetének és működésének szabályozása során a létesítő okiratban eltérhetnek a törvény rendelkezéseitől. A Ptk. alkotói e körben tehát abból indultak ki, hogy minden olyan kérdésben lehetőleg teret kell nyitni a jogi személyt létrehozó alapítók, illetve a működtető tagok autonómiájának, amely kizárólag az ő „belső” ügyük. A szabályozás diszpozitív alapállását lényegében ugyanazok a megfontolások indokolják a jogi személyeknél, mint a kötelmi jogi áruszerződéseknél. A jogalkotó itt sem képes előre számba venni és megítélni a felek által megvalósítani kívánt célokat az általuk létrehozni és működtetni kívánt többszázezer jogi személy tekintetében. Ezért a törvény e körben sem tud a felek szándékainak – akár típusaik szerint – egyenként teret engedni. Egy alapvetően kógens szabályozás pedig elkerülhetetlenül tiltana olyan célokat is, amelyek tiltását semmi nem indokolja. Sokkal helyesebb ezért itt is a kötelező szabályozás általános elve alól tett kivételek módszere helyett fordított szabályozási eljárást követni: a felek tartalomalakító szabadságának teret nyitni, és azt kötelező előírásokkal csak ott korlátozni, ahol arra nyomós indokok szolgálnak.
A jogi személyekre vonatkozó normák számottevő részének diszpozitív volta jelentős változás a korábbi szabályozáshoz képest. Különösen az egyesületi, a szövetkezeti és a részvénytársasági jogban megszokottnak volt tekinthető a normák kógens jellege. A gazdasági társaságokról szóló első törvény (Gt.)[13] még a Ptk.-hoz hasonló diszpozitív kiinduló alapállást választott ugyan, de a második Gt.[14] és a harmadik Gt.[15] főszabályként a rendelkezések kógenciáját mondta ki. A Ptk. ismét diszpozitív jellegű kiindulópontot választott, hogy ezzel nagyobb szabadságot biztosítson a tagok, illetve az alapítók számára az adott jogi személy érdekeinek leginkább megfelelő működési keret meghatározásához.
A Ptk. ugyanakkor – érthetően – a kötelmi jogi szerződésekhez képest szélesebb körben látta szükségesnek kógens normákban megfogalmazott korlátokat állítani a szerződési szabadságot ily módon biztosító diszpozitív jellegű kiinduló elv érvényesülésének. Az eltérést nem engedő konkrét szabályokon kívül nem térhetnek el a tagok, illetve az alapítók a jogi személy hitelezőinek, munkavállalóinak vagy a tagok kisebbségének jogait védő rendelkezésektől, és nem állapodhatnak meg oly módon, hogy az akadályozza a jogi személyek törvényes működése feletti felügyelet érvényesülését [3:4. § (2) és (3) bek.].
3. Az eddig elmondottak kapcsán végül rá kell mutatnunk arra, hogy a diszpozitív és a kógens normák közötti különbségtétel nem jelent általános normatani kategóriaként kezelhető megkülönböztetést. Ez a distinkció csak a magánautonómia világában, elsősorban tehát a magánjogban érvényes, a magánautonómia területén kívül nem értelmezhető. Remélhetőleg ma már nem fordul elő olyan tévedés a diszpozitív norma mibenlétével kapcsolatban, mint a Legfelsőbb Bíróság egykori GKT 3/1973. sz. állásfoglalásában, amely azt mondta ki, hogy „szerződési vita esetén a diszpozitív jogszabályok a gazdasági perben eljáró bíróságot nem kötik”, vagyis hogy az ilyen normáktól nemcsak a felek, hanem a bíróság is eltérhet.[16]
Alkalmat ad tanulmányunk témája arra is, hogy eloszlassunk egy tévhitet az ún. imperatív normák mibenlétével kapcsolatban. Miként a diszpozitív és a kógens szabályok közötti megkülönböztetésről azt állapítottuk meg, hogy az csak a magánautonómia jogviszonyait rendező normák körében releváns, ugyanúgy meg kell szorítanunk az imperatív szabályok értelmezési tartományát is. Imperatív, azaz feltétlen érvényesülést kívánó szabályokról csak a nemzetközi tényállások elbírálásánál beszélhetünk, és az olyan normákat kell alattuk értenünk, amelyek az adott esetben alkalmazásra kerülő külföldi jog szabályaival szemben is érvényesülnek. A nemzetközi magánjogról szóló 2017. évi XXVIII. törvény 13. §-a ezt tételesen a következőképpen fejezi ki: „Az e törvény értelmében irányadó jogra tekintet nélkül alkalmazni kell a magyar jognak azokat a rendelkezéseit, amelyek tartalmából és céljából egyértelműen megállapítható, hogy azok az e törvény hatálya alá tartozó jogviszonyokban is feltétlen érvényesülést kívánnak (imperatív szabályok).”
III. A diszpozitív szabályozás kérdőjelei a gyakorlatban
1. Annak ellenére, hogy a kötelmi jogi szerződési szabályok alapvetően diszpozitív jellege a Ptk.-ban nem jelent változást a korábbi joghoz képest, az új Kódex első éveinek gyakorlatában ezen a területen is felvetődött egy kérdés: eltérést engednek-e az elévülés megszakítására vonatkozó normák, és így a felek megegyezésével bővíthetők-e a törvényben az elévülés megszakítására meghatározott jogi tények [6:25. § (1) bek.]?
Mielőtt az e kérdésre adható válaszokat megvizsgáljuk, emlékeztetünk arra, hogy az 1959-es Ptk. bírói gyakorlatában is felmerült egy hasonló probléma, éspedig a szerződésszegési szabályok diszpozitív vagy kógens jellegével kapcsolatban. Annak idején e kérdésre meggyőző választ adott Benedek Károly és Világhy Miklós a méltán híres cikksorozatban: a szerződésszegés szabályai alapvetően diszpozitívak, a szerződő felek autonómiájának határait e körben a kártérítési felelősség korlátozására és kizárására vonatkozó szabályok (314. §) jelölik ki.[17]
1.1. Az elévülés megszakítására vonatkozó szabályok kógens vagy diszpozitív jellege a gyakorlatban annak kapcsán merült fel, hogy a megszakításra vezető jogi tények közül a Ptk. elhagyta a „követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítást”. Ezt az elévülést megszakító jogi tényt az 1959-es Ptk. vezette be, azt korábbi magánjogunk nem ismerte.[18] Az új Ptk. azért nem fűzi az elévülés megszakításának jogkövetkezményét a teljesítésre történő írásbeli felszólításhoz, hogy ösztönözze a jogosultat igénye bíróság előtti érvényesítésére és a bizonyítási nehézségek lehető elkerülésére. Ez a megszakítási ok ugyanis az esetek többségében ellentétes az elévülés intézményének lényegével: nem az igény érvényesítésére, hanem az igényérvényesítési idő (és az azzal járó bizonytalanság) meghosszabbítására ösztönöz. Alapvetően a jogbiztonságot szolgálja tehát, ha egy ilyen aktus nem szerepel a Ptk.-ban az elévülést megszakító jogi tények között. Így tárgytalanná váltak azok a problémák is, amelyeket ez a megszakítási cselekmény az 1959-es Ptk. bírói gyakorlatában felvetett.[19]
Lehetnek ugyanakkor olyan jogviszonyok, amelyeknél az elévülés írásbeli felszólítással történő megszakítása méltányolható érdekeket véd és jogpolitikailag támogatandó. Ilyen lehetőséget indokolhatnak például a tömegesen jelentkező azonos jogalapon felmerülő igények a közüzemi szolgáltatásokat (villamos áramot, vizet, gázt stb.) nyújtó gazdasági társaságok díjkövetelései esetében. Ezeknél szükséges lehet az elévülési idő meghosszabbítása, adott esetben a hátralékos fogyasztó fizetésre történő írásbeli felszólításával. Hasonló a helyzet az ugyancsak tömegesen előforduló és azonos jellegű, a közös jogkezelés körébe eső szerzői jogdíjak megfizetésével kapcsolatos igényeknél. Ilyen és hasonló követelések esetében mindkét fél érdekét szolgálhatja az a lehetőség, hogy fizetési meghagyás vagy perindítás nélkül el lehessen érni az elévülés megszakítását, lehetőséget adva a kötelezettnek a békés rendezésre. Méltányolandó ezért, hogy az említett és hasonló esetekben a felek úgy állapodhassanak meg, hogy az írásbeli felszólítás az elévülés megszakítását eredményezi. Kérdés, hogy megtehetik-e ezt a felek? Ha a Ptk. vonatkozó szabályait diszpozitív normának tekintjük, nincs akadálya a felek ilyen megállapodásának. Ha viszont az elévülés megszakítására vonatkozó törvényi felsorolás kógens normában megállapítottan zárt, a szerződés érvényesen nem állapíthat meg a törvényben nem szereplő megszakítási okot, adott esetben az írásbeli felszólítás formájában. Ezért kell állást foglalni a szabályozás diszpozitív vagy kógens jellege tekintetében.
A kötelmekre vonatkozó, a felek jogait és kötelezettségeit megállapító közös szabályok diszpozitív természetéből [6:1. § (3) bek.] véleményünk szerint már önmagában az következik, hogy a felek a szerződésben kiköthetik az írásbeli felszólításnak az elévülést megszakító hatását. Ez az értelmezés összhangban van a felek autonómiájának, szerződési szabadságának fokozottabb elismerésével a Ptk.-ban. Ezt a következtetést erősíti meg továbbá, hogy a törvény egyedül az elévülés kizárását tiltja meg, kimondva, hogy az elévülést kizáró megállapodás semmis [6:22. § (4) bek.]. Ebből a rendelkezésből is a contrario az következik, hogy az elévülés egyéb szabályai, így az elévülés megszakítására vonatkozó rendelkezések is diszpozitív jellegűek. Az előbbi értelmezést támasztja alá nem utolsósorban az a körülmény is, hogy az elévülést a bíróság nem veszi hivatalból figyelembe, hanem azt a félnek az igényt megszüntető (pergátló) kifogás formájában kell érvényesítenie [6:23. §]. Ez az eredmény vezethető le végül, de nem utolsósorban az elévülési idő felek általi megváltoztatására vonatkozó szabály módosulásából az új Ptk.-ban. Az 1959-es Ptk. [325. § (2) bek.] rövidebb elévülési határidő megállapítását korlátok nélkül lehetővé tette, de az elévülési határidő meghosszabbítására csak egy évnél rövidebb határidő esetében adott lehetőséget. Ezzel a korlátozással nyilván a bizonyítás nehezebbé válását kívánta megelőzni. A Ptk. viszont abból indul ki, hogy a bizonyítási nehézségeknek a hosszabb elévülési határidő kikötése miatti növekedése miatt nem indokolt a felek autonómiáját csorbítani. A felek ugyanis maguk közösen vállalják ilyenkor a bizonyítás esetleges elnehezülését. Ezért a Ptk. – ugyancsak a felek autonómiájának biztosítása jegyében – az elévülési idő meghosszabbítását is lehetővé teszi [6:22. § (3) bek.]. Ha pedig a törvény a felek számára az elévülési idő meghosszabbítását megengedi, nem lehet akadálya annak sem, hogy a felek megállapodása ezt az eredményt a teljesítésre történő írásbeli felszólítás útján, az elévülés megszakításával érje el. Megjegyezzük: véleményünk szerint az elévülési idő olyan hosszú időre (pl. száz évre) történő kikötése vagy meghosszabbítása, ami már magával az elévülés intézményének funkciójával megy szembe, az elévülés kizárásaként értékelhető és annak tilalmába [6:22. § (4) bek.] ütközik.
Véleményünket abban összegezhetjük, hogy az elévülés megszakítására vonatkozó rendelkezések a Ptk.-ban diszpozitív jellegűek, és ezért a felek megállapodhatnak abban, hogy a követelés elévülését a törvényben felsorolt jogi tényeken kívül a követelés teljesítésére irányuló írásbeli felszólítás is megszakítja.[20] Az a tény, hogy a Ptk. az írásbeli felszólítást tudatosan kihagyta az elévülést megszakító jogi tények közül, csak annyit jelent, hogy a törvényhozó – az elévülés funkciójának lehető védelme érdekében – ezt a lehetőséget nem vette fel az ajánlott, a felek ellenkező megállapodása hiányában érvényesülő diszpozitív szabályok közé, de semmiképpen sem jelenti azt, hogy meg akarta tiltani a feleknek az ilyen értelmű megegyezést. Egy diszpozitív norma elhagyásával ugyanis, miként a diszpozitív szabályozással rendszerint, a jogalkotó az általában optimális jogi megoldásról alkotott véleményét juttatja kifejezésre, de nem akarja elzárni a különös helyzet által indokolt kivételes jogi megoldás lehetőségét.
1.2. Tekintettel arra, hogy a példaként említett és hasonló jogviszonyok szinte kivétel nélkül általános szerződési feltételekkel jönnek létre, az írásbeli felszólításhoz az elévülést megszakító következményt fűző szerződéses kikötést a Ptk.-nak az általános szerződési feltételekre vonatkozó szabályai tükrében is vizsgálni kell. Ebből mindenekelőtt az következik, hogy az ilyen szerződéses feltétel csak külön figyelemfelhívás és elfogadás alapján válik a szerződés részévé [Ptk. 6:78. § (2) bek.].[21] Ezen túl figyelembe kell venni a szerződési feltételek tisztességtelenségére vonatkozó rendelkezéseket (6:102–6:104. §-ok) is. Ezt a próbát az adott kikötés véleményünk szerint kiállja, hiszen biztosan nem tartozik sem az ún. fekete listás [6:104. § (1) bek.], sem pedig az ún. szürke listás [6:104. § (2) bek.] kikötések közé. Egyébként pedig a törvény szerint az az általános szerződési feltétel tisztességtelen, „amely a szerződésből eredő jogokat és kötelezettségeket a jóhiszeműség és tisztesség követelményének megsértésével egyoldalúan és indokolatlanul a szerződési feltétel alkalmazójával szerződő fél hátrányára állapítja meg” [6:102. § (1) bek.]. A szóban forgó kikötés nem vitásan mindkét fél, tehát a fogyasztó érdekét is szolgálja, hiszen a bíróság előtti jogvita lehető elkerülése a fogyasztó számára is előnyös. A Ptk. ráadásul azt is előírja, hogy a kikötés tisztességtelenségének vizsgálatakor – többek között – figyelembe kell venni az érintett kikötésnek a szerződés más feltételeivel való kapcsolatát [6:102. § (2) bek.]. Ez utóbbi törvényi szempontot az uralkodó bírói gyakorlat már a Ptk. előtt is alkalmazta, megállapítva, hogy az általános szerződési feltétel tisztességtelen voltát nem önmagában, hanem az egész szerződést értékelve kell vizsgálni (BH 2009.323.). Ez a követelmény itt a rövid elévülési határidő tekintetbevételét jelenti. Az előbbieken alapuló véleményünk szerint az általános szerződési feltételek tisztességtelenségére vonatkozó szabályok nem állják útját az olyan kikötés érvényességének, amely a fizetésre történő írásbeli felszólításhoz az elévülés megszakításának következményét fűzi. Ha a felek a szerződést nem általános szerződési feltételekkel kötik, a Ptk. alapelvi rendelkezései, mindenekelőtt a jóhiszeműség és tisztesség elve állítanak korlátot az elévülést megszakító jogi tények felek által történő indokolatlan szaporításának.[22]
2. A jogi személyekre vonatkozó szabályozás diszpozitív kiindulópontját a jogászok egy része nemcsak a megszokottól történő eltérésnek gyakran kijáró gyanakvással fogadta, hanem a gyakorlatban kezelhetetlennek vagy legalább is nehezen alkalmazhatónak találta.[23] Voltak olyan hangok is, amelyek szinte pánikszerű félelmet sugalltak, és a szabályozás alkalmazhatatlanságát jósolták. Az aggályok nem igazolódtak. Az egyesületekre vonatkozó szabályokat ugyan 2016-ban – részben emiatt – módosítani látták szükségesnek,[24] de egészében véve a felsőbírósági gyakorlat – törvényhozói beavatkozás nélkül – példás kreativitással válaszolta meg a gyakorlatban jelentkező kérdéseket.
A társasági jogban eleve nem merült fel annyi probléma, mint amennyivel a kétkedők számoltak, mert a társasági szerződések közel 90%-át formanyomtatványon kötik, és ezeknél a szerződéskötéseknél a törvénytől való esetleges eltérés nem vethet fel kétségeket.[25] Az e körön kívül jelentkező kérdések megválaszolásánál a mértékadó ítélőtáblai gyakorlat – helyesen – a következő logikai gondolatmenetet követi.[26]
2.1. Egyértelműek azok a szabályok, amelyek az alapítók és a tagok számára kifejezetten tiltják és semmisnek nyilvánítják a tőlük való eltérést [3:4. § (3) bekezdés a) pont].
2.2. Kifejezett tilalom hiányában a bíróság mintegy második szűrőként az alkalmazásra kerülő norma tartalmát abból a szempontból vizsgálja, hogy a 3:4. § (2) bekezdés körébe esik-e az eldöntendő kérdés, vagyis kizárólag „belső”, azaz a jogi személy és annak tagjaira korlátozható jelentőségű problémáról van-e szó, és emiatt megnyitja-e a törvény a felek számára az eltérés lehetőségét. Ebbe a körbe tartozóként kezelte a bíróság – helyesen – azt a kérdést, hogy kft.-nél a társaság ügyvezetése (3:21. §, 3:196. §) igazgatóság létesítésével is megoldható.[27] Hasonlóképpen válaszolható meg az a kérdés is, hogy elláthatók-e a cégvezetői teendők (3:113. §) munkaviszony helyett megbízási jogviszony keretében.
Nem lehet viszont e körbe tartozónak tekinteni például az egyes társasági formák definícióinak fogalmi elemeit. Ilyenként fogja fel a bírói gyakorlat kft.-nél a törzsbetét-minimumot (100 ezer Ft) is. Kógens normaként értelmez a judikatúra egyes jogvesztő határidőket [pl. 3:158. § (1) bek.], és így kezeli a jogi személy határozatainak bírósági felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat is.
Még nem dőlt el, hogy eltérést engedők-e a jogi személy határozathozatalára vonatkozó szabályok a 3:19. § (2) bek.-ben. Az ítélőtáblák többségi álláspontja szerint: igen. Hasonlóképpen többségi ítélőtáblai álláspontról beszélhetünk a tekintetben is, hogy a kft. bejegyzését követően egy tagnak több üzletrésze is lehet, mivel egy ilyen helyzet nem ütközik az üzletrészre vonatkozó törvényi előírásokba (3:164. §).
2.3. Olyan esetben, amikor a vizsgált szabályban érintett kérdés „belső” kérdésnek minősül, és ezért elvileg a norma diszpozitív jellegű, harmadik szűrőként a 3:4. § (3) bekezdés b) pontjában szereplő kizáró körülmények vizsgálatát kell elvégezni. Kógens jellegűnek fogta fel – helyesen – a bíróság a Ptk.-nak azt a rendelkezését, amely szerint egyhangú határozat szükséges az alapszabály olyan módosításához, amely egyes tagok jogait hátrányosan érintené, vagy helyzetét terhesebbé tenné [3:102. § (3) bek.].[28] Ellenkező értelmezés mellett a kisebbség jogai sérülnének. Kívülállók érdekei szenvednének csorbát akkor, ha az alapszabály korlátozhatná kívülállók szabad betekintését a részvénykönyvbe. Ezért kógens az erre vonatkozó rendelkezés [3:247. § (1) bek.].[29] S végül egy harmadik példa a kógenciára, amely esetben a hitelezői érdekek védelme miatt kell kógens szabályként felfogni a vagyoni hozzájárulás vagy a pótbefizetés elmaradása miatt megszűnt tagsági jogviszonnyal összefüggő eljárás szabályait (3:177–181. §-ok).[30]
Összefoglaló jelleggel az állapítható meg, hogy a szabályozás alapvetően diszpozitív jellege miatt az előzetesen vártnál kevesebb kérdés merült fel a jogi személyek normáinak alkalmazása körében, és azokat a felsőbírósági gyakorlat megnyugtatóan válaszolta meg. Ez pedig a törvényhozó elvi alapon elfoglalt álláspontját igazolja: helyes döntés volt a feleknek a lehető legszélesebb körben autonómiát biztosítani.
Az írás a Magyar Jog 2018. évi 7-8. lapszámában (385-391. o.) jelent meg.
* Az MTA Állam- és Jogtudományi Intézete és az ELTE ÁJK Polgári Jogi Tanszéke által rendezett konferencián tartott előadás szerkesztett szövege.
[1] Lásd Vékás Lajos: Indító tézisek a polgári jog átfogó reformjához. Polgári Jogi Kodifikáció 1 (1999) 2. sz., 3–6. o.
[2] A szerződési szabadság fejlődéstörténetéhez lásd Atiyah, Patrick Selim: The Rise and Fall of Freedom of Contract. Oxford, 1979
[3] Lásd Szalai Ákos: A magyar szerződési jog gazdasági elemzése. Budapest, 2013. 37. o. A joggazdaságtani elemzések az ún. Coase-tétel (két formája) segítségével azonosítják azokat a feltételeket, amelyek mellett a szerződéses szabadságon alapuló szerződéses alku társadalmilag optimális eredményre vezet.
[4] Egyértelműen erre az eredményre vezetnek a jog gazdasági elemzésén alapuló vizsgálatok is, lásd Schäfer, Hans-Bernd – Ott, Claus: Lehrbuch der ökonomischen Analyse des Zivilrechts. Berlin–Heidelberg, 2012. 423 skk. o., 449 skk. o.
[5] A témához az újabb magyar jogirodalomban lásd Harmathy Attila: A szerződési szabadságról, In: Liber Amicorum. Studia E. Weiss dedicata. Budapest, 2002. 117–131. o.; Lenkovics Barnabás: Szerződési szabadság – alkotmányos nézőpontból, In: Liber Amicorum. Studia Gy. Boytha dedicata. Budapest, 2004. 247–254. o.; Vékás Lajos: Szerződési jog. Általános Rész. ELTE Eötvös Kiadó, Budapest 2016, III. Fejezet; Darázs Lénárd: A szerződési szabadság és a verseny alkotmányos védelme. Acta Fac. Pol.-Iur. Univ. Sci. Budapestinensis de Rolando Eötvös nominatae, 2007. 23–44. o.
[6] A Legfelsőbb Bíróság elvi határozatban állapította meg, hogy a magyar jog nem ismer típuskényszert, és ezért a tulajdonjog megszerzésének jogcíme atipikus szerződésből is megállapítható. A Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint a felperes által bejegyzés alapjául szolgáló okiratként benyújtott megállapodás a tulajdonjog-változás jogcímét megfelelően tartalmazza. A szerződés 2. és 3. pontjából ugyanis kitűnik, hogy az átruházók ingatlanaik tulajdonjogát visszterhes módon, ügyvédi tevékenység – mint ellenszolgáltatás – fejében a felperesre ruházzák. E szerződés lényegében a Ptk. szerinti adásvételi szerződésnek minősül, amelyben a vételárat pénzben meghatározták, de nem készpénzben teljesítették (EBH 2008.1843.).
[7] Szalai Ákos: 3. lj.-ben i. m., 53. sk. o.
[8] E problémakör átfogó történeti, gazdasági, jogdogmatikai és jogösszehasonlító elemzését adja Fleischer, Holger: Informationsasymmetrie im Vertragsrecht. München, 2001.
[9] Lásd Kisfaludi András: A jogi személy létesítése, In: Vékás Lajos – Gárdos Péter: Kommentár a Polgári Törvénykönyvhöz, 2. kiadás. Wolters Kluwer Complex Kiadó, Budapest 2018.
[10] Kisfaludi, uo.
[11] Kisfaludi, uo.
[12] Kisfaludi, uo.
[13] 1988. évi VI. törvény
[14] 1997. évi CXLIV. törvény
[15] 2006. évi IV. törvény
[16] Éles kritikában részesítette ezt az alapvetően téves álláspontot már annak idején Vékás Lajos: A szerződési rendszer fejlődési csomópontjai. Budapest 1977, 108. o., 17. lj. Vö. a következő lj.-tel is.
[17] Lásd Benedek Károly – Világhy Miklós: A Polgári Törvénykönyv a gyakorlatban. Budapest 1965, 133–139. o. (134. o.). A szerzők szükségesnek látták arra is felhívni a figyelmet, hogy a Ptk. diszpozitív szabályaitól alacsonyabb rendű jogszabály nem térhet el, ehhez a törvény külön felhatalmazása szükséges. A Legfelsőbb Bíróság egykori 831. sz. PK állásfoglalása pedig – szintén fölös óvatosságból – még arra is rámutatott, hogy a felek felelősségkizáró megállapodására is vonatkoznak a szerződés megtámadására vonatkozó szabályok és a venire contra factum proprium tilalma.
[18] Lásd Mtj. 1297. és következő §-okat.
[19] Lásd BH 2005.399.; EBH 2007.1687.; BH 2008.90.; BDT 2013.2853.
[20] Lásd Vékás Lajos: Az elévülés, In: Vékás Lajos – Gárdos Péter, 9. lj.-ben i. m. Ugyanígy már e Kommentár első (2014-es) kiadásában is: 1339. sk. o.
[21] Így foglalt állást az Új Ptk. Tanácsadó Testület is: http://www.lb.hu/hu/ptk
[22] Lásd Vékás Lajos: Az elévülés, In: Vékás Lajos – Gárdos Péter, 9. lj.-ben i. m. Ugyanígy már a Kommentár első (2014-es) kiadásában is: 1339. sk. o.
[23] Lásd Sárközy Tamás: Az új Ptk. jogi személy könyvéről. Jogtudományi Közlöny 68 (2013), 461–470. o.
[24] 2016. évi CLXXIX. törvény
[25] Ugyanígy Sárközy Tamás: Az új Polgári Törvénykönyv kodifikációjának menetéről, In: Az Igazságügyi Minisztérium iratanyaga a 2013-as Polgári Törvénykönyv előkészítésével és hatálybaléptetésével kapcsolatban, I. kötet, 11–25. o. (24. o.: „a gazdasági társaságok körében az ún. diszpozitivitás-kógencia probléma jelentéktelenné vált”.).
[26] Lásd ehhez Dzsula Marianna: A gazdasági társaságok szervezeti és működési kereteit meghatározó diszpozitív és kógens szabályok. Polgári Jog 2 (2017) 10. sz.
[27] BDT 2015.30.
[28] BDT 2017.366.
[29] BH 2017.124.
[30] BDT 2016.3568.
Címkék: elévülés, jogi személyek, kötelmi jog, szerződési jog, társasági jog, új Polgári Törvénykönyv, új Ptk., Vékás Lajos
Előző bejegyzésMika Ágnes: Az új polgári perrendtartás rendelkezéseinek gyakorlati alkalmazása a társasági jogvitákban (CH, 2018/7., 3-10. o.) Következő bejegyzésTercsák Tamás: A joggal való visszaélés újabb bírói gyakorlatához (részletek)
● 2019. 07. 03. | Többnyelvű szerződések - A külföldiekkel kötött szerződések buktatói (jogiforum.hu)
● 2019. 07. 03. | Mi az a franchise és mik a szerződés jellemzői? (piacesprofit.hu)
● 2019. 06. 27. | Elkülönített adósság, védett házastársak és élettársak - Miért érdemes házassági vagyonjogi szerződést kötni? (jogiforum.hu)
● 2019. 06. 24. | Jogerősen érvénytelen egy devizahiteles szerződés (hvg.hu)
● 2019. 06. 17. | Kötelesrész a bírói gyakorlatban - Ki mire jogosult? (jogiforum.hu)
● 2019. 06. 17. | Miként szerezhető elbirtoklással tulajdon? - Jogos a kérdés - Beszélgetés a Miskolci Törvényszék tanácsvezető bírájával (jogiforum.hu)
● 2019. 06. 12. | Házastársi közös vagyon megosztása iránti perben döntött a Kúria (kuria-birosag.hu)
● 2019. 06. 05. | Amit a haszonélvezetről tudni érdemes - Jogos a kérdés - Beszélgetés Herwerth Szonja bíróval (jogiforum.hu)
● 2019. 06. 05. | Mikor semmis a devizahitelszerződés? - Pontosított feltételek - Magyar ügyben hozott ítéletet az Európai Bíróság (jogiforum.hu)
● 2019. 06. 01. | Mit jelent az együttműködési kötelezettség a szerződéseknél? (piacesprofit.hu)

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria Bíróság


a súlyos fogyatékosság minősítésének
és felülvizsgálatának, valamint a fogyatékossági támogatás folyósításának szabályairól1
A Kormány a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (a továbbiakban: Fot.) 30. §-a (1) bekezdésének a) és b) pontjában kapott felhatalmazás alapján a következőket rendeli el:
A súlyos fogyatékosság minősítése
1. § (1) A Fot. 23. § (1) bekezdése a) pontjának alkalmazása során látási fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, akinek a fogyatékossága az 1. számú melléklet 1. pontjában meghatározott mértékű.
(2) A Fot. 23. § (1) bekezdése b) pontjának alkalmazása során hallási fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, akinek a fogyatékossága az 1. számú melléklet 2. pontjában meghatározott mértékű.
(3) A Fot. 23. § (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása során értelmi fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, akinek a fogyatékossága az 1. számú melléklet 3. pontjában meghatározott mértékű.
(4)2 A Fot. 23. § (1) bekezdése d) pontja alkalmazása során autistának azt a személyt kell tekinteni, akinek az 1. számú melléklet 4. pontjában meghatározott fogyatékossága fennáll.
(5)3 A Fot. 23. § (1) bekezdése e) pontja alkalmazása során mozgásszervi fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, aki
a) állapota miatt a helyváltoztatáshoz az 1. számú melléklet 5. pontjában meghatározott segédeszköz állandó és szükségszerű használatát igényli, vagy
b) mozgásszervi okból állandó jelleggel ágyhoz kötött, ezért segédeszköz használatára állapota vagy állapotrosszabbodása miatt nem képes, vagy
c) az 1. számú melléklet 6. pontjában meghatározott mozgásszervi betegségben szenved és emiatt állapota segédeszközzel eredményesen nem befolyásolható.
(6)4 A Fot. 23. § (1) bekezdésének f) pontja szerinti halmozottan fogyatékos állapot minősítéséhez az 1. számú mellékletben meghatározott, az adott fogyatékossági típusra vonatkozó orvos-szakmai mutatókat kell értelemszerűen alkalmazni.
(7)5 A Fot. 23. § (1) bekezdésének g) pontja alkalmazása során a beszédnek hallás útján történő megértésére az a személy nem képes segédeszközzel sem, akinek hallásküszöbértéke a beszédfrekvenciákon a nyolcvan dB felett van.
(8)6 A Fot. 23. § (1) bekezdés h) pontja alkalmazása során kromoszóma-rendellenességgel élőnek azt a személyt kell tekinteni, akinek az 1. számú melléklet 7. pontjában meghatározott fogyatékossága fennáll.
2. § (1) A fogyatékossági támogatás megállapítása szempontjából a súlyos fogyatékosság akkor minősül tartósnak, ha annak időtartama előreláthatólag három évig fennáll.
(2) A Fot. 23. §-a (1) bekezdésének alkalmazásában önálló életvitelre az a személy nem képes, aki
a) a mindennapi életviteléhez, társadalmi életben való részvételéhez szükséges tevékenységeket testi, illetőleg érzékszervi fogyatékossága vagy az azzal összefüggő kommunikációs képtelenség miatt még a szükség szerinti segédeszköz igénybevételével sem képes más személy közreműködése nélkül elvégezni, vagy
3. § Az önkiszolgálási képessége annak a személynek hiányzik, aki mások személyes segítsége nélkül nem képes
A fogyatékossági támogatásra való jogosultság megállapítása
4. §7 (1) A fogyatékossági támogatás iránti kérelem legkorábban abban a hónapban nyújtható be, amelyben a kérelmező a tizennyolcadik életévét betölti.
(2)8 A fogyatékossági támogatás iránti kérelmet a 2. számú melléklet szerinti adattartalmú, az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság főigazgatója által rendszeresített nyomtatványon vagy elektronikus űrlapon a fővárosi és megyei kormányhivatalnál vagy a kormányablaknál kell előterjeszteni. A fogyatékossági támogatás iránti ügyben – a Pest Megyei Kormányhivatal kivételével – a kérelmező lakóhelye, tartózkodási helye szerint illetékes fővárosi és megyei kormányhivatal, a Fot. 23. § (2) bekezdésében meghatározott személy esetén Budapest Főváros Kormányhivatala jár el. Budapest Főváros Kormányhivatalának illetékessége Budapest főváros és Pest megye területére is kiterjed.
(3)9 A fogyatékossági támogatást igénylő személy a természetes személyazonosító adatait érvényes személyazonosító igazolvány vagy a személyazonosság igazolására alkalmas más hatósági igazolvány bemutatásával, vagy az arról készült másolat csatolásával igazolja.
5. § (1)10 A támogatás iránti kérelemhez mellékelni kell a kérelmező háziorvosa, bentlakásos szociális intézményben élő kérelmező esetén az intézmény orvosa (a továbbiakban: háziorvos) által kiállított orvosi beutalót, valamint a fogyatékosságot igazoló orvosi dokumentációt (a továbbiakban együtt: orvosi dokumentáció). Az orvosi beutalóban a háziorvos
a) nyilatkozik arról, hogy a rendelkezésre álló orvosi dokumentáció a súlyosan fogyatékos állapot minősítésére alkalmas-e,
b)11 véleményt ad a kérelmező önálló életvitelre való képességének és önkiszolgálási képességének minősítéséhez,
c)12 nyilatkozik arról, hogy ha a kérelmező személyes vizsgálata szükséges, a vizsgálatot a kérelmező lakóhelyén, tartózkodási helyén vagy a vizsgálatot végző szervnél indokolt-e elvégezni.
(2)13 Amennyiben a kérelmező nem rendelkezik a minősítéséhez szükséges iratokkal, a súlyos fogyatékosság minősítésének előkészítése érdekében a háziorvos gondoskodik a megfelelő szakvizsgálatok elvégeztetéséről.
(3)14 A 4. § (2) bekezdésében foglaltak alapján eljáró kormányhivatal (a továbbiakban: kormányhivatal) a pontatlanul vagy hiányosan kitöltött, illetve az orvosi dokumentáció nélkül benyújtott kérelem esetén a kérelmezőt tizenöt napos határidővel hiánypótlásra szólítja fel.
5/A. §15
6. §16 (1)17 Ha a kérelmező súlyos fogyatékosságát a rehabilitációs szakértői szerv vagy jogelődjének hatályos határozata, szakhatósági állásfoglalása vagy szakvéleménye nem állapítja meg, a kormányhivatal a kérelmező által benyújtott orvosi dokumentáció alapján
a) a súlyos fogyatékosság fennállása,
b) az önkiszolgálási képesség,
c) a súlyos fogyatékosság fennállása esetén felülvizsgálatának szükségessége,
d) a felülvizsgálat szükségessége esetén annak időpontja
kérdését szakkérdésként vizsgálja. Ha az első fokú eljárásban vizsgálni kell a szakkérdést, az ügyintézési határidő ötven nap.
(2)18 A kérelmező a súlyos fogyatékosság minősítése céljából személyes megjelenésre kötelezhető. Ha a kérelmező a jogkövetkezményekről való tájékoztatást tartalmazó felhívás ellenére nem jelenik meg, a kormányhivatal az eljárást megszüntetheti.
7. §19
8. §20 (1) Ha a rendelkezésre álló orvosi dokumentáció nem alkalmas a 6. § (1) bekezdésében meghatározott szakkérdés vizsgálatára, a kormányhivatal a kérelmezőt a fogyatékosság jellegének megfelelő szakvizsgálatra utalja be vagy személyes vizsgálatot végez.
(2) Ha a kérelmező személyes vizsgálata szükséges, a kormányhivatal a vizsgálatot – a háziorvos javaslatától függően – a kérelmező lakóhelyén, tartózkodási helyén (bentlakásos szociális intézményben élő kérelmező esetén az intézményben) vagy a kormányhivatal székhelyén, telephelyén végzi el.
9. §21 (1)22 A fogyatékossági támogatásra való jogosultság megállapítása esetén a határozat a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvényben foglaltakon kívül tartalmazza a fennálló súlyos fogyatékosságnak a Fot. 23. § (1) bekezdése szerinti besorolását is.
(2) A fogyatékossági támogatással kapcsolatos döntéshozatal során a kiadmányozásra jogosult aláírása és a hatóság bélyegzőlenyomata informatikai eszközzel rögzíthető.
(3)23 Az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Központja a fogyatékossági támogatással kapcsolatos ügyekben azonosító adatok megadását nem igénylő elektronikus ügyfélszolgálati rendszert működtet.
9/A. §24 A 4–9. §-ban foglalt rendelkezéseket a Fot. 23/A. §-ának (2) bekezdésében meghatározott, a fogyatékossági támogatás iránti kérelmet benyújtó, vakok személyi járadékában részesülő látási fogyatékos személy esetében a 9/B–9/E. §-okban szabályozott eltérésekkel kell alkalmazni.
9/B. §25 (1)26 A vakok személyi járadékában részesülő látási fogyatékos személy fogyatékossági támogatásra csak akkor szerezhet jogosultságot, ha a vakok személyi járadékára való jogosultságáról lemond.
(2)27 A Fot. 23/A. §-a (2) bekezdésének a) pontja szerinti esetben a támogatás iránti kérelemhez a háziorvos által kiállított orvosi beutalót, valamint orvosi dokumentációt mellékelni nem kell.
(3)28 A Fot. 23/A. § (2) bekezdés b) pontja szerinti esetben a kérelemhez – a természetes személyazonosító adatok igazolására szolgáló irat másolatán túl – kizárólag a háziorvos által kiállított orvosi beutalót kell mellékelni. Az orvosi beutalóban a háziorvos
a)29 feltünteti a kérelmező látási képességének a mértékét,
b)30 véleményt ad a kérelmező önkiszolgálási képességének minősítéséhez,
c)31 nyilatkozik arról, hogy ha az önkiszolgálási képesség megállapításához a kérelmező személyes vizsgálata szükséges, a vizsgálatot a kérelmező lakóhelyén, tartózkodási helyén vagy a vizsgálatot végző szervnél indokolt-e elvégezni.
9/C. §32 (1) A kormányhivatal a Fot. 23/A. § (2) bekezdés a) pontja szerinti esetben szakkérdés vizsgálata nélkül állapítja meg a kérelmező támogatásra való jogosultságát.
(2) A kormányhivatal a Fot. 23/A. § (2) bekezdés b) pontja szerinti esetben a kérelmező önkiszolgálási képességét szakkérdésként vizsgálja.
9/D. §33 (1)34
(2)35 Ha a rendelkezésre álló orvosi beutaló nem alkalmas az önkiszolgálási képesség minősítésére és a kérelmező személyes vizsgálata szükséges, a kormányhivatal a vizsgálatot a háziorvosi beutalóban javasolt helyen végzi el.
9/E. §37 (1)38 A Fot. 23/A. §-a (2) bekezdésének a) pontja szerinti alacsonyabb összegű fogyatékossági támogatás a kérelmezőt a kérelem benyújtása hónapjának első napjától illeti meg azzal, hogy a fogyatékossági támogatásra való jogosultság megállapításának és a vakok személyi járadéka megszüntetésének időpontja közötti időtartamra a két ellátás közötti különbözet összegét egy összegben kell kifizetni a kérelmező számára. A különbözet kiutalására a fogyatékossági támogatás folyósításának megkezdésével egyidejűleg kerül sor.
(2)39 A kérelmező önkiszolgálási képességének hiánya esetén a kormányhivatal a támogatás összegét a Fot. 23/A. § (2) bekezdés b) pontja szerinti magasabb összegre módosítja. E magasabb összeg a kérelmezőt a kérelem benyújtása hónapjának első napjától illeti meg azzal, hogy a fogyatékossági támogatás alacsonyabb és magasabb mértéke közötti különbözetet egy összegben kell kifizetni a kérelmező számára. A különbözet kiutalására a fogyatékossági támogatás magasabb mértéke szerinti összeg folyósításának megkezdésével egyidejűleg kerül sor.
10. §40 (1)41 A magasabb összegű családi pótlékban részesülő személy fogyatékossági támogatásra csak akkor szerezhet jogosultságot, ha a magasabb összegű családi pótlékra való jogosultságáról lemond.
(2)42 A kormányhivatal a kérelmező bejelentése, nyilatkozata alapján – a súlyos fogyatékosság fennállása esetén – intézkedik a magasabb összegű családi pótlék folyósításának megszüntetéséről.
(3)43 A súlyos fogyatékosság fennállása esetén a fogyatékossági támogatás a kérelmezőt a kérelem benyújtása hónapjának első napjától illeti meg azzal, hogy a fogyatékossági támogatásra való jogosultság megállapításának és a magasabb összegű családi pótlék megszüntetésének időpontja közötti időtartamra a két ellátás közötti különbözet összegét egy összegben kell kifizetni a kérelmező számára. A különbözet kiutalására a fogyatékossági támogatás folyósításának megkezdésével egyidejűleg kerül sor.
11. § (1)44 A fogyatékossági támogatást
a) a Fot. 23. § (1) bekezdése szerinti esetben a kormányhivatal,
b) a Fot. 23. § (2) bekezdése szerinti esetben Budapest Főváros Kormányhivatala
havonta utólag, a tárgyhónapot követő hónap 5. napjáig folyósítja.
(2)45 A megállapított fogyatékossági támogatás folyósítása
a) belföldre forintban,
b) külföldre az ellátás kifizetésének napján érvényes, a Magyar Nemzeti Bank által közzétett hivatalos devizaárfolyamon, a kifizetés helye szerinti állam hivatalos pénznemében
(3)46 A kifizetés napja alatt az (2) bekezdés b) pontjának alkalmazásában a terhelés, illetve a postai utalvány feladásának napját kell érteni.
(4)47 A támogatás a kérelmezőt a kérelem benyújtása hónapjának első napjától illeti meg.
A felülvizsgálatra vonatkozó szabályok
12. §49 (1) A súlyosan fogyatékos állapotot a 6. § (1) bekezdése szerinti szakkérdés vizsgálatakor meghatározott időpontban felül kell vizsgálni, kivéve, ha a fogyatékossági támogatásra jogosult személy állapota végleges. A vakok személyi járadékáról való lemondás következtében fogyatékossági támogatásra jogosult személy felülvizsgálatának időpontjára a vakok személyi járadékát megállapító határozatban meghatározott időpont irányadó.
(2) Ha a felülvizsgálat a nyilvántartás adatai alapján esedékessé válik, erről a kormányhivatal értesíti a jogosultat. A felülvizsgálat esedékességéről szóló értesítésben a kormányhivatal – határidő megjelölésével – felhívja a jogosultat, hogy a felülvizsgálathoz szükséges orvosi dokumentációt küldje meg részére.
13. § (1)50 Ha a felülvizsgálat szerint a súlyosan fogyatékos állapot továbbra is változatlanul fennáll, a fogyatékossági támogatást tovább kell folyósítani.
(2)51 Ha a felülvizsgálat állapotváltozást állapít meg, akkor a kormányhivatal dönt az ellátás mértékének módosításáról.
(3)52 Ha a kormányhivatal a felülvizsgálat során a jogosult állapotában, illetve önkiszolgálási képességében a fogyatékossági támogatás mértékét befolyásoló
a) rosszabbodást állapít meg, úgy számára a magasabb ellátási összeget annak a hónapnak az első napjától kell megállapítani és folyósítani, amelyben a felülvizsgálatra sor került,
b)53 javulást állapít meg, úgy számára az alacsonyabb ellátási összeget az állapotjavulás megállapítását követő hónap első napjától kell megállapítani és folyósítani.
(4) Ha a súlyosan fogyatékos állapot már nem áll fenn, a fogyatékossági támogatást a felülvizsgálatot követő hónap első napjától kell megszüntetni.
(5)54 A fogyatékossági támogatást meg kell szüntetni abban az esetben is, ha a jogosult a 12. § (2) bekezdés szerinti értesítésben foglaltaknak nem tesz eleget, illetve felülvizsgálata céljából nem jelenik meg. Ilyen esetben az ellátást a mulasztást követő hónap első napjától kell megszüntetni.
14. § (1)55 A jogosult állapotrosszabbodásra hivatkozással – a felülvizsgálat határozatban meghatározott időpontja előtt – maga is kezdeményezheti felülvizsgálatát. Az eljárásra a támogatás megállapítására vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni.
(2)56 Ha a kormányhivatal a magasabb összegű ellátás iránti kérelmet érdemi vizsgálat nélkül azért utasítja el, mert a kérelmező állapotában a fogyatékossági támogatás mértékének megváltozását indokoló rosszabbodás nem következett be, az elutasító határozat jogerőre emelkedésétől számított egy éven belül előterjesztett újabb kérelemre a bizonyítási eljárást csak abban az esetben kell lefolytatni, ha a fogyatékosság jellege szerinti orvosi igazolás megfelelően tanúsítja, hogy az igénylő állapota az elutasítás óta rosszabbodott. Egyéb esetben – a jogszabályváltozás esetét kivéve – a magasabb összegű ellátás iránti kérelmet el kell utasítani.
15. §57 A kormányhivatal soron kívüli felülvizsgálatot indít, ha tudomására jut, hogy a fogyatékossági támogatásban részesülő személy a támogatást jogalap nélkül veszi igénybe. Az eljárásra a felülvizsgálat szabályait kell megfelelően alkalmazni.
16. § (1)58 A jogosult lakcímének a támogatást folyósító szerv illetékességét érintő megváltozása esetén az ellátás folyósítására illetékessé vált kormányhivatal hivatalból intézkedik a fogyatékossági támogatás továbbfolyósításáról.
(2)59 Ha a támogatás a tartózkodási hely szerint került megállapításra és a jogosult az ellátás folyósításának a lakóhely vagy új tartózkodási hely szerinti TÁH-hoz történő áttételét kéri, az eljárásra az (1) bekezdés rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.
(3)60 Amennyiben a jogosult három hónapot meghaladó időtartamra távozik az Európai Unió tagállamának vagy az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes más államnak, illetve annak az államnak a területére, amelynek állampolgára az Európai Közösség és tagállamai, valamint az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban nem részes állam között létrejött nemzetközi szerződés alapján a szabad mozgás és tartózkodás joga tekintetében az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárával azonos jogállást élvez, az ellátást folyósító kormányhivatal – az ügyben keletkezett iratoknak Budapest Főváros Kormányhivatalához történő egyidejű áttételével – a támogatás folyósítását megszünteti. Budapest Főváros Kormányhivatala – a jogosultsági feltételek változatlan fennállása esetén – a fogyatékossági támogatást a magyarországi lakóhely szerinti folyósítás megszüntetését követő hónap első napjától folyósítja.
17. § (1)61 A jogosultnak a három hónapot meghaladó egybefüggő külföldi tartózkodását be kell jelentenie a támogatást folyósító TÁH-nak.
(2)62 A fogyatékossági támogatás szüneteltetése esetén a továbbfolyósításra az ügyfél kérelmére kerül sor. Ebben az esetben az ellátást annak a hónapnak az első napjától kell továbbfolyósítani, amelyben az ügyfél visszatér Magyarországra.
18. §63 A fogyatékossági támogatás iránti kérelem nyomtatványa térítésmentes. A nyomtatványok előállításáról a kormányhivatal gondoskodik.
19. §64 A fogyatékossági támogatás megállapítása esetén
a) a közforgalmú személyszállítási utazási kedvezményekről szóló kormányrendelet szerinti utazási kedvezmény igénybevétele és
b) a jogszabályban maghatározott adókedvezmény megállapítása
céljából a fogyatékossági támogatást megállapító határozattal egyidejűleg hatósági igazolványt kell kiadni. A hatósági igazolvány tartalmazza a jogosult nevét, lakcímét, a kiállítás alapjául szolgáló tényt a fogyatékosság jellegének megjelölésével, a hatósági igazolvány által igazolt jogot és az igazolvány hatályát. A hatósági igazolvány a felülvizsgálat időpontjáig, de legfeljebb 5 évig hatályos. Ha a fogyatékossági támogatásra jogosult személy állapota végleges, a hatósági igazolványt – a 6. § (1) bekezdése szerinti szakkérdés vizsgálata nélkül – további 5 éves időtartamra ki kell adni.
19/A. §65 (1)66 A vakok személyi járadékát 2003. március 1-jétől a kormányhivatal havonta utólag, a tárgyhónapot követő hónap 5. napjáig változatlan feltételekkel folyósítja.
(2)67 A járadékban részesített személy köteles a lakcímében bekövetkezett változást, illetőleg a járadék folyósításának megszüntetését előidéző okot a kormányhivatalnak 15 napon belül bejelenteni.
(3)68 A járadék folyósításának megszüntetése a kormányhivatal hatáskörébe tartozik. A határozatban fel kell tüntetni a megszüntetés időpontját.
(4)69 Ha a járadékban részesített vak személy nem jelenti be a körülményeiben bekövetkezett olyan változást, amely a járadék folyósításának megszüntetését idézheti elő, őt a jogtalanul felvett járadék visszafizetésére kötelezi.
19/B. §71
20. § (1) Ez a rendelet 2000. szeptember 1-jén lép hatályba.
(2) A fogyatékossági támogatásra való jogosultság legkorábbi kezdő időpontja 2001. július 1-je.
20/A. §73 A területi államigazgatási szervezetrendszer átalakításával összefüggő egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelettel megállapított rendelkezéseket a 2015. április 1-jén folyamatban lévő hatósági ügyekben is alkalmazni kell.
Az Európai Unió jogának való megfelelés74
21. §75 Ez a rendelet az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 24. cikkének való megfelelést szolgálja.
1. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez76
1. Látási fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni,
aa) mindkét szemén 5/70,
ab) az egyik szemén 5/50, a másik szemén három méterről olvas ujjakat,
ac) az egyik szemén 5/40, a másik szemén fényérzékelés nincs, vagy a másik szeme hiányzik; rövidlátás esetén – a fenti látásélesség értékeitől függetlenül – csak az jogosult a fogyatékossági támogatásra, akinek közeli látásélessége Csapody V., vagy annál rosszabb, vagy
b) akinek látótere mindkét oldalon körkörösen húsz foknál szűkebb. A szürkehályog műtéttel való gyógyíthatósága kérdésében a megyei, fővárosi vezető szemész szakorvos állásfoglalása az irányadó. Fogyatékossági támogatásra az a személy jogosult, akinek műtéti gyógyítását a szakorvos nem tartja indokoltnak, mivel a műtéti beavatkozástól állapotjavulás nem várható.
2. Hallási fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, akinek hallásküszöbértéke a beszédfrekvenciákon nyolcvan dB felett van, és ennek következtében a hangzóbeszéd megértésére még segédeszközzel sem képes, feltéve, hogy
a) halláskárosodása 25. életévének betöltését megelőzően következett be, vagy
b) halláskárosodása mellett a hangzó beszéd érthető ejtése elmarad. Ez a szóbeli kifejezőkészség terén megnyilvánuló olyan súlyos és végleges zavart jelent, amely a kommunikációt lehetetlenné teszi, és a kifejezésmód zavaraiban vagy a beszéd akusztikus megnyilvánulásának hiányában mutatkozik meg.
3. Értelmi fogyatékosnak azt a személyt kell tekinteni, aki
a) önellátásra képtelen, ezért állandó ápolásra szorul, beszéde nem alakult ki vagy tagolatlan, tartalom nélküli, s mindezek következtében a mindennapi élet szintjén csak kis mértékben képezhető, és élete más személy állandó segítsége nélkül veszélybe kerülne (IQ pontja 0–19 között határozható meg olyan teszttel, amelynek átlaga száznál van. BNO szerinti besorolása: F 73.), vagy
b) a hétköznapi élet elemi cselekményei területén másokra van utalva, mivel az általános értelmi képessége az adott korosztályú népesség átlagától az első évektől kezdve számottevően elmarad, s amely miatt az önálló élet vezetése jelentősen akadályozott (IQ pontja: 20–49 között határozható meg olyan teszttel, amelynek átlaga száznál van és standard deviációja 15. BNO szerinti besorolása: F 71–F 72.).
4. IQ értékétől függetlenül autistának kell tekinteni azt a személyt, aki a fejlődés átható (pervazív) zavarában szenved, és az autonómia-tesztek alapján állapota súlyos vagy középsúlyos (BNO szerinti besorolása: F 84.0–F 84.9).
5. Mozgásszervi fogyatékosnak kell tekinteni azt a személyt, akinek a mozgásrendszer károsodása vagy funkciózavara miatt a helyváltoztatása az alább felsorolt segédeszközök állandó és szükségszerű használatát igényli:
a) végtag protézisek
aa) alsó végtag protézisek (egy végtagra)
– lábszárcsonkra,
– combcsonkra,
– csípőízületi csonkra,
– alsó végtag fejlődési rendellenességeire,
ab) felső végtag protézisek (mindkét végtagra)
– alkarcsonkra,
– felkarcsonkra,
– vállcsonkra,
ac) felső végtag protézisek (egy végtagra)
feltéve, hogy a másik felső végtag is olyan mértékben bénult, csonkolt vagy deformált, hogy az a manipulációs képességet jelentős mértékben korlátozza;
b) ortézisek
ba) alsó végtag ortézisek (mindkét végtagra)
– alsó végtag izomzatának bénulása esetén dinamikus rögzítéssel ortézisek,
– járógépek,
bb) felső végtag ortézisek (mindkét végtagra)
– felső végtag izomzatának bénulása esetén,
bc) egy alsó és egy felső végtag ortézis,
bd) egy felső végtag ortézis, feltéve, hogy a másik felső végtag is olyan mértékben bénult, csonkolt vagy deformált, hogy az a manipulációs képességet jelentős mértékben korlátozza,
be) egy végtag ortézis és gyógyászati segédeszköznek minősülő gerinc ortézis;
c) személyes mozgás nem testen viselt segédeszközei
ca)77 egy karral működtetett járóeszközök
– hónalj- és könyökmankók, abban az esetben, ha a kérelmező protézis vagy ortézis állandó használatára az állapotából következően nem képes,
– könyökmankók, abban az esetben, ha a kérelmezőnek mindkét alsó végtag bénulása, illetve azok súlyos deformitása, vagy a végtagok egymástól eltérő rövidülése miatt nehéz ortopéd cipőt kell viselnie, amennyiben a végtagok súlyos sérülése a végtag térfogat, és ezáltal az izomerő jelentős csökkenését okozza,
cb) kerekesszékek (ideértve az olyan helyváltoztatást szolgáló eszközt is, amely valamilyen életfunkciót fenntartó készülékhez kötött)
– kézi meghajtású,
– elektromos kerekesszék.
6. Mozgásszervi fogyatékosnak kell tekinteni azt a személyt is, akinek
a) mindkét felső végtagja a manipulációs képességet olyan jelentős mértékben korlátozóan bénult, csonkolt, deformált vagy torzult, amely önmagában vagy műtéti korrekcióval alkalmas lehet alapfunkciók elvégzésére, de a felső végtag protézis használata esetén e funkciók ellátására már nem lenne képes;
b) legalább két végtagra vagy egy végtagra és a törzsre kiterjedő tartós ízületi, illetve izommerevsége, bénulása, vagy csont-, illetve ízületi deformitása van, amennyiben ez az állapot a mozgást vagy az érintett testrészek használatát súlyos mértékben akadályozza;
c) túlmozgással együttjáró súlyos mozgáskoordinációs zavara a járást vagy a motoros képességeket jelentős mértékben akadályozza.
7.78 Kromoszóma-rendellenességgel élőnek kell tekinteni azt a személyt, aki az autoszómák vagy nemi kromoszómák teljes egészének vagy azok egy részletének többletével vagy hiányával született, és ebből adódóan állapota súlyos vagy középsúlyos.
2. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez79
A fogyatékossági támogatás iránti kérelem adattartalma
1. A támogatás jogcímével, a kérelmezővel és az ellátás folyósításával kapcsolatos adatok
1.1 arra vonatkozó adat, hogy a kérelmet
1.1.1 fogyatékossági támogatás megállapítása vagy a már megállapított támogatás mértékének állapotrosszabbodás miatti módosítása, vagy
1.1.2 a vakok személyi járadékára való jogosultságról történő lemondás és az alacsonyabb mértékű fogyatékossági támogatás megállapítása, vagy
1.1.3 a vakok személyi járadékára való jogosultságról történő lemondás és a magasabb mértékű fogyatékossági támogatás megállapítása
iránt nyújtják-e be;
1.2.2 születési neve
1.2.7 állampolgársága (bevándorolt, letelepedett vagy menekült jogállása);
1.3 arra vonatkozó adat, hogy a kérelmező gondnokság alatt áll-e, valamint a gondnokának neve és lakcíme;
2. A jogosultság megállapításához szükséges egyéb adatok és nyilatkozatok
2.1 nyilatkozat arról, hogy a kérelmező részesül-e magasabb összegű családi pótlékban, valamint arról, hogy ha igen, akkor arról lemond;
2.2 nyilatkozat arról, hogy a kérelmező részesül-e vakok személyi járadékában, valamint arról, hogy ha igen, akkor arról lemond;
2.3 nyilatkozat a fogyatékossági támogatás folyósítását érintő változások – azok bekövetkezésétől számított 15 napon belül történő – bejelentésére előírt kötelezettségnek, valamint annak tudomásul vételéről, hogy a kötelezettség elmulasztása esetén a jogalap nélkül kifizetett összeg visszakövetelésének van helye;
3. Kitöltési útmutató és tájékoztatás a csatolandó dokumentumokról.
3. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez80
4. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez81
5. számú melléklet a 141/2000. (VIII. 9.) Korm. rendelethez82
1 A 89/2003. (VI. 25.) Korm. rendelet 86. §-ának b) pontja alapján a ,,TÁH'' szövegrész helyébe az ,,Igazgatóság'' szövegrész lépett.
2 Az 1. § új (4) bekezdését a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 1. §-ának (1) bekezdése iktatta be, egyidejűleg az eredeti (4)–(6) bekezdés számozását (5)–(7) bekezdésre változtatva. E módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
3 Az 1. § eredeti (4) bekezdésének számozását a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 1. §-ának (1) bekezdése (5) bekezdésre változtatta, szövege e módosító rendelet 1. §-ának (2) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 11. §-ának (4) bekezdése alapján a 2003. március 1. napjáig elbírált ügyekben – amennyiben a hallási fogyatékosságot, illetve mozgásszervi fogyatékosságot vagy a halmozott fogyatékosságot a hallási fogyatékosság, illetve mozgásszervi fogyatékosság megállapításához szükséges, jogszabályban meghatározott feltételek fennállásának hiánya miatt nem állapították meg vagy látási fogyatékosságot állapítottak meg – az igénylő kérelmére az eljárást e módosító rendelet rendelkezéseit is figyelembe véve ismételten le kell folytatni. A megismételt eljárásban a korábban lefolytatott eljárás során keletkezett iratok felhasználhatóak. A megismételt eljárás során elbírált ügyekben a fogyatékossági támogatásra való jogosultság megállapításának kezdő időpontja legkorábban 2003. március 1. napja lehet.
4 Az 1. § eredeti (5) bekezdésének számozását a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 1. §-ának (1) bekezdése (6) bekezdésre változtatta, szövege e módosító rendelet 11. §-ának (9) bekezdése szerint módosított szöveg.
5 Az 1. § eredeti (6) bekezdésének számozását a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 1. §-ának (1) bekezdése (7) bekezdésre változtatta, szövegét e módosító rendelet 1. §-ának (3) bekezdése állapította meg, a 11. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
6 Az 1. § (8) bekezdését a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 4. §-a iktatta be.
7 A 4. § a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 189. § (1) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
8 A 4. § (2) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
9 A 4. § (3) bekezdését a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 5. §-a iktatta be.
10 Az 5. § (1) bekezdésének bevezető szövegrésze a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190–191. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
11 Az 5. § (1) bekezdésének b) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
12 Az 5. § (1) bekezdésének c) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 95/2012. (V. 15.) Korm. rendelet 31. § (3) bekezdése szerint módosított szöveg. Alkalmazására lásd ez utóbbi módosító rendelet 23. §-át.
13 Az 5. § (2) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
14 Az 5. § (3) bekezdése a 183/2001. (X. 4.) Korm. rendelet 2. § (2) bekezdése, a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 289/2010. (XII. 23.) Korm. rendelet 3. § (23) bekezdése, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés a) pontja szerint módosított szöveg.
15 Az 5/A. §-t a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 9. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 10. § a) pontja.
16 A 6. § a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 189. § (2) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
17 A 6. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
18 A 6. § (2) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
19 A 7. §-t a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
20 A 8. § a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
21 A 9. § a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 6. §-ával megállapított szöveg.
22 A 9. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
23 A 9. § (3) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés d) pontja szerint módosított szöveg.
24 A 9/A. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, szövege a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. Ez utóbbi módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
25 A 9/B. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, e módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
26 A 9/B. § (1) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 189. § (4) bekezdésével megállapított, a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 10. § b) pontja szerint módosított szöveg.
27 A 9/B. § (2) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
28 A 9/B. § (3) bekezdés nyitó szövegrésze a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 7. §-a szerint módosított szöveg.
29 A 9/B. § (3) bekezdésének a) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
30 A 9/B. § (3) bekezdésének b) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
31 A 9/B. § (3) bekezdésének c) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190–191. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
32 A 9/C. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, szövege a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
33 A 9/D. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, e módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
34 A 9/D. § (1) bekezdését a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
35 A 9/D. § (2) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 95/2012. (V. 15.) Korm. rendelet 31. § (2) bekezdés d) pontja, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés e) pontja szerint módosított szöveg.
36 A 9/D. § (3) bekezdését a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (13) bekezdés a) pontja hatályon kívül helyezte.
37 A 9/E. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, e módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
38 A 9/E. § (1) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
39 A 9/E. § (2) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 189. § (7) bekezdésével megállapított, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
40 A 10. § a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 3. §-ával megállapított szöveg, e módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
41 A 10. § (1) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 189. § (8) bekezdésével megállapított, a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 10. § c) pontja szerint módosított szöveg.
42 A 10. § (2) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
43 A 10. § (3) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
44 A 11. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
45 A 11. § új (2) bekezdését a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 10. §-ának (2) bekezdése iktatta be, egyidejűleg az eredeti (2)–(3) bekezdés számozását (4)–(5) bekezdésre változtatva.
46 A 11. § új (3) bekezdését a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 10. §-ának (2) bekezdése iktatta be, egyidejűleg az eredeti (3) bekezdés számozását (5) bekezdésre változtatva, szövege a 314/2009. (XII. 28.) Korm. rendelet 12. §-a szerint módosított szöveg.
47 A 11. § eredeti (2) bekezdésének számozását a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 10. §-ának (2) bekezdése (4) bekezdésre változtatta, szövege a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 11. § (8) bekezdésének a) pontja, a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. Ez utóbbi módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
48 A 11. § eredeti (3) bekezdésének számozását a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 10. §-ának (2) bekezdése (5) bekezdésre változtatta. A 11. § (5) bekezdését a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
49 A 12. § a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (7) bekezdésével megállapított szöveg.
50 A 13. § (1) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
51 A 13. § (2) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (8) bekezdésével megállapított szöveg.
52 A 13. § (3) bekezdés nyitó szövegrésze a 95/2012. (V. 15.) Korm. rendelet 31. § (2) bekezdés d) pontja, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés e) pontja szerint módosított szöveg.
53 A 13. § (3) bekezdésének b) pontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
54 A 13. § (5) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
55 A 14. § (1) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
56 A 14. § (2) bekezdése a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 5. §-a, a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
57 A 15. § a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
58 A 16. § (1) bekezdése a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 8. §-ával megállapított, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés f) pontja szerint módosított szöveg.
59 A 16. § (2) bekezdésében a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés g) pontjával elrendelt módosítás, amely szerint az „Igazgatósághoz” szövegrész helyébe a „kormányhivatalhoz” szöveg lép, nem vezethető át.
60 A 16. § (3) bekezdését a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 11. §-a iktatta be, szövege a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (9) bekezdésével megállapított szöveg.
61 A 17. § (1) bekezdésében a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés h) pontjával elrendelt módosítás, amely szerint az „Igazgatóságnak” szövegrész helyébe a „kormányhivatalnak” szöveg lép, nem vezethető át.
62 A 17. § (2) bekezdése a 125/2004. (IV. 29.) Korm. rendelet 12. §-a, a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. Ez utóbbi módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
63 A 18. § a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés i) pontja szerint módosított szöveg.
64 A 19. § a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (10) bekezdésével megállapított szöveg.
65 A 19/A. §-t a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 7. §-a iktatta be. E módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell, a 9. §-ának (1)–(3) bekezdése alapján azt a személyt, aki 2003. február hónapban vakok személyi járadékában részesül, 2003. március hónapban egyszeri juttatás illeti meg. Az egyszeri juttatás összege 10 570 Ft. Az egyszeri juttatást a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság, illetőleg a MÁV Rt. Nyugdíj Igazgatóság 2003. március 1. napját megelőzően hatályos, a vakok személyi járadékára vonatkozó rendelkezések szerint folyósítja és számolja el. Az 1998: XXVI. törvény 23/A. §-ának (2) bekezdése szerinti jogosultsággal kapcsolatban lásd e módosító rendelet 11. §-ának (2)–(3) és (5)–(6) bekezdését.
66 A 19/A. § (1) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
67 A 19/A. § (2) bekezdése a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés j) pontja szerint módosított szöveg.
68 A 19/A. § (3) bekezdése a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
69 A 19/A. § (4) bekezdésében a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (12) bekezdés c) pontjával elrendelt módosítás, amely szerint a „az Igazgatóság” szövegrész helyébe az „a kormányhivatal” szöveg lép, nem vezethető át.
70 A 19/A. § (5) bekezdését a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a hatályon kívül helyezte. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
71 A 19/B. §-t a 321/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 10. § (2) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (13) bekezdés b) pontja.
72 A 20. § (3) bekezdését a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 11. § (8) bekezdésének b) pontja hatályon kívül helyezte.
73 A 20/A. §-t a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (11) bekezdése iktatta be.
74 A 21. §-t megelőző alcímet a 115/2007. (V. 24.) Korm. rendelet 14. § (3) bekezdése iktatta be.
75 A 21. §-t a 115/2007. (V. 24.) Korm. rendelet 14. § (3) bekezdése iktatta be.
76 Az 1. számú melléklet a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 8. §-ával megállapított szöveg, e módosító rendelet 11. §-ának (1) bekezdése alapján a rendelkezést a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell.
77 Az 1. számú melléklet 5. pontjának ca) alpontja a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 190. §-a szerint módosított szöveg. E módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
78 Az 1. számú melléklet 7. pontját a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 9. § (1) bekezdése iktatta be.
79 A 2. számú melléklet a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 9. § (2) bekezdésével megállapított, a 70/2015. (III. 30.) Korm. rendelet 43. § (13) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
80 A 3. számú mellékletet a 95/2013. (III. 29.) Korm. rendelet 10. § d) pontja hatályon kívül helyezte.
81 A 4. számú mellékletet a 206/2000. (XII. 11.) Korm. rendelet 2. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a. Ez utóbbi módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
82 Az 5. számú mellékletet a 21/2003. (II. 25.) Korm. rendelet 8. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 182/2009. (IX. 10.) Korm. rendelet 191. §-a. Ez utóbbi módosító rendelet 687. § (1) bekezdése alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult vagy megismételt eljárásokban kell alkalmazni.