text:
2002. évi XXIX. törvény a Magyar Kormány és a Macedón Kormány között, 2001. április 13-án, Szkopjéban aláírt, a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló Megállapodás kihirdetéséről - Hatályos Jogszabályok Gyűjteménye
2002. évi XXIX. törvény
a Magyar Kormány és a Macedón Kormány között, 2001. április 13-án, Szkopjéban aláírt, a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló Megállapodás kihirdetéséről *
1. § Az Országgyűlés a Magyar Kormány és a Macedón Kormány között, 2001. április 13-án, Szkopjéban aláírt, a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről szóló Megállapodást e törvénnyel kihirdeti.
(A Megállapodás megerősítéséről szóló jegyzékváltás 2002. március 14-én megtörtént, és a Megállapodás 2002. március 14-én hatályba lépett.)
„Megállapodás a Magyar Kormány és a Macedón Kormány között a beruházások ösztönzéséről és kölcsönös védelméről
A Magyar Kormány és a Macedón Kormány (a továbbiakban: Szerződő Felek),
attól az óhajtól vezetve, hogy a gazdasági együttműködést mindkét ország javára erősítsék,
felismerve, hogy ezen beruházásoknak nemzetközi megállapodás alapján történő elősegítése és védelme hozzájárul az üzleti kezdeményezések ösztönzéséhez és fokozza mindkét Szerződő Fél gazdasági fellendülését,
1. A „beruházás” kifejezés magában foglal mindenfajta olyan vagyoni értéket, melyet az egyik Szerződő Fél valamely beruházója gazdasági tevékenységgel összefüggően fektetett be a másik Szerződő Fél területén ez utóbbi törvényeivel és jogszabályaival összhangban, és különösen - de nem kizárólag - a következőket jelenti:
a) az ingó és ingatlan tulajdont, valamint minden egyéb dologi jogot, mint például a jelzálogot, a zálogjogot és hasonló jogokat;
c) olyan pénzköveteléseket vagy gazdasági értékkel bíró teljesítés nyújtására vonatkozó követeléseket, amelyek beruházáshoz kapcsolódnak;
d) a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokat, ideértve a beruházáshoz kapcsolódó szerzői jogokat, védjegyeket, szabadalmakat, ipari mintákat, technológiákat, kereskedelmi titkokat, kereskedelmi neveket éppúgy, mint a know-how-t és a goodwill-t;
e) minden jogszabály vagy szerződés által biztosított jogot és jogszabályon alapuló mindenfajta engedélyt és jóváhagyást, beleértve a természeti erőforrások kutatására, kitermelésére, művelésére vagy kiaknázására vonatkozó koncessziókat.
A vagyoni érték beruházási formájának későbbi megváltozása nem érinti annak beruházás jellegét, feltételezve, hogy ez a változás annak a Szerződő Félnek a törvényeivel és egyéb jogszabályaival összhangban áll, amelynek területén a beruházást eszközölték.
2. A „beruházó” kifejezés minden olyan természetes vagy jogi személyt jelent, aki a másik Szerződő Fél területén beruházást eszközöl.
a) A „természetes személy” kifejezés azt a természetes személyt jelenti, aki bármelyik Szerződő Fél állampolgára annak jogszabályai értelmében.
b) A „jogi személy” kifejezés jelenti
(i) Magyarország tekintetében mindazon jogalanyokat, amelyek annak jogszabályaival összhangban kerültek bejegyzésre, illetve jogi személyként jöttek létre, és amelyeknek a székhelye Magyarország területén van. Ez a kifejezés magába foglalja mindazokat a személyi egyesüléseket, melyek nem rendelkeznek jogi személyiséggel, de az adott szerződő Fél jogszabályai szerint társaságnak tekintendők;
(ii) Macedónia tekintetében mindazon jogi személyeket, melyek annak jogszabályaival összhangban jöttek létre, illetve kerültek bejegyzésre, és amelyeknek a székhelyük Macedónia területén van.
3. A „hozam” kifejezés a beruházásból származó eredményt jelenti és magában foglalja - különösen, de nem kizárólagosan - a nyereséget, kamatot, tőkenyereséget, osztalékot, jogdíjakat vagy egyéb díjakat.
4. A „terület” kifejezés jelenti:
a) Magyarország tekintetében, földrajzi értelemben használva, Magyarország területét;
b) Macedónia tekintetében annak területét, beleértve a földet, a vizet és a légteret, amely fölött az érintett ország a nemzetközi joggal összhangban felségjogokat vagy fennhatóságot gyakorol.
5. A „szabadon átváltható pénznem” kifejezés azt az átváltható pénznemet jelenti, amelyet széles körben használnak fizetésre nemzetközi üzleti tranzakciók esetében és széles körben forgalmaznak a vezető nemzetközi devizapiacokon.
1. Mindkét Szerződő Fél ösztönzi a másik Szerződő Fél beruházóit, hogy területén beruházásokat eszközöljenek, és jogszabályaival összhangban lehetővé teszi az ilyen beruházások létrehozását.
2. Bármelyik Szerződő Fél beruházói által eszközölt beruházások és azok hozamai a másik Szerződő Fél területén igazságos, méltányos és megkülönböztetés-mentes bánásmódban részesülnek, továbbá teljes körű védelmet és biztonságot élveznek.
1. Mindkét Szerződő Fél a területén a másik Szerződő Fél beruházóinak a beruházásait és hozamait olyan bánásmódban részesíti, amely nem kedvezőtlenebb, mint a saját beruházói beruházásainak és hozamainak, illetve bármely harmadik állam beruházói beruházásainak és hozamainak biztosított bánásmód közül a kedvezőbb.
2. Mindkét Szerződő Fél a területén a másik Szerződő Fél beruházóit olyan bánásmódban részesíti a beruházásaik irányítása, fenntartása, használata, élvezete vagy a velük való rendelkezés tekintetében, amely igazságos és méltányos és nem kedvezőtlenebb, mint a saját beruházói vagy bármelyik harmadik állam beruházói számára biztosított bánásmód közül a kedvezőbb.
3. E cikk 1. és 2. bekezdésének rendelkezései nem értelmezhetők úgy, hogy az egyik Szerződő Felet arra kötelezik, hogy kiterjessze a másik Szerződő Fél beruházóira bármilyen olyan bánásmódnak, preferenciának vagy kiváltságnak az előnyeit, amelyet az előbbi Szerződő Fél a következők alapján nyújthat:
a) hogy tagja vagy tagjává válik valamely vámuniónak, szabadkereskedelmi övezetnek vagy pénzügyi uniónak, vagy részese vagy részesévé válik az ilyen uniók, intézmények létrehozásához vezető hasonló nemzetközi megállapodásnak, vagy a regionális együttműködés más formáinak;
b) bármely nemzetközi megállapodás vagy megegyezés, amely egészben vagy nagyrészt az adózással kapcsolatos;
c) hogy tagja vagy tagjává válik valamely sokoldalú nemzetközi beruházásvédelmi megállapodásnak.
Ha bármelyik Szerződő Fél beruházóinak a beruházásai háború, fegyveres összeütközés, országos szükségállapot, felkelés, lázadás, zavargás vagy egyéb hasonló esemény miatt a másik Állam területén veszteséget szenvednek, az utóbbi Szerződő Fél a helyreállítás, kártalanítás, kárpótlás vagy egyéb rendezés tekintetében olyan bánásmódban részesíti azokat, amely nem kedvezőtlenebb annál, mint az utóbbi Állam által a saját beruházóinak vagy bármelyik harmadik állam beruházóinak biztosított bánásmód közül a kedvezőbb.
1. Egyik Szerződő Fél beruházóinak beruházásait sem államosíthatják, sajátíthatják ki vagy vethetik olyan intézkedések alá a másik Szerződő Fél területén, melyek hatása megegyezik az államosítással vagy kisajátítással (a továbbiakban: kisajátítás), kivéve a közérdeket. A kisajátítást hátrányos megkülönböztetésektől mentesen, megfelelő törvényes eljárás keretében kell végrehajtani, és egyidejűleg rendelkezni kell az azonnali, megfelelő és tényleges kártalanítás megfizetéséről. A kártalanításnak egyenértékűnek kell lennie a beruházásnak a kisajátítást, illetve a közelgő kisajátítás közismertté válását közvetlenül megelőző időpontban érvényes piaci értékével. A kártalanításnak tartalmaznia kell a kisajátítás napjától a fizetés napjáig terjedő időszakra vonatkozóan az érvényben lévő éves LIBOR alapján számított kamatokat. A kártalanításnak és a kamatoknak, bármikor merüljenek fel, késedelem nélkül teljesítendőnek, ténylegesen hozzáférhetőnek és szabadon átváltható pénznemben szabadon átutalhatónak kell lennie.
2. Az érintett beruházónak joga van a kisajátító Szerződő Fél bírói vagy egyéb független hatósága által az ügyét, és beruházásának az e cikkben rögzített elvekkel összhangban történő értékelését felülvizsgáltatni.
1. A Szerződő Felek lehetővé teszik a másik Szerződő Fél beruházói beruházásaival és hozamaival kapcsolatos kifizetések szabad átutalhatóságát. Az átutalásoknak szabadon átváltható pénznemben kell történniük, bármely korlátozás és indokolatlan késedelem nélkül. Az ilyen átutalások különösen - de nem kizárólag - a következőket foglalják magukban:
b) a nyereséget, kamatot, osztalékot és az egyéb folyó bevételt;
c) a hitelek visszafizetésére szolgáló összegeket;
f) természetes személyeknek azt a keresetét, amely azon Szerződő Fél törvényeinek és jogszabályainak hatálya alá tartozik, ahol a beruházást létrehozták;
g) a Megállapodás 4. és 5. Cikkeinek megfelelően kifizetett kártérítést.
2. A jelen Megállapodás tekintetében árfolyamoknak - eltérő megegyezés hiányában - az átutalás időpontjában érvényes hivatalos árfolyamok tekintendők.
1. Amennyiben az egyik Szerződő Fél vagy annak kijelölt ügynöksége a másik Szerződő Fél területén megvalósult beruházására vonatkozóan nyújtott garancia vagy biztosítás alapján saját beruházóinak kifizetést teljesít, az utóbbi Szerződő Fél elismeri:
a) a beruházó bármilyen jogának vagy követelésének átszállását az előbbi Szerződő Félre vagy annak kijelölt ügynökségére az annak országában érvényes valamely jogszabály vagy jogügylet útján, valamint,
b) hogy az előbbi Szerződő Fél vagy annak kijelölt ügynöksége a jogutódlás címén jogosult a beruházó jogainak gyakorlására és követeléseinek érvényesítésére, és átvállalja a beruházással kapcsolatos kötelezettségeket.
Az egyik Szerződő Fél és a másik Szerződő Fél beruházója közötti beruházási jogviták rendezése
2. Ha az egyik Szerződő Fél beruházója és a másik Szerződő Fél közötti vita hat hónapon belül nem rendezhető ily módon, az érintett beruházónak jogában áll az ügyet beterjeszteni:
a) annak a Szerződő Félnek az illetékes bíróságához, amelyben a beruházás megvalósult; vagy
b) a Washington D.C.-ben 1965. március 18-án aláírásra megnyílt, az Államok és más államok természetes és jogi személyei közötti beruházási vitákról szóló Egyezmény vonatkozó rendelkezései szerint a Beruházási Viták Rendezésének Nemzetközi Központjához (ICSID), amennyiben mindkét állam részesévé vált az Egyezménynek; vagy
c) olyan választottbíróhoz, illetve olyan nemzetközi ad hoc választottbírósághoz, amely az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottságának (UNCITRAL) Választott Bírósági Szabályai szerint jött létre. A vitában álló Felek írásban megegyezhetnek ezen Szabályok módosításában. A bírósági döntés végleges és kötelező a vitában részt vevő mindkét Fél számára.
3. Ha az egyik Szerződő Fél beruházója a vitát előterjesztette annak a Szerződő Félnek a bíróságához, ahol a beruházást létesítették, vagy nemzetközi választottbírósághoz, úgy ez a választás végleges.
4. A bíróság döntése a következőkön alapszik:
- jelen Megállapodás rendelkezései;
- annak a Szerződő Félnek a nemzeti jogszabályai, ahol a beruházást létrehozták, beleértve azokat a szabályokat is, amelyek a törvényi ellentmondásokra vonatkoznak;
- a nemzetközi jog szabályai és egyetemesen elfogadott elvei.
1. A Szerződő Felek között jelen Megállapodás értelmezésével vagy alkalmazásával kapcsolatosan felmerült jogvitákat lehetőség szerint konzultációk, illetve tárgyalások útján kell rendezni.
2. Ha a vita ily módon hat hónapon belül nem rendezhető, azt bármelyik Állam kérésére a jelen cikk rendelkezései szerinti választottbíróság elé kell terjeszteni.
3. A választottbíróságot minden egyes esetben a következő módon kell megalakítani. A választottbírósági eljárás iránti kérelem kézhezvételétől számított két hónapon belül mindkét Szerződő Fél kijelöli a bíróság egy-egy tagját. Ezen két tagnak azután egy harmadik állam állampolgárát kell kiválasztania, akit a két Szerződő Fél jóváhagyása után a bíróság elnökévé (a továbbiakban: elnök) kell kijelölni. A bíróság elnökét a két másik tag kijelölésének időpontjától számított két hónapon belül ki kell jelölni.
4. Amennyiben a jelen cikk 3. bekezdésében meghatározott határidőkön belül a szükséges kijelölések nem történtek meg, úgy a Nemzetközi Bíróság elnökét lehet felkérni a kijelölések megtételére. Ha a Nemzetközi Bíróság elnöke valamelyik Szerződő Fél állampolgára, vagy valamilyen más ok akadályozza az említett tisztség ellátásában, az alelnököt kell felkérni a szükséges kijelölések megtételére. Ha az alelnök valamelyik Szerződő Fél állampolgára, vagy ő is akadályoztatva van az említett tisztség ellátásában, a Nemzetközi Bíróságnak azt a rangidős tagját kell felkérni a kijelölések megtételére, aki egyik Szerződő Félnek sem állampolgára.
5. A választottbíróság döntését egyszerű szavazattöbbséggel hozza. Ez a döntés kötelező érvényű mindkét Szerződő Fél számára. Mindkét Szerződő Fél maga viseli az általa választottbírónak, valamint a bírósági eljárásban való képviseletének a költségeit; az elnök költségeit és a fennmaradó költségeket a Szerződő Felek egyenlő arányban viselik. A bíróság eljárási szabályait maga határozza meg. Mindazonáltal a választottbíróság határozhat úgy, hogy a Szerződő Felek egyike nagyobb mértékben viselje a költségeket, és ez a döntés kötelező mindkét Szerződő Fél számára.
Egyéb szabályok és különleges kötelezettségek alkalmazása
1. Amennyiben valamely ügyre egyaránt vonatkoznak a jelen Megállapodás és valamely olyan más nemzetközi egyezmény rendelkezései, melynek mindkét Szerződő Fél részese, úgy ezen Megállapodás rendelkezései nem akadályozhatják meg sem a Szerződő Feleket, sem a másik Szerződő Fél területén beruházással bíró beruházóikat abban, hogy az ügyükre nézve kedvezőbb szabályozás előnyeit élvezzék.
2. Amennyiben az egyik Szerződő Fél jogszabályai vagy más - annak jogszabályaival összhangban kötött - szerződéseinek különleges rendelkezései a másik Szerződő Fél beruházói számára kedvezőbb bánásmódot biztosítanak, mint a jelen Megállapodás, úgy a kedvezőbbet kell alkalmazni.
A Megállapodás alkalmazhatósága
A Megállapodást az egyik Szerződő Fél területén, annak jogszabályaival összhangban a másik Szerződő Fél beruházói által a Megállapodás hatálybalépése előtt vagy azt követően megvalósított beruházásokra kell alkalmazni, de nem alkalmazható olyan beruházással kapcsolatos jogvitára, amely a hatálybalépése előtt merült fel, vagy olyan követelésre, amelyet a hatálybalépés előtt rendeztek.
Hatálybalépés, időbeli hatály és felmondás
1. A Szerződő Felek tájékoztatják egymást arról, hogy a jelen Megállapodás hatálybalépéséhez szükséges alkotmányos követelményeiknek eleget tettek. A jelen Megállapodás a második értesítés napján lép hatályba.
2. A jelen Megállapodás tíz évig marad hatályban, és azután továbbra is hatályban marad hasonló időszakra vagy időszakokra, hacsak ezen cikk 3. bekezdésének megfelelően fel nem mondják.
3. Bármelyik Szerződő Fél felmondhatja ezen Megállapodást egy évvel előre írásban értesítve a másik Szerződő Felet, a kezdeti tízéves időszak végén vagy azt követően bármikor.
4. A jelen Megállapodás felmondása előtti időszakban megvalósított beruházások tekintetében a Megállapodás rendelkezései a felmondást követő további tíz évig érvényben maradnak.
Ennek hiteléül az arra kellő felhatalmazással rendelkező alulírottak a Megállapodást aláírták.
Készült két eredeti példányban, Szkopjéban, 2001. április hó 13. napján, magyar, macedón és angol nyelven. Mindhárom szöveg egyaránt hiteles. Értelmezésbeli eltérések esetén az angol szöveg az irányadó.
3. § Ez a törvény a kihirdetése napján lép hatályba, a Megállapodás rendelkezéseit azonban 2002. március 14-től kell alkalmazni.
Kihirdetve: 2002. IX. 20.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság


text:
IV/01298/2018
. IV/01298/2018
Az ügy tárgya: A Kúria Kfv.VI.37.130/2018/9. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (kereső tevékenység)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - a Kúria Kfv.VI.37.130/2018/9. számú ítélete és a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.31.605/2017/10. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó előadta, hogy 2016-ban álláskeresőként nyilvántartásba vétel iránti kérelmet terjesztett elő a Budapest Kormányhivatal IX. Kerületi Hivatala Foglalkoztatási Osztályán. A Hivatal a kérelmét elutasította arra hivatkozással, hogy az indítványozó a Budapest-Esztergom Érsekséggel kötött megbízási szerződés alapján 2013 óta szeptember-június hónapok között heti egyszer óvodai hitoktatást végez 2000,-Ft óradíjért, tehát kereső tevékenységet folytat.
Az indítványozó kereseti kérelmét az elsőfokú bíróság elutasította, melyet a Kúria hatályában fenntartott.
Az indítványozó álláspontja szerint az elsőfokú bíróság az egyéb keresőtevékenység fogalmát kiterjesztően értelmezte, mikor abba beleemelte a megbízási jogviszonyt is. A bírói döntés indokolásában kifejtette ugyanis, hogy kereső tevékenység körébe tartozik minden olyan tevékenység amiért díjazás jár. Az indítványozó álláspontja szerint a bírói döntések megsértették az Alaptörvény XII. cikk. (1) és (2) bekezdése szerinti munka és foglalkozás szabad megválasztásához való alapjogát, és a XV. cikk (1)-(2) valamint (4) bekezdése szerinti törvény előtti egyenlőséghez való alapjogát..
Kúria Kfv.VI.37.130/2018/9. számú ítélete
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.31.605/2017/10. számú ítélete
IV_1298_4_2018_indkieg.anonim.pdf IV_1298_2_2018_indítvány.anomimpdf.pdf
A határozat száma: 3054/2019. (III. 14.) AB végzés
3054_2019 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria Kfv.VI.37.130/2018/9. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó magánszemély jogi képviselő nélkül eljárva az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdésének d) pontja valamint az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz, melyben a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.K.31.605/2017/10. számú ítélete, valamint a Kúria Kfv.VI.37.130/2018/9. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
[2]	2. Az indítvány benyújtására okot adó pernek az alkotmányjogi panasz elbírálása szempontjából lényeges elemei a következők.
[3]	2.1. Az indítványozó az Esztergom-Budapest Főegyházmegye Hitoktatási Felügyelőségével 2016. szeptember 1. napjától 2017. június 15. napjáig tartó időszakra megbízási szerződést kötött hitoktatói tevékenységre.
[4]	2.2. Az indítványozó 2016. december 9-én kérelmet terjesztet elő az elsőfokú hatóságnál, hogy álláskeresőként vegye nyilvántartásba. Az elsőfokú hatóság a kérelmet határozatával elutasította arra hivatkozással, hogy a nyilvántartásba vétel feltételei nem állnak fenn, mert az indítványozó kereső tevékenységet folytat, ezért nem minősül álláskeresőnek. Határozatát az elsőfokú hatóság a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) 58. § (5) bekezdése d) pontjára alapította, miszerint aki egyéb kereső tevékenységet folytat, nem tekinthető álláskeresőnek.
[5]	Az indítványozó fellebbezése nyomán eljárt másodfokú hatóság az elsőfokú közigazgatási hatósági döntést helybenhagyta, ugyanazon jogszabályi rendelkezésre hivatkozva.
[6]	2.3. Az indítványozó felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő elsődlegesen a döntés megváltoztatását, másodlagosan a másodfokú hatóság (a továbbiakban: alperes) határozatának az elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését és új eljárás lefolytatására kötelezést kérve. Azt állította, hogy az ő megbízási szerződését, ami „nem folyamatos, hanem időszakos” és évente meg kell újítania, a hatóság az Flt. 58. § (5) bekezdése e) pontját kiterjesztően értelmezve, tévesen értelmezte munkaviszonynak, ami ellenkezik a jogalkotói céllal. Álláspontja szerint a jogalkotói akarat a taxatív felsorolásra irányult, amibe nem tartozott bele a megbízási jogviszony. Érvelése szerint három feltétel is hiányzik jogosulatlansága megállapításához: egyrészt az idézett jogszabályhelyen nem szerepel a felsorolásban a megbízási jogviszony, másrészt, ha a megbízási díjat tiszteletdíjnak tekintenénk, nem éri el a minimálbér 30%-át, harmadrészt a „megbízás nem munkaviszony”. Az indítványozó hivatkozott a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 3. § (2) bekezdésének megsértésére azzal összefüggésben, hogy az alperes „egyoldalúan és önkényesen értelmezi” a kereső tevékenység fogalmát.
[7]	Az alperes a felülvizsgálati kérelem elutasítását kérte. Álláspontja szerint az indítványozó munkavégzéséért díjazás jár és nem tiszteletdíj címén jut jövedelemhez.
[8]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság ítéletének indokolása szerint az Flt. 54. § (11) bekezdése alapján az állami foglalkoztatási szerv álláskeresőként – a (12) bekezdésben foglaltak figyelembevételével – kérelmére azt a személyt veszi nyilvántartásba, aki a) megfelel az 58. § (5) bekezdés d) pont 1–5. alpontjaiban meghatározott feltételeknek és b) kötelezettséget vállal arra, hogy az állami foglalkoztatási szervvel a (9) és (10) bekezdések szerint együttműködik. E törvény alkalmazásában irányadó fogalom-meghatározásokat az Flt. 58. § (5) bekezdése d) pont 1–6. alpontjai rögzítik. A bíróság indokolása szerint ahhoz, hogy az álláskeresői minőség megállapítható legyen, az alpontok valamennyi feltételének együttesen és egyidejűleg kell teljesülnie. Ebből látható, hogy a jogalkotó az „egyéb kereső tevékenység” fogalmát ugyan nem alkotta meg, de a „munkaviszony” valamint a „keresőtevékenység” fogalmakból, – „a bíróság jogértelmezése szerint, további dogmatikai aggály nélkül” – egyenesen lehet arra következtetni, hogy a megbízási jogviszonyban folytatott díjazás ellenében történő munkavégzés az „egyéb keresőtevékenység” kategóriába tartozik. Az ítélet szerint: „[a] bíróság ezért a »munkavégzést« – a bírói gyakorlatot is figyelembe véve, az alperessel egyező módon – maga is akként értelmezte, hogy az olyan tevékenység ellátása, amely a munkaviszonyban végzett tevékenységhez hasonló jellegű tevékenység, teljesítmény elvégzésére, ellátására irányul.” A fentiekre tekintettel a bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az alperes a határozatában helyes jogértelmezés mentén a releváns tényállást helyesen állapította meg, döntése és eljárása is jogszerű volt, ezért az indítványozó keresetét elutasította.
[9]	2.4. Az indítványozó a jogerős ítélettel szemben felülvizsgálati kérelemmel fordult a Kúriához, amelyben kérte elsődlegesen az ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítását, másodlagosan az ítélet megváltoztatását és az indítványozó javára történő döntéshozatalt. Egyben alaptörvény-ellenesség kiküszöbölése érdekében kérte, hogy a Kúria forduljon az Alkotmánybírósághoz. Álláspontja szerint ellentmondásos a támadott ítélet abban, hogy habár megállapítja, hogy az Flt. nem határozza meg az egyéb keresőtevékenység fogalmát, azonban a megbízási jogviszonyt beemeli ebbe a fogalmi körbe, ami ellentmond az Flt. zárt taxációs jellegének. Szerinte egy értelmező jogszabályi rendelkezés kiterjesztő értelmezésére nem alapítható jogszerű döntés, annak joghatást kiváltó tartalma nem lehet.
[10]	Az alperesi ellenkérelem a jogerős ítélet hatályában fenntartását indítványozta.
[11]	A Kúria a jogerős döntést hatályában fenntartotta. Ítéletének indokolása szerint „az elsőfokú bíróság a helyesen megállapított tényállásból helytálló jogi következtetésre jutott a közigazgatási határozat jogszerűségét illetően, annak indokaival a felülvizsgálati bíróság egyetért”. A Kúria a felülvizsgálati kérelemben foglaltakat illetően rámutatott arra is, hogy „sem az alperesi határozat, sem a jogerős ítélet nem minősítette munkaviszonynak a megbízási jogviszonyt, hanem azt állapította meg, hogy az [indítványozó] azért nem minősül álláskeresőnek, mert egyéb keresőtevékenységet folytat.” A jogszabályhely a munkaviszony mellett kizáró tényezőnek tekinti az egyéb keresőtevékenység folytatását is. A Kúria szerint az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg, hogy az alperes megalapozottan és jogszerűen hozta meg döntését a határozatban nevesített jogszabályhelyekre figyelemmel. A Kúria olyan alkotmányossági kérdést sem talált, amely indokolná, hogy az Alkotmánybírósághoz forduljon, ezért az ez irányú indítvány teljesítését mellőzte.
[12]	3. Az indítványozó ezt követően nyújtotta be alkotmányjogi panaszát, amelyben mind a kúriai, mind a közigazgatási és munkaügyi bírósági ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte, az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdésére, O) cikkére, R) cikke (1) bekezdésére, T) cikke (3) bekezdésére, XII. cikke (1)–(2) bekezdéseire, XV. cikke (1)–(2) és (4) bekezdéseire, valamint 28. cikkére hivatkozva.
[13]	3.1. Az indítványozó álláspontja szerint a bírói ítéletek ugyanazon okból sértik az Alaptörvény felhívott rendelkezéseit, amelyet az eljárt bíróságok előtt előadott.
[14]	Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és az Alaptörvény 28. cikke sérelmét abban látta, hogy szerinte az eljárt hatóságok és bíróságok az idézett fogalomértelmező jogszabályhelyet (Flt. 58. §) nem a taxációs felsorolás szerint értelmezték. Panasza szerint „[ha] a jogszabály többféle módon (tartalommal) értelmezhető, akkor a jogbiztonság és a bizalomvédelem elve is sérül, ami azt vonja maga után, hogy a polgárok nem megfelelően (vagy egyáltalán) nem követik a jogszabályok rendelkezéseit.”
[15]	Az Alaptörvény O) cikke szerinte azért sérül, mert az eljárt bíróságok jogértelmezésükkel „korlátot” állítottak, ami miatt nem tud az O) cikkben foglalt „alapkötelezettségének” eleget tenni, lévén, hogy a megbízásban vállalt munka mellett kívánt az állami és közösségi feladatok ellátásához hozzájárulni, azonban új munkalehetőség keresésében segítségre lett volna szüksége. Az O) cikk sérelmének állítása kapcsán az indítványozó panaszában idézi a 30/2017. (XI. 14.) AB határozatot, visszautalva a 3231/2013 (VII. 2.) AB határozat [95] bekezdésére: „[A]z Alaptörvény O) cikke tehát általános érvénnyel rögzíti az egyén önmagáért viselt és a közösség iránti felelősségét is. […] Az Alaptörvény emberképe nem az elszigetelt egyéné, hanem a társadalomban élő felelős személyiségé.”
[16]	Az indítványozó panaszában felidézi ezzel összefüggésben az Alaptörvény Nemzeti hitvallását, miszerint az állam mint közösség erejének alapja a munka mint tevékenység és az indítványozó úgy tekinti, hogy ezzel a tevékenységgel is köteles az állam javát szolgálni.
[17]	Az Alaptörvény T) cikke (3) bekezdése sérelmét azzal összefüggésben állítja, hogy „ha elfogadjuk a közigazgatási szervek és a bíróságok értelmezését, akkor az Flt. rendelkezései nincsenek összhangban az Alaptörvénnyel.”
[18]	Az indítványozó az Alaptörvény XII. cikk (1) bekezdésének sérelmét abban látja, hogy a bírói jogértelmezés „súlyosan korlátozta” a foglalkozáshoz való jogát. A foglalkozáshoz való jog része a munkavállaláshoz való jog is, mert szerinte a „foglalkozás megválasztása ugyanis magában foglalja a munkavégzést is”. Akkor tud munkát vállalni, ha rendelkezik azzal az információval, hogy tudására és képzettségére mikor, hol és kinek van szüksége. A hatóság és a bíróságok ennek útját zárták el előtte. Hivatkozik a 17/2018. (X. 10.) AB határozat azon rendelkezésére, miszerint „a vállalkozás joga annyit jelent – de annyit alkotmányos követelményként feltétlenül –, hogy az állam ne akadályozza meg, ne tegye lehetetlenné a vállalkozóvá válást”.
[19]	Az indítványozó az Alaptörvény XII. cikke (2) bekezdése sérelmét abban látja, hogy a munkaképes állampolgár számára az államnak biztosítania kell annak feltételeit, hogy dolgozhasson. Ennek része az alperesi hatósági rendszer, amely azonban az indítványozó értelmezése szerint hatósági határozata rendelkezése révén nem biztosította számára, hogy dolgozhasson.
[20]	Az Alaptörvény XV. cikke (1)–(2) és (4) bekezdéseinek sérelmét abban látja, hogy a Kúria nem a jogalkotói szándéknak megfelelően alkalmazta az értelmező (és fentebb idézett) jogszabályi rendelkezéseket, „mert nyilván nem az volt a jogalkotó szándéka, hogy a megbízással rendelkező személyeket kizárja az álláskeresés lehetőségének állami segítéséből”. Álláspontja szerint a Kúria „a megbízási jogviszonyt egyoldalúan és önkényesen átminősítette munkaviszonnyá” és figyelmen kívül hagyta, hogy az indítványozó „minden tekintetben megfelel” az álláskereső ismérveinek és a munkaviszony létesítéséhez szükséges feltételeknek. Így az általa sérelmezett „megkülönböztetés” azáltal valósult meg, hogy őt a bíróságok a vele nem azonos ismérvekkel rendelkező csoportba (munkavégzők) sorolták, így végső soron gátolják abban, hogy saját- és a köz javára tevékenykedhessen.
[21]	Az Alaptörvény R) cikk (1) bekezdése tekintetében indokolást nem terjesztett elő.
[22]	4. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság először az alkotmányjogi panasz befogadásáról dönt, melynek során az eljáró tanács vizsgálja, hogy az indítvány megfelel-e az alkotmányjogi panasz befogadhatóságára vonatkozó törvényi – formai és tartalmi – feltételeknek. A testület megállapította, hogy az indítvány határidőben érkezett, az indítványozó érintettnek tekinthető és a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítette.
[23]	4.1. Az Abtv. 52. § (1) bekezdése szerint az indítványnak határozott kérelmet kell tartalmaznia, az (1b) bekezdés e) pontja alapján pedig a kérelem akkor határozott, ha indokolást tartalmaz arra nézve, hogy a kifogásolt bírói döntés miért ellentétes az Alaptörvény megjelölt rendelkezésével.
[24]	Az indítványozó az Alaptörvény R) cikke (1) bekezdése vonatkozásában nem adott elő indokolást, emellett az Alaptörvény ezen cikke nem tartalmaz Alaptörvényben biztosított jogot, amely az Abtv. 27. §-a értelmében az alkotmányjogi panasz előterjesztésének feltétele. Mindezekre tekintettel az Alkotmánybíróság az R) cikk (1) bekezdésének sérelmét nem vizsgálhatta.
[25]	4.2. Az Alaptörvény indítványozó által hivatkozott B) cikke (1) bekezdése sem tekinthető az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát tartalmazó alaptörvényi rendelkezésének, ezért erre alkotmányjogi panasz ugyancsak nem alapítható {lásd pl. 3108/2016. (VI. 3.) AB végzés, Indokolás [23]; valamint 3107/2017. (V. 8.) AB végzés, Indokolás [12]}, [függetlenül attól, hogy az indítványban ezzel összefüggésbe hozott alaptörvényi XII. cikk (1) bekezdés, illetve XV. cikk (1)–(2) és (4) bekezdései sérelmének esetleges fennállása esetén az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdése sérelmére hivatkozás funkciótlan lenne.]
[26]	4.3. Az Alkotmánybíróság gyakorlata következetes abban a kérdésben is, hogy az Alaptörvénynek az indítványozó által hivatkozott O) cikkét, T) cikke (3) bekezdését, és 28. cikkét sem tekinti olyan, az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogát tartalmazó alaptörvényi rendelkezésnek, amelyre alkotmányjogi panasz alapítható lenne {lásd pl. 3075/2018. (II. 26.) AB végzés, Indokolás [24]–[26]; 3070/2018. (II. 26.) AB végzés, Indokolás [15], illetve 3266/2017. (X. 19.) AB végzés, Indokolás [8]}. Ezért az Alkotmánybíróság az ezekre alapított indítványi elemeket sem vonhatta vizsgálata körébe.
[27]	4.4. Az indítványozó az Alaptörvény XII. cikke (1) és (2) bekezdései, valamint a XV. cikke (1)–(2) és (4) bekezdései vonatkozásában, Alaptörvényben biztosított jogát tartalmazó rendelkezésekre hivatkozott. Az Alkotmánybíróság ezért megvizsgálta, hogy az indítvány ezen elemei megfelelnek-e az Abtv. 29. §-ában foglalt feltételeknek.
[28]	Az Abtv. 29. §-a szerint „az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be.” Ez alternatív feltétel, bármelyik megléte indokot ad a befogadásra. Az Alkotmánybíróság jelen ügyben megállapította, hogy alapvető alkotmányjogi jelentőségűnek tekinthető kérdést az indítványozó nem fogalmazott meg. Ezt követően azt vizsgálta, hogy az indítványban felhozott érvek alapján felmerülhet-e a bírói döntés alaptörvényességének kételye.
[29]	4.5. Az indítványozó az említett alaptörvényi rendelkezések sérelmét összességében abban látta, hogy a számára kedvezőtlen hatósági és bírósági döntések az alkalmazandó jogszabályt azonosan, de az indítványozó felfogásától eltérően értelmezték.
[30]	4.6. Hatásköre értelmezésével kapcsolatban az Alkotmánybíróság korábbi döntéseiben kifejtette, hogy „az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdésének d) pontja alapján a bírói döntéseket az alkotmányosság szempontjából ellenőrizheti, és jogköre a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség vizsgálatára és kiküszöbölésére korlátozódik, ezért a bírói döntés irányának, a bizonyítékok bírói mérlegelésének és értékelésének, illetve a bírósági eljárás teljes egészének ismételt felülbírálatára már nem rendelkezik hatáskörrel {elsőként lásd: 3231/2012. (IX. 28.) AB végzés, Indokolás [4]; (…)}. Az Alkotmánybíróság az Abtv. 27. §-ában szabályozott hatáskörében eljárva a bírói döntés és az Alaptörvény összhangját biztosítja. Ebből következően a bírói döntés alaptörvény-ellenességének vizsgálata során az Alkotmánybíróság attól is tartózkodik, hogy a bíróságok felülbírálati jogköréhez tartozó, szakjogi vagy kizárólag törvényértelmezési kérdésekben állást foglaljon {elsőként lásd: 3003/2012. (VI. 21.) AB végzés, Indokolás [4]; (…)]}” {3028/2014. (II. 17.) AB végzés, Indokolás [12]} „Sem a jogállamiság elvont elve, (…) sem a diszkrimináció tilalma nem teremthet alapot arra, hogy az Alkotmánybíróság a bírósági szervezet feletti »szuperbíróság« szerepébe lépjen, és hagyományos jogorvoslati fórumként járjon el” {először lásd: 3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [14]}.
[31]	4.7. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló per alapkérdése az volt, hogy az alkalmazandó hatályos jogszabályi rendelkezések alapján az indítványozó álláskeresőnek minősül-e. Ennek megítélése azonban olyan tény-, illetve jogalkalmazási, törvényességi kérdés, amelyet az Alkotmánybíróság a korábbiakban kifejtettek szerint nem bírálhat felül. Ebből következően az állított alapjogsérelmekről is ezek tükrében kellett állást foglalnia az Alkotmánybíróságnak, amely megállapította, hogy e körben fel sem merülhet az Alaptörvény XII. cikke (1)–(2) bekezdéseinek valamint XV. cikke (1)–(2) és (4) bekezdései sérelmének lehetősége. Az indítványozó élhetett a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogával, ettől a bírói ítélet által nem volt elzárva. Nem a hatósági és bírósági jogértelmezés folytán nem tudott további munkát vállalni, a jogalkalmazók csupán az álláskeresőként nyilvántartásba vétele feltételei hiányát állapították meg, anélkül hogy e jogértelmezés a diszkrimináció tilalmával összefüggésbe hozható lenne.
[32]	5. Mindezekből következően az indítvány alapján nem merül fel sem alapvető alkotmányjogi jelentőségűnek tekinthető kérdés, sem a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség lehetősége, így az indítvány befogadásának feltételei nem állnak fenn.
. 08/22/2018
. Constitutional complaint against the judgement No. Kfv.VI.37.130/2018/9 of the Curia (gainful activity)
. 3054/2019. (III. 14.)

matches: Kúria Kúria Bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria


text:
Diamond Top Consult Kft — konferenciakalauz.hu
Keressen a 14870 esemény között vagy ajánljon új konferenciát »
Címlap » Regisztrált szervezők »
Diamond Top Consult Kft Tevékenység
Poroszlay u. 6/b.
Kapcsolódó weboldal »
Telefon: +36 (52) 509-235
Fax: +36 (52) 509-235
E-mail: Levélcím: info@diamondtopconsult.hu
Honnan indul? Pl: 1136 Budapest Pannónia u. 32.
Szakszerű pályázati és közbeszerzési tanácsadást, pályázatírást, teljes körű bonyolítást valamint cégre szabott pályázatfigyelést kínálunk cégünk tapasztalt szakemberei közreműködésével.
Több éves gyakorlattal rendelkező munkatársaink tanácsainak legjavát hasznosíthatja, ha megtisztel bennünket bizalmával.
Segítünk vállalkozása fejlesztésében Európai Uniós és hazai források felkutatásával, tenderek, pályázatok elkészítésével a beadástól az elszámolásig.
Szeretném felhívni figyelmét bemutatkozó oldalunkra, melyet www.diamondtopconsult.hu címen érhet el. Honlapunkon a szolgáltatásaink iránt érdeklődők részletes tájékoztatást kaphatnak tevékenységeinkről.
Hiszünk abban, hogy az íróasztal mögül kilépve leleményességünk és profizmusunk bármilyen helyzetben utat mutat.
Válassza a 100%-os elégedettségi garanciát nyújtó szolgáltatásaink egyikét. Itt mi alkalmazkodunk az Ön igényeihez!
Átláthatatlannak, időigényesnek tart egy közbeszerzési kiírást? Közbeszerzési tanácsadóink szívesen állnak rendelkezésre tanácsadással vagy bízza ránk a közbeszerzői eljárások teljes körű lebonyolítását.
KÖZBESZERZÉSI PÁLYÁZATFIGYELÉS (akár két hónap is ingyen)
Előfordult már Önökkel, hogy lemaradtak egy-egy közbeszerzési pályázatról, vagy túl későn tudtak csak hozzáfogni az ajánlati dokumentáció elkészítéséhez? Esetleg a pályázatról csak akkor értesültek, amikor már egy konkurensük megnyerte?
Többé ez nem történhet meg: ezentúl mi felelünk azért, hogy ne kerülje el a figyelmüket, egyetlen Önöket érdeklő közbeszerzési hirdetmény sem! Már a hirdetmény megjelenésének napján elsőként fogják e-mail-es értesítésünket megkapni!
Önt is foglalkoztatta már a gondolat, hogy jó lenne forrást találni fejlesztési elképzeléseihez? A bankok túl szigorúak voltak terveivel szemben? Segítünk céljainak megfelelő pályázatot találni Önnek, amivel megvalósíthatja álmait! Sikerdíjas pályázatírással levesszük a válláról a terhet!
FELNŐTTKÉPZÉS, KONFERENCIÁK
Meglevő ismereteit kívánja bővíteni? Új képesítést szeretne? Felnőttképzés keretében közbeszerzés területén minden igényt kielégítő szolgáltatást nyújtunk. Legyen az egy, két, három napos tréning vagy OKJ-s képzés. Konferenciáink változatos témaköröket érintve az ország több pontján is elérhetőek. Kérjük, látogassa meg a konferencia és felnőttképzés menüpontunkat!
Keressen minket bizalommal a kapcsolatok menüpontban található elérhetőségeink bármelyikén!
Telefon: 06-52-509-235
Mobil: 06-30-5790-892
Email: info@diamondtopconsult.hu
Honlap: www.diamondtopconsult.hu
a Diamond Top Consult Kft konferenciái
Nincs aktuális esemény. Ha Ön tud egyet, ajánljon!
ADÓ - BÉR - TB - komplex gyakorlati előadás a 2013-as változások alapján (konferencia) 2013.05.08. (10 napja) Budapest
ADÓ-BÉR-TB-komplex gyakorlati előadás a 2013-as változások alapján
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Szeged 2013. 04. 17. 10:00… adó adóalany adóalap adójog adókedvezmény adólevonás adómérték adószakértő adótanácsadó áfa alul-tőkésítési szabály behajthatatlan követelések bér bevallás biztosított devizás számlák elengedett osztalék Engedmények fejlesztési tartalék félszuperbruttó Folyamatos ügyletek kezelése gyűjtőszámla Innovációs járulék juttatás juttatások kapcsolt vállalkozások kata K+F tevékenység kiva kivezetés Kneitler Lea korrekciós tételek kötelezettség-csökkentés nav nyugdíj sportcélú számlakiállítás Számlakorrekció számlázás szja támogatás tao Társasági adó tb veszteségleírás AZ ÚJ MUNKA TÖRVÉNYKÖNYVE - komplex gyakorlati előadás Fővárosi Munkaügyi Bíróság előadásában (konferencia) 2013.05.08. (10 napja) Budapest
AZ ÚJ MUNKA TÖRVÉNYKÖNYVE-komplex gyakorlati előadás Fővárosi Munkaügyi Bíróság előadásában
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Sze… bíró bírság ellenőrzés felmondás Fodor T. Gábor foglalkoztatás hatály. hr képzés. iskolaszövetkezet jegyző jog jogorvoslat kártérítés kinevezés kormánytisztviselő közalkalmazott közszolgálat köztisztviselő Kttv Kulisity Mária munkaügyi bíróság megszüntetés Mt munka munka törvénykönyve munkabéremelés munkaidő munkajog munkajog előadás munkajog konferencia munkajog szakmai nap munkakör munkáltató munkaszerződés munkatörvény munkaügy munkaügyi hatóság munkavállaló munkaviszony nyugdíj próbaidő részmunka Sívó - Darás Orsolya szabadság ügyvéd üzleti titok védett kor vezető Jogszabályi változások a közbeszerzésben, jogesetek és esetjog gyakorlati bemutatása (konferencia) 2013.05.08. (10 napja) Budapest
Jogszabályi változások a közbeszerzésben, jogesetek és esetjog gyakorlati bemutatása
2013. 03. 26. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Szeged 20… ajánlatkérő ajánlattevő alkalmasság alkalmasság igazolás alvállalkozó aránytalan becsült érték beszerzés elektronikus közbeszerzés eljárás értékhatár fedezet Fribiczer Gabriella hirdetmény hivatalos tanácsadó kbt kirívóan alacsony Kothencz Éva közbeszerzés közbeszerzés előadás közbeszerzés konferencia közbeszerzés szakmai nap Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Hatóság Lukács Andrea Nagy Ágnes pályázat piaci ár rendelet szabály szerződés támogatás Tanács Tátrai Tünde törvénymódosítás végrehajtás ADÓ - BÉR - TB - komplex gyakorlati előadás a 2013-as változások alapján (konferencia) 2013.04.17. (körülbelül egy hónapja) Pécs
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Szeged 2013. 04. 17. 10:00… adó adóalany adóalap adójog adókedvezmény adólevonás adómérték adószakértő adótanácsadó áfa alul-tőkésítési szabály behajthatatlan követelések bér bevallás biztosított devizás számlák elengedett osztalék Engedmények fejlesztési tartalék félszuperbruttó Folyamatos ügyletek kezelése gyűjtőszámla Innovációs járulék juttatás juttatások kapcsolt vállalkozások kata K+F tevékenység kiva kivezetés Kneitler Lea korrekciós tételek kötelezettség-csökkentés nav nyugdíj sportcélú számlakiállítás Számlakorrekció számlázás szja támogatás tao Társasági adó tb veszteségleírás AZ ÚJ MUNKA TÖRVÉNYKÖNYVE - komplex gyakorlati előadás Fővárosi Munkaügyi Bíróság előadásában (konferencia) 2013.04.17. (körülbelül egy hónapja) Pécs
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Sze… bíró bírság ellenőrzés felmondás Fodor T. Gábor foglalkoztatás hatály. hr képzés. iskolaszövetkezet jegyző jog jogorvoslat kártérítés kinevezés kormánytisztviselő közalkalmazott közszolgálat köztisztviselő Kttv Kulisity Mária munkaügyi bíróság megszüntetés Mt munka munka törvénykönyve munkabéremelés munkaidő munkajog munkajog előadás munkajog konferencia munkajog szakmai nap munkakör munkáltató munkaszerződés munkatörvény munkaügy munkaügyi hatóság munkavállaló munkaviszony nyugdíj próbaidő részmunka Sívó - Darás Orsolya szabadság ügyvéd üzleti titok védett kor vezető Jogszabályi változások a közbeszerzésben, jogesetek és esetjog gyakorlati bemutatása (konferencia) 2013.04.17. (körülbelül egy hónapja) Pécs
2013. 03. 26. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Szeged 20… ajánlatkérő ajánlattevő alkalmasság alkalmasság igazolás alvállalkozó aránytalan becsült érték beszerzés elektronikus közbeszerzés eljárás értékhatár fedezet Fribiczer Gabriella hirdetmény hivatalos tanácsadó kbt kirívóan alacsony Kothencz Éva közbeszerzés közbeszerzés előadás közbeszerzés konferencia közbeszerzés szakmai nap Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Hatóság Lukács Andrea Nagy Ágnes pályázat piaci ár rendelet szabály szerződés támogatás Tanács Tátrai Tünde törvénymódosítás végrehajtás ADÓ - BÉR - TB - komplex gyakorlati előadás a 2013-as változások alapján (konferencia) 2013.04.11. (körülbelül egy hónapja) Szeged
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Szeged 2013. 04. 17. 10:00… adó adóalany adóalap adójog adókedvezmény adólevonás adómérték adószakértő adótanácsadó áfa alul-tőkésítési szabály behajthatatlan követelések bér bevallás biztosított devizás számlák elengedett osztalék Engedmények fejlesztési tartalék félszuperbruttó Folyamatos ügyletek kezelése gyűjtőszámla Innovációs járulék juttatás juttatások kapcsolt vállalkozások kata K+F tevékenység kiva kivezetés Kneitler Lea korrekciós tételek kötelezettség-csökkentés nav nyugdíj sportcélú számlakiállítás Számlakorrekció számlázás szja támogatás tao Társasági adó tb veszteségleírás AZ ÚJ MUNKA TÖRVÉNYKÖNYVE - komplex gyakorlati előadás Fővárosi Munkaügyi Bíróság előadásában (konferencia) 2013.04.11. (körülbelül egy hónapja) Szeged
2013. 03. 12. 10:00-14:30 Debrecen 2013. 04. 03. 10:00-14:30 Győr 2013. 04. 11. 10:00-14:30 Sze… bíró bírság ellenőrzés felmondás Fodor T. Gábor foglalkoztatás hatály. hr képzés. iskolaszövetkezet jegyző jog jogorvoslat kártérítés kinevezés kormánytisztviselő közalkalmazott közszolgálat köztisztviselő Kttv Kulisity Mária munkaügyi bíróság megszüntetés Mt munka munka törvénykönyve munkabéremelés munkaidő munkajog munkajog előadás munkajog konferencia munkajog szakmai nap munkakör munkáltató munkaszerződés munkatörvény munkaügy munkaügyi hatóság munkavállaló munkaviszony nyugdíj próbaidő részmunka Sívó - Darás Orsolya szabadság ügyvéd üzleti titok védett kor vezető 1 2 3 4 5 ... 15
Következő oldal » Iratkozzon fel a Diamond Top Consult Kft RSS értesítőjére.

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
AZ ÚJSÁGÍRÓI FORRÁSVÉDELEM HATÁRA A BÜNTETŐELJÁRÁSBAN – JOGALKALMAZÓI SZEMPONTOK AZ EURÓPAI ALAPJOGI ELVÁRÁSOK TÜKRÉBEN | Eljárásjogi Szemle
Az újságírói forrásvédelem korlátozásának részletes szabályozása csaknem öt éve jelent meg a hazai büntetőeljárásban, de a jogintézmény alapjogi háttere túlmutat a szoros értelemben vett eljárásjogi rendelkezéseken. Az e körben eddig meghozott, és a nyilvánosság számára is megismerhetővé vált bírósági döntések[1], [2] nem mutatnak egységes gyakorlatot. E tanulmány arra vállalkozik, hogy a jogintézmény rendszertani elhelyezését, valamint emberi jogi és alapjogi aspektusainak felvázolását követően gyakorlati megközelítésben elemezze a korlátozás feltételeit, hasznosítható szempontokat kínálva a jogalkalmazó számára.
2. Az újságírói forrásvédelem a tanúvallomás tételének akadályai körében
A büntetőeljárás során tanúként hallgatható ki az a személy, akinek a bizonyítandó tényről tudomása lehet. Akit pedig az eljárás során tanúként idéznek, köteles megjelenni és vallomást tenni. A tanúként kihallgatandó személyt tehát főszabály szerint nem illeti meg az eljárás során a választás joga abban a tekintetben, hogy kíván-e vallomást tenni. A büntetőeljárási törvény[3] azonban a tanú vallomástételi kötelezettsége körében bizonyos feltételek fennállta esetén korlátokat is meghatároz. Ezek közül a leggyakrabban előforduló és a legnagyobb jelentőséggel bíró korlátok a tanú vallomástételének akadályai, melyek abszolút és relatív jellegűek lehetnek.
Az abszolút vagy feltételen vallomástételi akadály fennállta esetén az adott személy még akkor sem hallgatható ki tanúként, ha egyébként vallomást kívánna tenni. Ebben az esetben sem a hatóságot, sem pedig a tanút nem illeti meg mérlegelési jog, a vallomástétel tekintetében feltétlen akadály áll fenn, így a tanú kihallgatása nem foganatosítható.
Az úgynevezett relatív vallomástételi akadályok köre tanúzási mentességként határozható meg. Ez esetben a tanúként kihallgatni kívánt személyt megilleti a választás lehetősége arra vonatkozóan, hogy kíván-e élni mentességi jogával és a vallomástételt megtagadja-e. Ennek eseteit a Be. 82. §-a sorolja fel.[4]
A médiaszolgáltatásokkal és a sajtótermékekkel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2012. évi LXVI. törvény 2012. július 3-i hatálybalépéssel a Be. 82. §-ának addig meglévő eseteihez egy további relatív vallomástételi akadályt iktatott be[5]. Eszerint a tanúvallomást megtagadhatja a médiatartalom-szolgáltató, valamint a vele munkaviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban álló személy, ha a tanúvallomásával a számára a médiatartalom-szolgáltatói tevékenységgel összefüggésben információt átadó személy kilétét felfedné az ezzel kapcsolatos kérdésben, kivéve, ha a bíróság az információt átadó személy kilétének felfedésére kötelezte.[6] Ezen kötelezés eljárásjogi szabályai pedig a 82. § (6) bekezdésébe kerültek bele.
A vallomástétel megtagadásához fűződő jog szerepe a büntetőeljárás során igen lényeges, hiszen az e szabályok megsértésével beszerzett tanúvallomás bizonyítékként nem vehető figyelembe, azt a bizonyítási eszközök köréből ki kell rekeszteni.[7] Ennek okán az eljárási törvény egy igen szigorú, alakszerűséghez kötött követelményrendszert[8] határoz meg, amely a tanú mentességi jogának érvényesülését hivatott biztosítani. A Be.-t e körben módosító és az újságírói forrásvédelem korlátját pontosan szabályozó fent említett jogszabály[9] miniszteri indokolása a változtatás, illetve kiegészítés szükségességét az információforrások védelméhez fűződő jog processzuális garanciáinak törvényi szintű rögzítésében határozta meg.[10]
A jogszabályi változtatást azonban nem csupán a fentiekben kifejtettek indokolták. Az Emberi Jogok Európai Egyezményének 10. cikke, valamint az Egyezmény alapján létrehozott Emberi Jogok Európai Bírósága[11] esetjogában kiemelten fontos területként tekint a véleménynyilvánítás és sajtószabadság helyzetére.
A forrásvédelemmel kapcsolatban az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága is megfogalmazott egy ajánlást[12], amelyben az újságíró fogalmát igen tág körben határozta meg, és nemcsak a hivatásszerűen e tevékenységet folytató személyekre, hanem akár a bármilyen fórumon információt rendszeresen közzétevőkre is vonatkoztatta. Látható, hogy a Be. 82. § (1) bekezdés d) pontja ennél szűkebb körben határozza meg a védett személyi kört, így jelenleg a közélettel foglalkozó, médiatartalom-szolgáltatóval munkavégzésre irányuló jogviszonyban nem álló bloggerek nem élhetnek relatív mentességi jogukkal.[13]
Az újságírói forrásvédelmet korlátozó büntetőeljárási szabályok elemzése előtt érdemes áttekinteni a témához kapcsolódó további nemzetközi és hazai alapjogi elvárásokat.
3. A jogintézmény európai emberi jogi háttere
Magyarország az 1993. évi XXXI. törvénnyel hirdette ki – és ezáltal transzformálta a magyar jogrendszerbe – az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezményt[14] és annak szerves részét képező nyolc kiegészítő jegyzőkönyvet. Ennélfogva az Egyezményben rögzítettek a magyar jogrendnek is részét képezik, továbbá a strasbourgi székhelyű Bíróságnak az Egyezmény alapján meghozott, annak szövegét autentikusan értelmező döntései a magyar jogalkalmazó számára a hazai jogszabályok értelmezése során is iránymutatásul kell hogy szolgáljanak.
Mindezek alapján szükséges a strasbourgi testület ezen tárgykörben hozott mérvadó döntéseinek lényegi ismertetése.
A Bíróságnak az Egyezmény 10. cikkével kapcsolatos egyik alaphatározatának tekinthető az 1996. március 27-én W. Goodwin kontra Egyesült Királyság[15] ügyben született döntése. Ebben az immár több mint 20 éves, ám azóta is kiindulópontnak tekinthető ítéletében a Bíróság az újságírói hírforrások védelmét a sajtószabadság egyik sarokkövének minősítette, és kifejtette, hogy e védelem hiánya gyakorlatilag lehetetlenné tenné, hogy újságírói hírforrások segítséget nyújtsanak a sajtónak a közérdekű kérdésekben, illetve a nyilvánosság tájékoztatásában. Ennek következtében a sajtó kevésbé tudná betölteni a társadalom ‚éber őre’ (‚public watchdog’) szerepét és csökkenne a pontos és hiteles információkról való híradási képessége. Következésképpen a Bíróság az újságírói hírforrások titokban tartásához fűződő jog korlátozásának feltételeként a legszigorúbb vizsgálat elvégzését követeli meg a jogalkalmazótól. A forrás felfedésére kötelező határozat csak akkor áll összhangban az Egyezmény 10. cikkével, ha az a közérdek parancsoló és nyomatékos szükségével indokolható.
A Bíróság ugyanezen tárgykörben a Goodwin-ügyet követően is számos meghatározó jelentőségű döntést[16] hozott, melyekben – egyezően a már hivatkozott alaphatározatában kifejtettekkel – az az álláspont bontakozott ki, hogy a sajtó- és a véleménynyilvánítás szabadsága egy demokratikusan működő társadalom alappillére, ennek megvalósulásában pedig kiemelkedően fontos szerepet tölt be. Újságírói források nélkül a sajtó nem tud eleget tenni annak a feladatának, hogy a közérdekű kérdésekről tájékoztassa a nyilvánosságot. Ezért a sajtószabadság jelentős korlátozását jelenti az a szabályozás, amely az újságírót forrásai felfedésére kötelezi. A Bíróság álláspontja szerint a törvényi korlátozásnak az Egyezmény 10. cikk 2. bekezdésében foglaltakkal kell összefüggésben állnia. Az újságírói források feltárása csak abban az esetben válhat szükségessé, amennyiben a hatóságok számára nem áll rendelkezésre alternatív megoldás az adatok megszerzésére. Amennyiben egyéb bizonyítási eszközök alkalmazásával is hozzájuthat a nyomozó hatóság ugyanazon tényhez vagy információhoz, az újságíró adatszolgáltatási kötelezettsége a sajtószabadság szükségtelen korlátozását jelenti. Végül a korlátozásnak arányosnak kell lennie. Értve ez alatt azt, hogy a források feltárására csak kivételes esetekben kerülhet sor, amikor azt emberi életben, egészségben keletkező sérelem vagy különösen fontos közérdek indokolja.
A Bíróságnak az újságírói források felfedése körében meghozott döntései nyomán kialakult állásfoglalása három lényegi pontban foglalható össze:
a korlátozást törvényi szinten és az egyértelműség követelményének megfeleltetve, a szükséges eljárási garanciák – így a jogorvoslati jog, illetve a bírósághoz fordulás jogának – biztosítása mellett kell megalkotni;
a korlátozás céljának az Egyezmény 10. cikk 2. bekezdésében rögzítettekkel összhangban kell állnia;
végül pedig a korlátozásnak meg kell felelnie a szükségesség-arányosság követelményének, mely jelen esetben azt jelenti, hogy az eljáró hatóságnak az adat, illetve információ (bizonyíték) beszerzéséhez a tanú információforrásának felfedésére kötelezésétől eltekintve más – alternatív – lehetőség nem áll rendelkezésére. Ám még ezen feltétel megléte esetén is az arányosság követelményére figyelemmel elvárt, hogy a jogintézmény alkalmazására csak kivételes esetben kerüljön sor. [17]
4. Az újságírói forrásvédelem az Alkotmánybíróság gyakorlatában
A magyar Alkotmánybíróság határozatában[18] részletesen foglalkozott a Bíróságnak az Egyezmény 10. cikkéhez kapcsolódó, és kifejezetten az újságírói források felfedése tárgykörében kialakított fenti gyakorlatával, és azzal összefüggésben alábbi következtetésre jutott:
Az Alkotmánybíróság esetjoga – a mértékadó nemzetközi bírói fórumhoz hasonlóan – az alapjogok érvényesülése szempontjából elsődlegességet biztosít a vélemény- és a sajtószabadság alapjogának. E körben pedig az újságírói források azon információk alapját képezik, amelyek a közügyekhez kapcsolódó nyilvános diskurzus szempontjából nélkülözhetetlenek. Az újságírói forrásvédelem körében nem az információ és nem az információt átadó személy vagy az azt tartalmazó dokumentum élvez védelmet, hanem az információt szolgáltató személy és az újságíró között kialakult vagy már fennálló bizalmi viszony, mely azt eredményezi, hogy a közügyekkel kapcsolatos tények és vélemények a nyilvánosság elé kerülhetnek. Nem mentesülhet a forrásvédelemre való hivatkozással a büntetőjogi felelőssége alól a bűncselekményt megvalósító újságíró, vagy forrása, azonban nem szolgáltat önmagában kellő alapot e bizalmi viszony áttöréséhez pusztán a közérdekre történő utalás sem.
Az Alkotmánybíróság ezen döntése még az Alaptörvény hatálybalépése előtt, az Alkotmány értelmezésével született, de ezen alapjogot az Alaptörvény is változatlan tartalommal biztosítja, így a határozat jelenleg is hivatkozási alap lehet, mint ahogyan azt a 22/2012. (V. 11.) AB határozat is kifejtette.
Az Alkotmánybíróság tehát az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetjogával összhangban értelmezte az újságírói források felfedésére való kötelezés előfeltételeit, és ezek körében a szükségesség mellett az arányosságot is kiemelte, kivételes esetként megengedve a felfedésre kötelezést.
5. A forrásvédelem korlátozásának feltételei a Be. szerint
A Be. 82. § (6) bekezdése három konjunktív feltétel fennállta esetén teszi lehetővé, hogy a bíróság a médiatartalom-szolgáltatót, valamint a vele munkaviszonyban vagy munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyban álló személyt (újságíró) a számára a médiatartalom-szolgáltatói tevékenységgel összefüggésben információt átadó személy kilétének felfedésére kötelezhesse:
három évig terjedő vagy ennél súlyosabb szabadságvesztéssel büntetendő szándékos bűncselekmény felderítése érdekében folyik eljárás;
az információt átadó személy kilétének ismerete nélkülözhetetlen, az ettől várható bizonyíték mással nem pótolható;
a bűncselekmény felderítéséhez fűződő érdek – különösen a bűncselekmény tárgyi súlyára tekintettel – olyan kiemelkedő, amely az információforrás titokban maradásához fűződő érdeket egyértelműen meghaladja.
A törvény normaszövegéből egyértelműen kitűnik, hogy a Be. 82. § (6) bekezdés alkalmazásához a jogszabályhelyben meghatározott három feltétel egyidejű fennállásának megállapítására van szükség. Ebből következően bármely feltétel hiányában a jogintézmény alkalmazására nincs mód, és az erre irányuló indítványt el kell utasítani, illetve az újságírót kötelező határozatot nem lehet hozni.
Figyelemmel arra, hogy a Be. hivatkozott rendelkezése a sajtószabadságot mint az Alaptörvényben és más Magyarország által ratifikált nemzetközi szerződésben is megjelenő alapjogot érinti és korlátozza, így indokolt ezen három törvényi feltétel részletesebb elemzése és vizsgálata a nemzetközi és hazai alapjogi elvárások fényében.
5.1. Az eljárás tárgya
Az első törvényi kritérium, hogy három évig vagy azt meghaladó tartamú szabadságvesztéssel fenyegetett szándékos bűncselekmény miatt induljon büntetőeljárás. E körben a Btk. Különös Része szolgál iránymutatásul a jogalkalmazó számára. Figyelemmel azonban arra, hogy a felfedésre kötelezés problémaköre jellemzően a vádemelést megelőző eljárási szakaszhoz, tehát a nyomozáshoz kapcsolódik, lényeges rögzíteni, hogy ebben a körben elegendő lehet – a többi törvényi feltétel megléte esetén – a bűncselekmény egyszerű gyanúja is, a jogszabály nem várja el személyre szóló megalapozott gyanú fennállását, azaz valakinek a terhelti minőségét. A bűncselekmény egyszerű gyanúja mint alapfeltétel a jogi minősítéssel együtt vizsgálandó, ez azonban nem több a büntetőeljárás megindításához és folytatásához is szükséges gyanú[19] szintjénél.
Ezen első törvényi feltétel körében kétséges annak a megítélése, hogy a Be. 82. § (6) bekezdésében foglaltak alkalmazására van-e mód az eljárás későbbi szakaszában is, vagy csak a nyomozás során. A normaszöveg azon kitétele, hogy bűncselekmény ’felderítése’ érdekében folyik az eljárás, ugyanis arra enged következtetni, hogy a kötelezés alkalmazásának kizárólag a nyomozás során lehet helye. Mindezt erősíti, hogy a Be. 164. § (2) bekezdés első fordulata akként rendelkezik, hogy a nyomozás során fel kell deríteni a bűncselekményt. Ugyanezen jogszabályhely második mondata pedig rögzíti: a tényállást oly mértékben kell felderíteni, hogy a vádló dönthessen arról, vádat emel-e. A másik álláspont alapjául a Be. 351. § (2) bekezdés a) pontja szolgál, amely szerint a bíróság ítélete megalapozatlan, ha a tényállás nincs felderítve. Ez a levezetés abból az előfeltevésből indul ki, hogy a fenti jogszabályhelyek nyelvtani értelmezése során a ’bűncselekmény felderítése’ kitételt értelmileg azonosítani lehet a ’tényállás felderítésével’, és ebben az esetben a perbíróság tárgyalási szakban is kötelezheti a törvényi feltételek fennállta esetén a tanút a részére információt szolgáltató személy kilétének felfedésére.[20]
Tekintettel azonban a Be. 207. § (1) bekezdés f) pontjára, amely akként rendelkezik, hogy a nyomozási bíró dönt a vádirat benyújtása előtt az ügyész indítványára a 82. § (1) bekezdés d) pontja alapján a tanúvallomást megtagadó személynek a számára információt átadó személy kilétének felfedésére kötelezéséről, inkább azon álláspont tűnik kellően alátámasztottnak, hogy a Be. 82. § (6) bekezdés alkalmazásának csak a nyomozás során van helye. Mivel a jogintézmény alkalmazásának igen csekély az ismert gyakorlata, nem lehet teljes bizonyossággal állást foglalni a kérdésben.
5.2. A mással nem pótolhatóság
A következő törvényi feltétel, hogy az információt átadó személy kilétének ismerete nélkülözhetetlen legyen, és egyúttal az ettől várható bizonyíték mással ne legyen pótolható. Ezen törvényi feltételhez szorosan kapcsolódó kritérium a Bíróság esetjoga értelmében, hogy a forrás személyazonosságának feltárásán túl nem állhat a nyomozó hatóság rendelkezésre más, az ügyben releváns bizonyíték, és ilyennek a beszerzésére semmilyen alternatív megoldás sem kínálkozhat. Ahogy azt a Bíróság több ügyben[21] is kifejtette, sérti az Egyezmény 10. cikkében foglaltakat, ha a hatóságok nem igazolják kellően, hogy az ügyben más módszerrel nem tudtak volna bizonyítékot beszerezni. Ebben az esetben ugyanis két védendő érték – a forrásvédelemhez, illetve a bűnüldözéshez fűződő érdek – között az egyensúly megborul, mely azt is jelenti egyben, hogy az alkalmazott intézkedések nem álltak arányban az elérni kívánt céllal.[22]
A mással nem pótolhatóság követelménye másutt, nagyobb múltra visszatekintő jogintézmények esetében is megjelenik a Be.-ben, így ennek a bíróság – és különösen a nyomozási bíró – általi vizsgálata nem jelent új kihívást. Alapvetően ugyanezt kell ugyanis vizsgálni a tizennegyedik évét meg nem haladott személy tanúkénti kihallgatása előfeltételeként a Be. 86. § (1) bekezdése szerint, és ugyanez a tanú különösen védetté nyilvánításának egyik feltétele is a Be. 79. § b) pontjában. Bár más szóhasználattal, de hasonlóan korlátozza a törvény a titkos adatszerzés engedélyezhetőségét is a Be. 202. § (6) bekezdésében. Valamennyi alapjog korlátozásának esetére érvényes, de ezen szenzitív területekre különösen igaz, hogy a szükségesség megítélése körében a hatóságok kényelme nem vehető figyelembe szempontként. Az tehát nem lehet elegendő érv, hogy egyszerűbb lenne egy alapjog korlátozásával beszerezni a várt információt, a mással nem pótolhatóság kritériuma ennél többet kíván meg.
Ekként bizonyos, hogy az újságírói forrásvédelem kérdésében sem felel meg a Bíróság és a jogszabály mércéjének, ha a nyomozó hatóság nyomozástaktikai megfontolásból az újságíró kötelezésével kezdené meg a tényállás felderítését, és a lehetséges szóba jöhető tanúk körének felkutatását egyáltalán meg sem kísérli, vagy ha az érintett tanúk nagyobb száma miatt nem végez el szükségesnek tűnő kihallgatásokat. Ezen jogintézmény kivételes volta pont abban ragadható meg, hogy nem szolgálhat egy automatikusan alkalmazandó megoldásként, mivel ez a felfogás élésen szemben állna mind a törvényhozó elképzelésével, mind a már hivatkozott alkotmánybírósági határozat, illetőleg strasbourgi ítéletek szellemével. Ezért a második törvényi feltételt is érdemben kell vizsgálni, praktikusan számba véve az egyéb bizonyítási lehetőségeket, és a kötelezés esetén meg kell tudni indokolni, hogy azok miért nem jöhetnek számításba az adott ügyben.
5.3. Az arányosság kérdése
A harmadik és egyben utolsó konjunktív feltétel az arányosság kérdése. Míg a fentiekben kifejtettek alapvetően büntetőjogi értelmezést és értékelést igényeltek, addig az utolsó kritérium tisztán alapjogi szemlélettel vizsgálandó. E körben ugyanis a bíróságnak abban a kérdésben kell állást foglalnia, hogy az eljárás tárgyát képező bűncselekmény felderítéséhez fűződik-e olyan jelentős érdek, amely meghaladja egy másik alapvető jog, a sajtószabadság, illetőleg az ennek részét képező újságírói forrásvédelem érvényesüléséhez fűződő érdeket, és ezáltal alapot szolgáltat annak korlátozására. Ennek során tehát a bíróságnak nem elegendő pusztán a büntetőjogi normák által meghatározottakat szem előtt tartani, elengedhetetlenül szükséges egy jogelméleti és alapjogi felfogást is elsajátítania. Ezen feltétel vizsgálata során tehát a büntetőbíróság lényegét tekintve tisztán alapjogi bíráskodást végez.[23]
Ez a megközelítés és szemlélet azonban egyáltalán nem kell hogy idegen legyen a büntetőbíró, illetve különösen a jelen cikkben tárgyalt jogintézmény kapcsán tipikusan szerephez jutó nyomozási bíró számára. Ahogyan azt az Alkotmánybíróság egyik határozatában[24] is kifejtette, az alapjogvédelmi bíráskodás a nyomozási bírói tevékenység egyik lényeges alappillére. A nyomozási bíró hatáskörei jelentős részének gyakorlása során ugyanis a vádemelést megelőző szakaszban kifejezetten az alkotmányos alapjogok védelmét és érvényesülését hivatott garantálni. Ugyanezen álláspont tükröződik az Alkotmánybíróság egy későbbi határozatában[25] is, ahol elvi éllel került rögzítésre, hogy a nyomozási bíró fő funkciója az eljárási garanciák érvényre juttatása és ennek keretében az alapjogvédelem. Nem véletlen tehát, hogy az újságírói forrásvédelem büntetőeljárási kérdésében is a bíróság (a nyomozási bíró), és nem az ügyész vagy más hatóság jogosult dönteni.
Fontos rámutatni arra, hogy egyrészt a törvényszöveg nagyon szigorúan fogalmaz akkor, amikor kimondja: ’egyértelműen’ kell meghaladnia a felderítéshez fűződő érdeknek az információforrás titokban maradásához fűződő érdeket. A jogszabályhely egyetlen szempontot jelöl meg e vizsgálathoz, mégpedig a bűncselekmény tárgyi súlyát, de a ’különösen’ szó arra utal, hogy esetleg más szempontok is figyelembe vehetőek a két közérdek ütköztetése során.
Egy bűncselekmény tárgyi súlyát – amely tehát a Be. 82. § (6) bekezdése szerinti nagyobb érdek legfontosabb és kiemelt összetevőjeként jelenik meg – mindig a maga egyediségében, konkrétan kell vizsgálni, mivel önmagában a büntetési tételkeret csak megközelítőleges támpontként szolgálhat. (Ezért sincsen kötelező esete az információt átadó személy kiléte felfedésének kizárólag a büntetési minimumtartam alapján.) A konkrét tárgyi súly megítélésekor a bírói gyakorlat szerint – a büntetési tételkereten felül – nagymértékben a cselekmény elkövetésének egyedi körülményei, egyebek mellett annak káros hatásai, következményei lehetnek meghatározó szempontok, de ezen értékelés során sincs megkötve a döntésre jogosult bíróság keze. Abban azonban igen, hogy ezt az alapjogi szempontot is lelkiismeretesen kell vizsgálnia, kerülnie kell az automatizmust, és döntését teljeskörűen, sablonmentesen indokolni köteles.[26]
Amint a fenti levezetésből látható, az újságírói forrásvédelem határának magyar szabályozása – az újságíró szűkebben vett fogalmát kivéve – megfelel az európai emberi jogi és hazai alkotmánybírósági elvárásoknak, és az a kritérium is teljesül, hogy az újságíró kötelezését tartalmazó döntés ellen halasztó hatályú jogorvoslatnak van helye[27]. Fontos ugyanakkor, hogy a törvényi feltételek gyakorlati vizsgálata során valamennyi jogalkalmazó szem előtt tartsa, hogy minden ilyen ügyben egy alapjog, a sajtószabadság korlátozhatóságáról kell állást foglalnia. Ehhez elengedhetetlenül szükséges a vonatkozó európai emberi jogi esetjog és az alkotmánybírósági gyakorlat ismerete is, a hazai jogszabályt ebben a kontextusban kell értelmezni.
Ez nem azt jelenti, hogy a jogintézménynek – azaz az újságíró kötelezése esetének – ki kell üresednie, hiszen elképzelhető olyan bűncselekmény, ahol valamennyi feltétel fennáll, és a felderítéshez fűződő érdek is egyértelműen meghaladja a védendő alapjogot. Azt azonban látni kell, hogy a jogintézmény kifejezetten kivételes esetekben és végső eszközként alkalmazható, a feltételeket pedig szigorúan és alaposan kell vizsgálni minden olyan alkalommal, amikor felmerül az újságíró kötelezésének szükségessége. Fontos szempont, hogy az ezzel kapcsolatos határozatokat valamennyi feltételre kiterjedően, teljeskörűen, sablonmentesen kell indokolni. Tekintettel arra, hogy a jogintézményt az új büntetőeljárási kódex tervezete is változatlan szöveggel tartalmazza, a hatályos szabályoknak az emberi jogi és alkotmányos alapokon nyugvó értelmezése a jövő joggyakorlatára nézve is irányadó lehet.
csoportvezető bíró (Budai Központi Kerületi Bíróság)
bírósági fogalmazó (Budai Központi Kerületi Bíróság)
[1] Dojcsák Dalma: A Fővárosi Törvényszék Katonai Tanácsának végzése egy újságíró tanúvallomásra kötelezéséről – A forrásvédelem szabályának áttörhetősége. Jogesetek Magyarázata, 2015/1. 35.
[2] Nem kell kiadnia a forrásait az MKB ügyeiről író figyelős újságírónak, Index.hu, 2017. január 5.
(http://index.hu/gazdasag/2017/01/05/nem_kell_kiadnia_a_forrasait_az_mkb_ugyeirol_iro_figyelos_ujsagironak/).
[3] A Büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény, a továbbiakban: Be.
[4] Fantoly Zsanett – Budaházi Árpád: Büntető eljárásjog I. Statikus rész. Budapest, NKE Szolgáltató Kft., 2015. 157.
[5] A rendelkezéseket a médiaszolgáltatásokkal és sajtótermékekkel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2012. évi LXVI. törvény iktatta be, melynek megalkotásának alapjául szolgált többek között, hogy az Alkotmánybíróság 165/2011. (XII. 20.) határozatában az Smtv. egyes jelen tárgykört is érintő rendelkezéseit alkotmányellenesnek mondta ki és hatályon kívül helyezte.
[6] Be. 82. § (1) bekezdés d) pont.
[7] A bizonyítékok köréből történő kirekesztés is felvethet további kérdéseket, így azt, hogy a kirekesztett bizonyíték (vagy önmagában az újságcikk tartalma) mennyire képes befolyásolni a bírót meggyőződése kialakításában. Lásd: Elek Balázs: A bírói meggyőződés és a megalapozott tényállás összefüggései. JURA, 2014/1. szám, 40–50., The level of certainty: evidence and reasons for decisions in Human Trafficking crimes. Curentul Juridic, Year IX, No. 1 (44), 2011, 92–105.
[8] Be. 82. § (2) bekezdés.
[9] A médiaszolgáltatásokkal és a sajtótermékekkel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2012. évi LXVI. törvény.
[10] A 2012. évi LXVI. törvény 1–15. §-ához fűzött részletes miniszteri indokolás.
[11] A továbbiakban: Bíróság.
[12] Recommendation No. R (2000) 7 of the Committee of Ministers to member states on the right of journalists not to disclose their sources of information,
https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=09000016805e2fd2
[13] Kóczián Sándor: A magyar médiaszabályozás és az információforrások védelme. Médiakutató, 2013/1. 69.
[14] Az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény (a továbbiakban: „Egyezmény”).
[15] http://kuria-birosag.hu/hu/ejeb/goodwin-egyesult-kiralysag-elleni-ugye-1748890
[16] Roemen és Schmitt kontra Luxemburg (2003. február 25.), Ernst kontra Belgium (2003. július 15.), Nordisk Film & TV A/S kontra Dánia (2005. december 8.), Tillack kontra Belgium (2007. november 27.), Sanoma Uitgevers B.V. kontra Hollandia (2010. szeptember 14.).
[17] Gácsi Anett Erzsébet: Az információforrás védelme a büntetőeljárásban, avagy az új relatív tanúzási akadály. In. Hack Péter − Koósné Mohácsi Barbara (szerk.): Emberek őrzője. Tanulmányok Lőrincz József tiszteletére. Budapest, ELTE, Eötvös Kiadó, 2014. 86–87.
[18] 165/2011. (XII. 20.) ABH.
[19] Be. 6. § (2) bekezdés I. fordulat.
[20] Bodor Tibor – Csák Zsolt – Somogyi Gábor – Szepesi Erzsébet –
Szokolya Gábor – Varga Zoltán: Nagykommentár a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvényhez. Budapest, Wolters Kluwer Kft., 2016. Kommentár a 82. §-hoz (https://uj.jogtar.hu/#doc/db/322/id/A09Y1831.KK/ts/20160101/).
[21] Sanoma Uitgevers B.V. v the Netherlands, Ernst and others v. Belgium, Martin and Others v. France.
[22] Mayer Annamária: Az újságírói források védelmének korlátozhatósága a strasbourgi bíróság ítélkezési gyakorlatában. In Medias Res, 2013/2 (http://media-tudomany.hu/laparchivum.php?ref=47#footnote-838-22).
[23] Dojcsák: i. m. 37.
[24] 62/2006. (XI. 23.) ABH.
[25] 166/2011. (XII. 20.) ABH.
[26] A Be. 214. § (1) bekezdéséből vitathatatlanul következik a nyomozási bíró indokolási kötelezettsége valamennyi, az indítvánnyal kapcsolatos törvényi feltételre.
[27] Be. 215. § (5) bekezdés a) pontja.

matches: bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A csempészcigaretta megszerzése is orgazdaságnak minősül - Jogászvilág - Jogászvilág
A csempészcigaretta megszerzése is orgazdaságnak minősül - Jogászvilág
Kezdőlap » A csempészcigaretta megszerzése is orgazdaságnak minősül
A II. rendű terheltet társtettesként elkövetett orgazdaság bűntettében, a III. rendű IV. rendű terheltet bűnsegédként elkövetett orgazdaság bűntettében marasztalták az eljárt bíróságok.
Az ügy I. rendű terheltje és a II. rendű terhelt megállapodtak abban, hogy vagyoni haszonszerzés végett jövedéki adózás alól elvont, Ukrajnából csempészett cigarettát szereznek meg, amelyet az I. rendű terhelt érdekeltségébe tartozó gazdasági társaság telephelyén fognak tárolni, majd azt Angliában értékesítik. Az I. rendű és a II. rendű terhelt megállapodásáról tudva a III. rendű terhelt közvetítői tevékenységet látott el egyfelől az I. rendű és a II. rendű terheltek között, illetve az ukrajnai eladóval tartotta a kapcsolatot, ezért „munkadíjat” kapott. A 128.838.400 forint értékű csempészett cigarettát az I. rendű terhelt raktárában helyeztek el. Ezt követően az I. rendű és a II. rendű terhelt megállapodtak, hogy a cigarettát a II. rendű terhelt elszállíttatja, azonban azt a nyomozók 2012. május 31. napján lefoglalták. A IV. rendű terhelt szintén a kapcsolattartásban, valamint a továbbszállítás előkészítésében kapott feladatot, a sikeres továbbszállítás esetén összesen 2.000.000 forintban részesült volna.
A jogerős határozatok ellen a II. rendű, a III. rendű és a IV. rendű terhelt nyújtott be felülvizsgálati indítványt. Az indítványozók ugyan a bűnösséget anyagi jogi törvénysértésre hivatkozva vitatták, valójában azonban a törvényi tilalom ellenére az irányadó tényállást támadták, amikor arra hivatkoztak, hogy az orgazdaság törvényi tényállási elemeinek bizonyítása elmaradt, illetve a haszonszerzési célzat meglétét cáfolták. Így az erre alapozott indítvány alapján a felülvizsgálat kizárt.
A felülvizsgálati indítványokban kifejtett, a cselekmény törvénysértő minősítésével, illetve a terheltek elkövetői minőségével kapcsolatos érvek azonban alaptalanok.
A tényállás szerint a II. rendű terhelt szándéka arra irányult, hogy vagyoni haszonszerzés végett megszerezze a csempészett cigarettát és azt értékesítse, a cigaretta ténylegesen a birtokába is került.
Az eljárt bíróságok által megállapított történeti tényállás minden olyan lényeges adatot tartalmaz, amelyek alapján a terheltek cselekményeinek minősítése, annak törvényessége ellenőrizhető. A terheltek a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának külön szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény (régi Jöt.) rendelkezéseit szegték meg.
Az Ukrajnából átcsempészett cigaretta jövedéki terméknek minősült, amelyet a jövedéki adózás alól elvontak. Ezzel a felülvizsgálati indítvánnyal érintett valamennyi terhelt tisztában volt. A jövedéki adózás alól elvont terméket a II. rendű terhelt érdekeltségébe tartozó gazdasági társaság telephelyére szállították, ezzel a megszerzés, illetve az elrejtés, mint elkövetési magatartás a II. rendű terhelt részéről megvalósult. Ebben volt segítségére a III. rendű terhelt, amikor az ukrajnai eladóval kapcsolatot tartott, így a csempészett cigaretta megszerzésében a II. rendű terheltnek segítséget nyújtott, és a IV. rendű terhelt, aki a továbbszállítás érdekében a megszerzett jövedéki termék elrejtésében működött közre.
Téves az az érvelés, hogy a II. rendű terhelt a jövedéki adózás alól elvont terméken tulajdont szerzett, ezért arra nem követhetett el orgazdaságot.
Az első fokon eljárt bíróság ítéletében nem azt a megállapítást tette, hogy a II. rendű terhelt a cigarettán tulajdont szerzett, csupán azt rögzítette, miszerint az I. rendű terhelt telefonon értesítette a IV. rendű terheltet, hogy a megállapodásnak megfelelően megérkezett az Ukrajnából csempészett cigaretta, amelynek fele-fele arányban tulajdonosa az I. rendű és a II. rendű terhelt. Ezzel azonban a bíróság nem jogi értékelést adott, hanem a telefonbeszélgetés tartalmát rögzítette, a felülvizsgálati indítványokban szereplő, az elsőfokú bíróság ítéletéből idézett, a tulajdoni aránnyal kapcsolatos szövegek pedig a bíróság előtt tett vallomásokban szerepelnek.
Ugyanakkor az elsőfokú ítéletben írt jogi értékelés kiegészült a másodfokú ítéletben szereplő jogi indokolással.
A Btk. 379. § (1) bekezdés a) pontja szerint az, aki költségvetési csalásból származó vámellenőrzés alól elvont nem közösségi árut vagyoni haszon végett megszerez, elrejt, vagy elidegenítésében közreműködik, orgazdaságot követ el.
Azaz az ilyen árunak nem csupán az elrejtése, vagy az elidegenítésében való közreműködés, hanem a vagyoni haszon végett történő megszerzése is orgazdaságnak minősülő bűncselekmény, jelentősége nem a tulajdoni viszonyoknak, hanem annak van, hogy a megszerzett dolog bűncselekményből származik.
A Btk. 396. § (6) bekezdése pedig költségvetési csalásként rendeli büntetni azt, aki a jövedéki adóról szóló törvényben, valamint a felhatalmazásán alapuló jogszabályban megállapított feltétel hiányában vagy hatósági engedély nélkül jövedéki terméket előállít, megszerez, tart, forgalomba hoz, vagy azzal kereskedik, és ezzel a költségvetésnek vagyoni hátrányt okoz.
Az Ukrajnából átszállított, az I. és II. rendű terhelt által – ellenérték fejében – megszerzett cigarettaszállítmány nyilvánvalóan bűncselekményből, az elkövetéskor hatályban volt régi Btk. 310. § (6) bekezdése szerinti jövedéki termék megszerzésével elkövetett költségvetési csalás bűntettéből származó dolog volt. E cselekmény a hatályos Btk. 396. § (6) bekezdése szerinti ugyancsak költségvetési csalás.
A megtámadott határozatok nem tartalmaznak olyan ténymegállapítást, miszerint bármelyik, felülvizsgálati indítvánnyal érintett terhelt a jövedéki adózás alóli elvonásban bármilyen módon közreműködött volna. Így cselekményüket helyesen minősítették orgazdaságként az eljárt bíróságok.
Az irányadó tényállás tartalmazza a haszonszerzési célzatot és az üzletszerűséget megalapozó tényeket is. Emellett ennek a felülvizsgálat szempontjából nincs is jelentősége, mert a cselekmény esetleges törvénysértő minősítése csak abban az esetben felülvizsgálati ok, ha annak eredményeként a bíróság törvénysértő büntetést szabott ki.
A Btk. 379. § (1) bekezdés a) pontja szerinti orgazdaság akkor, ha az az (5) bekezdés b) pontja szerint jelentős értékre, üzletszerűen elkövetett bűntettnek minősül, két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. A Btk. 396. § (6) bekezdése szerinti költségvetési csalás pedig a (4) bekezdés b) pontja szerint ugyancsak két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, ha azt jelentős vagyoni hátrányt okozva, üzletszerűen követik el.
Így mindkét bűncselekmény büntetési tétele azonos, ezért az esetleges törvénysértő minősítés nem eredményezett volna törvénysértő büntetést.
Szexuális erőszak bűntettének kísérlete miatt tartóztatták le
A Budai Központi Kerületi Bíróság egy hónapra – 2019. október 17-ig – elrendelte annak a férfinak a letartóztatását, akit szexuális erőszak bűntettének kísérletével gyanúsítanak.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság