text:
EU | leharblog
Címke: Al-Quds, arab, Egyesült Arab Emirátus, EU, Európa, Fatah, Hamasz, Izrael, Jeruzsálem, Közel-Kelet, palesztin, Raed Salah, Szaud-Arábia, Törökország, WAQF
Hozzászólások 10 hozzászólás
ENSZ – a ház, ahol semmi sem változik…
Ez év február utolsó napján hozta nyilvánosságra az ENSZ Emberi Jogi Bizottsága által kinevezett vizsgáló bizottság azt a jelentését, mely Izraelt háborús bűncselekménnyel vádolja.
A jelentés szerint a tavalyi évben a gázai kerítés mentén lezajlott tüntetésekkor Izrael a szükségesnél sokkal nagyobb erőt alkalmazott. Szándékosan lőtt le mentősöket és polgári személyeket, akik semmilyen közvetlen veszélyt nem jelentettek Izrael számára.
Megjegyzem, hogy a kerítés felrobbantása, áttörése, behatolás Izrael területére, a sok tízezer dunám termőföld, erdő -és természetvédelmi terület felégetése elkerülte a vizsgálatot végzők figyelmét.
A bizottság közölte, hogy birtokában van a felelős mesterlövészek és parancsnokaik neve és javasolja, hogy az ügyet a Hágai Nemzetközi Bíróság vizsgálja ki, miután az izraeli hatóságok és az izraeli Legfelsőbb Bíróság vizsgálatai elfogadhatatlanok.
A jelentés, miután a bizottság egyetlen tagja sem járt Izraelben, bennem óhatatlanul az egykori – végül is hamvába holt – Goldstone-jelentést idézi fel. A párhuzam annyira kísérteties, hogy talán nem árt felidézni.
Az alább következő blog-bejegyzések valós időben, az azóta megszűnt Népszabadság blogfelületén, Izrael a vádlottak padján I-II. és Goldstone véleményt változtat címmel jelentek meg. Az archívum felszámolása miatt az anyag a saját gépemről kerül átemelésre.
Izrael a vádlottak padján I. – avagy a király meztelen
ENSZ vizsgálat – feddhetetlen személyek
Nem kétséges számomra, hogy e sorok minden olvasójához eljutott már a hír, miszerint az ENSZ Emberi Jogi Bizottsága lezárta a vizsgálatot a gázai háború (“öntött ólom”) ügyében. A Bizottság élén Richard Goldstone dél-afrikai bíró áll.
Mielőtt egyéb tényekre kitérnék, nézzük meg közelebbről, ki is ez a Richard Goldstone?
Mint említettem, dél-afrikai bíró, aki nemzetközi figyelmet először az apartheid rendszer bűneit vizsgáló bizottság élén szerzett. Első nemzetközi megbizatását akkor kapta, mikor az ENSZ háborús bűntettekkel foglalkozó különleges bíróságához fővádlónak nevezték ki. Ez a bíróság foglalkozott a jugoszláviai és ruandai háborús bűntettek kivizsgálásával. Nem sokkal ez után Goldstone-t kinevezték a Koszovóval foglalkozó vizsgálóbizottság vezetőjévé is. E munkái során soha, senki nem vonta kétségbe jogi jártasságát és megbízhatóságát.
Most, amikor a gázai vizsgálattal kapcsolatban éleshangú levélváltásra került sor a genfi izraeli ENSZ nagykövet és Goldstone között, a nagykövet kihangsúlyozta, hogy ez semmiképpen sem irányul a bíró személye ellen, ugyanakkor időnként érdemes bepillantani a kulisszák mögé is.
A történet a boszniai háború idején kezdődött, valahol a boszniai hegyek egy kis kávézójában. Újságírók egy csoportja üldögélt ott, képviselve a világ minden táját, és az időt némi alkoholt tartalmazó üvegek egymásutáni ürítésével múlatták. Volt köztük egy amerikai is, aki folyamatosan azzal nyaggatta szerb kollégáit, hogy mutassanak neki egy igazi háborús bűnöst. A vegzálást megunva, Navojsa Javrics szerb ujságíró a presszógép felé bökve, rámutatott egy nagydarab, torzonborz szakállt viselő férfira, mondván, íme itt áll egy. Ő Gruben Baljo, Polje-ből. Nők megerőszakolója és rabló.
Biztos vagy benne – kérdezte az amerikai. Természetesen, felelte a fekete humoráról híres Javrics.
Az amerikai, akinek humorérzékéről most inkább nem szólok, rövidesen kivált a társaságból és néhány hónapig nem is jelentkezett újra. Ma az újságírók egy része úgy gondolja, hogy az illető valójában a háborús bűnösökre vadászó CIA ügynöke volt, aminek külön nyomatékot ad, hogy az “információ”, amit szerb kollégájától kapott, eljutott az ENSZ különleges bíróságához.
A bonyodalom ott kezdődött, hogy az amerikainak sem humorérzéke, sem irodalmi tájékozottsága nem volt, és ott folytatódott, hogy az ENSZ különleges bíróságának tagjai között sem akadt egyetlen személy sem, aki felismerte volna Miodrag Boltovics “Hős a szamáron” c. 1967-ben megjelent regényének Gruben Malics nevű főhősét. A könyv egyébként a szerb “22-es csapdája”, amit rengeteg nyelvre, köztük angolra is lefordítottak.
A történet a II. Világháborúban játszódik, az olaszok által megszállt Macedonia területén. Gruben a kommunista párt tagja, egyben a város legfrekventáltabb nyilvánosházának büszke tulajdonosa.
Ezt, az interneten percek alatt hozzáférhető információt, ami elejét vehette volna a bonyodalmaknak, az ENSZ bíróság “elfelejtette” beszerezni, aminek következtében a néhány hónap múlva Radovan Karadzsics a boszniai szerb köztársasági elnök és Ratko Mladics vezérkari főnök ellen kiadott körözési listán, fényképeik mellett szerepelt egy fekete sziluett is, ami Grubent volt hivatott jelképezni. Mint minden ilyen listán, természetesen szerepelt a körözöttek személyi adata is, kivéve az árnyfotó alatt, aholis a következő volt olvasható: Születési dátum – nem ismert, személyleírás – nem ismert, cím – nem ismert. Ennek alapján kellett volna a NATO erőknek megtalálnia Grubent!
És elkövetkezett Richard Goldstone igazságának pillanata, amikor is a bírósági alapszabály 18. pontja értelmében a neki, mint fővádlónak biztosított jogánál fogva, vádiratot nyújtott be Gruben ellen. A vádirat szerint Gruben, mint az omraszkai fogolytábor őre bűnös P. többszöri megerőszakolásában és más módon vele szemben elkövetett kegyetlenkedésben is. P. ez ügyben vallomást is tett a hágai bíróság előtt.
Az igazság akkor derült ki, amikor Javrics, a Duga magazin haditudósítója kiadta könyvét, “Hős a szamáron Hágába érkezik” címmel. Javrics ekkorra már élő legendává vált Szerbiában, az emberek még hátulról, a sisakjáról is felismerték, amire az volt festve – “testvér, ne lőj!”
Fenti történetben a legaggasztóbb az, hogy tudomásom szerint, soha semmilyen nyugati sajtótermékben nem került nyilvánosságra és Goldstone-nak soha, sehol nem kellett számot adnia a történtekről. Valószinüsíthető, hogy ebben szerepet játszott a nemzetközi közvélemény szerbellenessége is.
A történettel talán sikerült rávilágítanom egy kicsit a nemzetközi bürokrácia problémájára, arra, mi történik akkor, ha egy vizsgálóbiztos megérkezik akár Boszniába, akár Gázába és a nyelv, a kulturális és társadalmi háttér minimális ismerete nélkül, valamint minden helyi kapcsolat, vagy hírszerzési forrás hiányában “vizsgálatba” kezd.
A dolog “érdekessége”, hogy a bíróságnak három évre volt szüksége, míg végül 1998. májusában törölte a vádiratot Gruben ellen.
Hogy visszakanyarodjak az Izraelt érintő kérdéshez, a gázai jelentésről napjainkban folyik a vita az ENSZ Emberi Jogi Bizottságában. Még távolról sem lehet tudni, mi lesz a továbbiakban, még az is elképzelhető, hogy a jelentés nem jut el Hágáig.
Ami viszont már ma is biztos, az az, hogy Izrael és a hadsereg vezetői, végső soron mindannyian, nagy árat fogunk fizetni a jelentésért, aminek egyik előszele már érintette is a minap Londonban járt védelmi miniszterünk, Ehud Barak személyét.
Most kéne kiabálni! Talán azt, hogy “Gruben, hol vagy?!”, talán azt, hogy “a király meztelen!”
(A II. részben tanúk és helyszín megjelölésével, a gázai vizsgálatról kívánok néhány szót ejteni.)
Izrael a vádlottak padján II. – a vizsgálat
Tanúk és vallomások.
Megszületett az ENSZ Emberi Jogi Bizottságának jelentése, mely Izrael katonai tevékenységét volt hivatott kivizsgálni, egyben megállapítani, hogy elkövetett-e háborús bűncselekményt Gázában az “öntött ólom” (2009) nevű akció során.
A jelentés 575 oldal terjedelmű és olyan hangnemben íródott, hogy ha valaki az űrből idetéved, azt hiheti, háború ezen a földön nem volt, nincs, sőt az emberek még soha csúnyán sem néztek egymásra.
Nem vitatom, hogy a jelentés tartalmazhat részigazságokat, de szerepel benne két olyan megállapítás, ami azt sugallja, hogy nevezett bíróság első ízben vizsgál ilyen ügyet.
– A közművek, magán -és középületek lebombázása még akkor sem indokolt, ha ott terroristák tartózkodnak!
– Izrael a tüzérségi tűzre tüzérségi tűzzel válaszolt ahelyett, hogy a találati pontosság érdekében a légitámadást alkalmazta volna!
A jelentés túlnyomórészt azokon a tanú-meghallgatásokon alapszik, amit ez év június 28-29-én tartottak az UNRWA gázai épületében. A tanúk kihallgatása angol nyelven folyt, a vizsgálóbizottság a válaszokat tolmács útján kapta.
A kérdések között szerepelt, hogy az izraeli hadsereg használta-e élő pajzsként a palesztinokat?
A tanúk közül erre a kérdésre négyen igennel válaszoltak, de mivel a bizottság ezeket a válaszokat nem tartotta elég megbízhatónak, más forrásokat is keresett, amit a “megtörjük a hallgatást” nevet viselő izraeli szervezet jelentésében vélt megtalálni. (A szervezetről tudni kell, hogy többnyire nyugat-európai, Izrael-ellenes alapítványok pénzelik.) Fenti kérdésre vonatkozóan volt izraeli katonák tettek vallomást, ezek azonban mind név nélküliek voltak.
Egy másik kérdés arra vonatkozott, hogy használt-e a Hamasz polgári személyeket élő pajzsul?
A jelentés több helyen is leszögezi, hogy ezt a tényt bizonyító vallomást a bizottság nem talált, ami már csak azért sem állja meg a helyét, mert a nemzetközi sajtó nem egy ízben tudósított ennek ellenkezőjéről. Ezt a kérdéskört boncolgatva a jelentés készítői megjegyzik, hogy a megkérdezettek nem örültek a fegyveres csoportoknak a polgári lakosság körében végzett tevékenységére vonatkozó kérdéseknek.
A jelentésben foglaltak és a valóság közötti legnagyobb különbség a tanúk személyi hátterében kulminálódik.
A tanúskodás egyik feltétele az volt, hogy a tanú nem tartozhat a Hamaszhoz. A bizottság ennek megfelelően a kiválasztásukkor igen “alapos” munkát végzett. Meg kell jegyezni, hogy a vizsgálatról szóló jelentés elkészülte után Jonathan Dahuh-Halevy, a jeruzsálemi Köz -és Államügyek Kutatóközpont munkatársa elvégezte az erre vonatkozó utóvizsgálatokat.
Ezek után nézzük meg, kik is tanúskodtak és milyen vallomást tettek:
Mindjárt elsőnek itt van az I-Silwaui család vallomása a dzsebaliai Ibrahim E-Mekadma mecset elleni támadásról.
A három kihallgatott családtag közül az első egy 91 éves, teljesen vak aggastyán volt. A központi tanú Motia I-Silwaui – a mecset igehirdetője – nem jelent meg a bizottság előtt, vallomását írásban nyújtotta be. (Nem tudom, létezik-e a világon még egy ilyen nemzetközi súllyal rendelkező bizottság, amely egy előre elkészített írást teljesértékű tanúvallomásként kezel?)
A három tanúvallomás szerint az izraeli támadást megelőzően a mecsetben semmiféle katonai tevékenység nem folyt, ott kizárólag polgári lakosok tartózkodtak, aki a harcok elől kerestek védelmet. Az igehirdető szerint kétség nem fér ahhoz, hogy háborús bűncselekményről van szó, mivel a világon mindenütt védelmet élveznek a templomok.
Ennek a vallomásnak ellentmond, hogy a pilóta nélküli repülőgép – melynek felvételeit az izraeli hadsereg közvetlen a támadás után a nemzetközi sajtó rendelkezésére bocsátott – felvételein jól látható, hogy a mecset hadianyagraktárként funkcionált. Az északi udvarban ezen felül látszanak a rakétakilövő állványok.
A képhez kiegészítésül Halevy hozzáfűzi, hogy a halottak között volt az igehirdető két további családtagja is. Ibrahim Musza Isza I-Silwaui, aki a Hamasz északi dandárjához tartozott, amit Ahmed Dzsabari hozott létre mindjárt a Hamasz 2003-as hatalomátvételét követően. A másik, Omer Abed El-Hafez Musza I-Silwaui, aki a keleti szektorban vett részt a harcokban. Rajtuk kívül még legalább öt olyan halott maradt a helyszínen, akik mind az északi dandárhoz tartoztak.
Érdekes tanúvallomást tett Muhamad Fuad Szaid Abu-Aszkar is, aki a szent helyek minisztériumának főtitkára. Ő azt állította, hogy az izraeli hadsereg minden indok nélkül robbantotta fel a házát. Azt elismerte, hogy a robbantás előtt telefonhívást kapott, amiben felszólították, hogy hagyja el a házat. Kifejtette azonban, hogy ő nem terrorista, hiszen ha az lenne, az izraeliek nem figyelmeztették volna. (Amit vallomásából kifelejtett, csak annyi, hogy korábban már volt letartóztatásban terrorcselekmény vádjával.)
Nem titok, és nem is kell feltétlenül vezető ENSZ tisztségviselőnek lenni ahhoz, hogy tudja valaki, ezt a módszert az izraeli légierő rendszeresen alkalmazta olyan körözött személyek esetében, akikről tudni lehetett, hogy “véletlenül” családjuk körében tartózkodnak.
Vallomásában Abu-Aszkar még azt is állította, hogy az El-Fadzsura iskola elleni támadásban meghaltak mind menedéket kereső civilek voltak. A vizsgálóbizottsághoz általa benyújtott névsor azonban döbbenetes hasonlóságot mutatott az izraeli biztonsági szervek körözési listájával.
A vizsgálóbizottság kiemelt figyelmet fordított Muhamad Adzsrami – a palesztin külügyminiszter volt tanácsadója – vallomására. Ő azt állította, hogy házát, ami Beit Lahia-ban van, minden ok nélkül érte tüzérségi támadás, továbbá, hogy a környéken sem terrorista, sem harci cselekmény nem volt.
A valóság azonban az, hogy erről a környékről lőtték ki talán a legtöbb Kaszam rakétát Izrael területére és szinte folyamatos volt a térségben a nehézfegyverek használata. Adzsrami letartóztatása is súlyos tűzharc alatt történt, őt azonban másnap szabadon engedték. Megjegyzem, Adzsrami igen nagyfokú halláskárosodában szenved, ha a folyamatos tűzharc hangját sem hallotta.
Néhány mondat a vizsgálat és jelentés izraeli elő -és utóéletéről:
Izraelben úgy kormányszinten, mint a közvéleményben elég nagy gyanúval fogadnak minden ENSZ vizsgálatot. Ennek oka, hogy az eddigi vizsgálatok – annak ellenére, hogy a kormányok többnyire együttműködtek a vizsgálókkal – nem sok objektivitást mutattak.
Miután köztudottá vált ennek a vizsgálóbizottságnak az összetétele, ez az ellenérzés csak fokozódott, ugyanis még enyhe túlzással sem állítható tagjaik elfogulatlansága. Egyik tagja az a prof. Christine Chinkin, aki már jóval az “öntött ólom” hadművelet előtt a Sudnay Times-ban közzétett cikkében háborús bűnökkel vádolta Izraelt.
Hosszas vita után, végül egyhangúlag elfogadott kormányszintű döntés született arra vonatkozóan, hogy Izrael ezzel a bizottsággal nem működik együtt, nem reagál a jelentés tartalmára, annak csak hatásával foglalkozik.
Szerintem ez óriási hiba, ugyanis lenne mit a világ közvéleményének tudomására hozni, sajnos azonban az izraeli kormányok mindig is gyengék voltak a propagandában.
Mivel sem kormánytag nem vagyok, sem a döntéssel nem értek egyet, most pár szóban a saját véleményemnek adok hangot:
Előre bocsátva azt, amit már régebbi bejegyzéseimben is megtettem, miszerint minden ártatlanul kioltott élet eggyel több a megengedettnél, engedtessék meg, hogy felhívjam a figyelmet két, általam fontosnak tartott dologra.
Az egyik, hogy a Gázából nyolc év alatt érkezett rakétatámadásoknak egyetlen eset kivételével – amikor a rakéta egy újonckiképző bázisra csapódott – CSAK polgári áldozatai voltak. A frekventált területek lakói ezen időszak alatt életük nagy részét bunkerekben töltötték, iskolák, óvodák is ott rendezkedtek be a mindennapi életre. Ehhez szorosan kapcsolódik a másik, általam szintén fontosnak ítélt tény, hogy minden egyes kierőszakolt tűzszünetet követően – amit rendre a Hamasz szegett meg – annak ellenére, hogy palesztin részről csak a károk nagyságáról lehetett hallani, a rakéták hatótávolsága valami általam érthetetlen módon, egyre nagyobb lett.
Goldstone véleményt változtat
A hír, amit most megosztok olvasóimmal, rövid és normális esetben a “színesek” közt lenne a helye.
Nincs benne semmi rendkívüli, valaki tévedett, ezt belátta, bocsánatot kért (vagy még azt sem) – és ezzel részéről az ügy lezárult.
Vajon, tényleg lezárult?
Nemrég múlt két éve annak, hogy Izrael, megelégelve az akkor már négy éve tartó gázai rakétatámadásokat megindította a Hamasz elleni, “öntött ólom” néven elhíresült katonai akcióját, melyről a világsajtó részletes beszámolóval szolgált csakúgy, mint az ENSZ Emberi Jogi Bizottságának – Glodstone bíró által összeállított jelentése alapján – Izraelt elmarasztaló határozatáról.
Mivel a világ közvéleménye – talán tájékozatlansága okán – kevés empátiát mutatott az izraeli civileket, köztük gyerekeket , ért atrocitásokkal szemben, s mivel a világháló elfeledkezett említést tenni a két év után történt lényeges változásról, elérkezettnek látom az időt, hogy ezt saját szavaimmal tegyem meg.
Nem kisebb jelentőségű dolog történt, mint hogy Richard Goldstone a 2011. április első napján megjelent The Washington Post c. amerikai napilapban megjelent cikkében a következőket írta:
“Ha már akkor tudtam volna, amit most tudok a gázai háborúról, akkor a Goldstone-jelentés másképp nézne ki. Bár Izrael a jelentés megszületése óta nem tagadja, hogy polgári lakosok haltak meg, sajnálom, hogy vizsgáló bizottságunk nem láthatta azokat a bizonyítékokat, melyek egyértelművé tették volna, hogy Gáza polgári lakossága nem volt célpojtja az izraeli hadseregnek. Ez valószínűleg megváltoztatta volna következtetéseinket a bűncselekmények szándokosságáról és arról, hogy követtek-e el háborús bűnöket.”
Tehát Goldstone két évvel az után, hogy megírta több száz oldalas jegyzőkönyvét, melynek alapján az ENSZ Emberi Jogi Bizottsága súlyosan elmarasztalta Izraelt, mely megbélyegzés számokban mérhető erkölcsi és anyagi kárral járt az országra nézve, miután sikerült a világ antiszemita-Izrael ellenes részét teljes mértékben a palesztin oldalon felsorakoztatni – visszavonulót fúj. Teszi ezt úgy, hogy “tévedéséért” a felelősséget Izrael államra hárítja, mondván, hogy az nem működött kellőképpen közre a vizsgálat lebonyolításában.
A dolog pikantériáját az adja, hogy Goldstone nyilatkozatát követően – hangsúlyozom, nem előbb – az USA külügyi szóvivője a következőket nyilatkozta: “Már az első Goldstone jelentésben sem láttunk bizonyítékot arra nézve, hogy Izrael szándékosan civil célpontokra támadott volna. Ezért szívesen látjuk, hogy a bíró is erre a következtetésre jutott.”
A Goldstone által megjelentetett cikk ismeretében Netanjahu miniszterelnök a jelentés azonnali visszavonására szólította fel a bírót, Avigdor Lieberman külügyminiszter pedig annak a nézetének adott hangot, hogy a körülmények ismeretében súlyos hiba lenne az ENSZ részéről a palesztin állam egyoldalú kikiáltásának támogatása.
Itt jegyzem meg, hogy a Hamasz szóvivője erre a következőket nyilatkozta: “Mindenképpen érvényt kell szerezni az eredeti Goldstone jelentésnek, mert kizárólag Izrael lehet a hibás.”
Fentiekkel kapcsolatban idézek abból az e-mail-ből, amit a Simon Wiesenthal Központtól kaptam:
“Kedves …!
Richard Goldstone bíró az Izraelnek legnagyobb kárt okozó pontokban visszakozott az eredeti jelentésekben írtaktól. Nevezetesen attól, hogy Izrael szándékosan ölte a palesztin civileket, ezzel megszűnt a zsidó állammal szembeni legsúlyosabb vád, a emberiség elleni bűntett.
A Simon Wiesenthal Központ felszólítja az ENSZ főtitkárát, Ban Ki-Moon-t, az alábbi intézkedések haladéktalan megtételére:
Tegyen nyilvános nyilatkozatot, melyben jóváhagyja a Goldstone-jelentés revideálását.
Szólítsa fel az ENSZ Emberi Jogi Tanácsának ügyvezetőjét Navi Pillay-t, valamint a Tanács tagjait, hogy blokkoljanak minden további intézkedést, mely Izrael ellen a téves dokumentumon alapul.
Tájékoztassa az ENSZ közgyűlés tagjait a Goldstone jelentésen alapult becsületsértés visszavonásáról, mely az egész világon Izrael ellenes hangulatot generált, beleértve az EU bojkott kampányait, valamint az izraeli hadsereg moráljára vonatkozó hazugság dömpinget.”
A Goldstone jelentés mérhető anyagi károkat okozott az országnak, ami azonban mindenképpen eltörpül az erkölcsi megbélyegzés mellett. Ez utóbbi nem kis mértékben szolgálja az európai országokban mérhetően erősödő antiszemita és Izrael ellenes megnyilvánulásokat.
Címke: "öntött ólom", Amerika, antiszemitizmus, arab, béke, béketárgyalás, Emberi Jogi Bizottság, ENSZ, EU, Goldstone, Hamasz, Izrael, Jeruzsálem, palesztin, UNRWA
A reggeli hírek átfutása megerősített abban a meggyőződésemben, hogy a tegnap este – izraeli idő szerint 20:00 órakor tartott nemzetközi sajtótájékoztatón elhangzottak tartalmát nem kell bővebben részletezni.
Nincs olyan hírügynökség, legyen az nagy, vagy kicsi, amelyik ne foglalkozna behatóan Benjamin Netanjahu izraeli miniszterelnök bejelentésével, amellyel egyszer és mindenkorra lerántotta a leplet az évek óta tartó iráni hazugságról.
Izrael nem egyszer figyelmeztette a nyugati világ felelős vezetőit, nem egyszer protestált az Egyesült Nemzetek Szervezeténél és nem utolsó sorban, nem egyszer tett lépéseket annak érdekében, hogy az iráni urán-dúsítás fokozott ütemére felhívja a figyelmet.
Az Obama elnökölte Egyesült Államok annak ellenére kötött új és újabb atom- egyezményt Iránnal, hogy az IASA is megerősítette az urán-dúsítás szintjének emelkedését, hogy jelentéseiben leszögezte, az meghaladja az ország energia szükségletének kielégítését. Búcsúajándékként pedig feloldotta az országgal szemben foganatosított szankciókat.
Irán a tárgyalások kezdetétől a végéig azt állította, hogy csak békés célú atom-programot fejleszt és nem áll szándékában atombomba kifejlesztése.
A “művelt” nyugat pedig – ahogy ezt tette a szíriai népirtás esetében is – szemérmesen félrenézzett. Nagyvonalúan átsiklott azon tény fölött, hogy Irán olyan olajkészleten ül, amely hosszú évtizedekre megoldja nem csak a saját energia szükségletét. Bemondásra elhitték, (mert különböző okokból el akarták hinni) hogy a szaknkciók feloldása létszükséglet, ugyanakkor az utca emberének mérhetetlen nyomora nem ütött szöget a fejükbe.
Az már szinte természetes, hogy elkönyvelték, “Izrael (nevesítve: Netanjahu) túlreagálja a történéseket”, de az már koránt sem természetes, hogy az az Irán, amelyik tagja a Nemzetközi Atomegyezménynek, kizárólag előre fixált időpontban és kizárólag a felszíni létesítményei közül is csak az általa meghatározottakhoz engedett hozzáférést a vizsgálatot végző szervnek…Egyetlen föld alatti létesítményt sem ellenőrizhetett soha, egyetlen arra hivatott intézmény sem.
Fent leírtak az izraeli állampolgár számára nem képezték a titok tárgyát, ezért is nagy várakozás előzte meg a miniszterelnöki bejelentést, melyet a különböző csatornákon az ország többsége követett. Közérdeklődésre tartott számot, hogy mi újat lehet még erről a témáról tudni.
Hát, lehetett! Le a kalappal a MOSZAD tevékenysége előtt, hogy “fél tonnányi” írásos anyaggal ország-világ előtt bebizonyíthattuk, hogy nincs szó túlreagálásról, a tények magukért beszélnek Irán atomfegyver gyártását tűzte ki célul.
Ami merőben szokatlan, hogy a kezünkben lévő bizonyítékot negyven egynéhány percben, teljes részleteiben a nemzetközi nyilvánosság elé tártuk. Pontosan megjelölve még az épületet is, ahol azokat tárolták.
Természetesen nem meglepő a világ reagálása, hiszen várható volt, hogy az a pillanatnyi érdek, illetve a beidegződések mentén történik. Ami nem meglepő ugyan, de elszomorító, hogy a számos külföldi elsősorban Amerikából és arab országokból származó gratuláció mellett az izraeli ellenzék és az őket képviselő televízió-állomások most is a miniszterelnökkel szembeni személyeskedésből akarnak profitálni.
E mellett már nem fel sem tűnik, hogy az Európai Unió külügyére olyasmibe kapaszkodott bele, amiről a sajtótájékoztatón szó sem esett. Mogherini asszony azt állítja, hogy nem talált Netanjahu beszédében semmi bizonyítékot arra nézve, ami arra utalna, hogy Irán ne tartaná be mindazt, amit a szankciók feloldásáért cserébe megígért…És ebben igaza is van. Ugyanis Netanjahu nem az atom-egyezmény megszegéséről beszélt, hanem arra világított rá, hogy ez az egyezmény eleve hazugságra épült.
Mint az a sajtótájékoztatótól függetlenül kiderült, a MOSZAD ezt az akciót még februárban hajtotta végre és az 55 ezer lapnyi, 110 ezer oldalas anyagot szinte azonnal átadta az amerikai hírszerésnek is. Ők eddig 3.000 lapot tudtak tüzetesen átvizsgálni.
Mogherini azon állítása, miszerint a feltárásban semmi új nincs, hiszen az elmondottak mindenki számára ismertek voltak eddig is – már nem állja meg a helyét. Ugyanis az Atomenergia Ügynökség a teljes anyagból mindössze 1000 oldalba nyerhetett betekintést. (Mint érdekességet, itt kell megemlíteni, hogy az archívum létezéséről az iráni vezetés mindössze öt tagjának volt tudomása.)
Angol, francia és német küldöttség kapott lehetőséget, hogy a hét végén betekintsenek az anyagba. Netanjahu rajtuk kívül ugyan ezen célból meghívta Oroszország és Kína, valamint az Atomenergiai Ügynökség képviselőit is.
Trump elnök a tények nyilvánosságra hozatalát követő első reakciója az volt, hogy “elfogadhatatlan, amit Irán csinált, ez a megállapodás katasztrofális az USA számára”.
Végezetül csak annyit, hogy egyre nyilvánvalóbbnak látszik, miszerint Trump és Netanjahu között előzetes egyeztetés zajlott.
Az sem véletlen, hogy a sajtótájékoztató nyelve az angol volt (végén pár mondatos héber összefoglalóval), hiszen a cél a minél szélesebb körben történő ismertetés volt, lehetőleg sajtómunkási beavatkozás nélkül.
A bejelentés minden érintett fél számára hordozott üzenetet. Hiszen nem véletlen, hogy az el múlt napokban egymás után járt a Fehér Házban Macron és Merkel. Mindketten azzal a céllal, hogy meggyőzzék Trump elnököt az atom-egyezmény fennmaradásának szükségességéről.
Teherán pedig figyelmeztetést kapott arra vonatkozóan, hogy Izrael mindenütt jelen van és nincs az a titkos anyag, nincs az a bombabiztos tárolási mód, amelyet – ha biztonsága forog kockán – ne tudna megszerezni, akár Teherán szívéből is. (Itt kell megjegyezni, hogy a titkosszolgálat mintegy száz emberrel vett részt az akcióban és csak azért nem hozták el a teljes archívumot, mert ez fizikailag lehetetlen volt.)
Európa az Iránnal kötendő milliárdos üzleteket félti, ez indokolja kiállását az atom-egyezmény életben tartása mellet. (Csak mellékesen jegyzem meg, hogy mostanában kezd kiderülni, hogy Teheránban üres a kassza.)
A történések láncolatába pontosan beleillik, hogy Pompeo, frissen kinevezett amerikai külügyminiszter is a napokban látogatott a térségbe. Pontosabban a térség témában érintett országaiba: Izraelbe, Szaúd-Arábiába és Jordániába. Látogatása során nem tárgyalt a Palesztin Hatósággal, sőt az u.n. palesztin kérdés szóba sem került.
Hangulatjelentésként egy friss hír: Marokkó bejelentette, hogy megszakítja kapcsolatait Iránnal és bezárja ottani nagykövetségét.
Címke: Amerika, arab, atom-egyezmény, EU, Európa, Irán, Izrael, Jeruzsálem, Jordánia, Kína, Közel-Kelet, Macron, Merkel, Mogherini, Netanjahu, Oroszország, Pompeo, Trump, USA
Elöljáróban vessünk egy pillantást a térképre és nagyítóval vizsgáljuk meg azt a parányi (20.770 négyzet-kilométer) országot, annak is fővárosát, Jeruzsálemet, (125.1 négyzet-kilométer) mely immáron 70 éve tüske a világ körme alatt.
körülvéve 400 millió muzulmánnal
Igen, jól tetszenek olvasni, nem kizárólag a muzulmán (ezen belül is az arab) országok, de egész Európa csőrét piszkálja a modern Izrael léte.
Izrael állama – és általában a zsidóság – mindig is nagy érdeklődésre tartott számot, sajnálatos módon elsősorban az antiszemiták, illetve a burkolt antiszemiták körében, melynek kedvenc szófordulata, hogy nem antiszemita, “csak” anti-cionista. Ezt a réteget ki kell ábrándítanom abból a hitéből, miszerint a kettőnek nincs köze egymáshoz, ugyanis van! Az anti-cionista v. Izrael-ellenes megnyilvánulás nem más, mint frakkba öltöztetett antiszemitizmus.
Hogy miért mondom ezt? Mert az európai országok lakossága is öregszik és ma már csak elvétve található olyan ember, aki élete során még tömegével látott zsidót, köztük esetleg pajeszos-kaftános haszidot is. Már azok is bántották szemét, így igyekezett megszabadulni tőlük… ami majdnem teljes sikerrel járt…
Ezt követően – megkockáztatom, hogy pillanatnyi lelkiismereti válság eredményeként, de az eltelt hetven év tapasztalati alapján inkább ügyes számításból – nagy kegyesen megadta a lehetőséget, hogy Izrael fiai az ősök földjén ismét (immáron harmadszor) újra felépíthessék otthonukat.
Felépítették, jól prosperáló országot tudhatnak magukénak – amire a többség még álmában sem gondolt és most irritálja – annak ellenére, hogy a folyamatos fenyegetettség, a mindennapos terrortámadások mellett – úgy mellesleg – hat, minden esetben az arab világ kezdeményezte háborút sikeresen visszavert.
Itt jegyzem meg, hogy ma már nem érintenek meg olyan “bölcsességek” amelyek azt bizonygatják, hogy Izraelt az amerikai segélyek tartják életben. Ugyanis Izrael már több, mint húsz éve semmiféle gazdasági segélyben nem részesül. Katonai segélyben igen, ami annyit jelent, hogy a segély 80%-át (Izrael felé ez volt Obama egyetlen jótéteménye) az USA-ban köteles levásárolni.Izrael önerőből, a Hi-tech ipar jóvoltából lett a mai világ egyik vezető gazdasági hatalma. A világ számos tőzsdéjén ma a sekel a második legkeresettebb valuta. Azzal meg még annyit sem foglalkozom, hogy hány és hány európai ország “segítette” (pénz-paripa-fegyver) Izrael háborúit. Ugyanis a fegyvereladás nettó kereskedelmi üzlet volt, amelyben a csehek, a franciák és Dél-Amerika az “egyszerhasználatos” hadászati eszközeiért csillagászati árat számított fel.
És akkor nézzük: 2017. december 6-án a világ minden pontján kilengett a képzeletbeli Richter-skála annak hatására, hogy Trump elnök egy 1995-ös (Clinton éra) kongresszusi határozatot ratifikált és ezzel elismerte Jeruzsálemet Izrael fővárosának.
Döntése, hogy az amerikai nagykövetséget Jeruzsálembe helyezi át, erkölcsi jelentőséggel bír és azt a célt szolgálja, hogy világossá tegye mindenki számára: szuverén ország szuverén döntése, hogy mely települését nevezi ki az ország fővárosának. Ennél már csak azért sem lehet több, mert azt, hogy Jeruzsálem a zsidó haza, Izrael fővárosa, már az ország alapító okiratában, a Függetlenségi Nyilatkozatban is szerepel és amelyet az alaptörvény első pontja is egyértelműen leszögez.
Tulajdonképpen itt pontot is lehetne tenni a téma végére, mert az már tényleg minden ország magánügye, hogy csatlakozik-e Amerikához, illetve azon többi országhoz, melyek már eddig bejelentették költözési szándékukat…Ha már szóba hoztam az országok magánügyét, sokkal érdekesebb lenne azt boncolgatni, hogy 1980-ban, az után, hogy a Kneszet Jeruzsálemet Izrael fővárosának nyilvánította, milyen megfontolásból költöztették Jeruzsálemből Tel-Avivba a követségeiket? Addig ugyanis 13 ország követsége volt Jeruzsálemben.
De nem azért ültem a klaviatúra elé, hogy a felzúdulás leglényegesebb, de a mainstream média részéről egyáltalán nem, vagy csak érintőlegesen ismertetett okairól ne beszéljek.
A témát két részre kell osztani, mielőtt azonban belekezdenék, előre bocsátom, hogy eddigi álláspontomat – miszerint a világháló “civil” felhasználóit a felelősség alól felmentettem és tudatlanságukat a hivatásos politikusok, közéleti személyiségek általi félretájékoztatásnak tartottam – revideálom. Már csak azért is, mert az internet korában széles körű és valós időben történő információhoz juthat minden felhasználó.
Az első tárgyalandó téma az arab/muzulmán világ reakciója, ami lényegében semmi meglepetést nem okoz, illetve mégis. Ugyanis a magukat palesztinnak nevező araboknak – ami nem előzmény nélküli – rá kellett döbbenniük, hogy “ügyük” elvesztette jelentőségét és egyre kevésbé talál megértésre, támogatásra muzulmán körökben. Szólamok szintjén természetesen támogatják, de a megvalósítás elmarad, mint ahogy eddig is elmaradt az arab országok részéről a Gáza övezet lakóinak beígért anyagi támogatás egy jelentős része. Ezen nem kell csodálkozni akkor, ha tisztában vagyunk azzal, hogy Szíriában hat év alatt félmillió ember esett áldozatául a testvérháborúnak, ha tisztában vagyunk azzal, hogy Egyiptom – leszámítva talán a nagyvárosokat – az éhínség szélén táncol és boldog az a személy, aki fegyveres testület tagja lehet, hiszen ők külön üzlethálózattal rendelkeznek, melynek révén szociális támogatásra is futja.
A nemzetközi média részéről hazugság az, hogy Trump bejelentése óta számottevően megnövekedett a terror-cselekmények száma. Kétségkívül vannak zavargások, de a tüntetések sem számában, sem az eddig is terror-gócként számontartott helyeken semmivel nem haladták meg a máskor, a pénteki ima után szokásosat. Csakhogy ezekről az elmúlt időszakban nem volt “kifizetődő” tudósítani, hiszen nem lehetett kellőképpen kidomborítani a bűnbak felelősségét.
Röviden szólva, az arabok felzúdulása, illetve annak várt nagysága és milyensége elmaradt. Ennek oka lehet elsősorban az, hogy az arab/muzulmán országokban a “palesztin ügy” prioritása megszűnt, másik – és lényeges – oka az ENSZ egyes leányvállalatai (mint a “palesztin ügy” elsőszámú életben tartója) támogatottságának teljes, vagy részbeni megszüntetése úgy az Egyesült Államok, mint Izrael részéről.
Az okok között feltétlen említést érdemel még, hogy a Palesztin Hatóság területén élő helyi lakosságnak elege lett a vezetőik pénzlenyúlásaiból, abból, hogy amíg saját fiaik élik az aranyifjak életét, az utca emberét, azok gyerekeit uszítják terror-cselekmények végrehajtására… Tulajdonképpen ez sem új jelenség. Szorosan kapcsolódik Arafat térségben történt megjelenéséhez és ahhoz, hogy a Tunéziából magával hozott arabok mindenben prioritást élveznek a helyi lakosokkal szemben. Ahogy Jeninben, a legutóbbi tüntetés egyik résztvevője fogalmazott: elegünk van abból, hogy vezetőink fényűző módban élnek, nekünk meg mindenből a hulladék jut. Akkor inkább a “megszállás”, mint ezek.
Abban, hogy Mahmud Abbasz (mozgalmi nevén Abu Mázen) a legkülönfélébb és lényegében nevetséges nyilatkozatokat teszi, Obama hintalovának van elévülhetetlen szerepe, amelyre felültette őket. Csakhogy ez a hintaló erősen billeg és ma már nincs olyan józan fejjel gondolkodó ember – még arab körökben sem – aki elhiszi Abu Mázennek, hogy az USA elnöke “szabotálja a békét, az igazság keresését”.
Különösen akkor nem, ha arra gondolunk, hogy a Gáza övezetben élők nyomora nem csak a Hamasz terrorszervezet, de az ő lelkén is szárad. Nevezetesen az, hogy – és erről egyetlen média sem tudósít – a Palesztin Hatóság által ki nem fizetett hátralékok miatt, humanitárius megfontolásból – Izrael látja el Gáza olyan betegeit, akik e nélkül halálra lennének ítélve. Köztük számos rákbeteg gyereket. A legfrissebb Izraellel kapcsolatos “tutósítások” is csak arról számolnak be, hogy Izrael ismét teljes kapacitással látja el árammal Gáza övezetet. Vagyis, ahelyett, hogy nevén neveznék a gyereket és elmondanák, hogy a Palesztin Hatóság és a Gázát uraló Hamasz terrorszervezet belső vitáját Abbasz úgy gondolta elsimítani, hogy nem csak, hogy nem fizeti ki az izraeli elektromos műveknek Gáza hátralékát, de maga szólítja fel Izraelt az áramszolgáltatás szakaszolására. Szokás szerint két vasat tartva a tűzbe, kettősbeszél és ezzel a Hamaszt Izrael ellen uszítja. A híradásokból leginkább az jön át, hogy Izrael “megkegyelmezett” Gáza övezet lakóinak és korántsem az, hogy Abbasz hajlandónak mutatkozott a teljes hátralék – mintegy 40 millió sekel – azonnali átutalására.
Végezetül, tekintsünk tőlünk távolabbi vidékekre, nevezetesen Európára…
Az Európai Unió szinte minden tagállama a hisztéria heveny tüneteit produkálja, melyhez az alaphangot az EU globális helyzete, valamint az egyes tagállamok belső problémái, illetve az Unió és saját érdekeik közötti nézetkülönbségek adják.
Évek óta hallani a franciaországi, utóbbi időben a Németországban, a belgáknál, de még a nagyon toleráns svédeknél is előforduló – nem csak a helyi zsidó lakosság ellen irányuló – terror támadásokról. Ezek egy részét – minden bizonyíték ellenére – igyekeznek egyedi esetként kezelni, többnyire az elkövető elmeállapotával magyarázni…
Franciaországnak, mint az európai országok közül az egyik legnagyobb volt gyarmattartó birodalomnak, immáron a negyedik generációs (helyben született) muzulmán populációt sem sikerül integrálnia, de bőszen bólogat a senki által meg nem választott EU külügyér asszonynak, Mogherininek, ahhoz a többször elhangzott nyilatkozatához, miszerint Európa, sőt a világ minden baja megoldódna, ha a “palesztin kérdés” megoldódna. Vak gyűlöletében nem akarja észrevenni, hogy Izraelből, a Palesztin Hatóság területéről, egyetlen muzulmán sem menekül Európa felé. Ezzel szemben tény, hogy a Palesztin Hatóság területéről számos muzulmán megy a Perzsa öböl-menti országokba, munkavállalás céljából.
A svéd külügyminiszter asszony meg a Jeruzsálemmel kapcsolatos döntés után meg kívánná tiltatni izraeli állampolgár beutazását az országába. Abba a Svédországba, ahol Göteborg és Malmö nem egy kerületébe már a rendőrség sem meri betenni a lábát, ugyanakkor az ott élő zsidókat napi szinten éri atrocitás. És ugyan ez érvényes több európai országra is.
Többször leírtam, de úgy tűnik, még mindig nem elégszer.
Nagy az írástudók felelőssége a nép nevelésében, vagy éppen butításában egyaránt. Újságírók, politikusok, közéleti személyiségek mind felelősek abban, hogy a hír hír legyen és ne személyes politikai állásfoglalás. De – mint azt fentebb már említettem, – az internet korában csak az az olvasó téveszthető meg, akinek nézeteivel a tálalt hazugság dömping megegyezik.
Címke: Amerika, antiszemitizmus, arab, Egyiptom, ENSZ, EU, Európa, gázai övezet, Hamasz, Izrael, Jeruzsálem, Obama, palesztin, Trump, USA
Hozzászólások 54 hozzászólás
Nem azért, mert a minap ezt az Egyesült Államok elnöke jóváhagyta, hanem azért, mert 70 évvel ezelőtt Izrael állam alapító okiratába már ez került bele, melyet az akkori vezetés kézjegyével látott el. Mondhatnám természetesen azt is, hogy már ők is csak hagyománykövetők, ha figyelembe veszem, hogy ezt már megtette a maga idejében Dávid és Salamon is. (Mivel nem akarok a bibliaik időkig visszamenni, akit a téma érdekel, az interneten fellelhető Izrael történelme.)
Mindenképpen szót kell ejteni arról a tényről, hogy 1980-ig Jeruzsálem 13 nagykövetségnek adott otthont, mindaddig, amíg 1980. július 30-i keltezéssel, Yitzhak Navon államelnök és Menahem Begin miniszterelnök aláírásával nem látott napvilágot az a Kneszet alaptörvény, (חוק יסוד) amely négy pontban rendezi Jeruzsálem státuszát.
Az alaptörvény első pontja leszögezi, hogy az egységes Jeruzsálem (ירושלים השלמה) Izrael fővárosa.
https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/0c/Jerusalem_Law_%D7%97%D7%95%D7%A7_%D7%99%D7%A1%D7%95%D7%93-_%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%99%D7%9D_%D7%91%D7%99%D7%A8%D7%AA_%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C.jpg
Ezen törvény hatására, valamint nemzetközi nyomásra a követségek áttették székhelyüket Tel-Avivba.
Köztudott, hogy 1995-ben az amerikai Kongresszus határozatban dekralálta, miszerint elismeri az egységes Jeruzsálemet Izrael fővárosaként, valamint döntést hozott nagykövetségének Tel-Avivból Jeruzsálembe történő átköltöztetésére.
Erre azonban a mai napig nem került sor, ugyanis az amerikai elnökök félévenként, elnöki dekrétummal elhalasztották. (Csak zárójelben teszem hozzá, hogy választási kampányában minden elnök ígéretet tett a követség mozgatására, de – mint jó politikustól az várható – győzelem után az ígéretről elfeledkezett.)
Tehát Trump elnök pár napja történt bejelentésével csak választási ígéretét teljesítette – talán azért, mert saját magát inkább tartja üzletembernek, mint politikusnak…
Ezek után vessünk egy pillantást az elnöki bejelentés technikai részleteire, melyekről nem esik szó a médiákban.
Trump elnök a bejelentésével egy időben újabb fél évvel meghosszabbította a követség mozgatását, melyet azzal indokolt, hogy az épület felépítése és a közel ezer fő mozgatása időigényes. Hogy konkrétan mennyi időt vesz igénybe, arról egy szót sem ejtett. Mindenki számára nyilvánvaló, hogy a követségi épület Jeruzsálem nyugati felében lesz, különben már ma elfoglalható lenne a város keleti részén található konzulátusi épület, ami később úgyis bezárásra kerül.
E mellett tény, hogy az amerikai Külügyminisztérium képviselői Jeruzsálemben jártak és a városházán egy un. titkosítási szerződést írtak alá, amelynek értelmében a tervrajz egyes elemei (talán érthető módon) nem kerülhetnek nyilvánosságra. Ezzel egy időben megbízták Izrael egyik legismertebb tervező-építészét az egész folyamat koordinálásával.
A nemzetközi média egy része arról sem ejtett szót, hogy Netanjahu miniszterelnök a Trump általi bejelentést követő első megszólalása arra irányult, hogy Jeruzsálem minden tekintetben megtartja a staus-quot – tehát tartja magát az 1980-as alaptörvényben foglaltakhoz, miszerint a jeruzsálemi szent helyek védelme prioritást élvez és a különböző vallások képviselői nem gátolhatóak saját vallásuk szent helyén történő gyakorlásában.
Ezzel szemben arról, hogy bőségesen értekeztek, hogy az amerikai elnök bejelentése Netanjahu nyomására jött létre. Tény, hogy a nem éppen rövid egyeztetési időszak alatt Trump és Netanjahu között két beszélgetés is lezajlott, ugyanakkor hosszasan és többszöri alkalommal tárgyalt Trump elnök a szaudi kormánnyal…
Mindezek fényében nézzük a hazai és nemzetközi reakciókat:
Izraelben a politikai pártok üdvözölték a bejelentést. Kivétel ez alól csak az Egyesült Arab Lista és a szélsőbaloldali Merec. Ez utóbbi épp a közelmúltban deklarálta, hogy törli önmeghatározásából a cionista jelzőt.
Az arab/muzulmán országok alapjában visszafogottan reagáltak a történésre, ezt a visszafogottságot Mahmud Abbasz (mozgalmi nevén Abu Mázen) kifejezetten nehezményezte. Az Arab Liga külügyminiszterei azt az egyetlen érdemi döntést hozták, hogy kikérik az ENSZ Biztonsági Tanács állásfoglalását.
Nemem hallgatható el, meg nincs is miért az, hogy a Palesztin Hatóság területén voltak a hét végén tüntetések, melynek során autógumikat égettek, Molotov koktéllal és kövekkel dobálták a zsidó gépjárműveket. Izraelben az un. mesulásban (arabok lakta háromszög) szintén voltak tiltakozó megmozdulások.
Jeruzsálemben a Nablusz (Shem) kapunál egy száz fő körüli csoport zavarta meg a rendet.
De az, amire többen számítottunk – a pénteki Templom hegyi ima után szokásos rendzavarás – nem következett be.
Korlátozó intézkedést Izrael nem vezetett be és a rendfenntartó erők is csak akkor léptek közbe, amikor a tüntetés erőszakosra fordult.
A Gáza övezetből, a biztonsági kerítés áttörésével próbálkoztak. Közülük többen megsérültek és ketten meghaltak.
A szintén Gázából, a Hamasz által indított rakéták egy része gázai területen robbant. Néhány Izraelben landolt, (egy közülük határmenti óvoda udvarán) anyagi kárt okozva.
Végére hagytam Európa reakcióját, mely a hisztéria jeleit mutatja. Politikusaik egymás után teszik élesen elítélő nyilatkozataikat és pánikszerűen határolódnak el Trump bejelentésétől.
Az Európa Bizottság külügyminiszteri értekezlet összehívását kezdeményezi, melyre Mahmud Abbasz is hivatalos, ugyanis tőle várnak tájékoztatást a kérdésben.
Tőlem ugyan nem várnak semmiféle tájékoztatást, de kéretlenül – ahogy ők szoktak beleszólni Izrael belügyeibe – is elmondom, hogy nem Jeruzsálem státusza akadályozza a kétállami megoldás tető alá hozását, hanem az, ha a “békepartner” sorra feláll attól a tárgyalóasztaltól, amelyhez (a jelenre vonatkoztatva) még le sem ült.
Európa szíves figyelmébe ajánlom, hogy azon a haladó hagyományon, miszerint az örök bűnbak kéznél van, ideje lenne túllépni. Továbbá nem ártana, ha Európa a saját muzulmánjaival kapcsolatos gondjait nem az “izraeli-palesztin viszály”-ra történő mutogatással akarná megoldani.
Címke: arab, béketárgyalás, ENSZ, EU, Izrael, Jeruzsálem, palesztin, Trump, USA, zsidó
Hozzászólások 41 hozzászólás
Mint ahogy arról értesülhettünk, a jeruzsálemi Körzeti Bíróság ma (08/11/2017) tárgyalja az ENSZ illegális építkezési és területfoglalási ügyét Jeruzsálem kiemelt övezetében.
Jeruzsálem talán legszebb – ezzel együtt legértékesebb – úgy a belföldi, mint külországból érkező turisták által frekventált területéről beszélünk. Neve a brit mandátum idejéből származik, (Armon ha-Naciv = ארמו הנציב = kormányzói palota) melyről érdemes tudni, hogy a mandátum megszűnésével Nagy-Britannia az ESZ használatára bocsátotta, de nem adta tulajdonba! A terület állami tulajdon volt és az is maradt.
http://www.nelech.co.il/%D7%90%D7%AA%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%99%D7%93%D7%A2/%D7%98%D7%99%D7%99%D7%9C%D7%AA-%D7%90%D7%A8%D7%9E%D7%95%D7%9F-%D7%94%D7%A0%D7%A6%D7%99%D7%91
A kormányzói palotában az Egyesült Nemzetek Szervezete irodái találhatóak:
Benjamin Netanjahu miniszterelnök az újonnan kinevezett ENSZ főtitkárral (Antonio Gutteres) abban állapodott meg, hogy a szervezet használatában lévő kormányzói palota területén és környékén a jövőben kizárólag Izrael állam törvényeinek betartásával építkezhetnek.
Miután a REGAVIM (nemzeti földet védelmező szervezet, mely eredetileg az illegális beduin területfoglalás megakadályozására szerveződött) erről tudomást szerzett, kérelmet nyújtott be a Legfelsőbb Bírósághoz a munkálatok leállítás érdekében.
A Legfelsőbb Bíróság ez ügyben kérdéseket intézet az államhoz. A választ – miszerint annak ellenére, hogy az állami törvények értelmében az építkezés illegálisnak minősül, az izraeli Külügyminisztérium (tekintettel az ENSZ diplomáciai mentességére) az ügyet diplomáciai úton kívánja rendezni – elfogadta.
A Legfelsőbb Bíróság döntése úgy szólt, hogy a munkálatokat – fentiekre hivatkozva – nem állítja le, ugyanakkor az ügyet visszautalja a Jeruzsálemi Körzeti Bírósághoz. Erre a tárgyalásra kerül ma (08/11/2017) sor.
Időközben fény derült arra, hogy az ENSZ az Izraellel kötött megállapodást figyelmen kívül hagyta, az építkezési folyamatot nem állította le, sőt ez év szeptember 13-án versenytárgyalást írt ki a munkálatok elvégzésére. Ebben egy épület lebontása és új épület felhúzása szerepel. A dokumentumot a REGAVIM tegnap átadta a bíróságnak.
A REGAVIM-ot, mint felperest képviselő ügyvédek kijelentették, hogy az állammal kötött megállapodás ellenére az ENSZ ebben a kiemelkedő történelmi jelentőségű épület-együttesben azt csinál, amit akar. Teszi ezt minden engedély nélkül abban a tudatban, hogy a hatóságok nem fognak fellépni a törvénytelen építkezés leállítására.
Azon túl, hogy az építkezésekhez nem rendelkeznek hatósági engedéllyel, az sem elhanyagolható tény, hogy szintén törvénysértő módon 30 dunám (1dunám=1000nm) állami földet sajátítottak ki. Itt érdemes megjegyezni, hogy Izrael 1967-ben 40 dunámot az ENSZ rendelkezésére bocsátott. Az illegálisan birtokba vett 30 dunámnyi állami föld is része a mai tárgyalásnak.)
Mindez természetesen Izrael belügye, ami csak azért érdemel szélesebb körben történő ismertetést, mert nemrég nyolc Európai Uniós ország tiltakozott és anyagi kártérítést követelt Izraeltől azért, mert az általuk finanszírozott és beduinok számára, Izrael területén, illegálisan felépített lakó-konténerek egy töredékét a hatóság lerombolta.
Forrás: Israel Hayom
Címke: beduin, ENSZ, EU, illegális földfoglalás, Izrael, Jeruzsálem, kormányzói palota, REGAVIM, törvénytelen építkezés
Hozzászólások 4 hozzászólás
Idegen pénzen…
Tegyük nehezebbé azt, ami egyébként sem mondható felhőtlennek.
Szerintem ez a jelszava annak a néhány – számarányában elhanyagolható, de annál hangosabb – civil szervezetnek, amelyekről alapvetően nem állítható, hogy a szó klasszikus értelmében baloldali érzelműek lennének.
Izraelben mégis szinte mindenki a baloldallal, sőt, a szélsőballal azonosítja őket, aminek oka, hogy ezen pártok mintegy rátelepültek és feltétlen támogatásukról biztosítják őket.
Nem lenne ezzel semmi baj, hiszen demokráciában élünk és a szólásszabadság mindenkit megillet. Egy bizonyos pontig!
Bármennyire is nem tetszik az amit csinálnak és ahogy csinálják, addig, amíg az izraeli civil társadalom “eltartja” őket, vagyis biztosítja a működésükhöz szükséges anyagi és erkölcsi bázist, úgy a civil társadalom másik részének, de még a kormányszerveknek is, ezt tudomásul kell venni. Lehet ellenkampányt indítani, lehet szponzorokat keresni…
Egyet nem lehet! Idegen hatalomnak, megrendelésre dolgozni!
Évek óta tudott, hogy ezeknek a szervezeteknek a finanszírozása korántsem házon belül történik. Szponzoraik között előkelő helyet foglalnak el külföldi magánszemélyek, de elsősorban idegen államok!
És itt álljunk meg egy szóra, mert kérdezem én, kinek, mely idegen államnak van joga – akár szomszéd, akár több ezer, vagy tízezer kilométeres távolságból – erőszakos módon megváltoztatni egy ország berendezkedését?
Márpedig az első ilyen feltűnő beavatkozásnak a legutóbbi parlamenti választáson lehettünk tanúi, amikor a baloldali pártok nulla programmal, gyakorlatilag pogromot hirdettek a jobboldali és jobbközép pártok ellen, melyben kiemelt helyen a volt és jelenlegi miniszterelnök és családja szerepelt.
Nem titok – még akkor sem, ha erről sem az izraeli baloldali sajtó, sem a világsajtó nem tájékoztatta a közvéleményt – hogy a választási kampányidőszakban a baloldal egymásnak adta a kilincset az USA-ban és az sem titok, hogy onnan olyan magánszemély támogatásával érkeztek haza, aki Obama elnök belső köréhez tartozik. (Hogy a kormányváltásban anyagilag mennyire van benne az amerikai elnök, azt az USA közigazgatási szerveinek dolga kideríteni.)
Ebben az időszakban ütötte fel fejét a “V-15” elnevezésű tömörülés, mely kifejezetten kormánybuktatási céllal tömörült.
A közelmúltban napvilágot látott 27 oldalas összegzés részletesen tárgyalja a jelenleg működő tömörülések fő célját, azok anyagi támogatottságának mértékét és megnevezi a szponzorokat. Az összesítésből kitűnik, hogy a támogatók többsége európai ország, beleértve az EU tagállamait is. De megtalálható közöttük az ENSZ csakúgy, mint a Palesztin Hatóság…
Különböző külföldi ügynökségek jelentéseiből kiderült, hogy minimum 15 szervezet finanszírozza a Keren l’Israel ha-hadasa (NIF) képződményt, mely talán a legaktívabb világszerte az Izrael-ellenes tevékenység finanszírozásában, megszervezésében. A mozgalom amerikai alapítású.
Az alábbiakban csak a két izraeli alapítású, nagyobb pénzösszeg felett rendelkező tömörülést és azok támogatóit emelem ki.
Ismereteim szerint a legrégebbi tömörülés a Betzelem. Gyakorlatilag minden arab provokáció mögött megtalálhatóak, ők szolgáltatják a videó kamerákat, melynek felvételeit megvágják és kizárólag az Izraelre hátrányos jeleneteket terjesztik a világhálón. Ők fizetik az arab provokátorokat, síkra szállnak a terroristák védelmében, ugyanakkor természetes jelenségként kezelik a terrorcselekményeket.
A működésükhöz szükséges bevételt 2012-15 között, 19.521.338 shekelt, a dán, a francia, a német, a holland, az ír, a norvég, a svéd, a svájci, az angol kormány biztosította, valamint az ENSZ, az USA, a Palesztin Alapítvány és az EU.
2008-14 között a Keren l’Israel ha-hadasa (NIF) 6.467.136 shekellel, 2014-ben a Palesztin Alapítvány 2.769.000 shekellel és a Palesztin Hatóság ramallahi bankja által nyújtott banki szolgáltatással támogatta.
Izraeli szervezet a Sovrim Stika is (megtörjük a hallgatást), mely elsősorban a fiatalok körében folytat kampányt az izraeli hadsereg ellen, (katonai szolgálat megtagadására biztat) külföldön pedig a Tzahal lejáratásával, a katonák “gyilkosként” való beállításával kampányol.
A kimutatás szerint 2013-15 között 5.214.788 shekel bevételre tett szert, mely összeg közvetlenül idegen államok kormányszerveitől származott. Ezek a következők: Belgium, Dánia, Franciaország, Németország, Hollandia, Írország, Norvégia, Spanyolország, Svédország, Britannia és az EU.
Ezen kívül 2008-14 közötti időszakban a NIF-től származó bevétele 2.727.309 és a “Palesztin Alapítvány”-tól (mely a Palesztin Hatóságot rejti magában) 1.170.000 shekel volt. Megjegyzem, hogy bankszámláját a Palesztin Hatóság kezeli, Ramallah-ban.
Az összesen 20, Izrael-ellenes tevékenységet folytató képződmény folyamatosan élvezi idegen országok, vagy idegen ország területén létrehozott Izrael-ellenes csoportosulás támogatását.
Összes bevételük:
2012-től, idegen államoktól – 123.567.827 shekel,
2008-tól, NIF-től – 79.849.216 shekel,
2014-től, Palesztin Alapítványtól – 13.648.440 shekel.
Az elmúlt napokban a miniszterekből álló törvény-előkészítő bizottság úgy határozott, hogy a Kneszet elé terjeszti javaslatát a külföldi támogatásokra vonatkozó bejelentési kötelezettségről. (Eddig ez fekete jövedelem volt, ami után adót sem fizettek.)
Izrael nem az egyedüli ország, melynek ilyen törvénye van, ugyanis az USA-ban ezt már régen ismerik és számos európai országban is létezik.
Fentiek ismeretében, legyen szó magyarországi, vagy bármely más országbeli bloggerről, legyen szó izraeli állampolgársággal rendelkező “Soros-kegyeltről”, vagy akár a baloldali izraeli sajtóról: szemen szedett hazugságot terjeszt az, aki a törvénytervezet kapcsán olyant emleget, hogy “Izrael törvényileg akar szájkosarat tenni a civil szervezetekre”!
Címke: Amerika, antiszemitizmus, ENSZ, EU, Európa, Izrael, Izrael lejáratása, Obama, terror, USA
Hozzászólások 22 hozzászólás
Ortodox, vagy ultraortodox…de kik is ők valójában?
Rendhagyó gondolatok a Függetlenségi Nap alkalmából…
A holocaust emléknap ürügyén, avagy…
Szubjektív vélemény az izraeli választásokról, avagy választás alulnézetben…
162 586 hits
"arab tavasz" Abbasz Amerika antiszemitizmus arab Asszad atom beduin béke béketárgyalás cionizmus Ciprus diaszpóra zsidósága Egyiptom ENSZ EU Európa Fatah felelősség Függetlenségi Nap galut Gilád shalit Gáza gázai övezet Hamasz Hezbollah holocaust holocaust-revizionisták Holocaust Emléknap háború intifáda Irak Irán ISIS iszlám Iszlám Dzsihád Iszlám Állam Izrael Jeruzsálem Jordánia Kadhafi kettős mérce kultúra Közel-Kelet Libanon Líbia Magyarország menekültek muszlem muzulmán Netanjahu nép Obama Oroszország palesztin Palesztin Hatóság Putyin párbeszéd Ros ha-Shana Szaud-Arábia személyes Szíria tavasz terror Trump Tunézia Törökország tűzszünet UNRWA USA vallás zsidó zsidóság zsidó ünnepek Észak-Afrika

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
2008. évi XLVIII. törvény a gazdasági reklámtevékenység alapvető feltételeiről és egyes korlátairól Az Országgyűlés a polgárok, így különösen a fiatalkorúak egészségének védelme, a társadalomrendjére káros hatások visszaszorítása, valamint - a gazdasági hatékonyságot és a társadalmijólétet szolgáló piaci verseny fenntartása érdekében - az üzleti tisztesség követelményeit betartóvállalkozások érdekeinek védelme céljából, a szakmai önszabályozás gyakorlatának jelentőségételismerve és e célból az önszabályozás keretében létrehozott magatartási kódexek betartásánakellenőrzését megerősítve, a következő törvényt alkotja. Általános rendelkezések 1. § (1) E törvény hatálya a reklámozóként, reklámszolgáltatóként vagy reklám közzétevőkéntvégzett gazdasági reklámtevékenységre, a szponzorálásra, valamint az ezek tekintetébenalkalmazott magatartási kódexekre terjed ki. (2) Törvény vagy az annak végrehajtására kiadott jogszabály az egyes árukra vonatkozó vagyaz egyes kommunikációs eszközök útján megvalósuló gazdasági reklámtevékenységre különszabályokat állapíthat meg. Ha a külön törvény eltérően nem rendelkezik, az ilyen szabályokmegsértésére e törvény rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell. (3) Az audiovizuális és rádiós médiaszolgáltatásban közzétett reklámra a sajtószabadságról és amédiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvényt, valamint amédiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvényt isalkalmazni kell. 2. § E törvénynek a megtévesztő reklámra vonatkozó rendelkezéseit csak annyiban kellalkalmazni, amennyiben a reklám címzettje kizárólag vállalkozás vagy önálló foglalkozásán ésgazdasági tevékenységén kívül eső célok érdekében eljáró nem természetes személy. 3. § E törvény alkalmazásában a) dohánytermék: bármilyen módon fogyasztásra szánt, részben vagy egészben dohánybólkészült termék, b) egészségügyi intézmény: az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 3. §-ának g)pontjában meghatározott intézmény, c) fiatalkorú: aki a tizennegyedik életévét betöltötte, de a tizennyolcadikat még nem, d) gazdasági reklám: olyan közlés, tájékoztatás, illetve megjelenítési mód, amely valamelybirtokba vehető forgalomképes ingó dolog - ideértve a pénzt, az értékpapírt és a pénzügyieszközt, valamint a dolog módjára hasznosítható természeti erőket - (a továbbiakban együtt:termék), szolgáltatás, ingatlan, vagyoni értékű jog (a továbbiakban mindezek együtt: áru)értékesítésének vagy más módon történő igénybevételének előmozdítására, vagy e céllalösszefüggésben a vállalkozás neve, megjelölése, tevékenysége népszerűsítésére vagy áru,árujelző ismertségének növelésére irányul (a továbbiakban: reklám), e) gyermekkorú: aki a tizennegyedik életévét nem töltötte be, f) közzététel: a reklám megismerhetővé tétele, akár nagyobb nyilvánosság, akár egyedi címzettszámára,
g) magatartási kódex: olyan - piaci önszabályozás keretében létrehozott - megállapodás vagyszabályegyüttes, amely valamely kereskedelmi gyakorlat vagy tevékenységi ágazatvonatkozásában követendő magatartási szabályokat határoz meg azon vállalkozások számára,amelyek a kódexet magukra nézve kötelezőnek ismerik el, h) megtévesztő reklám: minden olyan reklám, amely bármilyen módon - beleértve amegjelenítését is - megtéveszti vagy megtévesztheti azokat a személyeket, akik felé irányul, vagyakiknek a tudomására juthat, és megtévesztő jellege miatt befolyásolhatja e személyek gazdaságimagatartását, vagy ebből eredően a reklámozóéval azonos vagy ahhoz hasonló tevékenységetfolytató más vállalkozás jogait sérti vagy sértheti, i) összehasonlító reklám: olyan reklám, amely közvetve vagy közvetlenül felismerhetővé teszmás, a reklámozóéval azonos vagy ahhoz hasonló tevékenységet folytató vállalkozást vagy ilyenvállalkozás által előállított, forgalmazott vagy bemutatott, a reklámban szereplő áruval azonosvagy ahhoz hasonló rendeltetésű árut, j) reklám címzettje: aki felé a reklám irányul, illetve akihez a reklám eljut, k) reklám közzétevője: aki a reklám közzétételére alkalmas eszközökkel rendelkezik és ezeksegítségével a reklámot megismerhetővé teszi, l) reklámozó: akinek érdekében a reklámot közzéteszik, illetve aki a reklámot megrendeli, m) reklámszolgáltató: aki önálló gazdasági tevékenysége körében a reklámot megalkotja,létrehozza, illetve ezzel összefüggésben egyéb szolgáltatást nyújt, n) sajtótermék: a napilap és más időszaki lap egyes számai, valamint az internetes újság vagyhírportál, amelynek tartalmáért valamely természetes vagy jogi személy, illetve jogiszemélyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság szerkesztői felelősséget visel, és amelynekelsődleges célja szövegből, illetve képekből álló tartalmaknak a nyilvánossághoz való eljuttatásatájékoztatás, szórakoztatás vagy oktatás céljából, nyomtatott formátumban vagy valamelyelektronikus hírközlő hálózaton keresztül, o) szabadtéri reklámhordozó: reklám közzététele céljából építményen kívül elhelyezett eszköz, p) szponzorálás: minden olyan hozzájárulás valamely rendezvényhez, tevékenységhez, továbbá- rendezvénnyel vagy tevékenységgel összefüggésben - valamely személy számára, amelynekcélja, illetve közvetlen vagy közvetett hatása valamely áru vásárlásának vagy igénybevételénekösztönzése, q) tudatosan nem észlelhető reklám: olyan reklám, amelynek közzétételekor - az időtartamrövidsége vagy más ok következtében - a reklám címzettjére lélektani értelemben a tudatosészleléshez szükséges ingerküszöbnél kisebb erősségű látvány, hang- vagy egyéb hatás keltetteinger hat, r) vállalkozás: aki önálló foglalkozásával vagy gazdasági tevékenységével összefüggő célokérdekében jár el. 4. § Magatartási kódex nem ösztönözhet olyan magatartásra, amely e törvény rendelkezéseibeütközik. 5. § (1) Reklám akkor tehető közzé, ha a reklámozó a reklám megrendelésekor areklámszolgáltató - ennek hiányában a reklám közzétételének megrendelésekor a reklámközzétevője - részére megadja a cégnevét, illetve nevét, a székhelyét, ennek hiányábanlakóhelyét, továbbá az adószámát és a szerencsejátékot népszerűsítő reklám esetén az államiadóhatóság által szerencsejáték szervezésére jogosító engedélyt. (2) A külön jogszabályban meghatározott előzetes minőségvizsgálati vagymegfelelőségtanúsítási kötelezettség alá tartozó termékre vonatkozó reklám esetén a reklámozóköteles a reklámszolgáltatónak - ennek mellőzése esetén a reklám közzétevőjének - nyilatkozniarról, hogy a vizsgálatot elvégezték és annak alapján a termék forgalomba hozható. Ha a termék
nem tartozik előzetes minőségvizsgálati vagy megfelelőségtanúsítási kötelezettség alá, anyilatkozatnak ezt kell tartalmaznia. Ilyen nyilatkozat hiányában a reklám nem tehető közzé. (3) A reklámszolgáltató, illetve a reklám közzétevője köteles az (1) bekezdésben meghatározottadatokról, valamint a (2) bekezdés szerinti nyilatkozatokról nyilvántartást vezetni, és azt a reklámközzétételétől számított öt évig megőrizni. (4) A szabadtéri reklámhordozón a reklám közzétevője köteles azonosítható módon feltüntetnia cégnevét, illetve nevét, továbbá a székhelyét, illetve lakóhelyét. 6. § (1) Ha külön törvény eltérően nem rendelkezik, reklám természetes személynek mintreklám címzettjének közvetlen megkeresése módszerével (a továbbiakban: közvetlenüzletszerzés), így különösen elektronikus levelezés vagy azzal egyenértékű más egyénikommunikációs eszköz útján - a (4) bekezdésben meghatározott kivétellel - kizárólag akkorközölhető, ha ahhoz a reklám címzettje előzetesen egyértelműen és kifejezetten hozzájárult. (2) Hozzájáruló nyilatkozat bármely olyan módon tehető, amely tartalmazza a nyilatkozónevét, illetve - amennyiben a reklám, amelyre a hozzájárulás vonatkozik, csak meghatározottéletkorú személyek számára közölhető - születési helyét és idejét, továbbá azoknak a személyesadatoknak a körét, amelyek kezeléséhez a nyilatkozó hozzájárul, valamint a hozzájárulásönkéntes és a megfelelő tájékoztatás birtokában történő kifejezését. (3) Az (1) bekezdés szerinti hozzájáruló nyilatkozat bármikor korlátozás és indokolás nélkül,ingyenesen visszavonható. Ebben az esetben a nyilatkozó nevét és minden egyéb személyesadatát az (5) bekezdésben meghatározott nyilvántartásból haladéktalanul törölni kell, és részérereklám az (1) bekezdésben meghatározott módon a továbbiakban nem közölhető. (4) A postáról szóló 2003. évi CI. törvényben meghatározott címzett reklámküldeménybenreklám természetes személy mint a reklám címzettje részére közvetlen üzletszerzés útján acímzett előzetes és kifejezett hozzájárulásának hiányában is küldhető, a reklámozó és areklámszolgáltató azonban köteles biztosítani, hogy a reklám címzettje a reklám küldésétbármikor ingyenesen és korlátozás nélkül megtilthassa. Megtiltás esetén az érintett személyrészére reklám közvetlen üzletszerzés útján a továbbiakban nem küldhető. (5) A reklámozó, a reklámszolgáltató, illetve a reklám közzétevője - az (1) bekezdés szerintihozzájárulásban meghatározott körben - a náluk hozzájáruló nyilatkozatot tevő személyekszemélyes adatairól nyilvántartást vezet. Az ebben a nyilvántartásban rögzített - a reklámcímzettjére vonatkozó - adat csak a hozzájáruló nyilatkozatban foglaltaknak megfelelően, annakvisszavonásáig kezelhető, és harmadik fél számára kizárólag az érintett személy előzeteshozzájárulásával adható át. (6) A (3) bekezdés szerinti visszavonó nyilatkozat megtételére, illetve a reklám küldésének (4)bekezdés szerinti megtiltására mind postai úton, mind pedig elektronikus levél útján lehetőségetkell biztosítani úgy, hogy a nyilatkozatot tevő személy egyértelműen azonosítható legyen. (7) Az (1), illetve a (4) bekezdésben meghatározott módon közölt reklámhoz kapcsolódóanegyértelműen és szembetűnően tájékoztatni kell a címzettet arról a címről és egyébelérhetőségről, ahol az ilyen reklámok részére történő közléséhez való hozzájárulónyilatkozatának visszavonása, illetve a reklám küldésének megtiltása iránti igényét bejelentheti,továbbá - a (4) bekezdés szerinti esetben - ebből a célból az ugyanazon reklámozó érdekébenugyanazon címzett részére 2009. október 1-jét követően első alkalommal küldöttreklámküldeménynek tartalmaznia kell a lemondást lehetővé tevő, postai úton címzett,térítésmentesen feladható és könyvelt küldeményként, igazolható módon kézbesítettválaszlevelet. (8) Az (1) bekezdés szerinti hozzájáruló nyilatkozat kérésére vonatkozó közvetlen megkeresésreklámot nem tartalmazhat, ide nem értve a vállalkozás nevét és megjelölését.
Általános reklámtilalmak és reklámkorlátozások 7. § (1) Tilos az olyan reklám, amely erőszakos, illetve a személyes vagy a közbiztonságotveszélyeztető magatartásra ösztönöz. (2) Tilos az olyan reklám, amely a környezetet, illetve a természetet károsító magatartásraösztönöz. 8. § (1) Tilos az olyan reklám, amely a gyermek- és fiatalkorúak fizikai, szellemi, érzelmi vagyerkölcsi fejlődését károsíthatja. (2) Tilos az olyan gyermek-, illetve fiatalkorúaknak szóló reklám, amely alkalmas a gyermek-,illetve fiatalkorúak fizikai, szellemi, érzelmi vagy erkölcsi fejlődésének kedvezőtlenbefolyásolására, különösen azáltal, hogy erőszakra, szexualitásra utal vagy azt ábrázol, vagytémájának meghatározó eleme az erőszakos módon megoldott konfliktus. (3) Tilos az olyan reklám, amely gyermek- vagy fiatalkorút veszélyes, erőszakos vagy aszexualitást hangsúlyozó helyzetben mutat be. (4) Gyermekjóléti alapellátást és gyermekvédelmi szakellátást nyújtó intézményben, óvodában,általános iskolában és általános iskolai tanulókat fogadó kollégiumban tilos a reklámtevékenység.E tilalom nem vonatkozik az egészséges életmódra és a környezet védelmére nevelésselösszefüggő, továbbá a közéleti és kulturális tevékenység vagy esemény, valamint az oktatásitevékenység reklámjára, valamint az ilyen tevékenységet folytató, illetve ilyen eseményt szervezővagy annak megvalósulásához bármilyen formában hozzájárulást nyújtó vállalkozás nevének,védjegyének vagy egyéb megjelölésének az adott tevékenységgel, eseménnyel közvetlenülösszefüggő megjelenítésére. 9. § (1) Tilos az olyan reklám, amely a nemiséget súlyosan szeméremsértő nyíltsággalábrázolja, különösen amelyik nemi aktust vagy nemi szervet nyíltan ábrázol (pornográfreklám). (2) Tilos a szexuális szolgáltatás reklámja. A szexuális szolgáltatás fogalmát ésreklámozásának további korlátozásait külön törvény állapítja meg. (3) Tilos az olyan áru reklámja, amely rendeltetése szerint szexuális ingerkeltésre irányul. (4) Nem kell alkalmazni az (1) és (3) bekezdés szerinti tilalmat a szexuális terméken, továbbá aszexuális termékek üzletén belül elhelyezett reklámra. A szexuális termék, illetve a szexuálistermékek üzlete fogalmát külön jogszabály állapítja meg. 10. § Tilos az olyan áru reklámja, amelynek előállítása vagy forgalmazása jogszabálybaütközik. 11. § Tilos a tudatosan nem észlelhető reklám. Megtévesztő reklám és az összehasonlító reklám 12. § (1) Tilos a megtévesztő reklám. (2) A reklám megtévesztő jellegének megállapításakor figyelembe kell venni különösen areklámban foglalt azokat a tájékoztatásokat, közléseket, amelyek a) az áru jellemző tulajdonságaira, b) az áru árára vagy az ár megállapításának módjára, valamint az áru megvételének, illetveigénybevételének egyéb szerződéses feltételeire, továbbá c) a reklámozó megítélésére, így a reklámozó jellemzőire, az őt megillető jogokra, vagyonára,minősítésére, elnyert díjairavonatkoznak. (3) A (2) bekezdés a) pontja alkalmazásában az áru jellemző tulajdonsága különösen az árukivitelezése, összetétele, műszaki jellemzői, mennyisége, származási helye, eredete,
előállításának vagy szolgáltatásának módja és időpontja, beszerezhetősége, szállítása,alkalmazása, a használatához, fenntartásához szükséges ismeretek, adott célra való alkalmassága,a használatától várható eredmények, veszélyessége, kockázatai, egészségre gyakorolt hatásai,környezeti hatásai, energiafelhasználási ismérvei, tesztelése, ellenőrzöttsége vagy annakeredménye. 13. § (1) Az összehasonlító reklám a) nem sértheti más vállalkozás vagy annak cégneve, áruja, árujelzője vagy egyéb megjelölésejó hírnevét, b) nem vezethet összetévesztésre a reklámozó és az azonos vagy hasonló tevékenységetfolytató más vállalkozás, illetve annak cégneve, áruja, árujelzője vagy egyéb megjelölése között, c) nem vezethet más vállalkozás vagy annak cégneve, áruja, árujelzője vagy egyéb megjelölésejó hírnevéből adódó tisztességtelen előnyszerzésre, és d) nem sértheti más vállalkozás áruja, illetve annak a tisztességtelen piaci magatartás és aversenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 6. §-ábanrögzített jellemzői utánzásának tilalmát. (2) Az összehasonlító reklám a) kizárólag azonos rendeltetésű vagy azonos szükségleteket kielégítő árukat hasonlíthat össze, b) tárgyilagosan köteles összehasonlítani az áruk egy vagy több lényeges, meghatározó,jellemző és ellenőrizhető tulajdonságát, c) ha tartalmazza az áruk árainak összehasonlítását, köteles azt tárgyilagosan bemutatni, d) eredetmegjelöléssel rendelkező termékek összehasonlítása esetén kizárólag azonoseredetmegjelölésű termékekre vonatkozhat. (3) Az egyes áruk reklámozására és az azokkal összefüggésben történő szponzorálásra vonatkozó tilalmak és korlátozások 14. § (1) Tilos fegyver, lőszer, robbanóanyag és a közbiztonságra különösen veszélyes eszközreklámja. (2) Nem kell alkalmazni az (1) bekezdés szerinti tilalmat a) a kizárólag az (1) bekezdés szerinti termék forgalmazásával vagy felhasználásávalhivatásszerűen foglalkozó személyek számára szóló szakmai célú reklámra, b) a fegyver vagy lőszer külön jogszabály szerinti fegyverszaküzletben, illetve annak a fegyver,illetve lőszer forgalmazása céljából kialakított elkülönített helyiségében, valamint a különjogszabály szerint engedélyezett lőfegyver-kiállításon elhelyezett reklámjára, és c) a közbiztonságra különösen veszélyes eszköz kizárólag a külön jogszabály szerinti üzletenbelül elhelyezett reklámjára. 15. § Tilos a külön jogszabályban meghatározott veszélyes eb, továbbá az állatviadal reklámja. 16. § Tilos emberi szervet, szövetet bármilyen felhasználás céljára reklámozni. 17. § Tilos a terhességmegszakítás, a terhességmegszakítást végző intézmény, arra alkalmaseszköz vagy eljárás reklámja. 18. § (1) Tilos alkoholtartalmú ital olyan reklámja, amely a) gyermek-, illetve fiatalkorúaknak szól, b) gyermek- vagy fiatalkorút mutat be, c) alkoholtartalmú ital mértéktelen fogyasztására ösztönöz, vagy negatívan tünteti fel azönmérsékletet, illetve az alkoholfogyasztástól való tartózkodást, d) az alkohol fogyasztását jobb fizikai teljesítménnyel vagy járművezetéssel kapcsolja össze,
e) olyan benyomást kelt, hogy az alkohol fogyasztása hozzájárul a társadalmi vagy szexuálissikerhez, f) azt állítja vagy olyan benyomást kelt, hogy az alkoholnak gyógyászati tulajdonsága van,serkentő vagy nyugtató hatású, g) azt állítja vagy olyan benyomást kelt, hogy az alkohol személyes konfliktusok megoldásánakeszköze lehet, vagy h) a magas alkoholtartalmat az italok pozitív minőségi jellemzőjeként hangsúlyozza. (2) Tilos közzétenni alkoholtartalmú ital reklámját a) sajtótermék első borítólapjának külső oldalán, illetve - honlap esetén - a nyitó oldalon, b) színházban vagy moziban 20 óra előtt, illetve gyermek-, illetve fiatalkorúak számára készültműsorszámot közvetlenül megelőzően, annak teljes időtartama alatt és közvetlenül azt követően, c) egyértelműen játék céljára szánt terméken és annak csomagolásán, és d) közoktatási és egészségügyi intézményben, továbbá ilyen intézmény bejáratától légvonalbanmért kétszáz méteres távolságon belül szabadtéri reklámhordozón. 19. § (1) Tilos a dohánytermék reklámja. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott tilalom kiterjed a dohánytermék közvetett reklámjára is.Dohánytermék közvetett reklámja különösen az a reklám, amely a) a dohányterméket közvetlenül nem jelöli meg, de a dohánytermékkel összefüggésbe hozhatóbármely más megjelölés vagy árujelző használatával alkalmas a dohánytermék reklámozására, b) a dohányterméket más áru elnevezésével, megjelölésével vagy árujelzőjével mutatja be,vagy c) más árut dohánytermék elnevezésével, megjelölésével vagy árujelzőjével mutat be. (3) Nem minősül dohánytermék reklámjának az olyan áru reklámozása, amelynek elnevezése,megjelölése vagy árujelzője valamely dohánytermékével megegyezik, ha az áru elnevezése,megjelölése vagy árujelzője egyértelműen elkülöníthető a dohánytermékétől. (4) Nem kell alkalmazni az (1) bekezdésben foglalt tilalmat a) a kizárólag a dohánytermék forgalmazóinak szóló szakmai célú reklámra, b) arra a sajtótermékre, amelyet nem az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásbanrészes államok (a továbbiakban: az Európai Gazdasági Térség államai) területén nyomtattak ésadtak ki, és elsődlegesen nem az Európai Gazdasági Térség államainak területén valóforgalmazásra állítottak elő, c) az üzletben a dohánytermékek forgalmazására vonatkozó külön jogszabály szerint adohánytermék forgalmazására szolgáló elkülönített helyen elhelyezett, kizárólag a dohányárumegnevezését, illetve árát megjelenítő olyan reklámra, amely dohánytermék-márkanevenkéntnem haladja meg az A/5 (148x210 mm) méretet, és összességében a dohánytermékforgalmazására szolgáló elkülönített hely dohánytermékhez való hozzáférés lehetőségét biztosítóhomlokzati felületének húsz százalékát, de legfeljebb üzletenként az A/1 (594x841 mm) méretet. (5) A (4) bekezdés c) pontja szerinti reklámnak tartalmaznia kell az „A dohányzás súlyosankárosítja az Ön és a környezetében élők egészségét!” szövegű általános egészségvédőfigyelmeztetést, valamint a cigaretta főfüst egységnyi mennyiségében lévő kátrány-, nikotin- ésszén-monoxid-tartalom számszerű értékét. A figyelmeztetés szövegét és a kátrány-, nikotin- ésszén-monoxid-tartalomra vonatkozó adatokat jól olvashatóan, jól látható helyen, vízszintesennyomtatva, a háttérből kiemelve kell feltüntetni. A figyelmeztetés szövegének le kell fednie areklám felületének legalább harminc százalékát. (6) A (4) bekezdés c) pontja szerinti reklám a) nem szólhat gyermek-, illetve fiatalkorúaknak, b) nem mutathat be gyermek-, illetve fiatalkorút,
c) nem hívhat fel túlzott dohányfogyasztásra, d) nem tüntetheti fel a dohányzást egészséges tevékenységként, e) nem ábrázolhat dohányzó személyt, f) nem használhatja fel ismert személyiség képét vagy nyilatkozatát, és g) nem tartalmazhat mozgóképet, hang- vagy szaghatást. 20. § (1) Nem nyújtható szponzorálás dohánytermékre vonatkozóan a) olyan rendezvényhez, illetve tevékenységhez, amely az Európai Gazdasági Térség többállamát érinti vagy azokban zajlik, vagy más módon határokon átnyúló hatással rendelkezik, b) sport-, kulturális vagy egészségügyi rendezvényhez vagy tevékenységhez, c) politikai pártok rendezvényéhez vagy tevékenységéhez. (2) A dohányipari vállalkozás a tárgyévben reklámra és szponzorálásra fordított kiadásainakösszegét a tárgyévet követő év március 31-éig honlapján és legalább két országos napilapbanközzéteszi. 21. § (1) Tilos a gyermek-, illetve fiatalkorúak szerencsejátékban való részvételére felszólítóreklám. (2) Tilos közzétenni szerencsejátékhoz kapcsolódó reklámot olyan sajtótermékben, amelyalapvetően gyermek-, illetve fiatalkorúakhoz szól. (3) Tilos közzétenni olyan reklámot, amely az állami adóhatóság engedélye nélkül szervezettszerencsejátékot népszerűsíti. (4) Tilos olyan reklámban szerepelni, amely az állami adóhatóság engedélye nélkülMagyarország területén szervezett szerencsejátékot népszerűsít. 22. § (1) Tilos közzétenni temetkezési szolgáltatás reklámját egészségügyi intézmény területén,épületének falán és kerítésén, valamint - az erre a célra kijelölt hely kivételével - temető területén.E korlátozás nem vonatkozik a temetkezési szolgáltatók nevét és telephelyének címét,elérhetőségét, valamint a nyújtott szolgáltatás teljeskörűségére utaló megjegyzést az egyesszolgáltatók megkülönböztetése nélkül, ábécésorrendben tartalmazó, az egészségügyi intézményinformációs irodájában elhelyezett tájékoztatóra. (2) Temetkezési szolgáltatásról szóló reklámban - a szolgáltató honlapján közzétett reklámkivételével - csak a szolgáltató neve, megkülönböztető megjelölése, elérhetőségének módja ésidőtartama, valamint a „temetkezés” szó, illetve a nyújtott szolgáltatásoknak és azok díjánaktárgyszerű - kegyeleti jogokat nem sértő - felsorolása tüntethető fel. Felelősségi szabályok 23. § (1) Az e törvényben foglalt rendelkezések megsértéséért - a (2)-(7) bekezdésben foglaltkivételekkel - a reklámozó, a reklámszolgáltató és a reklám közzétevője is felelős. Az erendelkezések megszegésével okozott kárért a reklámozó, a reklámszolgáltató és a reklámközzétevője egyetemlegesen felel. (2) A reklám közzétevője a reklám tartalmából eredő jogsértés esetén a) amennyiben az elektronikus kereskedelmi szolgáltatások, valamint az információstársadalommal összefüggő szolgáltatások egyes kérdéseiről szóló 2001. évi CVIII. törvény (atovábbiakban: Ektv.) szerinti közvetítő szolgáltatónak minősül, mentesül a felelősség alól, haeleget tett az Ektv. 8-12. §-ában meghatározott feltételeknek, b) az a) pontban nem szabályozott esetekben - a c) pont kivételével - csak akkor felelős, ha areklám tartalmát tevékenysége során megismerte vagy megismerhette, illetve c) a címzettlen reklámküldemények tartalmáért felelősséggel nem tartozik.
(3) A 4. §-ban foglalt rendelkezés megsértéséért a magatartási kódexet kidolgozó, a kódexfelülvizsgálatáért, illetve a magukat a kódexnek alávető vállalkozások általi betartásaellenőrzéséért felelős személy vagy személyek felelnek. (4) Az 5. § (1) bekezdésében meghatározott adatok, valamint az 5. § (2) bekezdése alapjánadott nyilatkozat tartalmáért és valódiságáért a reklámozó felel. (5) Az 5. § (4) bekezdésében meghatározott kötelezettség megsértéséért a reklám közzétevőjefelel. (6) A 12. §-ban és a 13. §-ban foglalt rendelkezések megsértéséért a reklámszolgáltató, illetve areklám közzétevője csak annyiban felel, amennyiben a jogsértés a reklám megjelenítési módjávalösszefüggő olyan okból ered, amely nem a reklámozó kifejezett utasítása végrehajtásának akövetkezménye. (7) A 20. §-ban foglalt rendelkezések megsértéséért a szponzorálást nyújtó és a szponzorálástelfogadó vállalkozás egyaránt felelős. (8) A 21. § (4) bekezdésében foglalt rendelkezés megsértéséért a reklámban szerepet vállalószemély felelős. Eljárás a törvény rendelkezéseinek megsértése esetén 24. § (1) A gazdasági reklámtevékenységre, továbbá a tiltott szponzorálásra vonatkozórendelkezések megsértése esetén - a (2)-(4) bekezdésben foglalt kivétellel - a fogyasztóvédelmihatóság vagy - a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló törvény és az abbanmeghatározott törvények alapján a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete által felügyelttevékenység reklámja és az erre vonatkozó magatartási kódex tekintetében - a PénzügyiSzervezetek Állami Felügyelete jár el. (2) A 12. §-ban és a 13. §-ban foglaltakba ütköző reklám, valamint az e rendelkezésekbeütköző magatartásra ösztönző magatartási kódex esetén a Gazdasági Versenyhivatal vagy abíróság jár el a (3) bekezdésben meghatározottak szerint. (3) A 12. §-ban és a 13. § (2) bekezdésében foglaltak megsértésének, valamint a magatartásikódex e rendelkezésekbe ütköző magatartásra ösztönző voltának megállapítása a GazdaságiVersenyhivatal, a 13. § (1) bekezdésében foglaltak megsértésének, valamint a magatartási kódexe rendelkezésekbe ütköző magatartásra ösztönző voltának megállapítása a bíróság hatáskörébetartozik. (4) Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatás és - a beszédcélú telefonhíváskivételével - elektronikus hírközlés útján megvalósuló reklám tekintetében a 6. §-ban foglaltrendelkezések megsértése esetén a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság jár el az Ektv.-benmeghatározottak szerint. (5) Az e törvény szerinti eljárás lefolytatása nem zárja ki azt, hogy a sérelmet szenvedett fél aze törvény rendelkezéseinek megsértésére alapított polgári jogi igényét közvetlenül a bíróság előttérvényesítse. 25. § Az eljárás a gazdasági reklámtevékenységre vonatkozó rendelkezéseket megsértő reklámközzétételét, a tiltott szponzorálást megvalósító rendezvény vagy tevékenység befejeztét, illetve amagatartási kódex jogsértő rendelkezése alkalmazásának megszűnését követő három éven túlnem indítható meg. 26. § (1) A fogyasztóvédelmi hatóság eljárására az e törvényben meghatározott eltérésekkel afogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény (a továbbiakban: Fgytv.) rendelkezéseit kellalkalmazni.
(2) A dohánytermék reklámjára, valamint a dohánytermékkel összefüggő szponzorálásravonatkozó rendelkezések megsértése miatti eljárásban a nemdohányzók védelmét ellátótársadalmi szervezetet az ügyfél jogai illetik meg. (3) Az eljáró hatóság ellenőrzése keretében kérheti az 5. § (3) bekezdése, valamint a 6. § (5)bekezdése szerinti nyilvántartás bemutatását. (4) E törvény rendelkezései - a 24. § (2) és (4) bekezdésében meghatározottak kivételével - azFgytv. alkalmazásában fogyasztóvédelmi rendelkezések. (5) A médiaszolgáltatóval szemben kiszabott bírságot a Médiaszolgáltatás-támogató ésVagyonkezelő Alapba kell befizetni. 26/A. § (1) A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete eljárására az e törvénybenmeghatározott eltérésekkel a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló törvényrendelkezéseit kell alkalmazni. (2) Az eljáró hatóság ellenőrzése keretében kérheti az 5. § (3) bekezdése, valamint a 6. § (5)bekezdése szerinti nyilvántartás bemutatását. 27. § 28. § (1) Ha a Gazdasági Versenyhivatal a 24. § (2) és (3) bekezdése, illetve a 31. § alapján járel, eljárására a Tpvt.-nek a Tpvt. III. fejezetének rendelkezéseibe ütköző magatartásokkalszembeni eljárásra vonatkozó rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni a 29. § (1)bekezdésében, a 30. §-ban, továbbá a 27. §-ban foglalt eltérésekkel. (2) Ha a bíróság a 24. § (2) és (3) bekezdése alapján jár el, eljárására alkalmazni kell a Tpvt.86-88. §-át, valamint a 29. § (2) bekezdésében, a 30. § (4) bekezdésében, továbbá a 27. §-banfoglalt rendelkezéseket is. 29. § (1) A reklámozó az eljáró hatóság felhívására a reklám részét képező tényállítás valóságátigazolni köteles. Ha a reklámozó nem tesz eleget ennek a kötelezettségnek, úgy kell tekinteni,hogy a tényállítás nem felelt meg a valóságnak. Erre a reklámozót a hatóság felhívásábanfigyelmeztetni kell. (2) A bíróság a 24. § (3) és (5) bekezdése szerinti eljárásában a reklám részét képező tényállításvalóságának bizonyítása a reklámozót terheli. 30. § (1) A Tpvt. 70. §-ának (1) bekezdésétől eltérően, a vizsgáló végzéssel vizsgálatot rendelel minden olyan esetben, amikor e törvény azon rendelkezéseinek megsértése valószínűsíthető,amelyek alkalmazása a Gazdasági Versenyhivatal hatáskörébe tartozik. (2) A Tpvt. 72. §-a (1) bekezdése c) pontjának alkalmazásával a 27. § szerinti intézkedés iselrendelhető. (3) A Tpvt. 75. §-a szerinti kötelezettségvállalás alkalmazásának akkor is helye lehet, ha azügyfél a vizsgált magatartással időközben felhagyott. Ilyen esetben a magatartás megismétlésétőlvaló tartózkodásra vállalható kötelezettség. (4) A Tpvt. 88/B. §-ának (1)-(6) bekezdését a 24. § (5) bekezdése szerinti perekben ismegfelelően alkalmazni kell, ha a 24. § (3) bekezdése szerint az eljárás a GazdaságiVersenyhivatal hatáskörébe tartozna. 31. § (1) A 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtását a 2006/114/EKeurópai parlamenti és tanácsi irányelvet átültető tagállami jogszabályokba ütköző EurópaiKözösségen belüli jogsértések tekintetében a Gazdasági Versenyhivatal látja el. (2) A kölcsönös jogsegély során a Gazdasági Versenyhivatal a - 2008/282/EK bizottságihatározattal módosított - 2007/76/EK bizottsági határozatnak megfelelően jár el. (3) Az igazságügyért felelős miniszter az általa vezetett minisztérium honlapján tájékoztatójelleggel közli a 2006/114/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet átültető jogszabályirendelkezések felsorolását.
32-38. § Záró rendelkezések 39. § (1) Ez a törvény - a (2) bekezdésben meghatározott kivételekkel - 2008. szeptember 1-jénlép hatályba, eljárási szabályait a hatálybalépését követően indult eljárásokban kell alkalmazni. (2) A 3. § a) pontja, az 5. § (4) bekezdése, a 19. §, a 23. § (5) bekezdése, valamint a 42. § 2009.március 1-jén lép hatályba. 40. § 41-42. § 43. § 44. § 45. § (1) Ez a törvény a következő uniós jogi aktusoknak való megfelelést szolgálja: a) az Európai Parlament és a Tanács 2006/114/EK irányelve (2006. december 12.) amegtévesztő és összehasonlító reklámról (kodifikált változat) [a 2. §, a 3. § d), g)-i) és r) pont, a12. §, a 13. § (1) és (2) bek., a 23. § (3) és (6) bek., a 24. § (2) és (3) bek., és a 27-29. §, valaminta 30. § (1) és (4) bek.], b) az Európai Parlament és a Tanács 2003/33/EK irányelve (2003. május 26.) a tagállamokdohánytermékek reklámozására és szponzorálására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatásirendelkezéseinek közelítéséről, az 5. cikk (2) bekezdése kivételével [a 3. § a) és p) pont, a 19. §(1) és (2) bek., (4) bek. a) és b) pont, a 20. §, a 23. § (7) bek. és a 26. § (2) bek.], c) az Európai Parlament és a Tanács - a 97/36/EK és a 2007/65/EK irányelvekkel módosított -89/552/EGK irányelve (1989. október 3.) a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatásoknyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinekösszehangolásáról, 3e. cikk (1) bekezdés e) pontja és 15. cikk [a 18. § (1) bek.]. (2) Ez a törvény a következő uniós jogi aktusok végrehajtásához szükséges rendelkezéseketállapítja meg a Gazdasági Versenyhivatal feladatkörében és eljárásában: a) az Európai Parlament és a Tanács 2006/2004/EK rendelete (2004. október 27.) afogyasztóvédelmi jogszabályok alkalmazásáért felelős nemzeti hatóságok közöttiegyüttműködésről, 4. cikk (1) és (6) bekezdés [a 28. § (1) bek., a 30. § (3) bek. és a 31. § (1)bek.], b) a Bizottság 2007/76/EK határozata (2006. december 22.) a fogyasztóvédelmi jogszabályokalkalmazásáért felelős nemzeti hatóságok közötti együttműködésről szóló 2006/2004/EK európaiparlamenti és tanácsi rendeletnek a kölcsönös jogsegély vonatkozásában való végrehajtásáról [a31. § (2) bek.], c) a Bizottság 2008/282/EK határozata (2008. március 17.) a fogyasztóvédelmi jogszabályokalkalmazásáért felelős nemzeti hatóságok közötti együttműködésről szóló 2006/2004/EK európaiparlamenti és tanácsi rendeletnek a kölcsönös jogsegély vonatkozásában való végrehajtásárólszóló 2007/76/EK határozat módosításáról [a 31. § (2) bek.].

matches:
bíróság
bíróság
§ 28
bíróság
bíróság
§ 2009
§ 41
§ 43
§ 44
§ 45