text:
Nochta Tibor: A vezető tisztségviselők magánjogi felelősségének mércéjéről és irányairól az új Ptk. alapján (GJ, 2013/6., 3-8. o.) - Új Ptk. – az új Polgári Törvénykönyv és Kommentár
Nochta Tibor: A vezető tisztségviselők magánjogi felelősségének mércéjéről és irányairól az új Ptk. alapján (GJ, 2013/6., 3-8. o.)
A Gazdaság és Jog folyóirat 2013. évi 6. lapszáma tematikus szám, az új Ptk. kapcsán a vezető tisztségviselők felelősségével és a hitelezővédelemmel foglalkozik. Ebből a lapszámból közöljük elsőként Nochta Tibor írását.
I. A hatályos jogi helyzetkép
A felróhatósági alapú tisztségviselői menedzserfelelősség mércéjéül vagy a culpa in concretót lehet alkalmazni a jogalkotás és jogalkalmazás során – azaz olyan szorgalom és gondosság kifejtését követelni meg a tisztségviselőtől, amelyet saját ügyeiben szokott tanúsítani –, vagy azt az ilyen tisztséget betöltő személyektől elvárható fokozott gondosság zsinórmértékéhez indokolt igazítani. Úgy ítélem meg, hogy korunkban az utóbbi szigorúbb felelősségi elvárás szükséges, hiszen a felelősség alóli kimentésre nem szolgálhat példának okáért indokul az egyéni hanyagság, nemtörődömség. A vezető tisztségviselői menedzseri tevékenység rendszerinti színtere az idegen vagyonnal történő gazdálkodás és üzleti tevékenység irányítása, ezért nem lehet mentesülni a felelősség alól annak bizonyításával, hogy a vezető saját ügyeiben sem elég gondos és előrelátó. Ennek megfelelően a külföldi társasági jogokban is az üzleti életben általában megkívánt körültekintéshez és gondossághoz igazodóan ítélik meg az ügyvezetésre jogosult személy felróhatóságát. [Vö.: Kölner Kommentar zum AktG. (1970) 93. § 12. és 36. pontjaival, a Fischer/Lutter, GmbH Kommentar, 11. Auflag (1985) 43. § 2. és 4. pontjaiban foglaltakkal, és D. Vidal: droit des siciétés, 3e Edition, L. G. D. J. Paris, 2001., 204 – 205. oldalon található álláspontjával.]
A vezető tisztségviselő menedzserek esetében a gazdasági élet megnőtt jelenkori kockázatossága, bizonytalanságai miatt különösen indokolt az elvárhatóság körében, az eset összes körülményeinek figyelembevétele és általa egy nagyobb fokú egyediesítés is. Az ügyvezetési magatartások megítélésénél nem lehet elvonatkoztatni a konkrét körülményektől, adottságoktól. Jelesül a vállalati környezettől, a szervezeti struktúrától, a konkrét gazdasági szituációtól, melyek mindig egy meghatározott döntési helyzetet jelentenek a menedzsment számára. E mérce kerül megfogalmazásra abban a kúriai döntésben, amelynek megfelelően a gazdasági társaságnál munkaviszonyban álló vezető tisztségviselő az ilyen tisztséget betöltő személytől elvárható gondosságot akkor tanúsítja, ha a társaság által kötendő szerződés valamennyi gazdálkodási szempontú feltételét igyekszik megismerni és feltárni. A körültekintő eljáráshoz a munkáltató ésszerű és megalapozott döntését elősegítő – általában előzetes – tájékoztatása is hozzátartozik, különösen, ha a szerződés jelentős mértékű vagyon érint (EBH 2012.M.11.). Különösen nehéz krízishelyzetekben adott gazdasági kockázatot előzetesen felmérni és előre látni a döntés hatásait, következményeit. Erre tekintettel kell lenni az elvárhatósági kritérium alkalmazása során is. Az objektív szempontokon túl a méltányosságnak is teret kell biztosítani és ez okból egyes személyes mozzanatok értékelése sem maradhat el. Szerepe lehet így a társaság vezetésére való rátermettségnek, a szakértelemnek, képességeknek, lehetőségeknek is.
Megítélésem szerint a vezető tisztségviselők esetében az elvárhatóságnak két fontos, egymással összefüggő szintje van. A meghatározó elsődleges felelősségi kör konkrét ügyvezetői kötelezettségek metszetében vizsgálandó. Adott gazdasági társaság esetében jelenti ez a legfőbb szerv határozatainak végrehajtását, a jogszabályokban és a társaság létesítő okiratában meghatározott kötelezettségek teljesítését. Az ennél tágabb felelősségi sziluett a vezető tisztségviselőkkel szemben a gazdasági-társadalmi általános elvárás, melynek igen erős a morális tartalma. Ezt a tartalmat a bírói döntések építik. A bírói ítéletben mint tükörben válik láthatóvá az ilyen tisztséget betöltő személyekkel szemben elvárt felelősségi emberkép. A bíró, amikor a konkrét ügyvezetési magatartást felelősségi mérlegen méri meg, egyszerre van figyelemmel a társaságon belüli konkrét helyzetre, de emellett egy általános társadalmi elvárásra is tekintettel van.
A magánjogi menedzserfelelősség kétirányú: a társasággal és a tagokkal szemben kontraktuális, míg a harmadik személyek irányába deliktuális felelősség.
1. A társasággal és a tagokkal szembeni felelősségről
A vezető tisztségviselő a törvényi kereteken belül a társaság üzletpolitikájának tényleges alakítójának számít, a társasággal és a tagokkal kapcsolatos kártérítési felelőssége számos kötelezettség megszegéséhez köthető. Így
a) ha a rá vonatkozó kógens jogszabályi előírásokat nem tartja be,
b) túllépi a megbízása és a képviseleti jogköre határait,
c) megszegi a társasági szerződést,
d) a legfőbb szerv határozatait nem hajtja végre,
e) a társaság számára – a normál üzleti kockázat mértéket meghaladó – előnytelen, kárt okozó ügyleteket köt,
f) a magánügyleteit és a társasági ügyleteket összevegyíti,
g) az ún. kockázatos „in sich” ügyleteket, amelyek ha veszteségesek, akkor azokat a társaság ügyleteként kezeli, egyébként meg saját hasznára fordítja,
h) tisztességtelen versenyügyletek megkötésében közreműködik,
i) indokolatlanul nagy províziókat, juttatásokat köt ki a javadalmazása körében,
j) az éves üzleti jelentés és mérleg elkészítésére és nyilvánosságra hozatalára vonatkozó szabályokat nem tartja be,
k) a jegyzett tőke terhére osztalékkifizetést eszközöl,
l) nem jelent csődöt, jóllehet a fizetésképtelenség veszélye fennáll,
m) a törvényen nyugvó adatszolgáltatási és bejelentési kötelezettségeit elmulasztja.
A felelősségnek irányt szabó törvényi mérce, hogy a vezető tisztségviselők a gazdasági társaság ügyvezetését az ilyen tisztséget betöltő személyektől általában elvárható gondossággal – és ha a törvény kivételt nem tesz –, a gazdasági társaság érdekeinek elsődlegessége alapján kötelesek ellátni. A még hatályos Gt. szerint a vezető tisztségviselők a polgári jog általános szabályai szerint felelnek a gazdasági társasággal szemben a jogszabályok, a társasági szerződés, illetve a gazdasági társaság legfőbb szerve által hozott határozatok, illetve ügyvezetési kötelezettségeik felróható megszegésével a társaságnak okozott károkért. Ahogy a Fővárosi Ítélőtábla mondja: Az ügyvezetőnek elsődlegesen saját cége érdekeit kell képviselnie és ez nem terjedhet addig, hogy a megrendelő jövőbeni teljesítésének reményében tartsa életben szállításaival a megrendelőt a saját gazdasági biztonsága figyelmen kívül hagyásával. (Lásd a Fővárosi Ítélőtábla 11. Gf. 40.154/2008/5. számú ítéletét.)
A bírói gyakorlatban az elmúlt néhány évben több iránymutató döntés is született a vezető tisztségviselők felelősségét megalapozó magatartásokkal összefüggésben. A joggyakorlati tendenciákat leginkább a következő esetekből tudjuk felvázolni:
Felróható, ha a vezető a gazdasági társaság helyzetét, valamint a piaci környezetet teljes egészében tévesen felmérve, előre láthatóan és kirívóan ésszerűtlen kockázatot vállalt. Példának okáért úgy köt általa nem ismert idegen nyelven szerződést, hogy annak valós jogi tartalmáról nem győződik meg, nem gondoskodik megfelelő biztosítékokról a teljesítés megtörténte érdekében, a cég követeléseinek behajtása érdekében nem tesz intézkedéseket (lásd EBH 2011. 2417.). Az ügyvezető akkor sem jár el az elvárt fokozott gondossággal, ha a kft. nevében olyan személynek nyújt kölcsönt, akinek személye nem azonosítható, sem ő, sem vagyona nem lelhető fel és ezért a követelés behajthatatlan (lásd a BH 2011/288. számú döntését).
A kártérítési felelősség mellett munkajogi jogkövetkezményeket (rendkívüli felmondást) is eredményezhet a munkaviszonyban álló vezető tisztségviselő azon gondatlan magatartása, ha nem tárja fel és nem ismeri meg a társaság által kötendő szerződés valamennyi, a gazdálkodás szempontjából lényeges feltételét. Nem segíti elő megfelelő tájékoztatással a munkáltatója ésszerű és megalapozott döntésének meghozatalát olyan szerződés tekintetében, amely jelentős mértékű vagyont érint (lásd az EBH 2011. 2417. számú döntését).
A vezető tisztségviselő által a társaságnak okozott kár megtérítésére irányuló perben – a kártérítési felelősség szabályainak megfelelően – a bizonyítás teher alapján a társaságnak kell bizonyítani a jogellenes magatartást és az azzal okozati összefüggésben keletkezett kárt, a vezető tisztségviselőnek pedig azt, hogy az ilyen személytől elvárható fokozott gondossággal járt el. Ugyancsak vizsgálni szükséges azt, hogy a gazdasági társaság a kárelhárítási és kárenyhítési kötelezettségének eleget tett-e? (Lásd az LB Gf. I. 30.954/2001/4. számú határozatát és a BDT 2012.2619. számú döntését.)
2. Felelősség harmadik személyekkel szemben
A hatályos Gt.-beli általános felelősségi szabály alapján a társaság felelős azért a kárért, amelyet vezető tisztségviselője e jogkörében eljárva harmadik személynek okozott. E felelősségi rendelkezés alapján a vezető tisztségviselő harmadik személyekkel szembeni felelőssége elválik a társasággal kapcsolatos felelősségtől. A francia jog és joggyakorlat alapján lehet megkülönböztetni például az ún. leválasztható vétkesség (faute détachable) alapján a társasággal szemben fennálló és a harmadik személyek irányába érvényesülő felelősséget. Ez utóbbi körbe azok a tevékenységek tartoznak, amelyek a társaság szolgálatán kívüli vétkes tevékenységgel állnak okozati kapcsolatban (vö.: Le Cannu: Droit des sociétes, 2e Edition, Montchrestien, Paris, 2003. 283. o.). Ezen általános felelősségi norma azon alapul, hogy a társaság vezetőjének magatartása lényegében a társaság magatartásának számít. Ennek megerősítését tapasztalhatjuk egy iránymutató döntésben, ahol az is kimondásra került, hogy a gazdasági társaság vezérigazgatójának a társaság képviseletében való eljárása során kifejtett magatartásával harmadik személynek okozott kárért a társaságot terheli a felelősség függetlenül attól, hogy e magatartással összefüggésben a büntetőbíróság felelősségét megállapította (lásd a BDT 2008. 1818. számú döntését).
A vezető tisztségviselők harmadik személyekkel szembeni felelőssége a társaság fenyegető fizetésképtelenségének beköszöntével támad fel. A fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet lényegében az adós esedékes számláinak kielégítéséhez szükséges likvid pénzeszközök elégtelenségét jelenti (lásd Gf. I. 30.344/2011/2.). A Pécsi Ítélőtábla egyik döntésében kimondta, hogy bekövetkezik a fenyegető fizetésképtelenség, ha a termelő tevékenységet már nem folytató adós úgy nyújt kölcsönt egy (kapcsolt) vállalkozásnak, hogy a kölcsönadás időpontjában a vele szemben fennálló, felszámolási kérelmet is megalapozó követelések összege meghaladja a vagyonát (lásd BDT 2010. 2282.).
A felszámolás alatt álló adós cég ügyvezetője mögöttes kártérítési felelősséggel helytállni tartozik az adós tartozásaiért, ha ügyvezetői feladatait a társaság fizetésképtelenséggel fenyegető helyzetének bekövetkeztét követően nem a hitelezői érdekek elsődlegessége alapján látja el (lásd a BDT 2009. 2169. számú határozatát). Ez a hitelezői érdek példának okáért jelentheti azt, hogy a társaság végelszámolással és ne felszámolással szűnjön meg, hiszen a felszámolás során a cég vagyonának értékesítése lényegesen kedvezőtlenebb feltételekkel történik. E tekintetben is a jóhiszemű és tisztességes eljárás követelménye szerint kell eljárjon, és nem helyezheti saját és családja érdekeit a társaság érdeke elé (lásd a BDT 2012. 2782. számú döntést és a BH 2012. 101. számú döntést). („Wrongfull traiding”).
A helytállási kötelezettség csak a ki nem elégített hitelezői követelések olyan mértékéig áll fenn, amilyen mértékben a társaság vagyona a vezető tisztségviselő felróható eljárása folytán csökkent (lásd a BDT 2012. 2619. számú döntést).
A fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet kialakulásáért az ügyvezetőnek a társaság hitelezőivel szemben ugyanakkor nincs helytállási kötelezettsége. A fizetésképtelenség előidézésért, a fizetésképtelenség bekövetkezését megelőzően tanúsított magatartásokért, az ezt megelőző gazdasági tevékenység veszteségéért, és a bekövetkezett vagyonvesztésért az ügyvezető a társaság felé felel a Gt. 30. § (2) bekezdése alapján. A Cstv. 33/A. §-a által alapított kártérítési felelősség megállapítására tehát csak a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkezése utáni vagyonvesztés, és csak az ezt követő időre eső ügyvezetői magatartás adhat alapot (lásd a Pécsi Ítélőtábla Gf. IV. 30./2010/5. számú döntését). Nem a teljes ki nem elégített hitelezői követelés, hanem csak a vezetői mulasztással kapcsolatos vagyoncsökkenés összege a kár.
A gazdasági társaság volt ügyvezetője köteles elszámolni a felszámolási eljárás alá vont társaság vagyonával. A leltárral alátámasztott, tevékenységet lezáró mérleg aláírásával azok tartalmáért felelősséget vállal és az abban foglaltak valódiságát ismeri el. Az ügyvezető a kártérítési felelőssége kimentése körében a saját számviteli, adózási szabályokat sértő eljárására sikeresen nem hivatkozhat (lásd a BDT 2012. 2788. számú határozatot és a BDT 2011. 2602. számú döntést).
II. Az új Polgári Törvénykönyvvel beköszöntő változásokról
Az új Polgári Törvénykönyv Jogi személyekről szóló Harmadik Könyvében a jogi személyek tagjai, alapítói mellett a tisztségviselők magánjogi felelőssége a gazdasági-piaci realitásokhoz jobban hozzáidomul. Kitöltésre került az a felelősségi vákuum is, amely a nem gazdasági társaság jogi személy tagjai és tisztségviselői esetében (pl. egyesületek) indokolatlanul felelőtlenséget biztosított. (Vö.: Nochta Tibor Az állandóan változó polgári jog és az új Polgári Törvénykönyv című tanulmányának 156. oldalán írottakkal. Megjelent: Ünnepi kötet Tamás Lajos tiszteletére. Pécs, 2011. PTE ÁJK. Szerk.: Nochta T.–Márton M.–Mátyás M.)
Az új Polgári Törvénykönyv a vezető tisztségviselők (menedzserek) felelősségét mozaikszerűen részben a jogi személyekről szóló Harmadik Könyvbe, részben a Hatodik Könyvbe a deliktuális felelősségi szabályokba ágyazta.
1. A vezető tisztségviselők jogi személyekkel és a harmadik személyekkel szembeni általános felelőssége
Az új Polgári Törvénykönyv valamennyi jogi személy vezetőjét egységesen vezető tisztségviselőként nevezi meg, mely egyben speciális felelősségi státust is jelent. Ennek megfelelően a vezető tisztségviselő az ügyvezetési tevékenysége során a jogi személynek okozott károkért a szerződésszegéssel okozott kárért való felelősség szabályai szerint felel a jogi személlyel szemben. E kontraktuális alapú felelősség alkalmazása azon szerződéses jellegű jogviszonyra vezethető vissza, amely vagy munkajogi jogviszony, vagy tisztán polgári jogi jellegű megbízási jogviszony.
Emellett a jogi személy vezető tisztségviselőjének az új Ptk. LXIX. Fejezetében a „Felelősség más személy által okozott kárért” szabályozás körében a deliktuális felelősségét a kódex a jogi személlyel egyetemlegesen állapítja meg. Ennek megfelelően, ha a jogi személy vezető tisztségviselője e jogviszonyával összefüggésben harmadik személynek szándékosan kárt okoz, a károsulttal szemben a jogi személlyel egyetemlegesen felel.
A társaságok esetében is az egyetemlegesség, a társaság és a vezető tisztségviselő harmadik személyek irányába fennálló helytállási kötelezettségét egybeforrasztja, jóllehet a tényleges károkozó magatartást a vezető tisztségviselő tanúsítja. Ennek magyarázatát abban lehetséges meglelni, hogy a vezetői tisztségviselők a társaságot életre keltő és életben tartó tényezői, tevékenységük a társaság tevékenységének számít kifelé. A harmadik személyek (főként hitelezők) számára többletbiztosítékkal bír, ha a vezető tisztségviselő az ügyvezetési tevékenységével harmadik személyeknek okozott kárért a társasággal együttesen maga is helytállásra köteles, mégpedig azonos módon, az egyetemleges felelősségre tekintettel.
Az egyetemleges felelősségi (helytállási) következményt ugyanakkor csak akkor indokolt megállapítani, ha ez a prevenció érdekében hasznos. A jogi személyiség (szervezeti jogalanyiság) nem biztosíthat a menedzsment számára csalárd és jogellenes eljárások esetén az egyetemlegességi főszabály által enyhébb felelősségi helyzetet. A súlyos visszaéléseket nem takarhatja el még részben sem a jogi személyiség palástja. A nem jogkörében kárt okozó, a társaság jogi személyiségével visszaélő, jogellenesen és csalárd módon eljáró tisztségviselő felelőssége egy jogi személyiség falán áthajló önálló sui generis ága a felelősségnek.
2. A vezető tisztségviselő társasággal és harmadik személyekkel szembeni kártérítési felelőssége
A Jogi személyekről szóló könyvben a gazdasági társaságok vezető tisztségviselői tekintetében e jogi személyek üzletszerű vállalkozási tevékenységéből fakadó speciális felelősségi többletszabályok is vannak.
Így a vezető tisztségviselő a társaság ügyvezetését a gazdasági társaság érdekeinek elsődlegessége alapján önállóan látja el. E minőségében a jogszabályoknak, a társasági szerződésnek és a társaság legfőbb szerve határozatainak van alávetve. Az önfelelősség elvére visszavezethetően, a vezető tisztségviselőt a társaság tagja nem utasíthatja, és hatáskörét a legfőbb szerv nem vonhatja el. Az eltérő tulajdonosi szituációból levezethetően, az egyszemélyes gazdasági társaságnál az egyedüli tag az ügyvezetésnek utasítást adhat, amelyet a vezető tisztségviselő köteles végrehajtani.
A társaságok speciális, az ügyvezetési felelősségre is kiható hatalommegosztási szerkezetéből következik, hogy itt a vezető tisztségviselők tekintetében ismert az ún. felmentvény intézménye. Az új kódex is ennek megfelelően rendelkezik úgy, hogy ha a társaság legfőbb szerve a vezető tisztségviselő kérésére a beszámoló elfogadásával egyidejűleg az előző üzleti évben kifejtett ügyvezetési tevékenység megfelelőségét megállapító felmentvényt ad, a társaság a vezető tisztségviselő ellen akkor léphet fel az ügyvezetési kötelezettségek megsértésére alapozott kártérítési igénnyel, ha a felmentvény megadásának alapjául szolgáló tények vagy adatok valótlanok vagy hiányosak voltak.
Ha a vezető tisztségviselői jogviszony két egymást követő, beszámolóval foglalkozó ülés között megszűnik, a vezető tisztségviselő kérheti, hogy a legfőbb szerv a következő ülésén döntsön a felmentvény kiadásáról.
A vezető tisztségviselők döntően társasággal szembeni felelőssége mellett – mely alapján a társaság működése során elvileg bármikor érvényesíthető a társaság részéről az elévülési időn belül kárigény – a tagok csupán a jogutód nélkül már megszűnt társaság volt vezető tisztségviselőivel szemben léphetnek fel kártérítési követeléssel. E kódexbeli szabály alapján tehát a gazdasági társaság jogutód nélküli megszűnése után a társaság vezető tisztségviselőivel szembeni kártérítési igényt – a társaság nyilvántartásból való törlésétől számított egyéves jogvesztő határidőn belül – a törlés időpontjában tagsági jogviszonyban állók érvényesíthetik. A tag a kártérítési igényt a társaság megszűnésekor felosztott vagyonból őt megillető rész arányában követelheti. E rendelkezés részben tekintettel van a társasági jogokban oly fontos felelősségelválasztás kritériumára, valamint arra, hogy kizárt legyen az esetleges káron szerzés, valamint a párhuzamos kárigény-érvényesítés.
Ha a gazdasági társaság jogutód nélkül megszűnik, a tagokon túl a hitelezők is felléphetnek kártérítési igénnyel a vezető tisztségviselőkkel szemben, a következő szabályok szerint: A hitelezők kielégítetlen követelésük erejéig kártérítési igényt érvényesíthetnek a társaság vezető tisztségviselőivel szemben a szerződésen kívül okozott károkért való felelősség szabályai szerint, ha a vezető tisztségviselő a társaság fizetésképtelenségével fenyegető helyzet beállta után a hitelezői érdekeket nem vette figyelembe. Ez a rendelkezés végelszámolással történő megszűnés esetén nem alkalmazható (3:118. §).
3. Az ügydöntő felügyelőbizottság tagjainak felelősségéről
Ha a létesítő okirat a legfőbb szerv vagy az ügyvezetés hatáskörébe tartozó egyes döntések meghozatalát vagy azok jóváhagyását a felügyelőbizottság hatáskörébe utalja (ügydöntő felügyelőbizottság), a felügyelőbizottság tagjai az e hatáskörükben kifejtett tevékenységgel a társaságnak okozott károkat a szerződésszegéssel okozott károkért való felelősség szabályai szerint kötelesek megtéríteni. Ha a létesítő okirat az ügyvezetés hatáskörébe tartozó egyes döntések meghozatalát a felügyelőbizottság előzetes jóváhagyásához köti, és a felügyelőbizottság az ügyvezetés határozati javaslatát nem hagyja jóvá, de az ügyvezetés a javaslatot fenntartja, az ügyvezetés jogosult a társaság legfőbb szervének döntését kérni. Ha a felügyelőbizottság jóváhagyta az ügyvezetés javaslatát, az azt megszavazó vezető tisztségviselők és felügyelőbizottsági tagok a társasággal szemben egyetemlegesen felelnek a szerződésszegéssel okozott károkért való felelősség szabályai szerint. A felügyelőbizottság tagjaira – ügydöntő tevékenységük tekintetében – megfelelően alkalmazni kell azokat a rendelkezéseket, amelyek az adott kérdésben az e törvény alapján döntésre jogosult személyekre vonatkoznak.
III. A tisztségviselői felelősség cégjogba és csődjogba vezető szálairól
A magánjogi menedzserfelelősség útjai elvezetnek a cégjogba és a csődjogba is. E jogszabályok által teremtett környezetben az eljárási jogi rendelkezések egyfelől fontos támasztékokat és garanciákat biztosítanak, az anyagi-felelősségi jogi normatartalomnak, másfelől nagy súllyal jelenik meg az igényérvényesítés határideje, módja, a felelősség személyi köre és terjedelme, valamint e kérdéseket érintően a bizonyítás kérdése. A felelősség megalapozásához nyújtott vélelmi szabályok segítik az időmúlás következtében utólag nehezen megállapítható, nehezen bizonyítható körülményekből fakadó bizonytalanságok kiküszöbölését.
1. Hitelezői keresetindítási jog tartalma és terjedelme a kényszertörlési eljárás lezárása után
A kényszertörlési eljárás jogerős lezárását követő kilencvennapos jogvesztő határidőn belül – ki nem elégített követelése erejéig – bármely hitelező keresettel kérheti a bíróságtól annak megállapítását, hogy azok, akik a cég vezető tisztségviselői voltak a kényszertörlés elrendelését megelőző három év időszakában, a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkeztét követően ügyvezetési feladataikat nem a hitelezők érdekeinek elsődlegessége alapján látták el, és ezáltal csökkent a gazdálkodó szervezet vagyona, vagy meghiúsították a hitelezők követeléseinek kielégítését, vagy elmulasztották a környezeti terhek rendezését. A keresetben a hitelező kérheti, hogy a bíróság kötelezze a cég volt vezetőjét a kényszertörlési eljárásban bejelentett, de az eljárásban meg nem térült követelései kiegyenlítésére. Amennyiben több hitelező terjeszt elő keresetet, a bíróság a pereket egyesíti, és a követelések arányos kielégítéséről rendelkezik.
A hivatkozott rendelkezés szempontjából a cég vezető tisztségviselőjének minősül az a személy is, aki a cég döntéseinek meghozatalára ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt. Ha többen közösen okoztak kárt, felelősségük egyetemleges. A fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkezte az az időpont, amelytől kezdve a cég vezetői előre látták vagy ésszerűen előre láthatták, hogy a cég nem lesz képes esedékességkor kielégíteni a vele szemben fennálló követeléseket.
Mentesül a felelősség alól a vezető tisztségviselő, ha bizonyítja, hogy a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkeztét követően az adott helyzetben az ilyen tisztséget betöltő személytől elvárható valamennyi intézkedést megtette a hitelezői veszteségek elkerülése, csökkentése, továbbá a cég legfőbb szerve intézkedéseinek kezdeményezése érdekében.
Amennyiben a vezető tisztségviselő a cég megszűntnek nyilvánítását megelőzően nem tett eleget az éves beszámoló letétbe helyezési és közzétételi kötelezettségének, vagy nem teljesíti a beszámolókészítési, irat- és vagyonátadási, továbbá tájékoztatási kötelezettségét, a hitelezői érdekek sérelmét vélelmezni kell [Ctv. 118/A. § (3)–(4) bekezdés].
2. Keresetindítási jog tartalma és terjedelme a felszámolási eljárás ideje alatt
A hitelező vagy – az adós nevében – a felszámoló a felszámolási eljárás ideje alatt keresettel kérheti a bíróságtól annak megállapítását, hogy azok, akik a gazdálkodó szervezet vezetői voltak a felszámolás kezdő időpontját megelőző három évben, a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkeztét követően ügyvezetési feladataikat nem a hitelezők érdekeinek elsődlegessége alapján látták el, és ezáltal a gazdálkodó szervezet vagyona csökkent, vagy a hitelezők követeléseinek teljes mértékben történő kielégítését meghiúsították, vagy elmulasztották a környezeti terhek rendezését.
A gazdálkodó szervezet vezetőjének minősül az a személy is, aki a gazdálkodó szervezet döntéseinek meghozatalára ténylegesen meghatározó befolyást gyakorolt. Ha többen közösen okoztak kárt, felelősségük egyetemleges. A fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkezte az az időpont, amelytől kezdve a gazdálkodó szervezet vezetői előre látták vagy ésszerűen előre láthatták, hogy a gazdálkodó szervezet nem lesz képes esedékességkor kielégíteni a vele szemben fennálló követeléseket.
A keresetben vagyoni biztosíték nyújtása is kérhető a hitelezők követelésének kielégítése céljából. A biztosíték a bíróság gazdasági hivatalában letéti számlára befizetendő pénzösszeg vagy hitelintézetnél lekötött és elkülönítetten kezelt pénzösszeg (pénzbeli letét), EGT-állam vagy hitelintézet által kibocsátott vagy garantált, a letétbe helyezéstől számított 180 napnál hosszabb hátralévő futamidejű, azonnal beváltható vagy értékesíthető, hitelviszonyt megtestesítő értékpapír, bankgarancia, biztosítói garancia, biztosító által kiállított, készfizetőkezesség-vállalást tartalmazó kötelezvény lehet. A keresetlevelet – a beavatkozás lehetőségére történő felhívással – és a vagyoni biztosíték nyújtása iránti kérelmet, valamint az eljárásban hozott határozatokat az adós gazdálkodó szervezet azon többségi befolyással rendelkező tagjának (egyszemélyes társaság és egyéni cég esetén a tagnak, külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepe esetén a külföldi székhelyű vállalkozásnak) is meg kell küldeni, amely a meghatározó befolyás alatti időszakban az említett részesedéssel rendelkezett.
A biztosítéknyújtásra kötelező végzés ellen külön fellebbezésnek van helye. A tag, illetőleg a külföldi székhelyű vállalkozás a pénzügyi biztosíték teljesítéséért a vezetőtől való behajthatatlanság esetén kezesként felel. A külföldi székhelyű vállalkozás e kezesi kötelezettségéből eredő fizetési kötelezettségét nem teljesítheti a fióktelepe rendelkezésére bocsátott vagyonból.
Mentesül a felelősség alól a vezető, ha bizonyítja, hogy a fizetésképtelenséggel fenyegető helyzet bekövetkeztét követően az adott helyzetben az ilyen tisztséget betöltő személytől elvárható valamennyi intézkedést megtette a hitelezői veszteségek elkerülése, csökkentése, továbbá az adós gazdálkodó szervezet legfőbb szerve intézkedéseinek kezdeményezése érdekében. Amennyiben a vezető a felszámolás kezdő időpontját megelőzően nem tett eleget az adós éves beszámolója (összevont [konszolidált] éves beszámolója) külön jogszabályban meghatározott letétbe helyezési és közzétételi kötelezettségének, vagy nem teljesíti a beszámolókészítési, irat- és vagyonátadási, továbbá tájékoztatási kötelezettségét, a hitelezői érdekek sérelmét vélelmezni kell.
A felszámoló a perindítási körülményekről és információkról köteles a hitelezői választmányt, a hitelezői képviselőt vagy a hozzá forduló hitelezőket tájékoztatni.
A vagyoni biztosíték hitelezők közötti felosztásáról a felszámolási eljárás jogerős lezárása után, a marasztalásra irányuló per jogerős lezárásakor kell rendelkezni, a hitelezők pernyertessége esetén. A felosztás a hitelezők között a felszámolási eljárásban meg nem térült követeléseik arányában történik.
3. Keresetindítási jog tartalma és terjedelme a felszámolási eljárás lezárását követően
A felszámolási eljárás jogerős lezárását követő 60 napos jogvesztő határidőn belül – ki nem elégített követelése erejéig – bármely hitelező keresettel kérheti a bíróságtól, hogy a perben jogerősen megállapított felelősség alapján kötelezze az adós volt vezetőjét követelésének kielégítésére. Amennyiben határidőben több hitelező terjeszt elő keresetet, a bíróság a pereket egyesíti, és a hitelezői követelések arányos kielégítéséről rendelkezik. Amennyiben a felszámolási eljárás jogerős lezárásáig a megállapítási perben még nincs jogerős döntés, a 60 napos jogvesztő határidő kezdő napja a jogerős bírósági döntés napját követő nap [lásd a Cstv. 33/A. § (1)–(6) bekezdéseit].
Az írás a Gazdaság és Jog 2013. évi 6. lapszámában (3-8. o.) jelent meg.
Címkék: csődjog, kárfelelősség, Nochta Tibor, társasági jog, új Polgári Törvénykönyv, új Ptk.
Előző bejegyzésSándor István: Gondolatok a bizalmi vagyonkezelés szabályozásáról az új Ptk.-ban Következő bejegyzésAz új Ptk. jogi személyekre vonatkozó szabályairól – interjú Sárközy Tamással

matches:
§ 12
§ 2
sui generis
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
A bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogásról - PDF
Download "A bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogásról"
1 A bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogásról 1.) A jogintézmény bevezetésének indoka A 2006.évi XIX. tv. a bírói kar jelentıs részének komoly elvi és gyakorlati aggályai ellenére bevezette a bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogás jogintézményét. A április 1-én hatályba lépett törvény beiktatta a Pp.-be a 114/A. és 114/B. -t, amelyek tartalmazzák a vonatkozó szabályokat. A törvény indokolása a rendelkezés elvi alapjaként hivatkozik az évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvetı szabadságjogok védelmérıl szóló, Rómában, november 4-én kelt Egyezmény 6. Cikke 1. pontjának elsı mondatára, amely szerint mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és ésszerő idın belül tárgyalja és hozzon határozatot. Az Emberi Jogok Európai Bírósága kiemelt jelentıséget tulajdonít a jogviták ésszerő határidın belül történı elbírálására, s a bírósághoz benyújtott magyar panaszok nagyobb részét a polgári perek elhúzódása miatti panaszok teszik ki. A Bíróság több esetben megállapította, hogy a bírósági jogkörben okozott kár megtérítésének jelenlegi szabályai nem teremtenek hatékony jogorvoslatot, ezért a törvényalkotó olyan jogintézmény bevezetésérıl döntött, amely az eljárás folyamatában ráhatást biztosít az eljárások elhúzódásmentes folytatására és megfelelı védelmet jelent az azt okozó magatartásokkal szemben. Végül hivatkozik a törvény arra, hogy az osztrák megoldást tartotta szem elıtt a konkrét szabályok megalkotása során. A törvény indokolása nem utal arra, hogy a perek ésszerő idın belül történı befejezése, mint követelmény 1992-ben jelent meg a magyar polgári eljárásjogban, felváltva ezzel a perek gyors tárgyalására történı utalást. (Kengyel Miklós: Magyar polgári eljárásjog Osiris Kiadó Budapest, old.) A jogintézmény valódi tartalmat csak a Pp. VIII. Novellával történt módosítása során (1999. évi CX. törvény) kapott, amikor a törvényalkotó nemcsak deklarálta a feleknek a perek ésszerő határidın belül történı befejezéséhez való jogát, hanem megadta az ésszerő idı megítéléséhez szükséges szempontokat. Kimondta, hogy a per befejezésének ésszerő idıtartama a jogvita tárgyát és természetét, valamint az eljárás lefolytatásának egyedi körülményeit is figyelembe véve határozható meg. Ekkor történt azoknak az eljárási határidıknek a törvénybe iktatása, amelyek az eljárás gyorsítását célozták. (Keresetlevél megvizsgálása, az elsı és a folytatólagos tárgyalás kitőzése, felterjesztés stb.) Bevezette továbbá a törvényalkotó a méltányos elégtételt biztosító kártérítés jogintézményét. A VIII. Novella indokolása hangsúlyozza, hogy a feleknek a perek tisztességes lefolytatásához való jogát a bíróság olyan eljárása érvényesíti, amelynek minden mozzanatában biztosítja az alapelvekben megfogalmazottak érvényesülését. Jelenleg tehát az igazgatási jellegő beadványokat nem számítva három jogintézmény áll a felek rendelkezésére, amelyek alkalmasak a bírósági eljárásban történt késedelmek orvoslására, illetve szankcionálására: -a bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogás (Pp. 114/A. ), -a méltányos elégtételt biztosító kártérítés (Pp. 2. (3) bek.), illetve - a bírósági jogkörben okozott kár megtérítése iránti per (Ptk.348. ). 1
2 A jogintézmények közül a két utóbbi anyagi jogi jogintézmény, függetlenül attól, hogy a méltányos elégtételt biztosító kártérítés szabályait a törvényalkotó az eljárási törvényben helyezte el. További eltérés az, hogy az eljárás elhúzódása miatti kifogás az eljárás menetében, a másik két jogintézmény az eljárás lezárulása után vehetı igénybe. A gyakorlatra vár a három jogintézmény olyan szempont szerinti összevetése, mely szerint az eljárás elhúzódása miatti sikeres kifogás jogalapot teremt az eljárás befejezése után a méltányos elégtételt biztosító kártérítés, illetve a bírósági jogkörben okozott kár megtérítése iránti perben az egyéb feltételek megléte esetén kártérítés megállapítására. A bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogás bevezetésével kapcsolatban több jogalkalmazási kérdés merülhet fel. Elızetesen ezeket nehéz modellezni, a kollégium elé ezért csak azoknak a kérdéseknek a megoldására vonatkozó indítványt terjesztjük elı, amelyekkel kapcsolatban már most látható, hogy rövid idın belül döntéseket kell hozni. 2.) A kifogásról általában A kifogás intézménye mind az anyagi, mind az eljárásjogban ismert, anélkül, hogy akár a Pp., akár a Ptk. a kifogás jogintézményét általában szabályozná. A kifogást többen perorvoslatnak tekintik, (Ld. CD Jogtár Pp hoz főzött indokolást) a jogtudomány álláspontja szerint azonban a perorvoslat tárgya csak bírósági határozat lehet. A bíróság késedelmes ügyintézése, a bírósági eljárás elhúzódása sérelmes lehet a felekre, sértheti a törvényességet is, de perorvoslat használatára nem nyújt alapot. (Kengyel Miklós: Magyar polgári eljárásjog Osiris Kiadó Budapest, old.) Maga a törvény ebben a kérdésben nem ad eligazítást, a kifogást jogi eszköznek minısíti. Tartalmilag az új jogintézmény az igazgatási úton intézendı panasz eljárásjogba illesztett változata. Az anyagi jogi kifogás: A kifogás római jogi eredető, a római jogban a kifogás a formula alkatrészeként került kialakításra. Az exceptio a formulának olyan toldata, amelyben a praetor utasítja a bírót, hogy abban az esetben, ha az intencióban foglaltakat bizonyítva látja, vizsgáljon meg még egy újabb, az exceptióban felhozott ténykörülményt, s ha ez valónak bizonyul, az intentio valósága ellenére mentse fel az alperest. (Marton Géza: A római magánjog elemeinek tankönyve Tankönyvkiadó, Budapest old.) Szladits a hatalmasságokkal (facultas) kapcsolatban fejti ki, hogy a hatalmasság olyan jogi helyzet, amelyben az erre jogosultnak hatalmában áll, hogy egyoldalú cselekvésével jogváltozást idézzen elı saját magának, avagy másnak jogában vagy egyéb jogi helyzetében. A kötelezettet megilletı hatalmasságnak egy csoportja a magánjogi kifogásnak, exceptiónak nevezett hatalmasság, amely a kötelezettet a vele szemben fennálló jog megszüntetésére, vagy megdöntésére, avagy a jogból eredı igény érvényesítésének kizárására illeti meg. (Szladits Károly: A magyar magánjog vázlata Budapest, I. kötet. 119.old.) A Ptk. több esetben említi a kifogást [elévülési kifogás, engedményezés kifogásolása Ptk (3) bek., egyetemleges kötelezettek kifogása Ptk (3) bek., stb.] Az eljárási kifogás: Az eljárási kifogás több formája volt ismert az évi I. tv-ben (Plószféle Pp.). Elsı értelme szerint az alperes a perbebocsátkozás során a kereseti kérelemben foglaltakat beismerhette, tagadhatta, illetve kifogást terjeszthetett elı. A kifogás esetén a kereset tényalapját nem vitatta, de ezzel szemben olyan tényeket hozott fel, amelyek a kereseti tényalap jogi hatását kezdettıl kizárták, vagy késıbb megszüntették, illetve felfüggesztették. (Magyary Géza: Magyar polgári perjog Franklin-Társulat, Budapest, old.) 2
3 Még számtalan kifogás volt ismert korabeli jogunkban (pergátló kifogás, felmondás elleni, váltómeghagyás elleni kifogás stb.) ezekkel azonban nem foglalkozunk, mivel a most tárgyalt kifogással csak az elnevezése alapján hozható összefüggésbe. A hatályos Pp. maga is többféle eljárási kifogást szabályoz. Ezek az eljárási lehetıségek azonban lényegesen eltérnek egymástól. A legfontosabb kifogások a következık: - az elsıfokú eljárásban a határozat elleni fellebbezés hiányában bekövetkezhetı, vagy az eljárás során tett bármely intézkedéssel okozott sérelem elhárítására szolgáló kifogás (Pp ), - az elsı fokú eljárásban a fellebbezési jogosultság mellett, azt kiegészítı eljárási eszköz (pl. elfogultsági, hatásköri, illetékességi kifogás stb.) (A másodfokú eljárásban 2003-ig volt hatályban- a Pp. 259/A. alkalmazásában - kifejezetten a fellebbezést pótló védelmi lehetıségként a kifogás intézménye.) A különbözı speciális eljárásokban még számtalan esetben alkalmazza a törvényalkotó a kifogás jogintézményét különbözı tartalommal. Talán legismertebb a felszámolási és végelszámolási eljárásban elıterjeszthetı, jogorvoslati jellegő kifogás, (1991. évi IL. tv. 51. ) az Art.-ben szabályozott, az adózót megilletı kifogás (2003. évi.xcii. tv. 28. ), és a végrehajtási kifogás (1994. évi LIII. Tv és 140. ). Az egyes kifogás-típusok érvényesítésének módja, elıterjesztésének határideje különbözı. Elhatárolási kérdések az eljárás szabálytalansága miatti kifogással összevetve merülhetnek fel, az egyéb konkrét eljárási kifogások ugyanis olyan speciálisak, amelyek nem igénylik az összehasonlítást. 3. Az eljárási szabálysértés és az eljárás elhúzódása miatti kifogás Az eljárás elhúzódása miatti kifogás sui generis jogintézmény, azonban az eljárási törvényben történt elhelyezése és a szabályozás módja miatt leginkább az eljárás szabálytalansága miatt elıterjeszthetı kifogáshoz (Pp ) hasonlítható. A két jogintézmény az általános és a speciális viszonyában áll egymással. Az eljárás szabálytalansága miatti kifogás -bármilyen eljárási szabálysértés miatt, -bármikor (bizonyos esetekben megkötöttségekkel) az eljárás folyamán, -alaki kötöttség nélkül (írásban és a tárgyaláson szóban) tehetı meg. A bíróságnak - ha azt alaposnak találja - nyomban intézkednie kell a kifogás tárgyában. Az alaptalannak ítélt kifogás elutasításáról nem kell alakszerő határozattal dönteni, de az eljárást befejezı határozatban részletesen meg kell jelölni az elutasításra vezetı okokat. Az eljárás elhúzódása miatti kifogást - csak a törvényben meghatározott személyek, - csak az eljárás elhúzódása miatt, a törvényben meghatározott három esetben, - a bíróság késedelmének fennállása alatt (errıl ld. 3.pontot) - írásban terjeszthetik elı és - a kifogásról amennyiben a bíróság nem szünteti meg a késedelmet alakszerő határozattal kell dönteni. A jogi képviselı nélkül eljáró fél beadványából nem minden esetben derül ki, hogy pontosan milyen mulasztást, késedelmet kifogásol. Amennyiben a fél beadványából az tőnik ki, hogy tartalmilag az eljárás elhúzódását kifogásolja, azt annak megfelelıen és nem az általános 3
4 eljárás szabálytalansága elleni kifogásként kell elbírálni. Nem kizárt az sem, hogy amennyiben a kifogás nem értelmezhetı egyértelmően, a bíróság felhívja a jogi képviselı nélkül eljáró felet a kifogása pontosítására, s ettıl függıen teszi meg a szükséges intézkedéseket. 4.) Ki jogosult a kifogás elıterjesztésére A Pp. 114/A. (1) bekezdés értelmében a fél, a beavatkozó, valamint az eljárásban részt vevı ügyész jogosult a kifogás elıterjesztésére. A bíróság mulasztása azonban sérelmes lehet más perbeli személyek felé is, ezért kérdés, hogy a törvénynek ezt a rendelkezését lehet-e kiterjesztıen értelmezni. Nem kétséges, hogy különösen a szakértı, tolmács, esetenként a tanú vonatkozásában is okozhat érdeksérelmet a bíróság késedelme, elsıdlegesen a szakértıi-, tolmácsdíj, illetve a tanú megjelenési költsége kiutalásának késedelmeskedésével. Az eljárásjog elmélete a szakértıt és a tanút a személyi jellegő bizonyítási eszköz közé sorolja (Kengyel Miklós: Magyar polgári eljárásjog 2005 im. 287.old. 505.p.) A törvény egyértelmő rendelkezést tartalmaz, s a Pp. legkiterjesztıbb értelmezése alapján sem lehet ıket a fél fogalma alá sorolni. A tolmácsra és a fordítóra a Pp.-nek a szekértıkre vonatkozó rendelkezését kell alkalmazni (Pp ), ezért ık is kívül esnek azon a körön, akik a speciális kifogást elıterjeszthetik. Álláspontom szerint ezért a szakértı, a tanú, a tolmács és a fordító az eljárás elhúzódása miatti kifogás elıterjesztésére nem jogosult. 5.) A kifogás elıterjesztésének határideje A kifogás benyújtásának a célja az, hogy bírói mulasztás vagy késedelem esetén vagy az ügyben eljáró bíróság megszüntesse a késedelmét, vagy a kifogás elbírálására jogosult bíróság hívja fel erre a késedelmeskedı, mulasztó bíróságot. A törvény 114/A. (1) bekezdésébıl kitőnik, hogy a kifogás elbírálásának nem a mulasztás megállapítása a célja, hanem az eljárás gyorsítása. Érdemben csak akkor lehet egy kifogást elbírálni, ha a vélelmezett mulasztás, késedelem fennáll. Felvetıdik ezért a kérdés, hogy meddig lehet a kifogást elıterjeszteni ahhoz, hogy a bíróság azzal érdemben foglalkozzon, tekintve, hogy a törvény határidıt nem állapít meg a jogosult terhére. Ennek megállapítása nem jelent gondot, mivel a törvény az egyéb kifogások elıterjesztése kapcsán sem említ határidıt, azonban a speciális rendelkezésekbıl ez kiderül. Például hatásköri kifogást amennyiben a hatáskör a per tárgyának értékétıl függ - csak az érdemi ellenkérelem elıterjesztése elıtt lehet elıterjeszteni (Pp. 28. ), ugyanígy határidıt szab a törvény az elfogultsági kifogás elıterjesztésére. (Pp. 16. ) A Pp. 114/A. (2) bekezdésében írt feltételek, ha nem is pontosan, de hasonló módon behatárolják az eljárás elhúzódása miatti kifogás benyújtásának a lehetıségét. A Pp. a következı rendelkezést tartalmazza: A kifogás akkor terjeszthetı elı, ha a) a törvény a bíróság részére az eljárás lefolytatására, eljárási cselekmény elvégzésére vagy valamely határozat meghozatalára határidıt állapított meg, azonban az eredménytelenül eltelt, b) a bíróság az ügyész, az eljárásban részt vevı személy, a megkeresett szerv vagy személy részére az eljárási cselekmény elvégzésére határidıt tőzött ki, amely eredménytelenül eltelt, és a bíróság a mulasztóval szemben nem alkalmazta a törvény által lehetıvé tett intézkedéseket, c) a bíróság elmulasztotta a perek ésszerő idın belül történı befejezésére irányuló kötelezettségét azáltal, hogy az ügyben a bíróság utolsó érdemi intézkedése óta eltelt az az 4
5 ésszerő idıtartam, amely elegendı volt arra, hogy a bíróság az eljárási cselekményt elvégezze, vagy annak elvégzésérıl rendelkezzen, azonban a bíróság ezt nem tette meg. Ad.a.) A Pp. számtalan esetben napokban, hónapokban határozza meg azt a határidıt, amely a bíróság eljárására irányadó. Kimerítı felsorolás nélkül pl. a keresetlevél megvizsgálására 30 napot engedélyez (Pp.95. (1) bek.); jegyzıkönyv elkészítésére 8 nap áll rendelkezésre (Pp (1) bek.); a tárgyalási határnap kitőzésére 30 nap áll rendelkezésre (Pp (1) bek.), a határozat írásba foglalására és közlésére nap áll a bíróság rendelkezésére. (Pp (2) bek), stb. A fél ezekben az esetekben mindaddig elıterjesztheti a kifogását, amíg nem kapja meg 30 nap után az idézést, illetve a megadott határidı után a jegyzıkönyvet, illetve bírói határozatot. Általánosan megfogalmazható, hogy az a.) pontban írt esetben az arra jogosult a törvény által elıírt határidı lejártától mindaddig elıterjesztheti a kifogását, amíg a bíróság késedelme fennáll. Ad.b.) Azokban az esetekben, amikor a bíróság valamely eljárási cselekmény elıterjesztésére határidıt ad, köteles a határidı betartását megkövetelni. Ez leggyakrabban a fél, illetve szakértı esetében fordul elı. Itt azonban figyelemmel kell lenni a Pp (1) bekezdésére, amely szerint a bíróság az általa megállapított határidıt fontos okból egyszer meghosszabbíthatja, s a határidı a meghosszabbítással együtt sem lehet 45 napnál hosszabb, kivéve a szakértıi vélemény elıterjesztését. A bírói határidıtıl meg kell különböztetni a törvényi határidıt, amely csak a törvényben meghatározott esetben hosszabbítható meg. A bírói eljárásra vonatkozó generális szabály a Pp. 8. (1), (2) (4) és (5) bekezdésében található, míg a részletszabályok a törvényben számtalan helyen. A Pp. 8. (1) és (2) bek. elıírja, a bíróság köteles biztosítani, hogy a felek és a per többi résztvevıje jogaikat rendeltetésszerően gyakorolják, perbeli kötelességeiknek eleget tegyenek, továbbá köteles megakadályozni minden olyan eljárást, cselekményt vagy egyéb magatartást, amely a jóhiszemő joggyakorlás követelményével ellentétes, így azt, amely a per elhúzására irányul, vagy erre vezethet. A bíróság a feleket a perbeli jogok jóhiszemő gyakorlására figyelmeztetni köteles. A figyelmeztetésnek ki kell terjednie a rosszhiszemő pervitel következményeire is. A 8. (4) bek. értelmében a bíróság pénzbírsággal (120. ) sújtja azt a felet (képviselıt), valamint más perbeli személyt, aki valamely nyilatkozatot indokolatlanul késedelmesen tesz meg, vagy azt felhívás ellenére sem teszi meg és ezáltal a per befejezését késlelteti. A 8. (5) bek. kimondja, hogy a bíróság azt a felet (képviselıt), aki egyes perbeli cselekményekkel indokolatlanul késedelmeskedik, valamely határidıt vagy határnapot mulaszt, vagy más módon felesleges költségeket okoz, a törvény értelmében a költségek megtérítésére való kötelezésen felül - pernyertességére vagy pervesztességére tekintet nélkül - pénzbírság megfizetésére kötelezi, továbbá a felet a törvényben meghatározott más jogkövetkezménnyel sújtja. A jogkövetkezmény mindig a konkrét esettıl, ill. az alkalmazandó szabálytól függ, amelynek a kimerítı felsorolása nem feladata a kollégiumi elıterjesztésnek. Példának felhozhatjuk a Pp. 95. (2) bekezdését, mely értelmében amennyiben a fél a hiányokat nem pótolja a megadott határidın belül, a bíróság a beadványt elutasítja. Ha ezt nem teszi, a másik fél mindaddig benyújthatja az eljárás elhúzódása miatti kifogását, amíg a bíróság nem intézkedik a keresetlevél idézés kibocsátása tárgyában. 5
6 A jogosult a b.) pontban szabályozott esetben mindaddig benyújthatja az eljárás késedelme miatti kifogását, amíg a bíróság az adott esetben szükséges intézkedést nem teszi meg. Ad.c.) A legnehezebb megítéléső a c.) pont rendelkezése, mely szerint a bíróság utolsó érdemi intézkedése óta eltelt az az ésszerő idıtartam, amely elegendı volt a cselekmény elvégzésére vagy elrendelésére, Az ésszerő idıtartam megítélésénél egyértelmően a Pp. 2. (2) bekezdését kell figyelembe venni. Annak elbírálása, hogy a bíróság ésszerő határidın túl sem tette meg a szükséges intézkedéseket, érdemi kérdés. Emiatt nem határozható meg általában, hogy a jogosult mikortól nyújthatja be a kifogását, de az ebben az esetben is megállapítható, hogy mindaddig, amíg a bíróság mulasztása, nem tevése fennáll. Elıfordul, hogy az arra jogosult a konkrét fennálló késedelem mellett hivatkozik korábbi, esetleg több bírói mulasztásra, illetve késedelemre. Miután a törvény célja a konkrét bírói mulasztás szankcionálása, ezért érdemben csak azt a kifogást, illetve a kifogásnak azt a részét lehet elbírálni, amely fennálló bírói késedelmet kifogásol. Az egyéb kifogásokat, illetve a kifogásnak a korábbi késedelmeket sérelmezı részét eljárási okból el kell utasítani. Mindhárom esetben elıfordulhat, hogy a bíróság intézkedése és a jogosult kifogása keresztezi egymást. Ilyen esetben az elsıfokú bíróság a felet felhívhatja a kifogás visszavonására, ha azonban a fél a kifogását nem vonja vissza, felmerül a kérdés, hogy az elsıfokú- vagy a másodfokú bíróság dönthet a kifogás tárgyában. Ezért összefoglalóan megállapítható: ahhoz, hogy a bíróság érdemben döntsön a kifogásról, a fél mindaddig elıterjesztheti az eljárás elhúzódása miatti kifogását, amíg a Pp. 114/A. -ban írt okokból a bíróság késedelme fennáll. Minden más esetben a kifogást érdemi vizsgálat nélkül, eljárási okból l el kell utasítani. 6.) A hatáskör kérdése A Pp. 114/B (3) bekezdése egyértelmő eligazítást ad a hatáskör kérdésében. Elıírja, hogy a helyi bíróság mulasztásával szemben benyújtott kifogást a megyei bíróság három hivatásos bíróból álló tanácsa, a megyei bíróság mulasztásával szemben benyújtott kifogást az ítélıtábla három hivatásos bíróból álló tanácsa, az ítélıtábla mulasztásával szemben benyújtott kifogást a Legfelsıbb Bíróság három hivatásos bíróból álló tanácsa, a Legfelsıbb Bíróság mulasztásával szemben benyújtott kifogást a Legfelsıbb Bíróság másik tanácsa bírálja el. (Zárójelben itt kell megjegyezni, hogy az új rendelkezések értelmében a per másodfokú elintézésébıl és a felülvizsgálati kérelem elbírálásából ki van zárva az a bíró is, aki az eljárás elhúzódása miatti kifogás elbírálásában részt vett.) Amikor a kifogás érdemi elbírálására kerül sor, a hatáskör megállapítása nem okoz nehézséget. Vannak azonban olyan esetek, amikor a nem állapítható meg egyértelmően az, hogy a kifogást elbírálhatja az a bíróság, amelynek eljárásában a mulasztás történt vagy ilyen esetben is fel kell terjeszteni az iratokat a hatáskörrel rendelkezı bíróságra. Ezek az esetek a következık: - a kifogást nem az arra jogosult terjeszti elı; - olyan ok miatt terjesztették elı, amely a törvény kizáró rendelkezésébe ütközik; 6
7 - a fél annak ellenére fenntartja a kifogását, hogy a bíróság idıközben megszüntette a késedelmet, vagy - a fél korábbi, már megszőnt késedelmeket kifogásol. Ezek az esetek egységesen bírálhatók el, nincs olyan eljárási szabály, ami miatt egyes kérdésben más-más válasz lenne adható. A felvetett kérdéssel kapcsolatban két álláspont foglalható el. a.) A kifogás elintézésére a végzés elleni fellebbezés felterjesztésére és elbírálására vonatkozó rendelkezéseket kell megfelelıen alkalmazni. (Pp.114/B. (6) bekezdés). Itt nyilvánvalóan a Pp rendelkezése jöhet számításba, mely szerint amennyiben a 257. és ok másként nem rendelkeznek, az ítélet elleni fellebbezésre vonatkozó szabályokat - a 256/B-256/E. -ok kivételével - végzés elleni fellebbezés esetében is megfelelıen alkalmazni kell. A Pp a kimondja, hogy a bíróság a fellebbezést hivatalból elutasítja, ha a fellebbezés elkésett vagy olyan határozat ellen irányul, amely ellen a fellebbezı nem élhet fellebbezéssel, továbbá, ha a fél a fellebbezést felhívás ellenére nem, vagy hiányosan adja be. Ezen az eljárási vonalon keresztül ezért ezekben az esetekben az a bíróság, amelynek az eljárásában a késedelem felmerült, jogosult a kifogást elbírálni azzal, hogy a határozata ellen fellebbezésnek van helye. (Így foglalt állást a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság Polgári Kollégiuma, továbbá a Somogy Megyei Bíróság tanácselnöki értekezlete.) b.) A másik álláspont szerint hasonlóan a Pp. felülvizsgálatra vonatkozó szabályaihoz az ügyet tárgyaló bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a kifogás elbírálására. A Pp. 114/B. (6) bekezdésének utaló szabálya a kifogás ügyviteli jellegő elintézésének módjára utal. Jelen esetben nem bírósági határozat elleni jogorvoslat elintézésérıl van szó, hanem egy speciális jogintézményrıl, s emiatt nem lehet a hatásköri szabályokat átértelmezni. A Pp.-nek a hatásköri szabályokra vonatkozó általános és speciális elıírásai szigorú szabályok, megsértésük súlyos eljárási jogsértésnek tekintendı, amely a határozat hatályon kívül helyezését vonja maga után. A kifogás érdemi elbírálása minden esetben a hatáskörrel rendelkezı bíróság feladata. A kifogással érintett ügyben eljáró intézı bíróság vagy eleget tesz a kifogásnak, s errıl értesíti a kifogást benyújtót, vagy intézkedik a kifogás másik féllel történı közlése iránt, majd felterjeszti az iratokat a kifogás elbírálására hatáskörrel rendelkezı bírósághoz. Amennyiben a törvényalkotó az ügyben eljáró bíróságot fel kívánta volna ruházni a kifogás bármilyen okból történı elutasításának a jogával, akkor azt a Pp. 114/B. (2) bekezdésében kellett volna megtennie. Egyéb okok miatt sem lenne szerencsés, ha az ügyben eljáró bíróság döntene a kifogás elutasításáról. Elıfordulhat, hogy az arra jogosult több mulasztást kifogásol, amelyek közül egyesek esetében az ügyben eljáró bíróság, más esetekben a kifogás elbírálására hatáskörrel rendelkezı bíróság járhatna el. Például a fél kifogásolja a szakértı kirendelését, ugyanakkor azt is, hogy a szakértı több hónapos késedelme miatt a bíróság nem tette meg a törvényben írt kötelezettségeit. Ugyanez a helyzet, ha a fél a bíró sorozatos, korábban történt késedelmeit kifogásolja, illetve a konkrét mulasztás megállapítása mellett korábbi késedelmeket is kifogásol. Mindezen okokra tekintettel a kifogás elbírálására formális és érdemi okból történı elutasítására csak a kifogás elbírálására feljogosított bíróság rendelkezik hatáskörrel. 7
8 A kollégiumi vélemény elıterjesztıjeként a b.) pontban kifejtett állásponttal értek egyet. A fentiek figyelembe vételével a következı kollégiumi vélemény-nyílvánításra teszek javaslatot: I. Minden olyan beadványt, amelyben a bírósági eljárás késedelmét, bírói mulasztást sérelmeznek, a bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogásként kell kezelni és elbírálni. II. A bírósági eljárás elhúzódása miatti kifogás benyújtására csak a fél, a beavatkozó és az ügyész jogosult. Az eljárásban részt vevı személyek közül a szakértı, a tanú, a tolmács és a fordító nem jogosult a kifogást benyújtani. III. A bíróság akkor határoz a kifogás érdemében, ha a jogosult a Pp. 114/A. (2) bek. a,),b.) és c.) pontjában írt bírói késedelem fennállása alatt nyújtja azt be. Minden más esetben érdemi vizsgálat nélkül, eljárási okból el kell utasítani a kifogást. IV. A.) Abban az esetben, ha a kifogást olyan személy nyújtja be, akit a törvény nem jogosít fel a kifogás benyújtására, továbbá a kifogást bizonyítási cselekmény elvégzése vagy külön jogorvoslattal elbírálható határozat ellen nyújtják be, az ügyet elbíráló bíróság fellebbezhetı végzéssel elutasítja a kifogást. B.) A kifogás bármely okból, érdemi és eljárási okból történı elutasítására csak a Pp. 114/B. (3) bekezdésben megjelölt bíróság rendelkezik hatáskörrel. Az ügyben eljáró bíróság köteles minden esetben a kifogást az ellenfél részére kézbesíteni, majd a kifogás elbírálására jogosult bíróságnak a törvényben elıírt határidıben felterjeszteni. Dr. Juhász László kollégiumvezetı 8

matches:
bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
sui generis
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
Bíróság
Bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
Kúria Polgári Kollégiuma - - Jogászvilág
Kúria Polgári Kollégiuma -
Kezdőlap » Kúria Polgári Kollégiuma
Bejegyzések a ‘Kúria Polgári Kollégiuma’ címkével ellátva
Zavartalanul működik a Kúria	Koronavírus
Címkék: Alaptörvény, eljárási határidő, fellebbezés, felülvizsgálat, felülvizsgálati kérelem, igazságszolgáltatás, járványügyi elkülönítés, járványügyi megfigyelés, járványügyi zárlat, koronavírus, közigazgatási bíráskodás, Kúria, Kúria Közigazgatási Kollégiuma, Kúria Polgári Kollégiuma, Munkaügyi Részkollégium, OBH, tanácsülés, veszélyhelyzet
A Kúria a járványügyi veszélyhelyzet idején is magas szakmai színvonalon látja el az Alaptörvényben és a jogszabályok által előírt ítélkezési és jogegységesítési feladatait.
Változások a Kúria vezetésében	Koronavírus
Címkék: bírák jogállásáról és javadalmazásáról szóló törvény, bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló törvény, főtitkár-helyettes, koronavírus, Kúria, Kúria Büntető Kollégiuma, Kúria Főtitkári Titkárság, Kúria Közigazgatási Kollégiuma, Kúria Polgári Kollégiuma, Munkaügyi Részkollégium, veszélyhelyzet
A Kúria elnöke új vezetőket bízott meg igazgatási feladatokkal.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
Tájékoztató a Kúria Kfv.V.35.297/2017/5. számú, a másodfokú adóhatározat nem szabályszerű közlésének jogkövetkezményeit tárgyaló döntéséről | K Ú R I A
A felperes keresetlevele benyújtásával [polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 3.§ (1) bekezdés] pert kezdeményezett, amely a bíróság részére kötelezettségeket keletkeztetett. A Pp. 124.§ (1) bekezdése előírja a bíróság számára, hogy a keresetlevelet nyomban, de legkésőbb a bírósághoz érkezésétől számított harminc napon belül megvizsgálja annak megállapítása érdekében, hogy nincs-e helye keresetlevél idézés kibocsátása nélküli elutasításának (130.§), és a szükséges intézkedéseket megteszi. A felperes közigazgatási határozatok bíróság általi felülvizsgálatát kérte keresetében, az általa indított közigazgatási perre a Pp. XX. fejezetében (324.§ - 341.§) foglalt speciális rendelkezések az elsődlegesen irányadóak.
A Pp. 330.§ (1) bekezdés b) pontja, (2) bekezdése értelmében a keresetlevélnek a 121.§-ban meghatározottakon túl tartalmaznia kell a határozatról való tudomásszerzés módját és idejét. A keresetlevelet jogszabálysértésre hivatkozással az elsőfokú közigazgatási határozatot hozó szervnél a felülvizsgálni kért határozat közlésétől számított harminc napon belül kell benyújtani vagy ajánlott küldeményként postára adni. Az elsőfokú bíróságnak tehát vizsgálnia kellett, hogy mikor, milyen módon szerzett a felperes tudomást a másodfokú határozatról, amely időponthoz képest a keresetindítási határidő megtartott-e. Az Art. 143.§ (1) bekezdésében foglaltak alapján a bíróság az adóhatóság másodfokú jogerős határozatát vizsgálhatja felül. Az elsőfokú bíróságnak vizsgálnia kellett továbbá, hogy jogerős-e a felperes által felülvizsgálni kért másodfokú határozat.
A határozat közlése és a határozat jogerőssé válása egymáshoz kapcsolódó, egymást feltételező jogintézmények. Az Art. 5.§ (1) bekezdése szerint az Art. másként nem rendelkezése esetén alkalmazandó, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 78.§ (1) bekezdése alapján a hatóság kötelezettsége, hogy a határozatot közölje az ügyféllel. Ha az ügyfélnek képviselője van, az iratokat a hatóság a képviselő részére küldi meg (Ket. 40.§ (7) bekezdés). A másodfokú döntés a közléssel válik jogerőssé (Ket. 73/A.§ (3) bekezdés). E jogszabályok értelmében az adóhatóságnak a másodfokú határozatot nem az ügyvédi irodának, hanem a felperes képviselőjének kellett volna megküldenie, amelyet nem tett meg. Az ügyvédi irodának történt kézbesítésnek nem volt joghatálya, mivel az ügyvédi iroda nem volt a felperes képviselője.
A Legfelsőbb Bíróság az EBH2009. 2109. számú döntésében már kimondta, hogy szabályszerű kézbesítés hiányában nincs olyan másodfokú adóhatósági határozat, amelynek bírósági felülvizsgálatára törvényes lehetőség lenne. A KGD2010. 211. számú döntés szerint pedig, ha a határozatot az ügyféllel nem közölték, az ügy folyamatban lévőnek tekintendő. A felperes részére akkor, amikor a hatóság a másodfokú határozatot nem a felperes képviselőjével, hanem a vele megbízási jogviszonyban nem lévő az ügyvédi irodával közölte, azt a törvényes módon, szabályszerűen nem kézbesítette. A másodfokú határozat törvényes közlésének hiányában nem emelkedett jogerőre.
Az elsőfokú bíróságnak a keresetlevél megvizsgálása (Pp. 124.§ (1) bekezdés, 330.§ (1) bekezdés b) pontja, (2) bekezdése) alapján meg kellett volna állapítania, hogy másodfokú határozatot a hatóság a felperessel szabályszerűen nem közölte, így az nem jogerős, a keresetindítási határidő el sem kezdődhetett, amelyek nélkül a határozat bírósági felülvizsgálata kizárt. Az elsőfokú bíróságnak a keresetlevelet idézés kibocsátása nélkül el kellett volna utasítania (Pp. 130.§ (1) bekezdés b) pont), illetve a pert meg kellett volna szüntetnie (Pp. 157.§ a) pont), ellentétes álláspontja téves.
A Pp 158.§ (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy a bíróság a 157.§ a), b) vagy g) pontja esetében a pert az eljárás bármely szakában hivatalból megszüntetni köteles. Mindezek folytán a Kúria a Pp. 130.§ (1) bekezdés b) pont, 157.§ a) pont, 158.§ (1) bekezdés, 275.§ (4) bekezdés alapján a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte, és a pert megszüntette.

matches: Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság Kúria


4. §26 (1) A 3. § (4) bekezdését nem érintve, a nemesfémből készült ékszer, díszműáru és egyéb tárgy forgalmazására irányuló szándékot a vállalkozás köteles a kereskedelmi hatóságnak bejelenteni.
5. §27 (1)28 A kereskedőnek rendelkeznie kell a forgalmazott termék – saját előállítású termék esetén a termékhez felhasznált nem saját előállítású termék – eredetét hitelt érdemlően igazoló bizonylattal. A kereskedő az ellenőrzést végző hatóság felhívására köteles az eredeti bizonylatokat, dokumentumokat öt napon belül bemutatni.
5/A. §29 A napi fogyasztási cikket értékesítő új üzlet működését akkor kezdheti meg, ha biztosítja az országos településrendezési és építési követelményekről szóló kormányrendeletben az árusítótér nagysága alapján meghatározott számú személygépkocsi elhelyezésére szolgáló várakozóhelyet, és megfelel a járművek elhelyezésével kapcsolatos szabályoknak.
5/B. §30 A világörökségről szóló 2011. évi LXXVII. törvényben meghatározott világörökségi terület nagyvárosias lakóterületén tilos diszkontot, nagyméretű szupermarketet és hipermarketet létesíteni vagy üzemeltetni.
5/C. §31 (1) Az árubemutatóval egybekötött termékértékesítést végző kereskedő a fogyasztók bejelentéseinek intézésére, panaszainak kivizsgálására és orvoslására, valamint a fogyasztók tájékoztatása céljából
5/D. §32 Az árubemutatóval egybekötött termékértékesítést végző kereskedő az értékesítés helyszínéről való visszaszállítást – különösen a személyi kör és a díjazás tekintetében – ugyanolyan feltételekkel, ugyanarra a helyszínre köteles biztosítani, mint az árubemutató, illetve termékértékesítés helyszínére való szállítást.
5/E. §33 A jogszabályban meghatározott utazási csomagot tilos a fogyasztó részére részekre bontva értékesíteni.
Az üzletek üzemeltetésének és nyitva tartásának rendje34
6. §35 (1)36 Az üzlet nyitvatartási idejét a vásárlási szokások, a foglalkoztatottak és a lakókörnyezet érdekeinek figyelembevételével a kereskedő állapítja meg.
(1a)–(1b)37
a)38 az üzlet nyitvatartási idejét az üzlet létesítésére vonatkozó bejelentésben vagy a működési engedély iránti kérelemben, illetve az abban bekövetkező változást az azt megelőző nyolc napon belül a kereskedelmi hatóságnak bejelenteni;
(3)39 December 24-én – a vendéglátó üzletek, szálláshelyek, a virág-, az édességüzletek és az üzemanyagtöltő állomások, továbbá a közforgalmú vasúti és buszpályaudvaron, repülőtéren, illetve az üzemanyagtöltő állomáson belül működő üzletek kivételével – az üzletek 14 óráig tarthatnak nyitva.
(4)40 A települési (Budapesten a kerületi) önkormányzat képviselő-testülete – a helyi sajátosságok figyelembevételével – rendeletben szabályozhatja
(4a)41 A felügyeleti díjat a helyi rendelet legfeljebb 20 Ft/fő/éjszakai nyitvatartási nap mértékben határozhatja meg. A felügyeleti díj összege az üzlet éves korrigált iparűzési adóalapjának 0,5%-át nem haladhatja meg. A felügyeleti díj alapja vendéglátó üzletek esetén a működési engedélyben vagy igazolásban meghatározott befogadóképesség, egyéb üzletek esetében az alapterület alapján számított 3 négyzetméterenként egy fő. A felügyeleti díjat negyedévente, az azt követő hónap 15-éig kell megfizetni az illetékes önkormányzat erre a célra létrehozott számlájára.
(4b)42 A felügyeleti díjat az önkormányzat kizárólag a felügyeleti díj fizetésére kötelezett üzletek által közvetlenül vagy közvetve okozott, a települési önkormányzatot egyébként terhelő közbiztonsági, illetve köztisztasági feladatokat meghaladóan az éjszakai nyitva tartással összefüggésben keletkező – az önkormányzat által elkülönítetten kimutatott – közbiztonsági, illetve köztisztasági többletfeladatok ellátására fordíthatja.
(5)43 A kereskedelmi hatóság bejelentés alapján vagy hivatalból – a lakók egészséges életkörülményeinek és pihenéshez való jogának biztosítása érdekében – a külön jogszabályban meghatározott veszélyes mértékű zaj esetén az üzlet éjszakai (22 óra és 6 óra közötti) nyitva tartását korlátozhatja. A korlátozás keretében a kereskedelmi hatóság a jogsértő állapot megszüntetéséig kötelező éjszakai zárva tartási időszakot rendelhet el.
(8)44 A világörökségi területen működő, szeszes italt kimérő, árusító kereskedelmi, illetve vendéglátó üzlet 24 és 6 óra közötti nyitva tartásához a jegyző engedélye szükséges. A jegyző az engedélyt hivatalból háromévente felülvizsgálja. Amennyiben az engedély a megadását követően felmerült körülmények folytán a felülvizsgálat során az eredeti tartalommal nem adható meg, a jegyző az engedélyt módosítja vagy visszavonja.
(9)45 A (8) bekezdés alapján kiadott engedély megadása a korábbi kérelem elutasításától számított legalább hat hónap elteltével kérelmezhető ismételten ugyanarra a helyiségre.
(10)46 A (8) bekezdés hatálya alá tartozó, a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény módosításáról szóló 2013. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Módtv.) hatálybalépésekor47 működési engedéllyel vagy igazolással, valamint a 24 és 6 óra közötti nyitvatartási jogosultsággal rendelkező, szeszes italt kimérő, árusító kereskedelmi, illetve vendéglátó üzletek esetében, amennyiben a jegyző akár hivatalból, akár a rendőrség írásbeli tájékoztatása alapján észleli, hogy a (8) bekezdés szerinti engedély megadásához szükséges feltételek nem állnak fenn, az üzlet 24 és 6 óra közötti nyitva tartását korlátozhatja.
A kereskedelmet kiszolgáló szolgáltató tevékenység folytatásának általános feltételei48
6/A. §49 (1) Aki bevásárlóközpontot kíván üzemeltetni, köteles az erre irányuló szándékát a kereskedelmi hatóságnak bejelenteni.
(2)50 Vásár, valamint piac – a (3) bekezdésben meghatározott kivétellel – a kereskedelmi hatóság által kiadott vásár-, illetve piacüzemeltetési engedély birtokában üzemeltethető.
(3)51 Helyi termelői piac a kereskedelmi hatóságnak történő bejelentéssel üzemeltethető.
6/B. §52 (1) Idegenvezetői tevékenységet az folytathat, aki a külön jogszabályban előírt idegenvezetői szakképesítéssel rendelkezik.
6/C. §53 (1) Aki lovas szolgáltató tevékenységet kíván folytatni, köteles az erre irányuló szándékát a kereskedelmi hatóságnak bejelenteni.
b)54 amelynek vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó nem volt olyan vállalkozás tulajdonosa, tagja, vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, amelyet a tevékenység megkezdését megelőző egy éven belül a lovas szolgáltató tevékenységével összefüggésben az állat-egészségügyi és az állattartási körülményekre vonatkozó jogszabályi rendelkezések megsértése miatt végleges hatósági határozatban eltiltottak a lovas szolgáltató tevékenység végzésétől,
c)55 amely által munkavállalóként vagy foglalkoztatásra irányuló egyéb jogviszony alapján foglalkoztatott legalább egy személy, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó rendelkezik a külön jogszabályban meghatározott szakképesítéssel.
6/D. §56 Szálláshely-szolgáltatás csak a kereskedelmi hatóság részére történő a szálláshely-üzemeltetési bejelentést követően folytatható.
6/E. §57 (1) Aki tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenységet kíván folytatni, köteles az erre irányuló szándékát a kereskedelmi hatóságnak bejelenteni.
(2)58 Tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység csak akkor folytatható, ha a vállalkozás
a)59 vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó büntetlen előéletű, nem áll a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység folytatását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt,
b)60 vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó nem volt olyan vállalkozás tulajdonosa, tagja, vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, amelyet a tevékenység megkezdését megelőző öt éven belül a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenységre vonatkozó jogszabályi rendelkezések megsértése miatt vagy ilyen tevékenység engedély nélküli folytatása miatt végleges hatósági határozatban eltiltottak a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység végzésétől.
(4)61 A kereskedelmi hatóság a tevékenység gyakorlásának időtartama alatt lefolytatott hatósági ellenőrzés keretében ellenőrzi azt is, hogy a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenységet folytató szolgáltató büntetlen előéletű-e, és nem áll-e a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység folytatását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt. A hatósági ellenőrzés céljából a kereskedelmi hatóság adatot igényelhet a bűnügyi nyilvántartási rendszerből. Az adatigénylés kizárólag azon adatra irányulhat, hogy a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenységet folytató szolgáltató büntetlen előéletű-e, valamint, hogy a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység folytatását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt áll-e.
(5)62 A kereskedelmi hatóság a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység (4) bekezdés szerinti személyes adatait a hatósági ellenőrzés időtartamára vagy a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység nyilvántartásból való törléséről szóló döntés véglegessé válásáig kezeli.
6/F. §63 (1)64 Az utazásszervezői vagy utazásközvetítői tevékenység folytatására irányuló szándékot a kereskedelmi hatóság részére kell bejelenteni.
(2)65 Utazásszervezői és utazásközvetítői tevékenység csak akkor folytatható, ha a vállalkozás
a)66 által munkavállalóként vagy foglalkoztatásra irányuló egyéb jogviszony alapján foglalkoztatott legalább egy személy, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó vagy az általa határozatlan időre foglalkoztatott, az utazásszervezői és utazásközvetítői tevékenység folytatásában személyesen közreműködő személy rendelkezik az utazásszervező és -közvetítő tevékenységről szóló kormányrendeletben meghatározott képesítéssel és szakmai gyakorlattal, valamint nyelvismerettel (a továbbiakban: tevékenységért felelős személy),
b)67 vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója és a tevékenységért felelős személy, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó büntetlen előéletű, nem áll az utazásszervezői és utazásközvetítői tevékenység folytatását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt,
c)68 vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója és a tevékenységért felelős személy, illetve egyéni vállalkozó esetén az egyéni vállalkozó nem volt olyan vállalkozás tulajdonosa, tagja, vezető tisztségviselője, vezető beosztású munkavállalója, tevékenységért felelős személye, amelyet a tevékenység megkezdését megelőző öt éven belül az utazásszervezői vagy utazásközvetítői tevékenységre vonatkozó jogszabályi rendelkezések megsértése miatt végleges hatósági határozatban eltiltottak az utazásszervezői vagy utazásközvetítői tevékenység végzésétől,
(4)69 Az utazásszervezői tevékenységet végző köteles egy biztosítóval, az olyan utazási szolgáltatások összeállítása esetében, amely személyszállítást is tartalmaz, az utazásszervező és -közvetítő tevékenységről szóló kormányrendeletben meghatározott feltételeknek megfelelő biztosítást kötni az utazó javára.
(5)70 Az utazási szolgáltatásegyüttes igénybevételét elősegítő kereskedő az utazásszervező és -közvetítő tevékenységről szóló kormányrendeletben meghatározottak szerinti vagyoni biztosítékkal rendelkezik.
Kereskedelmi nyilvántartások72
6/G. §73 A kereskedelmi hatóság
6/H. §74 A nyilvántartásban kezelt adatokat a Központi Statisztikai Hivatal részére – a hivatalos statisztikáról szóló 2016. évi CLV. törvény (a továbbiakban: Stt.) 28. §-ával összhangban a statisztikai cél előzetes igazolása alapján, az ahhoz szükséges mértékben – statisztikai célra egyedi azonosításra alkalmas módon, térítésmentesen át kell adni és azok a Központi Statisztikai Hivatal által statisztikai célra felhasználhatók. Az átvett adatok körét és az adatátvétel részletszabályait a Stt. 28. §-ában meghatározott együttműködési megállapodásban kell rögzíteni.
(5)75 A (3) bekezdés hatálya alá tartozó vállalkozások a beszállítókkal való kapcsolataikban a tisztességes piaci magatartásra vonatkozó önszabályozó etikai kódex megalkotására, valamint az abban foglaltak megsértése esetén alkalmazandó eljárásrend kialakítására kötelesek.
(6)76 E § rendelkezései nem alkalmazhatóak a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény hatálya alá tartozó esetekben.
7/A. §77 (1) A tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény alkalmazásában a gazdasági erőfölényt a napi fogyasztási cikkek kiskereskedelmi értékesítésének piacán – mint érintett piacon – fennállónak kell tekinteni, amennyiben a vállalkozásnak, vagy a társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény 4. § 23. pontja szerinti kapcsolt vállalkozásoknak közösen a napi fogyasztási cikkek kiskereskedelmi értékesítéséből származó előző évi (konszolidált) nettó árbevétele meghaladja a 100 milliárd forintot.
8. §78 (1)79 A kereskedelmi vállalkozások és a beszállítók, valamint kereskedelmi jellegű turisztikai szolgáltatási tevékenységet folytatók képviseletét ellátó egyesület e törvény erejénél fogva ügyfélnek minősül az e törvény megsértése miatt indított azon közigazgatási hatósági eljárásban, ideértve a versenyfelügyeleti eljárást is, amely a kereskedők, a beszállítók vagy a kereskedelmi jellegű turisztikai szolgáltatási tevékenységet végzők széles körét érinti, vagy a vállalkozások működésére jelentős hátrányt okoz.
(2)80 Az (1) bekezdés alapján fennálló ügyféli minőség nem érinti a beszállító és a vállalkozás azon jogát, hogy a jogsértővel szemben igényét érvényesítse.
A kereskedelmi tevékenységek, a kereskedelmet kiszolgáló szolgáltató tevékenységek, valamint a kereskedelmi jellegű turisztikai szolgáltatási tevékenységek folytatásának ellenőrzése, jogkövetkezmények81
9. §82 (1) A kereskedelmi tevékenységre, a kereskedelmet kiszolgáló szolgáltató tevékenységekre, valamint a kereskedelmi jellegű turisztikai szolgáltatási tevékenységekre vonatkozó jogszabályi és hatósági előírások megtartását a kereskedelmi hatóság ellenőrzi, és – a (2) és a (3) bekezdésben foglalt kivétellel, továbbá törvény vagy kormányrendelet eltérő rendelkezése hiányában – eljár ezek megsértése esetén.
(2)83 A fogyasztóvédelmi hatóság jár el – a fogyasztóvédelemről szóló törvény szabályai szerint – az 5. § (2) és (4) bekezdésében, az 5/C.–5/E. §-ban, valamint a 6. § (2) bekezdés b) pontjában foglalt rendelkezések megsértése esetén. E rendelkezések a fogyasztóvédelemről szóló törvény alkalmazásában fogyasztóvédelmi rendelkezések.
(3)84 A 7. § megsértése miatt a Gazdasági Versenyhivatal jár el versenyfelügyeleti eljárásban, a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény 21. §-ának megsértése esetén irányadó rendelkezések szerint.
f)85 közterületi értékesítés szabályainak megszegése kivételével bírságot szab ki, illetve
A napi fogyasztási cikk kiskereskedelmi értékesítését folytató gazdasági társaságokra vonatkozó egyéb szabályok86
9/A. §87 (1) Az a gazdasági társaság, amelynek
c)88 az adózott eredménye a b) pont szerinti mindkét üzleti évben nulla vagy negatív,
11. §90 (1) A Módtv.-vel megállapított 6. § (8) bekezdésében foglalt előírás nem alkalmazható a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény és a kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvény módosításáról szóló 2012. évi CXLIII. törvény hatálybalépésekor91 működési engedéllyel vagy igazolással, valamint 24 és 6 óra közötti nyitvatartási jogosultsággal rendelkező, szeszes italt kimérő, árusító kereskedelmi, illetve vendéglátó üzletek esetében.
(2) A 6. § (8)–(10) bekezdése nem alkalmazható a Módtv. hatálybalépésekor92 folyamatban lévő eljárásokban.
11/A. §93 Nem kell alkalmazni az 5/A. §-ban foglalt követelményeket azokra a napi fogyasztási cikket értékesítő üzletekre, amelyek esetében a kereskedelmi hatóság az egyes törvények fogyasztóvédelmi célú módosításáról szóló 2013. évi CLXXXIII. törvény 19. §-ának hatálybalépését94 megelőzően
11/B. §95 (1) A kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvénynek a tisztességes piaci magatartás megvalósulása érdekében a vállalkozások működésével összefüggő módosításáról szóló 2014. évi CXII. törvény hatálybalépésekor96 működő, vagy – ha a működését még nem kezdte meg – 2014. december 31-én az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 53/F. § (2) bekezdése szerinti felmentéssel rendelkező, az 5/B. § hatálya alá eső üzletek üzemeltetését 2018. január 1. napjáig lehet folytatni.
11/C. §97 A 7/A. §-t a 2016. január 1-je után megvalósuló gazdasági erőfölénnyel való visszaélések fennállása tekintetében kell alkalmazni.
11/D. §98 A kereskedelemről szóló 2005. évi CLXIV. törvénynek a tisztességes piaci magatartás megvalósulása érdekében a vállalkozások működésével összefüggő módosításáról szóló 2014. évi CXII. törvénnyel megállapított 9/A. § (1) bekezdése alkalmazásában az első figyelembe vehető üzleti év a 2014. december 31-ét követően megkezdett üzleti év, és a bekezdésben meghatározott jogkövetkezményeket 2017. január 1-jét követően lehet alkalmazni.
11/E. §99 E törvénynek az általános közigazgatási rendtartásról szóló törvény és a közigazgatási perrendtartásról szóló törvény hatálybalépésével összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2017. évi L. törvénnyel (a továbbiakban: Ákr.-Kp. Módtv.) megállapított rendelkezéseit az Ákr.-Kp. Módtv. hatálybalépését100 követően indult és a megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
11/F. §101 E törvény 9/A. § (3) bekezdése alapján indult ellenőrzési eljárások 2018. december 31-én e törvény erejénél fogva megszűnnek.
12. § (1)102 Felhatalmazást kap a Kormány, hogy
a) a kereskedelmi tevékenység folytatásának részletes feltételeit, e tevékenységek bejelentésének, valamint a kereskedők nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,103
b) az üzletek bejelentésének, valamint működési engedélye kiadásának rendjét és feltételeit, az üzletek nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá meghatározott termékek egyes kereskedési formákban való forgalmazásának részletes feltételeit, valamint a kereskedelmi tevékenység egyes kereskedési formákban való folytatására vonatkozó, jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartása esetén a jogkövetkezmények alkalmazásának szabályait,104
c) a vásárlók könyve hitelesítésének rendjét,105
d)106 a vásár- és piactartás részletes szabályait, a bevásárlóközpont, a vásár és a piac üzemeltetésének részletes feltételeit, valamint a bevásárlóközpont és a helyi termelői piac bejelentésének, illetve a vásár- és a piacüzemeltetési engedély kiadásának részletes szabályait, valamint a kereskedelmet kiszolgáló szolgáltató tevékenységet végzők nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,107
e) a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység folytatásának részletes feltételeit, a tartós szálláshasználati szolgáltatási tevékenység bejelentésének és az e tevékenységet folytatók nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban, illetve hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,108
f)109 a szálláshely-szolgáltatási tevékenység folytatásának részletes feltételeit és a szálláshely-üzemeltetési bejelentésnek rendjét és feltételeit, valamint a szálláshelyek nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, a szállásadók tájékoztatási és adatszolgáltatási kötelezettségeit, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,110
g)111 az utazásszervezői és utazásközvetítői tevékenységre vonatkozó bejelentés rendjét és feltételeit, az utazásszervezői és utazásközvetítői tevékenység végzésének feltételeit, valamint az utazásszervezők és az utazásközvetítők nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket, valamint a kötelező biztosításra vonatkozó részletszabályokat,112
h) a kereskedelmi hatóság vagy hatóságok kijelölését,113
i)114 a kereskedelmi hatóság által kiszabható bírság megállapításának, mértékének részletes szabályait,115
j)116 a nemesfémből készült ékszerek, díszműáruk és egyéb tárgyak forgalmazására irányuló kereskedelmi tevékenység gyakorlásának feltételeit, az e tevékenységre vonatkozó bejelentés rendjét és feltételeit, az e tevékenységet folytatók nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,117
k)118 a vidámparki, mutatványos és hasonló szórakoztató berendezések és szerkezetek időszakos műszaki vizsgáztatásának rendjét,
l)119 a 6. § (8) bekezdésében meghatározott, a jegyzői hatáskörbe tartozó engedélyezési eljárásban történő szakhatósági közreműködés szabályait és az azzal kapcsolatos szakkérdéseket
a)120 egyes ipari, kereskedelmi tevékenységek végzéséhez szükséges szakképesítéseket,121
f)126 az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben, az irányítása alá tartozó kereskedelmi hatóság részére az e hatóság által lefolytatott eljárásokért fizetendő díj – ideértve a jogorvoslati díjat is – mértékét, valamint az annak beszedésével, kezelésével, nyilvántartásával, visszatérítésével kapcsolatos részletes szabályokat127
(3)128 Felhatalmazást kap az energiapolitikáért felelős miniszter, hogy129
b)130 a motorhajtó anyagok minőségi követelményeit131
b)133 az idegenvezetői tevékenység folytatásának részletes feltételeit, valamint az idegenvezetői tevékenység bejelentésének és az idegenvezetők nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,134
c)135 a lovas szolgáltató tevékenység folytatásának részletes feltételeit, valamint a lovas szolgáltató tevékenység bejelentésének és a lovas szolgáltatók nyilvántartásának személyes adatot nem tartalmazó adattartalmát és a nyilvántartás vezetésére vonatkozó részletes eljárási szabályokat, továbbá a jogszabályban vagy hatósági határozatban előírt kötelezettségek be nem tartásának esetén alkalmazandó jogkövetkezményeket,136
d)–f)137
(5)138 Felhatalmazást kap a települési (Budapesten a kerületi) önkormányzat képviselő-testülete, illetve a fővárosi önkormányzat által közvetlenül igazgatott terület tekintetében a fővárosi önkormányzat közgyűlése, hogy az üzletek éjszakai (22 és 6 óra közötti) nyitvatartási rendjét, a felügyeleti díjra vonatkozó részletszabályokat, a befolyt összeg felhasználásáról szóló elszámolás módját, valamint a 2. § 31. pontjában foglaltak ellenőrzését rendeletben szabályozza.
(6)139 Felhatalmazást kap a vendéglátásért felelős miniszter, hogy – a kereskedelemért felelős miniszterrel egyetértésben – rendeletben szabályozza a vendéglátás szakmai feltételeit.
(7)140 Felhatalmazást kap az iparügyekért felelős miniszter, hogy – az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben – rendeletben határozza meg a műszaki biztonsági hatóság részére a műszaki biztonsági hatósági eljárásért fizetendő díj – ideértve a jogorvoslati díjat is – mértékét, valamint a beszedésével, kezelésével, nyilvántartásával, visszatérítésével kapcsolatos részletes szabályokat.141
(8)142
13. §143 (1) Ez a törvény a belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006/123/EK (2006. december 12.) európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. és 9. cikkének való megfelelést szolgálja.
(3)144 Ez a törvény az utazási csomagokról és az utazási szolgáltatásegyüttesekről, valamint a 2006/2004/EK rendelet és a 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, továbbá a 90/314/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2015. november 25-i 2015/2302/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést szolgálja.
14. §145 Az 5/C. § és 5/D. § tervezetének a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikk (7) bekezdése és 39. cikk (5) bekezdése szerinti előzetes bejelentése megtörtént.
27 Az 5. § a 2009: LVI. törvény 341. § (2) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
28 Az 5. § (1) bekezdése a 2010: CLII. törvény 2. § (72) bekezdése szerint módosított szöveg. E módosító törvény 6. §-a alapján a 2011. január 1-jét követően indult ügyekben és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
29 Az 5/A. §-t a 2013: CLXXXIII. törvény 19. § (4) bekezdése iktatta be.
30 Az 5/B. §-t a 2014: CXII. törvény 2. §-a iktatta be.
31 Az 5/C. §-t a 2015: CXCV. törvény 2. §-a iktatta be.
32 Az 5/D. §-t a 2015: CXCV. törvény 2. §-a iktatta be.
33 Az 5/E. §-t a 2017: CXCIV. törvény 1. § (3) bekezdése iktatta be.
34 A 6. §-t megelőző alcím a 2009: LVI. törvény 341. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
35 A 6. § a 2009: LVI. törvény 341. § (2) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
36 A 6. § (1) bekezdése a 2016: XXIII. törvény 1. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
37 A 6. § (1a)–(1b) bekezdését a 2015: XVI. törvény 1. §-a iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2016: XXIII. törvény 1. § (6) bekezdése.
38 A 6. § (2) bekezdés a) pontja a 2010: CLII. törvény 2. § (72) bekezdése szerint módosított szöveg. E módosító törvény 6. §-a alapján a 2011. január 1-jét követően indult ügyekben és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
39 A 6. § (3) bekezdését a 2014: CII. törvény 10. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte, újonnan a 2016: XXIII. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be.
40 A 6. § (4) bekezdése a 2016: XXIII. törvény 1. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
41 A 6. § (4a) bekezdését a 2013: CXVII. törvény 1. § (3) bekezdése iktatta be.
42 A 6. § (4b) bekezdését a 2013: CXVII. törvény 1. § (3) bekezdése iktatta be.
43 A 6. § (5) bekezdése a 2016: XXIII. törvény 1. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
44 A 6. § (8) bekezdését a 2012: CXLIII. törvény 2. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2017: L. törvény 264. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
45 A 6. § (9) bekezdését a 2013: CXVII. törvény 1. § (5) bekezdése iktatta be.
46 A 6. § (10) bekezdését a 2013: CXVII. törvény 1. § (6) bekezdése iktatta be.
47 A hatálybalépés időpontja 2013. július 1.
48 A 6/A. §-t megelőző alcímet a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be.
49 A 6/A. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
50 A 6/A. § (2) bekezdése a 2011: CXXXV. törvény 2. §-ával megállapított szöveg.
51 A 6/A. § (3) bekezdését a 2011: CXXXV. törvény 2. §-a iktatta be.
52 A 6/B. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
53 A 6/C. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
54 A 6/C. § (2) bekezdés b) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (3) bekezdés b) pontja, a 2017: L. törvény 265. § a) pontja szerint módosított szöveg.
55 A 6/C. § (2) bekezdés c) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (3) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
56 A 6/D. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2015: CLXXXVI. törvény 117. § (2) bekezdésével megállapított szöveg. Ez utóbbi módosító törvény 205. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
57 A 6/E. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
58 A 6/E. § (2) bekezdése a 2009: CXLIX. törvény 104. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
59 A 6/E. § (2) bekezdés a) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (3) bekezdés c) pontja szerint módosított szöveg.
60 A 6/E. § (2) bekezdés b) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (3) bekezdés c) pontja, a 2017: L. törvény 265. § a) pontja szerint módosított szöveg.
61 A 6/E. § (4) bekezdését a 2009: CXLIX. törvény 104. § (4) bekezdése iktatta be.
62 A 6/E. § (5) bekezdését a 2009: CXLIX. törvény 104. § (4) bekezdése iktatta be, szövege a 2017: L. törvény 265. § b) pontja szerint módosított szöveg.
63 A 6/F. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
64 A 6/F. § (1) bekezdése a 2015: CLXXXVI. törvény 117. § (3) bekezdésével megállapított szöveg, e módosító törvény 205. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
65 A 6/F. § (2) bekezdése a 2009: CXLIX. törvény 104. § (5) bekezdésével megálapított szöveg.
66 A 6/F. § (2) bekezdés a) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
67 A 6/F. § (2) bekezdés b) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (3) bekezdés d) pontja szerint módosított szöveg.
68 A 6/F. § (2) bekezdés c) pontja a 2015: LXVI. törvény 91. § (2) bekezdésével megállapított, a 2015: CLXXXVI. törvény 119. § a) pontja, a 2017: L. törvény 265. § a) pontja szerint módosított szöveg.
69 A 6/F. § (4) bekezdését újonnan a 2017: CXCIV. törvény 1. § (4) bekezdése iktatta be.
70 A 6/F. § (5) bekezdését újonnan a 2017: CXCIV. törvény 1. § (4) bekezdése iktatta be.
71 A 6/F. § (6) bekezdését a 2009: CXLIX. törvény 104. § (6) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2015: CLXXXVI. törvény 119. § b) pontja. Ez utóbbi módosító törvény 205. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
72 A 6/G. §-t megelőző alcímet a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
73 A 6/G. §-t a 2009: LVI. törvény 341. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2015: CLXXXVI. törvény 117. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. Ez utóbbi módosító törvény 205. §-a alapján a 2016. január 1-jét követően indult eljárásokban kell alkalmazni.
74 A 6/H. §-t a 2017: XLIV. törvény 34. § (1) bekezdése iktatta be.
75 A 7. § (5) bekezdése a 2008: XLVII. törvény 48. § (10) bekezdésének c) pontja, a 2009: LVI. törvény 343. §-a szerint módosított szöveg. Ez utóbbi módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
76 A 7. § (6) bekezdését a 2012: LXXXIX. törvény 6. §-a iktatta be. Alkalmazására lásd e módosító törvény 7. §-át.
77 A 7/A. §-t a 2014: CXII. törvény 3. §-a iktatta be.
78 A 8. § a 2009: LVI. törvény 341. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
79 A 8. § (1) bekezdése a 2011: CLXXV. törvény 164. §-a, a 2017: L. törvény 265. § c) pontja szerint módosított szöveg.
80 A 8. § (2) bekezdése a 2017: L. törvény 265. § d) pontja szerint módosított szöveg.
81 A 9. §-t megelőző alcím a 2009: LVI. törvény 341. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
82 A 9. § a 2009: LVI. törvény 341. § (4) bekezdésével megállapított szöveg. E módosító törvény 428. §-a alapján a rendelkezést a 2009. október 1. napját követően indult és megismételt eljárásokban kell alkalmazni.
83 A 9. § (2) bekezdése a 2017: CXCIV. törvény 1. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
84 A 9. § (3) bekezdése a 2017: CXXIX. törvény 81. §-ával megállapított szöveg.
85 A 9. § (4) bekezdés f) pontja a 2013: CXLIX. törvény 9. §-a szerint módosított szöveg.
86 A 9/A. §-t megelőző alcímet a 2014: CXII. törvény 4. §-a iktatta be.
87 A 9/A. §-t a 2014: CXII. törvény 4. §-a iktatta be.
88 A 9/A. § (1) bekezdés c) pontja a 2015: CI. törvény 46. §-a szerint módosított szöveg.
89 A 10. § (2) bekezdését a 2007: LXXXII. törvény 2. § 859. pontja hatályon kívül helyezte.
90 A 11. §-t a 2007: LXXXII. törvény 2. § 859. pontja hatályon kívül helyezte, újonnan a 2012: CXLIII. törvény 2. § (3) bekezdése iktatta be, szövege a 2013: CXVII. törvény 2. §-ával megállapított szöveg.
91 A hatálybalépés időpontja 2012. október 10.
92 A hatálybalépés időpontja 2013. július 1.
93 A 11/A. §-t a 2013: CLXXXIII. törvény 19. § (5) bekezdése iktatta be.
94 A hatálybalépés időpontja 2014. január 13.
95 A 11/B. §-t a 2014: CXII. törvény 5. § (1) bekezdése iktatta be.
96 A hatálybalépés időpontja 2015. január 1.
97 A 11/C. §-t a 2014: CXII. törvény 5. § (2) bekezdése iktatta be.
98 A 11/D. §-t a 2014: CXII. törvény 5. § (3) bekezdése iktatta be.
99 A 11/E. §-t a 2017: L. törvény 264. § (2) bekezdése iktatta be.
100 A hatálybalépés időpontja 2018. január 1.
101 A 11/F. §-t a 2018: LXVIII. törvény 1. §-a iktatta be.
102 A 12. § (1) bekezdése a 2009: LVI. törvény 341. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
103 Lásd a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 436/2015. (XII. 28.) Korm. rendeletet.
104 Lásd a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 41/2010. (II. 26.) Korm. rendeletet.
105 Lásd a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet.
106 A 12. § (1) bekezdés d) pontja a 2011: CXXXV. törvény 4. §-ával megállapított szöveg.
107 Lásd az 55/2009. (III. 13.) Korm. rendeletet, a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 41/2010. (II. 26.) Korm. rendeletet.
108 Lásd a 141/2011. (VII. 21.) Korm. rendeletet.
109 A 12. § (1) bekezdés f) pontja a 2015: CLXXXVI. törvény 118. § a) pontja szerint módosított szöveg.
110 Lásd a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 239/2009. (X. 20.) Korm. rendeletet.
111 A 12. § (1) bekezdés g) pontja a 2017: CXCIV. törvény 1. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
112 Lásd a 472/2017. (XII. 28.) Korm. rendeletet.
113 Lásd az 55/2009. (III. 13.) Korm. rendeletet, a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 239/2009. (X. 20.) Korm. rendeletet, a 308/2009. (XII. 28.) Korm. rendeletet, az 55/2011. (IV. 12.) Korm. rendeletet, az 53/2015. (III. 17.) Korm. rendeletet, a 365/2016. (XI. 29.) Korm. rendeletet.
114 A 12. § (1) bekezdés i) pontja a 2011: CLXVI. törvény 84. § 40. pontja szerint módosított szöveg.
115 Lásd a 210/2009. (IX. 29.) Korm. rendeletet, a 364/2016. (XI. 29.) Korm. rendeletet.
116 A 12. § (1) bekezdés j) pontját a 2017: L. törvény 264. § (3) bekezdése iktatta be.
117 Lásd az 508/2017. (XII. 29.) Korm. rendeletet.
118 A 12. § (1) bekezdés k) pontját a 2017: L. törvény 264. § (3) bekezdése iktatta be.
119 A 12. § (1) bekezdés l) pontját a 2017: L. törvény 264. § (3) bekezdése iktatta be.
120 A 12. § (2) bekezdésének a) pontja a 2009: LVI. törvény 343. §-a szerint módosított szöveg.
121 Lásd a 21/2010. (V. 14.) NFGM rendeletet.
122 A 12. § (2) bekezdés b) pontját a 2017: L. törvény 266. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
123 A 12. § (2) bekezdésének c) pontját a 2009: LVI. törvény 343. §-a hatályon kívül helyezte.
124 A 12. § (2) bekezdés d) pontját a 2017: L. törvény 266. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
125 A 12. § (2) bekezdésének e) pontját a 2009: LVI. törvény 343. §-a hatályon kívül helyezte.
126 A 12. § (2) bekezdés f) pontját a 2008: XLVII. törvény 48. § (8) bekezdése iktatta be, szövege a 2010: CXLVIII. törvény 206. § (1) bekezdése szerint módosított szöveg.
127 Lásd a 25/2016. (VIII. 22.) NGM rendeletet, az 54/2016. (XII. 21.) NGM rendeletet.
128 A 12. § (3) bekezdésének felvezető szövege a 2006: CIX. törvény 171. § (5) bekezdésének s) pontja szerint módosított szöveg.
129 Lásd az 53/2014. (XII. 13.) NFM rendeletet.
130 A 12. § (3) bekezdés b) pontja a 2017: CLXXIX. törvény 13. §-a szerint módosított szöveg.
131 Lásd a 30/2011. (VI. 28.) NFM rendeletet, a 17/2017. (V. 26.) NFM rendeletet.
132 A 12. § (4) bekezdés a) pontját a 2015: LXVI. törvény 91. § (4) bekezdés a) pontja hatályon kívül helyezte.
133 A 12. § (4) bekezdésének b) pontja a 2009: LVI. törvény 342. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
134 Lásd a 33/2009. (XII. 18.) ÖM rendeletet.
135 A 12. § (4) bekezdésének c) pontja a 2009: LVI. törvény 342. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
136 Lásd a 14/2008. (XII. 20.) ÖM rendeletet, a 33/2009. (XII. 18.) ÖM rendeletet.
137 A 12. § (4) bekezdésének d)–f) pontját a 2009: LVI. törvény 343. §-a hatályon kívül helyezte.
138 A 12. § (5) bekezdése a 2016: XXIII. törvény 1. § (5) bekezdésével megállapított szöveg.
139 A 12. § (6) bekezdését a 2008: XLVII. törvény 48. § (9) bekezdése iktatta be.
140 A 12. § (7) bekezdését a 2008: XLVII. törvény 48. § (9) bekezdése iktatta be, szövege a 2010: CXLVIII. törvény 206. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
141 Lásd a 20/2010. (XII. 31.) NGM rendeletet, a 61/2016. (XII. 29.) NGM rendeletet.
142 A 12. § (8) bekezdését a 2013: CXVII. törvény 3. § (2) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2017: L. törvény 266. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
143 A 13. §-t a 2009: LVI. törvény 342. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2017: XLIV. törvény 34. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
144 A 13. § (3) bekezdését a 2017: CXCIV. törvény 1. § (7) bekezdése iktatta be.
145 A 14. §-t a 2015: CXCV. törvény 4. §-a iktatta be.