text:
„Fellebbezés – Az európai uniós intézmények birtokában lévő dokumentumokhoz való hozzáférés joga – 1049/2001/EK rendelet – A hozzáférési jog alóli kivételek – A 4. cikk (3) bekezdésének első albekezdése – Ezen intézmények döntéshozatali eljárásának védelme – Környezet – Aarhusi Egyezmény – 1367/2006/EK rendelet – A 6. cikk (1) bekezdése – A környezeti információk hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdek – A német hatóságok által az Európai Bizottságnak megküldött olyan információk, amelyek az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszerére vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá tartozó, német területen található létesítményekre vonatkoznak – A hozzáférés részleges megtagadása”
A C‑60/15. P. sz. ügyben,
a Saint‑Gobain Glass Deutschland GmbH (székhelye: Stolberg [Németország], képviselik: S. Altenschmidt és P.‑A. Schütter Rechtsanwälte)
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2015. február 11‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
az Európai Bizottság (képviselik: H. Krämer, F. Clotuche‑Duvieusart és P. Mihaylova, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
tagjai: J. L. da Cruz Vilaça tanácselnök, A. Tizzano (előadó), a Bíróság elnökhelyettese, A. Borg Barthet, E. Levits és F. Biltgen bírák,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. július 6‑i tárgyalásra,
1 Fellebbezésével a Saint‑Gobain Glass Deutschland GmbH (a továbbiakban: Saint‑Gobain) az Európai Unió Törvényszéke 2014. december 11‑i Saint‑Gobain Glass Deutschland kontra Bizottság ítéletének (T‑476/12, nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2014:1059) hatályon kívül helyezését kéri, amennyiben ezzel az ítéletével a Törvényszék elutasította a Bizottság 2013. január 17‑i azon határozatának a megsemmisítése iránti keresetét, amely megtagadta a Németországi Szövetségi Köztársaság által a kibocsátási egységekre vonatkozó harmonizált ingyenes kiosztás uniós szintű átmeneti szabályainak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2011. április 27‑i 2011/278/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 130., 1. o.) 15. cikkének (1) bekezdésében előírt eljárás keretében a Bizottságnak megküldött listához való teljes körű hozzáférést annyiban, amennyiben e dokumentum információkat tartalmaz a Saint‑Gobain német területen található bizonyos létesítményei tekintetében, a 2005‑től 2010‑ig tartó időszak során a szén‑dioxid‑(CO2‑)kibocsátás tekintetében az ideiglenes kiosztásokra, a tevékenységekre és kapacitásszintekre, valamint a létesítmények hatékonyságára és a 2013‑tól 2020‑ig tartó időszakot érintően ideiglenesen kiosztott éves kibocsátási egységekre vonatkozóan (a továbbiakban: vitatott határozat).
2 A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, Aarhusban 1998. június 25‑én aláírt és az Európai Közösség nevében a 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal (HL 2005. L 124., 1. o.) jóváhagyott Egyezmény (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) 4. cikke a következőképpen szól:
„(1) Valamennyi fél biztosítja ezen cikk további bekezdései függvényében, hogy a hatóságok környezeti információ kérése esetén a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják a kért információt a nemzeti szabályozás keretében […]:
(4) A környezeti információra vonatkozó kérés elutasítható, amennyiben az információ feltárása [helyesen: hozzáférhetővé tétele] hátrányosan érintené:
3 Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) (1), (2), (4), (6) és (11) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(1) Az Európai Unióról szóló szerződés 1. cikkének második albekezdése kiemeli a nyitottság elvét [helyesen: átláthatóság fogalmát], megállapítva, hogy a Szerződés új szakaszt jelent az Európa népei közötti egyre szorosabb egység létrehozásának folyamatában, amelyben a döntéseket a lehető legnyilvánosabban és az állampolgárokhoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák meg.
(2) A nyitottság [helyesen: átláthatóság] lehetővé teszi a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek a döntéshozatali eljárásban, és biztosítja a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben. A nyitottság [helyesen: átláthatóság] hozzájárul a demokrácia elvei és az alapvető jogok tiszteletben tartásának erősítéséhez, ahogyan azokat az EU‑Szerződés 6. cikke és az Európai Unió Alapjogi Chartája megállapítja.
(11) Elvben az intézmények valamennyi dokumentumát hozzáférhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. Ugyanakkor, bizonyos köz‑ és magánérdekeknek kivételek útján védelmet kell biztosítani. Az intézményeket fel kell jogosítani belső konzultációik és tanácskozásaik védelmére, ha az feladataik ellátása érdekében szükséges. A kivételek értékelése során az intézményeknek az Unió valamennyi tevékenységi területén figyelembe kell venniük a közösségi joganyagban szereplő, a személyes adatok védelmével kapcsolatos elveket.”
4 E rendelet „Cél” címet viselő 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
a) a köz‑ vagy magánérdek alapján olyan módon határozza meg az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság (a továbbiakban: az intézmények) dokumentumaihoz való, az EK‑Szerződés 255. cikkében előírt hozzáférési jogra irányadó elveket, feltételeket és korlátozásokat [helyesen: olyan módon határozza meg az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság (a továbbiakban: az intézmények) dokumentumaihoz való, az EK‑Szerződés 255. cikkében előírt hozzáférési jogra irányadó, köz‑, illetve magánérdeken alapuló elveket, feltételeket és korlátozásokat], hogy a dokumentumokhoz a lehető legszélesebb körű hozzáférést biztosítsa;
b) megállapítsa az e jog lehető legegyszerűbb módon történő gyakorlását biztosító szabályokat, [és]
c) elősegítse a dokumentumokhoz való hozzáféréssel kapcsolatos helyes igazgatási gyakorlatot.”
5 Az említett rendelet „Kedvezményezettek és hatály” címet viselő 2. cikke a (3) bekezdésében a következőket írja elő:
„Ez a rendelet az intézmény birtokában lévő dokumentumokra vonatkozik, amely dokumentumokat az intézmény állított ki, vagy azok hozzá érkeztek, és amelyek az Európai Unió tevékenységi területeire vonatkoznak.”
6 Ugyanezen rendelet „Kivételek” címet viselő 4. cikke a következőket mondja ki:
(2) Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel [helyesen: hozzáférhetővé tétel] hátrányosan befolyásolná a következők védelmét:
– természetes vagy jogi személy kereskedelmi érdekei, beleértve a szellemi tulajdont is,
– ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok célja,
kivéve, ha a közzétételhez [helyesen: hozzáférhetővé tételhez] nyomós közérdek fűződik.
(3) Az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz való hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum közzététele [helyesen: hozzáférhetővé tétele] az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez [helyesen: hozzáférhetővé tételhez] nyomós közérdek fűződik.
(5) Bármely tagállam kérheti az intézménytől, hogy előzetes beleegyezése nélkül az intézmény az illető tagállamtól származó dokumentumot ne tegye közzé [helyesen: ne tegye hozzáférhetővé].
7 A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.) 4. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A tagállamok előírhatják a környezeti információ kérésének visszautasítását, ha az információ közzététele hátrányosan befolyásolná a következőket [helyesen: A tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a környezeti információ kiadása iránti kérelem teljesítése megtagadható, ha az információ hozzáférhetővé tétele hátrányosan befolyásolná a következőket]:
8 A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek a közösségi intézményekre és szervekre való alkalmazásáról szóló, 2006. szeptember 6‑i 1367/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 264., 13. o.) (2) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„A hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési program […] hangsúlyozza a megfelelő környezetvédelmi információnyújtás jelentőségét, valamint annak fontosságát, hogy a nyilvánosságnak tényleges lehetősége legyen részt venni a környezetvédelmi döntéshozatalban, növelve ezzel a döntéshozatal számonkérhetőségét és átláthatóságát, valamint hozzájárulva a lakossági tudatossághoz és a meghozott határozatok támogatottságához. A cselekvési program továbbá – az előző programokhoz hasonlóan […] – támogatja a környezetvédelmi tárgyú közösségi jogszabályok hatékonyabb végrehajtását és alkalmazását, beleértve a közösségi szabályok érvényesítését, valamint a közösségi környezetvédelmi jogszabályok megsértése elleni fellépést.”
9 E rendelet 1. cikke a következőket írja elő:
„(1) E rendelet célja, hogy hozzájáruljon [az Aarhusi Egyezmény] alapján fennálló kötelezettségek végrehajtásához, az egyezmény rendelkezéseinek közösségi intézményekre és szervekre történő alkalmazását szolgáló szabályok meghatározása által, különösen a következő eszközökkel:
a) a közösségi intézményekhez vagy szervekhez beérkezett vagy általuk előállított, és azok birtokában levő környezeti információhoz történő nyilvános hozzáférés jogának biztosítása, illetve az e jog gyakorlására vonatkozó alapvető feltételek és gyakorlati szabályok meghatározása;
b) a környezeti információ fokozatos hozzáférhetővé tétele és terjesztése a nyilvánosság körében annak érdekében, hogy biztosított legyen az ahhoz való rendszeres hozzáférés és annak terjesztése a lehető legszélesebb körben. Ennek érdekében elő kell segíteni különösen – amennyiben rendelkezésre áll – a számítógépes távközlés vagy egyéb elektronikus technológia használatát;
c) a nyilvánosság részvételének biztosítása a környezetet érintő tervekkel és programokkal kapcsolatban;
d) környezeti ügyekben az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosítása közösségi szinten az e rendelet által megállapított feltételek szerint.
(2) E rendelet rendelkezéseinek alkalmazásakor a közösségi intézményeknek és szerveknek törekedniük kell a nyilvánosság segítésére és iránymutatás nyújtására a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférés, a döntéshozatalban történő részvétel és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében.”
10 Az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
d) »környezeti információ«: minden olyan írásbeli, vizuális, szóbeli, elektronikus vagy bármilyen más materiális formában lévő információ, amely az alábbiak valamelyikére vonatkozik:
iii. olyan intézkedések (beleértve az igazgatási intézkedéseket is), mint például a politikák, jogszabályok, tervek, programok, a környezetre vonatkozó megállapodások, illetve tevékenységek, amelyek az i. és ii. alpontban említett elemekre és tényezőkre ténylegesen vagy várhatóan hatással vannak, valamint az ilyen elemek védelmére hozott intézkedések és tevékenységek;
11 Ugyanezen rendelet 3. cikke első bekezdésének a szövege a következő:
„Az 1049/2001/EK rendeletet alkalmazni kell a kérelmező által benyújtott, a közösségi intézmények és szervek birtokában levő környezeti információhoz való hozzáférés iránti bármely kérelemre, a kérelmező állampolgársága, nemzetisége vagy lakóhelye szerinti megkülönböztetés nélkül, illetve jogi személy esetében annak bejegyzett székhelye és tevékenysége tényleges központjának helye szerinti megkülönböztetés nélkül.”
12 Az 1367/2006 rendelet „Kivételek alkalmazása környezeti információhoz való hozzáférés iránti kérelmekre” című 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az 1049/2001/EK rendelet 4. cikke (2) bekezdésének első és harmadik francia bekezdése esetében – a vizsgálatok, különösen a közösségi jog esetleges megsértésével kapcsolatos vizsgálatok kivételével – a közzétételhez [helyesen: hozzáférhetővé tételhez] fűződő nyomós közérdek fennállását kell megállapítani, amennyiben a kért információ a környezetbe való kibocsátásra vonatkozik. Az 1049/2001/EK rendelet 4. cikkében szabályozott egyéb kivételek vonatkozásában az elutasítás indokait szűken kell értelmezni, figyelembe véve a közzétételhez fűződő közérdeket, illetve azt, hogy a kért információ a környezetbe való kibocsátásra vonatkozik‑e.”
13 A 2011/278 határozat 15. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A 2003/87/EK irányelv 11. cikkének (1) bekezdésével összhangban a tagállamok 2011. szeptember 30‑ig a Bizottság által rendelkezésre bocsátott elektronikus formanyomtatvány kitöltésével megküldik a Bizottságnak a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó, területükön működő létesítmények listáját, amely az 5. cikk szerint azonosított létesítményeket is tartalmazza.”
14 A Saint‑Gobain az üveg világpiacán tevékenykedő vállalkozás, amely az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 275., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) hatálya alá tartozó létesítményeket üzemeltet.
15 A 2011/278 határozat alapján a Saint‑Gobain kibocsátási egységek ingyenes kiosztását kérte az illetékes német hatóságoktól a kibocsátási egységek említett irányelv által létrehozott kereskedelmi rendszerének harmadik szakasza, azaz a 2013 és 2020 közötti időszak vonatkozásában.
16 E határozat lényegében előírja, hogy a tagállamok minden meglévő létesítmény esetében kiszámítják az ingyenesen kiosztott kibocsátási egységek előzetes számát az Európai Bizottság által meghatározott referenciaértékek alapján. Az említett határozat, különösen a 15. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a számítások eredményeit be kell vezetni a 2003/87 irányelv hatálya alá tartozó, az egyes tagállamok területén működő létesítmények listájára, amelyet ellenőrzés céljából minden tagállam megküld a Bizottságnak.
17 A 2012. július 3‑i levelével a Saint‑Gobain az 1049/2001 rendelet és az 1367/2006 rendelet alapján hozzáférést kért a Bizottságtól ahhoz az Excel táblázathoz, amelyet a Németországi Szövetségi Köztársaság az említett 15. cikk (1) bekezdésében előírt eljárás keretében küldött meg a Bizottságnak. E táblázat információkat tartalmaz a Saint‑Gobain német területen található egyes létesítményeiről. Konkrétan, a Saint‑Gobain hozzáférést kért az egyes létesítményrészek tekintetében megküldött „eredeti üzembe helyezési kapacitásokra”, valamint a 2013–2020 közötti időszakra vonatkozóan az egyes létesítményrészei számára ingyenesen kiosztott kibocsátási kvóták előzetes éves számára vonatkozó adatokhoz.
18 A Bizottság Éghajlatpolitikai Főigazgatósága a 2012. július 23‑i levelével az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése alapján elutasította a Saint‑Gobain által benyújtott kérelmet.
19 Ezt követően a német hatóságok nyilvánosságra hozták az érintett létesítmények listáját, valamint az egyes létesítményeknek kiosztott előzetes éves kibocsátási egységeket.
20 A Saint‑Gobain az 1049/2001 rendelet alapján 2012. augusztus 7‑én a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti megerősítő kérelmet nyújtott be.
21 2012. szeptember 4‑i levelével a Bizottság 15 munkanappal – 2012. szeptember 25‑ig – meghosszabbította a válaszadás határidejét.
22 Ugyanakkor a Bizottság a 2012. szeptember 25‑i levelével arról tájékoztatta a Saint‑Gobain‑t, hogy nem tudja megküldeni a megállapított határidőn belül a végleges határozatot, mivel a német hatóságok, akikkel a kért információk összeállítójaként konzultált, még nem küldtek választ.
23 2012. szeptember 28‑án a Saint‑Gobain arra kérte a Bizottságot, hogy 2012. október 15‑e előtt hozzon határozatot a megerősítő kérelméről.
24 2013. január 17‑én a Bizottság a vitatott határozattal részleges hozzáférést biztosított a kért információkhoz, így a német hatóságok által nyilvánosságra hozott, továbbá néhány nem lényeges, az Excel táblázatban található információhoz, az említett információk többi részéhez való hozzáférést pedig megtagadta.
25 A Bizottság a megtagadó határozatában az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése alapján megállapította, hogy a kért információk teljes körű hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztetné a folyamatban lévő döntéshozatali eljárását, amely több tagállam területén található számos létesítményt érintett. A Bizottság szerint az említett információk teljes körű közlése a tagállamok által átadott információkra vonatkozó kérdések és kifogások megfogalmazására adhat alkalmat a nyilvánosság, és elsősorban az érintett vállalkozások részéről, ami a döntéshozatali eljárás megzavarásának a veszélyével járna. Ez a megzavarás pedig jelentősen hátráltathatja ezt az eljárást, és rossz hatással lehet a Bizottság és a tagállamok közötti párbeszédre.
26 Miután a Németországi Szövetségi Köztársaság átadta a kért információkat, a Bizottság az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (5) bekezdése alapján konzultált e tagállammal, amely kifogásolta az említett információk hozzáférhetővé tételét. Az említett tagállam a Bizottsághoz hasonlóan e rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivétellel indokolta a kifogását. Konkrétan arra hivatkozott, hogy a Bizottság még nem fogadott el az említett információkra vonatkozó határozatot, és hogy igencsak várható volt egy ilyen határozat megállapított határidőben való meghozatala. A Bizottság ezeket az indokokat prima facie relevánsnak tekintette.
27 A vitatott határozatban a Bizottság először is megállapította, hogy nem áll fenn az említett rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében vett nyomós közérdek, amely igazolta volna a kért információk teljes körű hozzáférhetővé tételét, ugyanakkor pontosította, hogy a Saint‑Gobain által a kérelmében hivatkozott érdekek pusztán magánjellegűek voltak. Ezt követően ez az intézmény megállapította, hogy a jelen esetben az elsőbbséget élvező érdek a mindenfajta külső megzavarástól mentes döntéshozatal biztosítása, valamint a Bizottság és a német hatóságok közötti bizalom megőrzése volt. Emellett a Bizottság emlékeztetett arra, hogy a kért információk jelentős részét már nyilvánosságra hozták e hatóságok, és rámutatott, hogy a nyilvánosság így hozzáférhetett a kibocsátási egységekre vonatkozó harmonizált ingyenes kiosztás tervezetének főbb elemeihez.
28 Végül az említett határozatban a Bizottság megállapította, hogy még ha megállapítható lenne is, hogy a Saint‑Gobain által kért információk környezeti információk – ellentétben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének első és harmadik francia bekezdésében foglalt kivételekkel –, az 1367/2006 rendelet 6. cikke akkor sem tartalmaz olyan rendelkezést, amely kizárhatóvá tenné az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivétel alkalmazását.
29 2012. október 31‑én a Saint‑Gobain keresetet terjesztett elő a Bizottság 2012. szeptember 4‑i és szeptember 25‑i hallgatólagos határozatának megsemmisítése iránt. A vitatott határozat 2013. január 17‑i elfogadását követően a Saint‑Gobain kérte, hogy engedélyezzék számára a kereseti kérelmei kiigazítását. A Törvényszék, miután helyt adott e kérelemnek, megállapította, hogy a kereset immár csak az utóbbi határozat megsemmisítésére irányul.
30 A megtámadott ítélettel a Törvényszék elutasította a Saint‑Gobain által felhozott két jogalapot, és elutasította a keresetet.
31 A Saint‑Gobain azt kéri, hogy a Bíróság:
32 A Bizottság a fellebbezés elutasítását és a Saint‑Gobain költségek viselésére való kötelezését kéri.
33 Fellebbezése alátámasztása érdekében a Saint‑Gobain lényegében két jogalapra hivatkozik. Az első jogalap, amely két részből áll, az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondatával összefüggésben az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének téves értelmezésén alapul, amennyiben a Törvényszék egyrészt kiterjesztően értelmezte e rendelkezéseket, és másrészt nem ismerte el, hogy a jelen esetben nyomós közérdek igazolja a kért környezeti információk hozzáférhetővé tételét. A második jogalap az 1049/2001 rendelet 4. cikke (5) bekezdésének téves alkalmazásán alapul.
34 Az első jogalap első részével a Saint‑Gobain azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel megsértette az 1367/2006 rendeletből, és különösen a 6. cikke (1) bekezdésének második mondatából eredő követelményeket, amelyek szerint a környezeti információkhoz való hozzáférés megtagadásakor „szűken” kell értelmezni az 1049/2001 rendelet 4. cikkében szereplő kivételeket, köztük különösen az intézmények döntéshozatali eljárásnak védelmére irányuló, e cikk (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivételt.
35 A Saint‑Gobain – miután megjegyzi, hogy a Törvényszék úgy határozott, hogy azok az információk, amelyekhez a jelen esetben hozzáférést kértek, az 1367/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett „környezeti információknak” minősülnek – rámutat arra, hogy az ilyen információk esetében az uniós intézmények kötelesek tiszteletben tartani e rendelet rendelkezéseit, amely rendelet az uniós jogrend szerves részét képező Aarhusi Egyezmény ezen intézményekre való alkalmazására irányul, amely egyezményt a Törvényszéknek is figyelembe kellett volna vennie.
36 Márpedig ez az egyezmény nem tartalmaz az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében szereplőhöz hasonló, általános jellegű rendelkezést, amely a környezeti információkhoz való hozzáférés megtagadását írja elő abban az esetben, ha a hozzáférhetővé tételük súlyosan veszélyeztetné az érintett hatóságok döntéshozatali eljárását. Ellenkezőleg, az említett egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében a jelen esetben szereplőhöz hasonló helyzetben a környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelem csak akkor utasítható el, ha ezen információk hozzáférhetővé tétele hátrányosan érintené a „hatósági eljárások titkosságát”, ahol ezen titkosságot a nemzeti jog előírja.
37 A megtagadás ezen indoka emellett megegyezne a 2003/4 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének a) pontjában szereplő indokkal, amelynek célja az Aarhusi Egyezmény alkalmazása a tagállamok jogrendjében.
38 Így a szóban forgó megtagadási indokot az 1049/2001 rendelet és az említett irányelv szerint egyaránt úgy kell érteni – amint az a német nemzeti ítélkezési gyakorlatból is következik –, hogy az kizárólag a határozathozatallal összefüggő belső tanácskozásokra vonatkozik, az e tanácskozásokhoz képest korábbi elemekre, például az azok alapjául szolgáló adatokra azonban nem.
39 A Törvényszék ezzel szemben kiterjesztően értelmezte az említett rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt kivételt. A Törvényszék ugyanis azt állapította meg, hogy a kért információkhoz való hozzáférés megtagadását a jelen esetben az indokolja, hogy elhárítsák a folyamatban lévő döntéshozatali eljárás rendes lefolytatásának megzavarására alkalmas külső hatásokat, amelyek jelentősen hátráltathatják a szóban forgó eljárás keretében a Bizottságnak megküldött információk ellenőrzését, és súrlódásokat eredményezhetnek az említett információkat megküldő tagállamokkal, ami rossz hatással lehet a Bizottság és az említett tagállamok közötti párbeszédre.
40 Márpedig a Saint‑Gobain szerint pusztán annak lehetősége, hogy a jelen esetben szereplőhöz hasonló környezeti információk hozzáférhetővé tétele kifogások megfogalmazásához vezethet, nem elégséges annak igazolásához, hogy ezek az információk bizalmas jellegűek, mivel a nyilvánosság által megfogalmazott, a hatósági eljárások átláthatóságából fakadó ilyen kifogások a szóban forgó szabályozás által megvalósítani kívánt következményt képeznek. Az ilyen kifogások ugyanis éppen az említett szabályozás által megvalósítani kívánt célkitűzéseket – többek között a nyilvánosság által ellenőrzött információkon alapuló, jobb környezeti határozatok meghozatalát – szolgálják. Ezenfelül a Saint‑Gobain kifejti, hogy sem az 1367/2006 rendelet, sem a 2003/4 irányelv nem rendelkezik a hozzáférés megtagadásának olyan indokáról, amely a Bizottság és a tagállamok közötti kapcsolatok védelmével kapcsolatos.
41 Végül a Saint‑Gobain azt állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 80–82. pontjában, valamint 87. pontjában többször is tévesen hivatkozott a Bíróság 1049/2001 rendelettel kapcsolatos olyan ítélkezési gyakorlatára, amely nem a környezeti információkhoz a Bizottság folyamatban lévő hatósági eljárása keretében való hozzáférésre vonatkozik.
42 A Bizottság erre válaszul mindenekelőtt a fellebbezés első jogalapjának elfogadhatatlanságára hivatkozik. Ugyanis, először is, amennyiben ezt a jogalapot úgy kellene érteni, hogy az az Aarhusi Egyezmény rendelkezéseire tekintettel az 1367/2006 rendelet jogszerűségének megkérdőjelezésére irányul, akkor e jogalap megváltoztatná a Törvényszék előtti jogvita tárgyát. Ezenfelül, amennyiben ezen első jogalapot úgy lehetne érteni, hogy azzal a fellebbező az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivételnek az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének a) pontjában szereplő „hatósági eljárás” fogalma fényében történő értelmezés követelményének megsértését rója fel a Törvényszéknek, akkor e jogalap olyan érvelésen alapulna, amelyet nem terjesztettek a Törvényszék elé, és amelyet előtte nem vitattak meg. Végül az említett jogalap nem jelöli meg pontosan a megtámadott ítélet indokolásának kifogásolt pontjait.
43 Mindenesetre a Bizottság szerint a fellebbezés első jogalapja nem megalapozott. Ugyanis, először is, sem az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (4) bekezdése a) pontjának, sem a 2003/4 irányelv 4. cikke (2) bekezdése a) pontjának a szövege nem „belső tanácskozásokra”, hanem pusztán a hatóságok „tanácskozásaira” utal. Márpedig, tekintettel arra, hogy az Unióhoz hasonlóan valamennyi tagállam az Aarhusi Egyezmény részes fele, joggal gondolhatnánk, hogy az uniós jogalkotó a 2003/4 irányelvvel nem kívánt az 1049/2001 rendelettel és az 1367/2006 rendelettel az uniós szervekre rótt kötelezettségektől eltérő anyagi jogi kötelezettségeket előírni a tagállamokkal szemben.
44 Másodszor, a „tanácskozások” fogalmának olyan értelmezése, amely szerint az csak a hatóság belső működésére vonatkozik, csupán egyikét képezi e fogalomnak „Az Aarhusi Egyezmény végrehajtási útmutatójában” foglaltak szerinti lehetséges értelmezései közül, amit a Bíróság az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének értelmezésekor figyelembe vehet.
45 Harmadszor, az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének a) pontjában szereplő kritérium – az említett rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdéséhez hasonlóan – nem a dokumentum tartalma, hanem e tartalom hozzáférhetővé tételének kedvezőtlen hatásai. Következésképpen, még ha valamely dokumentum nem valamely hatóság belső tanácskozásaira vonatkozik, hanem csupán a határozata elfogadásának alapjául szolgáló információkra, az e dokumentumhoz való hozzáférés ez utóbbi rendelkezés alapján ebben az esetben is megtagadható lenne.
46 A Bizottság először is vitatja az első jogalap elfogadhatóságát, amennyiben e jogalapot úgy kellene érteni, hogy az az Aarhusi Egyezmény rendelkezéseire tekintettel az 1367/2006 rendelet érvényességének megkérdőjelezésére irányul.
47 Mindazonáltal, mivel a Saint‑Gobain a válaszában kifejezetten megerősítette, hogy a szóban forgó jogalappal egyáltalán nem akarta kétségbe vonni az említett rendelet érvényességét, és mivel a Bizottság erről a viszonválaszában tudomást vett, nem szükséges határozni a Bizottság ezen érvéről.
48 Ezt követően a Bizottság lényegében azt állítja, hogy a fellebbezés első jogalapja elfogadhatatlan amiatt, hogy az olyan érvelésen alapul, amelyre a Törvényszék előtt nem hivatkoztak, és amelyet előtte nem vitattak meg.
49 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 170. cikkének (1) bekezdése értelmében a Törvényszék előtti jogvita tárgyát a fellebbezésben nem lehet megváltoztatni.
50 Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezért a fellebbezési eljárás keretében a Bíróság hatásköre az elsőfokon eljáró bíróság előtt megvitatott jogalapokra vonatkozó jogi döntés értékelésére korlátozódik. Ezért nem engedhető meg, hogy valamely fél először a Bíróság előtt hozzon fel olyan jogalapot, amelyet nem terjesztett a Törvényszék elé, mivel ez azt jelentené, hogy a Törvényszék által eldöntött jogvitán túlterjedő jogvitával fordulhatna a fellebbezési eljárásban korlátozott jogkörrel rendelkező Bírósághoz (a Bíróság elnökének 2016. július 7‑i Fapricela kontra Bizottság végzése, C‑510/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:547, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51 Mindazonáltal az olyan érv, amelyet első fokon nem hoztak fel, nem minősül a fellebbezési szakaszban elfogadhatatlan új jogalapnak, ha csupán a keresetben szereplő, a Törvényszék elé terjesztett jogalapban már kifejtett érvelés kiegészítését képezi (2014. április 10‑i Areva és társai kontra Bizottság ítélet, C‑247/11 P és C‑253/11 P, EU:C:2014:257, 114. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
52 A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy amint arra a főtanácsnok az indítványának 31. pontjában rámutatott, a Saint‑Gobain a Törvényszék előtt az 1049/2001 rendeletnek az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének megsértésére hivatkozott, azt állítva, hogy a hozzáférés megtagadásának indokait szűken kell értelmezni. E tekintetben a Saint Gobain kifejezetten utalt ez utóbbi rendelet céljára, vagyis az Aarhusi Egyezmény végrehajtására.
53 Márpedig a fellebbezés első jogalapjának első részével a Saint‑Gobain azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításával, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivétel a döntéshozatali eljárás keretében létrejött dokumentumokra és az ezen eljárásban érintett kérdésekhez közvetlenül kapcsolódó dokumentumokra egyaránt alkalmazandó. A Saint‑Gobain azt állítja, hogy ez az értelmezés ellentétes az 1367/2006 rendeletnek az Aarhusi Egyezmény – amelynek végrehajtására e rendelet irányul – és különösen ezen egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének a) pontja fényében értelmezett 6. cikke (1) bekezdésének második mondatával.
54 Kétségtelen, hogy az első fokon benyújtott keresetlevelében a Saint‑Gobain nem említette meg kifejezetten az Aarhusi Egyezmény 4. cikke (4) bekezdésének a) pontját. Mindazonáltal azt állította, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének Bizottság általi értelmezése nem áll összhangban az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésével.
55 Ezért, mivel a fellebbezés első jogalapjának első része az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a megsértésén alapul, a Saint‑Gobain által felhozott érvelés csupán a keresetben szereplő, első fokon előterjesztett jogalapban már kifejtett érvelés kiegészítését képezi, így nem tekinthető elfogadhatatlannak.
56 Végül a Bizottság azt állítja, hogy a fellebbezés nem jelöli meg pontosan a megtámadott ítélet vitatott pontjait.
57 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az eljárási szabályzat 169. cikke (2) bekezdésének megfelelően a felhozott jogalapoknak és jogi érveknek pontosan meg kell jelölniük a Törvényszék határozatában szereplő indokolás vitatott részeit. Az a fellebbezés, amely nem jelöli meg a megtámadott ítélet kifogásolt pontjait és a Törvényszék általi állítólagos téves jogalkalmazást, elfogadhatatlan (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 22‑i NIOC és társai kontra Tanács ítélet, C‑595/15 P, nem tették közzé, EU:C:2016:721, 95. és 96. pont).
58 Márpedig a jelen esetben az első jogalap első részével a Saint‑Gobain kifejezetten megjelöli a megtámadott ítélet 80–82. és 87. pontját. Ezenfelül, amennyiben felrója a Törvényszéknek, hogy az nem vette figyelembe az Aarhusi Egyezményt az 1367/2006 rendelet 6. cikkének értelmezésekor, nyilvánvalóan nem jelölhette meg ezen ítélet konkrét pontjait. Ebből az következik, hogy a fellebbezés megfelel az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményeknek.
59 A fenti megfontolások alapján el kell utasítani a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást.
60 Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az 1049/2001 rendelet az (1) preambulumbekezdése szerint illeszkedik az EU‑Szerződésnek az Amszterdami Szerződés által beiktatott 1. cikke második bekezdésében kifejezett azon szándékhoz, hogy új szakaszt jelentsen az Európa népei közötti egyre szorosabb egység létrehozásának folyamatában, amelyben a döntéseket a lehető legnyilvánosabban és az állampolgárokhoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák meg. Mint e rendelet (2) preambulumbekezdése emlékeztet rá, az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés joga az intézmények demokratikus jellegéhez kapcsolódik (2008. július 1‑jei Svédország és Turco kontra Tanács ítélet, C‑39/05 P és C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 34. pont).
61 E célból ugyanezen rendelet célja – amint azt (4) preambulumbekezdése és 1. cikke kimondja –, hogy a lehető legszélesebb körű hozzáférési jogot biztosítsa a nyilvánosság számára az intézmények dokumentumaihoz (2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62 Kétségtelen, hogy az említett hozzáférési jogra a köz‑ vagy magánérdekkel kapcsolatos okokon alapuló korlátozások vonatkoznak. Konkrétabban és (11) preambulumbekezdésével összhangban, az 1049/2001 rendelet a 4. cikkében olyan kivételrendszert határoz meg, amely feljogosítja az intézményeket, hogy megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha az sértené az e cikkel védett valamely érdeket (2010. szeptember 21‑i Svédország és társai kontra API és Bizottság ítélet, C‑514/07 P, C‑528/07 P és C‑532/07 P, EU:C:2010:541, 70. és 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63 Ugyanakkor az ilyen kivételeket – mivel eltérnek a dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű nyilvános hozzáférés elvétől – szigorúan kell értelmezni és alkalmazni (2007. december 18‑i Svédország kontra Bizottság ítélet, C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 66. pont; 2011. július 21‑i Svédország kontra MyTravel és Bizottság ítélet, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 75. pont).
64 Ami az uniós intézmények és szervek birtokában lévő környezeti információkat illeti, az 1367/2006 rendelet célja – ahogyan azt annak 1. cikke kimondja – annak biztosítása, hogy ezeket az információkat a lehető legszélesebb körben rendelkezésre bocsássák és egyre bővülő körben terjesszék (lásd ebben az értelemben: 2016. november 23‑i Bizottság kontra Stichting Greenpeace Nederland és PAN Europe ítélet, C‑673/13 P, EU:C:2016:889, 52. pont).
65 Jóllehet az 1367/2006 rendelet 3. cikkével összhangban az 1049/2001 rendeletet – és többek között ez utóbbi 4. cikkét – főszabály szerint alkalmazni kell a kérelmező által benyújtott, az uniós intézmények birtokában levő ilyen környezeti információhoz való hozzáférés iránti bármely kérelemre, az 1367/2006 rendelet 6. cikke ezt az ilyen kérelmekre vonatkozó konkrétabb szabályokkal egészíti ki, amelyek részben elősegítik, részben korlátozzák a dokumentumokhoz való hozzáférést (2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 53. pont).
66 Konkrétan, az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondata akként rendelkezik, hogy különösen az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első mondatában szabályozott kivétel vonatkozásában az elutasítás indokát szűken kell értelmezni, figyelembe véve a hozzáférhetővé tételhez fűződő közérdeket, illetve azt, hogy a kért információ a környezetbe való kibocsátásra vonatkozik‑e (lásd ebben az értelemben: 2013. november 14‑i LPN és Finnország kontra Bizottság ítélet, C‑514/11 P és C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 83. pont).
67 A fellebbezés első jogalapjának első részét e rendelkezések és elvek fényében kell vizsgálni.
68 A megtámadott ítélet 79–82. pontjában a Törvényszék először is megállapította, hogy a szóban forgó döntéshozatali eljárás a kibocsátási egységek harmonizált ingyenes kiosztására irányuló hatósági eljárás volt, valamint hogy a vitatott határozat elfogadásának időpontjában e hatósági eljárást még nem fejezték be.
69 Másodszor, a Törvényszék rámutatott arra, hogy az említett hatósági eljárás „kiemelt védelmet érdemel”. Ugyanis fokozott a veszélye annak, hogy a szóban forgó eljárás belső dokumentumaihoz való hozzáférés káros hatásokkal jár a döntéshozatali eljárásra. Ezen információkat az érintettek arra használhatják, hogy célzott befolyásolást gyakoroljanak, ami különösen a végleges határozat minőségére lehet hatással.
70 Harmadszor, a Törvényszék rámutatott arra, hogy a hatósági eljárásokra szigorú határidők vonatkoznak, amelyek betartását veszélyeztetné, ha a Bizottság az eljárás során köteles lenne megvizsgálni és megválaszolni a belső tanácskozásaival kapcsolatos visszajelzéseket.
71 Negyedszer, a Törvényszék megállapította, hogy a Bizottság hatósági tevékenysége nem követel meg ugyanolyan széles körű hozzáférést a dokumentumokhoz, mint valamely uniós intézmény jogalkotási tevékenysége, az utóbbinak ugyanis az 1049/2001 rendelet (6) preambulumbekezdése értelmében szélesebb körűnek kell lennie.
72 Ezt követően a megtámadott ítélet 86–90. pontjában a Törvényszék elutasította a Saint‑Gobain azon érvét, amely szerint a kért információk nem a tagállamok által a 2011/278 határozat 15. cikkének (1) bekezdése szerint megküldött információk Bizottság általi ellenőrzésére, hanem a német hatóságok által a Bizottságnak megküldött táblázatra vonatkoznak, így nem lehet úgy tekinteni, hogy ezek az információk magára a döntéshozatali eljárásra vonatkoznak.
73 E következtetés levonásához a Törvényszék megállapította, hogy az „olyan ügyre vonatkozik” kifejezés használatával a jogalkotó nem kívánta pusztán a szóban forgó döntéshozatali eljárás keretében létrejött dokumentumokra korlátozni az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivétel hatálya alá tartozó információk körét, valamint hogy e kifejezés használata révén e rendelkezés az ebben az eljárásban érintett kérdésekhez közvetlenül kapcsolódó dokumentumokra is alkalmazható.
74 Így a Törvényszék szerint, mivel az információk, amelyekhez a Saint‑Gobain hozzáférést kért, közvetlenül kapcsolódnak a vitatott határozat elfogadása idején folyamatban lévő döntéshozatali eljárás keretében vizsgált kérdéshez, ezek az információk „olyan ügyre vonatkoztak, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot”.
75 Meg kell állapítani, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének Törvényszék általi értelmezése, mivel összemossa a döntéshozatali eljárás és a hatósági eljárás fogalmát, kiterjeszti az e rendelkezésben foglalt, a hozzáférési jog alóli kivétel hatályát egészen odáig, hogy megengedi, hogy az uniós intézmények a birtokukban lévő bármely dokumentumhoz való hozzáférést megtagadják, beleértve a környezeti információkat tartalmazó dokumentumokat is, amennyiben e dokumentum közvetlenül kapcsolódik az ezen intézmény előtt folyamatban lévő hatósági eljárás keretében érintett ügyekhez.
76 Márpedig a „döntéshozatali eljárás” e rendelkezés szerinti fogalmát úgy kell érteni, hogy az csak a határozat meghozatalára, és nem az ahhoz vezető hatósági eljárás egészére vonatkozik.
77 Ez az értelmezés először is az említett rendelkezés szövegéből fakad, amely „olyan ügyre vonatkozó dokumentum[okra utal], amellyel kapcsolatosan az [uniós] intézmény még nem hozott határozatot”.
78 Ezenfelül ez az értelmezés megfelel az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első mondatának szűk értelmezésére vonatkozó követelménynek, amely követelmény annál is inkább alkalmazandó, hogy a közölni kért dokumentumok környezeti információkat tartalmaznak.
79 Végül az ilyen dokumentumok tekintetében az említett értelmezést erősíti az 1367/2006 rendelet célja is, amely cél – e rendeletet címe szerint – az Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek az uniós intézményekre és szervekre való alkalmazása.
80 Kétségtelen, hogy e rendelet 6. cikke annak megjelölésére szorítkozik, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében foglalt kivételt szűken kell értelmezni, azonban nem pontosítja a „döntéshozatali eljárás” e rendelkezés értelmében vett fogalmát.
81 Ugyanakkor, amint arra a főtanácsnok az indítványának 76. pontjában rámutatott, az Aarhusi Egyezmény a 4. cikke (4) bekezdésének a) pontjában úgy rendelkezik, hogy a környezeti információra vonatkozó kérés elutasítható, amennyiben az információ hozzáférhetővé tétele hátrányosan érintené a hatósági eljárások titkosságát – ahol ezen titkosságot a nemzeti jog előírja –, nem pedig az e hatóságok tanácskozásával záruló hatósági eljárás egészét.
82 Ebben az összefüggésben ezért mindenekelőtt úgy kell tekinteni, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 79. pontjában felidézett azon körülmény, amely szerint a szóban forgó hatósági eljárást a vitatott határozat elfogadásának időpontjában még nem fejezték be, önmagában nem alkalmas annak alátámasztására, hogy a kért dokumentumok hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztette volna a Bizottság döntéshozatali eljárását.
83 Ezenfelül, ellentétben a megtámadott ítélet 80. pontjában szereplő azon állítással, amely szerint a szóban forgó hatósági eljárás kiemelt védelmet érdemel, valójában azon kötelezettségnek kell elsőbbséget élveznie – amint arra maga a Törvényszék is helyesen rámutatott a megtámadott ítélet 63. pontjában –, amely szerint az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdésében szereplő kivételt szűken kell értelmezni. Ezért a belső dokumentumokhoz való hozzáférés negatív következményeinek kockázatára, valamint az eljárás érintettek általi befolyásolásának lehetőségére történő puszta utalás nem elegendő annak bizonyításához, hogy az említett dokumentumok hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztetné az érintett intézmény döntéshozatali eljárását.
84 Ezenfelül, jóllehet az 1367/2006 rendelet (2) preambulumbekezdése értelmében fontos, hogy a nyilvánosságnak tényleges lehetősége legyen részt venni a környezetvédelmi döntéshozatalban, növelve ezzel a döntéshozatal számonkérhetőségét és átláthatóságát, a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 81. pontjában szereplő megállapításával szemben az említett rendelet egyáltalán nem tartalmaz olyan előírást, amely szerint a Bizottság megvizsgálja vagy megválaszolja a nyilvánosság azt követően tett megjegyzéseit, hogy hozzáférhetővé tették a folyamatban lévő hatósági eljárással kapcsolatos környezeti információkat tartalmazó, az intézményen belüli megbeszéléseket feltáró dokumentumokat. E körülmények között ezért nem lehet úgy tekinteni, hogy az ilyen hozzáférhetővé tétel veszélyezteti a Bizottság hatósági eljárásaira irányadó határidők betartását.
85 Végül emlékeztetni kell arra, hogy jóllehet a Bizottság hatósági tevékenysége nem követel meg ugyanolyan széles körű hozzáférést a dokumentumokhoz, mint valamely uniós intézmény jogalkotási tevékenysége, ez egyáltalán nem jelenti azt, hogy e tevékenység ne tartozna az 1049/2001 rendelet hatálya alá, amely rendelet – a 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően – az intézmény birtokában lévő valamennyi olyan dokumentumra vonatkozik, amelyet az intézmény állított ki, vagy amelyek hozzá érkeztek, és amelyek az Unió tevékenységi területeire vonatkoznak (lásd ebben az értelemben: 2011. július 21‑i Svédország kontra MyTravel és Bizottság ítélet, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, 87. és 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
86 A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot azzal, hogy nem értelmezte szűken az említett rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdését, amint azt az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondata megköveteli.
87 Következésképpen, mivel a fellebbezés első jogalapjának első része megalapozott, a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni, anélkül hogy szükség volna az első jogalap második részének és a fellebbezés második jogalapjának a vizsgálatára.
A megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésének következményeiről
88 Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében a Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése esetén a Bíróság az ügyet visszautalhatja határozathozatalra a Törvényszékhez, vagy ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti.
89 A jelen ügyben a Bíróságnak érdemben el kell döntenie az ügyet, amit a per állása megenged.
90 A megsemmisítés iránti keresetében a Saint‑Gobain két jogalapra hivatkozott, amelyek közül az első az 1049/2001 rendeletnek az 1367/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdése d) pontjának iii. alpontjával és 6. cikke (1) bekezdésének második mondatával együttesen értelmezett 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének a megsértésén alapul.
91 Amint arra a jelen ítélet 25–28. pontja emlékeztetett, a Bizottság a vitatott határozatban úgy vélte, hogy a szóban forgó információk teljes körű közlése a tagállamok által átadott információkra vonatkozó kérdések és kifogások megfogalmazására adhat alkalmat a nyilvánosság, és elsősorban az érintett vállalkozások részéről, ami a Bizottság és a tagállamok döntéshozatali eljárása megzavarásának a veszélyével járna. Ez a megzavarás jelentősen hátráltathatja az említett döntéshozatali eljárást, és rossz hatással lehet a Bizottság és a tagállamok közötti párbeszédre. Emellett a Bizottság relevánsnak tekintette azt a körülményt, hogy még nem fogadott el az említett információkra vonatkozó határozatot, és hogy várható volt egy ilyen határozat megállapított határidőben való meghozatala. Ezen intézmény mindehhez hozzátette, hogy a jelen esetben alapvető fontosságú annak biztosítása, hogy a szóban forgó határozatot mindenfajta külső megzavarástól mentesen hozhassák meg, valamint megőrizzék a Bizottság és a német hatóságok közötti bizalmat.
92 Márpedig a jelen ítélet 75–81. pontjában szereplő indokokra tekintettel az ilyen megfontolások nem bizonyítják, hogy a környezeti információk hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztette volna a Bizottság döntéshozatali eljárását az 1049/2001 rendeletnek az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondata fényében értelmezett 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében.
93 Következésképpen helyt kell adni a megsemmisítés iránti kereset első jogalapjának, és meg kell semmisíteni a vitatott határozatot, anélkül hogy szükség volna e kereset második jogalapjának vizsgálatára.
94 Az eljárási szabályzat 138. cikke (1) bekezdésének megfelelően, amelyet annak 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
95 Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Saint‑Gobain kérelmének megfelelően kötelezni kell az elsőfokú eljárás, valamint a Saint‑Gobain fellebbezése nyomán lefolytatott jelen eljárás során felmerült költségek viselésére.
1) A Bíróság hatályon kívül helyezi az Európai Unió Törvényszéke 2014. december 11‑i Saint‑Gobain Glass Deutschland kontra Bizottság ítéletét (T‑476/12, nem tették közzé, EU:T:2014:1059).
2) A Bíróság megsemmisíti a Bizottság 2013. január 17‑i azon határozatát, amely megtagadta a Németországi Szövetségi Köztársaság által a kibocsátási egységekre vonatkozó harmonizált ingyenes kiosztás uniós szintű átmeneti szabályainak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 10a. cikke értelmében történő meghatározásáról szóló, 2011. április 27‑i 2011/278/EU bizottsági határozat 15. cikkének (1) bekezdésében előírt eljárás keretében a Bizottságnak megküldött listához való teljes körű hozzáférést annyiban, amennyiben e dokumentum információkat tartalmaz a Saint‑Gobain Glass Deutschland GmbH német területen található bizonyos létesítményei tekintetében, a 2005‑től 2010‑ig tartó időszak során a szén‑dioxid‑(CO2‑)kibocsátás tekintetében az ideiglenes kiosztásokra, a tevékenységekre és kapacitásszintekre, valamint a létesítmények hatékonyságára és a 2013‑tól 2020‑ig tartó időszakot érintően ideiglenesen kiosztott éves kibocsátási egységekre vonatkozóan.
3) A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi az elsőfokú eljárás, valamint a Saint‑Gobain Glass Deutschland GmbH fellebbezése nyomán lefolytatott jelen eljárás során felmerült költségek viselésére.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
HITELES MOZGALOM - Az ÁLLAM tervei - Figyeljünk oda most a Kúriára…
Figyeljünk oda most a Kúriára…
…valami nagyon-nagyon készül.
– A polgári ítélkező tanácsok az adatok szerint egy évvel ezelőtt több mint tízezer devizapert felfüggesztettek. Ezek az ügyek a banki elszámolások befejezése után mostanában folytathatók. Hallani lehet arról, hogy új jogcímeken is indulnak hasonló ügyek. Elképzelhető tehát, hogy hamarosan elkezdődik a devizaperek új szakasza. Miként segíti a Kúria a viták lezárását?
– Szakembereink hónapok óta foglalkoznak ezzel a kérdéskörrel. A polgári kollégiumok vezetői ennek eredményeképpen szeptemberben és novemberben országos értekezleten határozták meg, milyen főbb kérdések adódhatnak a folytatódó perekben, s miképpen lehet azokra válaszolni. Elemzésüket a Kúria szakmai folyóiratában januárban nyilvánosságra hozzuk.
– Két évvel ezelőtt elfogadott jogegységi határozatában a Kúria rögzítette, hogy az árfolyamkockázatot a fogyasztók viselik. Majd állást foglalt arról is, hogy az árfolyamrés alkalmazása és az egyoldalú kamatemelés tisztességtelen lehetett. A fejlemények igazolták az akkori döntésüket?
– A luxemburgi székhelyű Európai Bíróság egy azóta hozott ítélete arra utal: helyes volt a döntésünk, a devizaalapú kölcsönszerződések nem tekinthetők például befektetési szolgáltatásnak. Tudni kell azt is, hogy a jogegységi határozat alapján meghozott jogszabályok nyomán lebonyolított banki elszámolás sok adóst hozzásegített a megoldáshoz. Meggyőződésem, ha nincs ez a régiónkban egyébként egyedülálló rendezési mód, s a perek rázúdultak volna az igazságszolgáltatásra, a bíróságok évekig csak a devizapereket tárgyalhatták volna. Az egy éve felfüggesztett konkrét ügyek ugyanakkor most újra napirendre kerülnek, habár az adósoknak nyilatkozatot kell tenniük a megoldás módjára. Az nem elegendő, ha valaki hajdan csak azt kérte, hogy semmisítsék meg a hitelszerződését. A kollégiumvezetők hamarosan nyilvánosságra kerülő állásfoglalása nagy terjedelemben részletezi, mit tartalmazzon például az ügyfelek nyilatkozata, s miképpen kell az ilyen ügyekben eljárni. Egyelőre pontosan nem tudom megmondani, hány per folytatódik majd, mert egyes ügyeknek több leágazásuk is volt. Az mindenesetre bizonyos, hogy a bíráknak készülniük kell a feladatra. Ismereteim szerint például a Fővárosi Törvényszék gazdasági kollégiumához naponta nagy számban érkeznek a korábbi perek folytatását kezdeményező beadványok.
http://magyaridok.hu/belfold/keszul-a-kuria-az-uj-devizaperekre-239770/
Valami nagyon-nagyon készül a Kúriánál. Figyelnünk kell és ébernek lenni. Sajnos a 6/2014-es PJE-nek nem tulajdonítottunk elég nagy jelentőséget, aztán hamarosan azt vettük észre, hogy jelentősen csorbítják a jogainkat, a perekben elérhető lehetőségeket.
Nagy a valószínűsége, hogy a bírókra erőteljes nyomást kíván gyakorolni a Kúria.
Ideje, hogy a bíróságok és a pereskedés alapelveit megismerjük.
(1) A bírák függetlenek, és csak a törvénynek vannak alárendelve, ítélkezési tevékenységükben nem utasíthatóak.
A bíróságok a jogalkalmazás során a jogszabályok szövegét elsősorban azok céljával és az Alaptörvénnyel összhangban értelmezik.
Az Alaptörvény és a jogszabályok értelmezésekor azt kell feltételezni, hogy a józan észnek és a közjónak megfelelő, erkölcsös és gazdaságos célt szolgálnak
1952 évi III. törvény
Az 1952 évi III. törvény az alábbiak szerint szabályozza a bírósági eljárást:
A bíróság az ellenfél beismerése, mindkét fél egyező vagy az egyik félnek az ellenfél által bírói felhívás ellenére kétségbe nem vont előadása folytán valónak fogadhat el tényeket, ha azok tekintetében kételye nem merül fel. (163. § (2));
A bíróság az általa köztudomásúnak ismert tényeket valónak fogadhatja el. Ugyanez áll azokra a tényekre is, amelyekről a bíróságnak hivatalos tudomása van. (163. § (3));
A bíróság a tényállást a felek előadásának és a bizonyítási eljárás során felmerült bizonyítékoknak egybevetése alapján állapítja meg; a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli, és meggyőződése szerint bírálja el (206. §).
Az 1952 évi III. törvény az alábbiak szerint szabályozza a bírósági döntéshozatalt:
A bíróság a per érdemében ítélettel, a per során felmerült minden más kérdésben - ideértve a per megszüntetését is - végzéssel határoz (212. §);
Az ítéletben foglalt döntésnek ki kell terjednie a perben valamennyi kereseti kérelemre (213. § (1));
Az írásba foglalt ítéletnek tartalmaznia kell:
a) a bíróság megjelölését és a bírósági ügyszámot;
b) a feleknek és képviselőiknek nevét, lakóhelyét és perbeli állását;
c) a per tárgyának megjelölését;
d) az ítélet rendelkező részét és indokolását;
e) az ítélethozatal helyének és idejének megfelelő keltezést. (220. § (1));
Az írásba foglalt ítéletnek tájékoztatást kell nyújtania arról, hogy az ítélet ellen van-e helye fellebbezésnek és hogy azt hol és mennyi idő alatt kell benyújtani. (220. § (2));
Az ítélet indokolásában röviden elő kell adni a bíróság által megállapított tényállást az arra vonatkozó bizonyítékok megjelölésével, hivatkozni kell azokra a jogszabályokra, amelyeken a bíróság ítélete alapszik. Meg kell röviden említeni azokat a körülményeket, amelyeket a bíróság a bizonyítékok mérlegelésénél irányadónak vett, végül utalni kell azokra az okokra, amelyek miatt a bíróság valamely tényt nem talált bizonyítottnak, vagy amelyek miatt a felajánlott bizonyítást mellőzte (221. § (1)).
114.§ alapján a bírói eljárás szabálytalanságát a per folyamán bármikor kifogásolhatja a perben érintett bármelyik fél.
A 2. § (1)-a alapján a bíróságnak a pert tisztességesen le kell folytatnia és ésszerű időn belül döntést kell hoznia.
Amennyiben ezt a két alapelvet megsérti a bíróság, a 2. § (2)-a alapján, alapjog megsértése miatt kötelezhető sérelemdíj megfizetésére.
Az 1952 évi III. törvény kifejti, hogy mit kell érteni a per tisztességes lefolytatása alatt,
a bíróság a felek által előterjesztett kérelmekhez és jognyilatkozatokhoz kötve van (3. § (2));
a bíróság köteles a jogvita eldöntése érdekében a bizonyításra szoruló tényekről a feleket előzetesen tájékoztatni (3. § (3));
A bíróság köteles megakadályozni minden olyan eljárást, cselekményt vagy egyéb magatartást, amely a jóhiszemű joggyakorlás követelményével ellentétes (8. § (2));
A bíróság pénzbírsággal sújtja azt a felet vagy képviselőt, aki akár a tárgyaláson, akár valamely periratban jobb tudomása ellenére vagy nagyfokú gondatlanságból az ügyre vonatkozó oly tényt állított, amelyről bebizonyult, hogy valótlan, vagy az ügyre tartozó oly tényt tagadott, amelyről bebizonyult, hogy igaz (8. § (3a));
A bíróság pénzbírsággal sújtja azt a felet vagy képviselőt, aki akár a tárgyaláson, akár valamely periratban jobb tudomása ellenére vagy nagyfokú gondatlanságból az ügyre vonatkozó olyan tényt elhallgatott, amelyről tudnia kellett, hogy a per eldöntése céljából jelentős (8. § (3a));
Egyszóval ezekre kell figyelnünk. Bankrendszer és Kormány alku, nem befolyásolhatja a pereinkben eljáró bírókat!
Részlet egy másik cikkből:
Naponta nagy számban érkeznek a beadványok
Darák meggyőződése ha nincs ez a régiónkban egyébként egyedülálló rendezési mód, s a perek rázúdultak volna az igazságszolgáltatásra, a bíróságok évekig csak a devizapereket tárgyalhatták volna. Az egy éve felfüggesztett konkrét ügyek ugyanakkor most újra napirendre kerülnek, habár az adósoknak nyilatkozatot kell tenniük a megoldás módjára. Az nem elegendő, ha valaki hajdan csak azt kérte, hogy semmisítsék meg a hitelszerződését.
A kollégiumvezetők hamarosan nyilvánosságra kerülő állásfoglalása nagy terjedelemben részletezi, mit tartalmazzon például az ügyfelek nyilatkozata, s miképpen kell az ilyen ügyekben eljárni. Egyelőre pontosan nem tudom megmondani, hány per folytatódik majd, mert egyes ügyeknek több leágazásuk is volt. Az mindenesetre bizonyos, hogy a bíráknak készülniük kell a feladatra. A Fővárosi Törvényszék gazdasági kollégiumához naponta nagy számban érkeznek a korábbi perek folytatását kezdeményező beadványok - ismertette a lapnak Darák Péter.
http://www.napi.hu/magyar_gazdasag/messze_a_veg_ujabb_es_ujabb_devizaperek_jonnek.607688.html

matches: Kúria Kúria Kúria Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Ügyintézés - Speciális polgári peres eljárások (Különös polgári eljárások: házasság, szülői felügyelet, apaság)
TARTALOM:Speciális polgári peres eljárások (Különös polgári eljárások: házasság, szülői felügyelet, apaság)
A peres eljárások között találunk olyan speciális rendelkezéseket, amelyek sajátos életviszonyokra, élethelyzetekre vonatkoznak, így szabályozásuk is eltér az általános peres szabályoktól. Ebben a csoportosításban megismerkedhetünk a házassági per, az apaság megállapítása iránti per, valamint az apaság vélelmének megdöntése iránti per, továbbá a szülői felügyelet megszüntetése és visszaállítása iránti perek szabályaival.
A szülői felügyelet megszüntetése és visszaállítása iránti perek
Anyaság tényének megállapítása
Szülői felügyelet megszűnése, szünetelése és megszüntetése
Apaság bírói megállapítása
Szülői felügyelet gyakorlása, jogosítványok
A gyermek apjának - ha a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény eltérően nem rendelkezik - azt a férfit kell tekinteni, akivel az anya a gyermek fogamzási idejének kezdetétől a gyermek születéséig eltelt idő vagy annak legalább egy része alatt házassági kötelékben állt. A házasság érvénytelensége az apaság vélelmét nem érinti.
Ha az apaság az anya házassági kötelékén alapuló vélelem alapján nem állapítható meg, a gyermek apjának kell tekinteni azt a férfit, aki az anyával - élettársi kapcsolatuk fennállása alatt - reprodukciós eljárásban vett részt és a származás a reprodukciós eljárás következménye.
Az anyának az eredményes reprodukciós eljárás lefolytatását követően a gyermek születéséig terjedő időszakban más férfival létrejött házassága a férj vonatkozásában apasági vélelmet nem keletkeztet.
Az anya élettársát kell az előbbiek szerint a gyermek apjának tekinteni akkor is, ha az anya korábbi házasságának megszűnésétől a reprodukciós eljárásból származó gyermek megszületéséig a vélelmezett fogamzási idő nem telt el.
Ha a gyermek apja sem az anya házassági köteléke, sem reprodukciós eljárás, sem teljes hatályú apai elismerés alapján nem állapítható meg, az apaságot bírósági úton lehet megállapítani.
Ha az apaság bírósági megállapítására nagykorú gyermek esetén került sor, a gyermek nyilatkozhat, hogy a vér szerinti apa családi nevét kívánja-e viselni vagy az addig viselt családi nevét viseli-e tovább. Nyilatkozat hiányában a gyermek nevét az apaság vélelme nem érinti.
Az apaságot megállapító ítélet mindenkivel szemben hatályos.
Ha a származás reprodukciós eljárás következménye, nincs helye az apaság bírói úton történő megállapításának azzal a férfival szemben, aki az eljárás lefolytatásához ivarsejtet vagy embriót adományozott.
A kiskorú gyermek a perben a gyámhatóság hozzájárulásával az anya pertársaként vehet részt.
Ha a gyermek reprodukciós eljárásból származott, nem jogosult perindításra az a férfi, aki az eljárás lefolytatásához ivarsejtet vagy embriót adományozott.
Az apaság megállapítása iránt a pert a jogosultnak személyesen kell megindítania.
A korlátozottan cselekvőképes kiskorú és a cselekvőképességében a származás megállapításával összefüggő jognyilatkozatok tekintetében részlegesen korlátozott személy a pert törvényes képviselője hozzájárulásával indíthatja meg. Ha a törvényes képviselő a hozzájárulás megadásában tartósan akadályozott vagy a hozzájárulást nem adja meg, azt a gyámhatóság hozzájárulása pótolja.
Ha a jogosult cselekvőképtelen, a pert nevében a gyámhatóság hozzájárulásával törvényes képviselője indíthatja meg.
Az anya a perben gyermeke törvényes képviselőjeként eljárhat.
Az apaság megállapítása iránti pert az apa ellen, az apának a gyermek ellen kell megindítania.
Ha az anya által indított perben a gyermek nem az anya pertársa, a pert az anyának a gyermek ellen is meg kell indítania. Ebben az esetben a gyermek képviseletére a gyámhatóság eseti gyámot rendel.
Ha az a személy, aki ellen a pert meg kellene indítani, nem él vagy ismeretlen helyen tartózkodik, a keresetet a bíróság által kirendelt ügygondnok ellen kell indítani.
Előbbi szabályt a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény tovább pontosítja. Ha az apa már nem él, vagy ismeretlen helyen tartózkodik, a keresetet a bíróság által kirendelt ügygondnok ellen kell indítani. Az egyenesági rokon ilyen esetben beavatkozóként bármelyik félhez csatlakozhat. Az ügygondnok kirendeléséről a bíróság értesíti a gyámhatóságot, és tájékoztatja a per adatai szerint ismert helyen lakó egyenesági rokonokat a beavatkozás lehetőségeiről.
A tárgyalás kitűzéséről a keresetlevél egy példányának megküldésével az anyát akkor is értesíteni kell, ha nem peres fél; az értesítésben az anyát figyelmeztetni kell beavatkozási jogára.
Keresetindításnak a gyermek születése előtt is helye van, ítélet azonban csak a gyermek megszületése után hozható. A gyermek megszületését követően a per megindítására bármikor sor kerülhet, e per megindításának nincs törvényben meghatározott határideje (szemben az apaság vélelmének megdöntése iránti perrel).
Az apaság megállapítása iránti per tárgyi költségfeljegyzési jogos , azaz a felet megilleti az illetékfeljegyzés joga, valamint az eljárás során felmerülő költségeket (tanú- és szakértői díj, ügygondnoki és tolmácsi díj, pártfogó ügyvéd díja, helyszíni tárgyalás és szemle költsége stb.) az állam előlegezi, kivéve a vértulajdonság-vizsgálat és a származás megállapításához szükséges más orvosszakértői (élettani) vizsgálat költsége.
Az apaság és a származás megállapítása iránti egyéb pert a kiskorú gyermek lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes bíróság előtt is meg lehet indítani.
A tárgyalás előkészítésének és a tárgyalás lefolytatásának általános szabályai e perben is érvényesülnek az alábbi specialitásokkal:
Ha helye lehet annak, hogy az alperes a gyermeket teljes hatályú nyilatkozattal a magáénak ismerje el, az apaság megállapítására irányuló perben őt erre az első tárgyaláson és a bizonyítás lefolytatása után is figyelmeztetni kell.
Ha az apa a gyermeket a magáénak ismeri el, és azok az érdekeltek, akiknek hozzájárulására a nyilatkozat hatályához szükség van (pl. az anya, 14 évesnél idősebb gyermek), a tárgyaláson jelen vannak, figyelmeztetni kell őket, hogy hozzájárulásukat a tárgyaláson szóval is megadhatják. Az apa elismerő nyilatkozatát az egyéb érdekeltek hozzájárulásával együtt külön jegyzőkönyvbe kell foglalni s azt velük alá is kell íratni. A tárgyaláson jelen nem levő érdekelteket megfelelő határidő kitűzésével fel kell hívni, hogy hozzájáruló nyilatkozatukat a megszabott alakban mutassák be, vagy a bíróságnál mondják jegyzőkönyvbe. Elismerés esetében az apát fel kell hívni a törvényben megkívánt - 16 évnyi - korkülönbség igazolására. Az elismerésről felvett jegyzőkönyvet az előbbi rendelkezések szerint megszerzett okiratokkal kiegészítve - a per tárgyalásának egyidejű felfüggesztése mellett - át kell tenni az illetékes anyakönyvvezetőhöz. Ha az apát az anyakönyvbe bejegyezték, a pert meg kell szüntetni.
Ha az alperes az első tárgyaláson nem tett teljes hatályú apai elismerő nyilatkozatot, sor kerül a bizonyítási eljárás lefolytatására, azaz pl. tanúk kihallgatására, okiratok (szülészeti kórlap, terhesgondozási könyvecske, rendelőintézeti kezeléssel kapcsolatos adatok stb.) beszerzésére, illetve vértulajdonság vizsgálat, vagy a származás megállapításához szükséges más orvosszakértői (élettani) vizsgálat elrendelésére. Ilyen szakértői vizsgálat a vércsoport- és a HLA-vizsgálat, az ezek alapján adott összesített biostatisztikai szakvélemény, az antropológiai szakvélemény, a kromoszómavizsgálat, valamint a DNS-vizsgálat.
Az apasági perekben a tanúvallomás alól a közeli rokonok sem mentesülnek, és az orvos sem tagadhatja meg a tanúságtételt a titoktartás miatt.
A gyermek anyját, ha a perben beavatkozóként nem vesz részt, tanúként kell kihallgatni; kihallgatása csak akkor mellőzhető, ha cselekvőképtelen, vagy kihallgatásának más elháríthatatlan akadálya van.
Abban az esetben, ha több "apa-jelölt" is felmerül, közülük csak egyikük alperesként történő megjelölésére van mód, a többiek tanúként kerülhetnek meghallgatásra. Ugyanakkor a perrendtartás lehetőséget ad arra, hogy ha a bíróság vértulajdonság vizsgálatot, vagy a származás megállapításához szükséges más orvosszakértői (élettani) vizsgálatot rendel el, a vizsgálat tűrésére bármelyik érdekeltet kötelezheti. Ha a bíróság a vizsgálatra olyan tanút kötelez, aki a per adatai szerint az anyával a fogamzási időben nemileg érintkezett, ezt a személyt a bíróság végzésének közlésétől kezdődően a fél jogállása illeti meg. Ha a vértulajdonság vizsgálat nem az alperes, hanem pl. valamelyik tanú apaságának megállapítását alapozza meg, a felperes e személyt alperesként perbe vonhatja, a bíróság egyúttal az eredeti alperest a perből elbocsátja, és költségeiben a felperest marasztalja.
Ha a személyes megjelenésre idézett fél a tárgyaláson nem jelenik meg, vagy a bíróság felhívására nem nyilatkozik, vele szemben pénzbírság, az okozott költségekben való marasztalás, sőt elővezetés is alkalmazható.
Ha a tárgyaláson a kiskorú felperesnek a gyámhatóság által kirendelt eseti gyámja nem jelenik meg, a per megszüntetésének nincs helye. Ilyen esetben a bíróság felhívja a gyámhatóságot a szükséges intézkedések megtételére, illetőleg új eseti gyám kirendelésére.
Ha az érdekelt a kijelölt szakértőnél (orvosnál) vizsgálat vagy vérvétel céljából nem jelenik meg, illetőleg a vizsgálatot vagy a vérvételt nem engedi meg, vele szemben pénzbírságot, az okozott költségekben való marasztalást kell alkalmazni, de elővezetésnek helye nincs. Ugyanez a rendelkezés irányadó a kiskorú gyermek törvényes képviselőjével szemben is, ha a gyermeket vizsgálat vagy vérvétel végett nem állítja elő, vagy a vizsgálatot, illetve a vérvételt ő nem engedi meg.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Elutasította a legfelsőbb bíróság Dragnea fellebbezését – maszol.ro/MTI | EuroCom - Romániai Sajtófigyelő
Cotroceni, Elnökválasztás, Korrupció/gyanús ügyek, Parlament, Pártok, Politika, Választások
Elutasította a legfelsőbb bíróság Dragnea fellebbezését – maszol.ro/MTI
Posted by paszkanzs ⋅ 2017, április 26, szerda	Filed Under felfüggesztés, Liviu Dragnea, népszavazás, Szociáldemokrata Párt - PSD, Traian Basescu, választási csalások	Elutasította a legfelsőbb bíróság a korrupcióért korábban jogerősen elítélt Liviu Dragnea képviselőházi elnök ítéletvégrehajtási kifogását hétfőn.
A bukaresti kormány fő erejét alkotó Szociáldemokrata Párt (PSD) elnöki tisztségét is betöltő politikust tavaly áprilisban két év felfüggesztett börtönbüntetésre ítélték az akkori államfő leváltásáról 2012-ben kiírt népszavazással kapcsolatos korrupciós perben.
Dragnea – aki a PSD tavaly decemberi választási győzelme után priusza miatt nem igényelhette magának a kormányfői kinevezést – rendkívüli jogorvoslati kérelmét a büntetőper állítólagos formai hibáira alapozta, egyebek között arra, hogy az ítélet indoklását nem egy hónapon belül (ahogy szabályos lett volna), hanem tíz hónap múltán kapta meg.
A pártelnök azt is szabálytalannak vélte, hogy a késve kikézbesített ítéletet nem írta alá az azt kimondó öttagú bírói tanács valamennyi tagja. A testület elnöke, Livia Stanciu, aki tavaly a legfelsőbb bíróság elnöki tisztségét is betöltötte, azóta nyugdíjba ment, és Klaus Iohannis államfő alkotmánybíróvá nevezte ki. Helyette és a bírói tanács egy másik tagja helyett a legfelsőbb bíróság mostani elnöke látta el kézjegyével az ítélet indoklását. A legfelsőbb bíróság megalapozatlannak találta Dragnea kifogásait, és jogerősen elutasította a jogorvoslati kérelmet.
A PSD vezetője egyébként következetesen cáfolta, hogy ítéletvégrehajtási kifogásának benyújtásában a kormányfői tisztség megszerzésének reménye vezérelte volna. Dragnea ellen egy másik ügyben is vádat emelt a korrupcióellenes ügyészség (DNA), így ha még egyszer bűnösnek találja a bíróság, már nem lehet szó felfüggesztett büntetésről, és az első ügyben kiszabott börtönbüntetését is le kell töltenie.
A Szociáldemokrata Párt (PSD) elnökét 2016 áprilisában két év felfüggesztett börtönbüntetésre ítélte a legfelsőbb bíróság a Traian Băsescu volt államfő leváltásáról kiírt 2012-es referendummal kapcsolatos ügyben, amelyben választási csalás megszervezésében és befolyással való üzérkedésben találták vétkesnek Dragneát.
Forrás: Elutasította a legfelsőbb bíróság Dragnea fellebbezését
« Politikai vita az SZKT ülésén: „Van-e véletlen vagy nincs?” – maszol.ro
Szakbizottság: a legtöbb 3 évre ítéltek közkegyelemben részesülnek – maszol.ro/Agerpres »

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
A MAGYARSÁGUNK. - Nyitóoldal - Független Kisgazda-, Földmunkás- és Polgári Párt
Kezdőlap » Nyitóoldal » Független Kisgazda-, Földmunkás- és Polgári Párt
Független Kisgazda-, Földmunkás- és Polgári Párt [szerkesztés]
Elnök Nagy Sándor László
Frakcióvezető -
Alapítva 1908. január 12.[1]
újjáalapítva: 1956., illetve
Székház 1092. Budapest, Kinizsi u. 22.
Ideológia népi radikalizmus
Parlamenti jelenlét 1920-1948, 1990-2002
Nemzetközi szövetség(ek) -
EP-frakció -
Hivatalos színe(i) piros, fehér, zöld, sárga
Weboldal http://kisgazda.info
Lásd még Magyarország politikai élete
A Független Kisgazda-, Földmunkás és Polgári Párt (ismertebb nevén Független Kisgazdapárt, rövdítve FKgP) egy haladó szellemű, szolidáris, a gazdák, a mezőgazdasági alkalmazottak, és városi polgárok érdekeit képviselő párt. A magyar demokrácia, a titkos szavazás, és a köztársaság megalapításában elévülhetetlen érdemeket szerzett párt hosszú szünet után 2008 márciusában éledt fel újra. A jelszó: "Vissza a jövőbe!"
1.2 Az Egységes Pártban
1.3 Új párt: Független Kisgazda-, Földmunkás- és Polgári Párt
1.4 A szovjetizálódó Magyarországon
1.5 Az '56-os FKgP
1.6 A Kádár-rendszerbeli és a rendszerváltó Kisgazdapárt
1.7.1 1990 és 1994 között
1.7.2 1994 és 1998 között
1.7.3 1998 és 2002 között
1.7.4 2002-től 2006-ig
1.7.5 2006-os választásokon
2 Az országgyűlési választásokon elért eredményei
3 Az FKgP-ből kivált szervezetek (1922-2002)
A Független Kisgazdapárt alapjait Nagyatádi Szabó István tette le, aki 1908-ban alapította meg a Somogy megyei Kisgazdák Egyesületét, illetve a Magyarországi Kisbirtokosok Szövetségét majd később, 1909-ben pedig az Országos Függetlenségi és 48-as Gazdapártot. 1918-ban ez utóbbinak elnökévé választották. A Tanácsköztársaság bukása után, az 1920. január 25-26-ára kitűzött nemzetgyűlési választásokon 51,4%-kal abszolút többséget szerzett a párt a Nemzetgyűlésben.
Az Egységes Pártban [szerkesztés]
1922-ben Bethlen István későbbi miniszterelnök és hívei, -a Keresztény Nemzeti Egyesülés Pártja (KNEP)- és a Gazdapárt tagjai egyesítették a két pártot így új párt jött létre: a Keresztény-Keresztyén Földmíves-, Kisgazda- és Polgári Párt néven, amelynek ismertebb neve Egységes Párt. Ez lett Magyarország legerősebb pártja és elnöke névlegesen Nagyatádi volt de őt később lemondatták és nemsokára a Gazdapárt elvesztette saját arculatát és teljesen beleolvadt az Egységes pártba.
Új párt: Független Kisgazda-, Földmunkás- és Polgári Párt [szerkesztés]
A Bethlen politikáját már kevésbé illetve nem támogató kisgazdák egy új pártot kívántak létrehozni. 1930. október 12-én, Békésen megalakult a Független Kisgazda-, Földmunkás és Polgári Párt, melynek elnökévé Szijj Bálintot, alelnökévé Tildy Zoltánt , országos főtitkárrá pedig Nagy Ferencet választották. Ez év decemberében egyesültek az Agrárpárttal és így jött létre a Független Kisgazda Földműves és Polgári Agrárpárt, melynek elnökévé Gaál Gasztont, az Agrárpárt elnökét választották. 1931-ben Horthy kormányzó feloszlatta az országgyűlést és választást tűzött ki, amelyen a párt 10 mandátumot szerzett. Gaál Gaszton halála után Eckhardt Tibor lett az elnök. A II. világháború közeledtével Horthy és Teleki Pál miniszterelnök nyomására az USA-ba utazott, hogy kapcsolatokat építsen, de nem tért vissza. A másik kisgazda vezetőt, Bajcsy-Zsilinszky Endrét a nyilasok 1944. november 23-én illegális ellenállás-szervezés gyanújával letartózattak, és december 24-én kivégeztek. A párt megbízott, majd ügyvezető elnöke Eckhardt távozása után Tildy Zoltán lett. Miután a németek 1944. március 19-én megszálták az országot a belügyminiszter március-28.-án feloszlatta a pártot.
A szovjetizálódó Magyarországon [szerkesztés]
Nagy Ferenc, kisgazda miniszterelnök
Tildy Zoltán, kisgazda miniszterelnök, majd köztársasági elnök
Tildyt 1948 júniusában lemondatták, és innen felgyorsult az FKgP teljes hatástalanítása az ún. „szalámi taktikával”, amelynek az lett volna a lényege, hogy a pártot nem egyszerre verik szét, hanem fokozatosan a befolyásosabb politikusok eltávolításával, vagy fenyegetésekkel, zsarolásokkal elérve azt, hogy magukhoz állíttatták őket. Az 1947-es választásokon a párt csak 68 mandátumot szerzett. Júniustól már Dobi István volt a Független Kisgazdapárt elnöke, akiről tudta mindenki hogy erősen kommunistabarát. 1948. április 16-tól december 10-ig földművelésügyi miniszter 1948. december 10-től 1949. szeptember 5-ig miniszterelnök volt. Az 1949-es választásokon a legtöbb párt a Magyar Függetlenségi Népfrontban (továbbiakban MFN) indult. Kevés sikerrel, mert a már MKP és az SZDP egyesüléséből létrejött MDP 285 mandátumot szerzett a többiek 117-et. A MFN-ben névlegesen a kisgazdákat Dobi képviselte, de a Rákosi-rendszer alatt az FKgP nem működhetett.
Az '56-os FKgP [szerkesztés]
Az 1956-os forradalom és szabadságharc kitörésekor indult meg az FKgP újraszervezése. Neves kisgazda politikusok, Tildy Zoltán és Kovács Béla helyet kaptak a második Nagy Imre-kormányban. A rövidéletű harmadik Nagy Imre-kormányba bekerült a szintén kisgazda B. Szabó István is. Az 1956-os októberi forradalom megint felcsillantotta egy független és semleges Magyarország reményét, amely a Kisgazdapártnak is legfőbb célja volt, de aztán ismét sárba tiporták országunkat.
A Kádár-rendszerbeli és a rendszerváltó Kisgazdapárt [szerkesztés]
Torgyán József, a párt egykori elnöke és 1998-tól 2001-ig földművelésügyi és vidékfejlesztési miniszter
1990 és 1994 között [szerkesztés]
Az 1990-es választásokon az FKgP 44 képviselővel jutott be az Országgyűlésbe és a választásokat megnyerő MDF-fel, valamint a KDNP-vel koalíciós kormányt alakított. Az FKgP kapta a földművelésügyi és a honvédelmi tárcát. Az országgyűlési frakció vezetője Torgyán József lett. Később megválasztották Nagy Ferenc Józsefet elnökké és Torgyánt társelnökké, majd később az elnök is Torgyán lett. 1991. november 15-én kettészakadt az FKgP parlamenti frakciója: a frakció nagyobbik fele (a 33-ak), Pásztor Gyula vezetésével, továbbra is a koalíciót támogatta, míg a kisebbik része (a 12-ek), Torgyán József pártelnök vezetésével, különvált. Torgyán 1992. február 21-én bejelentette, hogy a párt kilép a frakcióból, arra hivatkozva, hogy Antall József nem teljesíti a rendszerváltáshoz szükséges intézkedéseket. Február 24-én az addigi 12-ek két tagja átült a 33-akhoz (a sajtóban ezek után 35-ök illetve 10-ek néven emlegették a frakció két részét), és a Torgyán vezette csoport ellenzékbe vonult.
1994 és 1998 között [szerkesztés]
1998 és 2002 között [szerkesztés]
1998-ban került be a párt utoljára a Parlamentbe -napjainkig-, 48 képviselővel és ismét kormányra került az MDF-fel és a választásokat nyerő Fidesszel. A kisgazdák 4 tárcát kaptak. 1998-ban az FKgP 82 jelöltjének a visszalépése döntő tény volt a Fidesz választási győzelmében. Torgyán József földművelési és vidékfejlesztési miniszter lett, s a párt megkapta a honvédelmi-, a környezetvédelmi tárcát és egy tárca nélküli miniszteri bársonyszéket. A koalíciós szerződés értelmében a köztársasági elnök személyére az FKgP tesz majd javaslatot. 2000-ben a párt Mádl Ferencet jelölte ki a tisztség betöltésére. A kisgazda miniszterek munkáját látványos botrányok kísérték (családtagok kinevezése, utazások, Torgyán József FTC-elnöksége, agrártámogatási pénzek felhasználása, pazarlás), melyek megingatták mind a párt tekintélyét, mind Torgyán pozícióját, akit a kisgazda nagygyűlés 2000 májusában még hűségnyilatkozatokkal kértek fel köztársasági elnöknek (amit Torgyán elutasított), egyben az FKgP alapszabályát úgy változtatták meg, hogy Torgyán szinte elmozdíthatatlan legyen az elnöki székből. A 2000 őszén induló, Torgyán József elnevezésével: "lejáratási kampány" (Székely-ügy, Torgyán-villa), majd a december végi gödi gyűlés határozatai (párt vidéki szárnyának erősítése) után 2001 elején az FKgP frakció egy része szembefordult Torgyánnal. Lányi Zsolt és Pokol Béla is lemondott a frakcióelnök-helyettesi tistségéről, majd megalakult a frakción belüli polgári platform (Bánk Attila, Pokol Béla, Turi-Kovács Béla, Boros Imre, Horváth Béla, Várhelyi András). Maga Torgyán József is lemondani kényszerült miniszteri pozíciójából, ahova utódjául nem sikerült elfogadtatnia jelöltjét, Gyimóthy Gézát. Ezt követően kizárások és tagfelfüggesztések követték egymást, Torgyánnak a frakcióelnökséget sem sikerült visszaszereznie, jelöltje Szentgyörgyvölgyi Péter pedig nemsokára szintén a "lázadókhoz" csatlakozott. A tragikomédia csúcsa az ugyanazon a napon, két helyszínen megtartott májusi nagygyűlés volt. Cegléden - botrányos körülmények között megtartott gyűlésen - Torgyán Józsefet ismét megerősítették elnöki pozíciójában és rehabilitálták a korábban kizárt G. Nagyné Maczó Ágnest is. Az ellentábor Budapesten Lányi Zsoltot választotta meg párelnöknek, ám bejegyzését a Fővárosi Bíróság elutasította. 2001 nyarán több kisgazda szervezet alakult az FKgP ellen, eleinte egyesületi formában: Reform Polgári Egyesület (Lányi Zsolt), Független Kisgazdák Demokratikus Szövetsége (Szabó János, Turi-Kovács Béla). Augusztusban a kiváró Lányit megelőzve a volt budapesti elnök, Liebmann Katalin létrehozta a Reform Kisgazdapártot, mely az ősz folyamán a Cseh Sándor vezette, 1999-ig a MIÉP-pel kapcsolatban álló Kisgazda Szövetséghez közeledett, a választásokon azonban külön indultak. Lányi Zsolt a visszavonulás mellett határozott. Az Orbán Viktort támogató 14 kisgazda, élükön Túri-Kovács Bélával - az MKDSZ mintájára - megalakította a Kisgazda Polgári Egyesületet, így a Fidesz színeiben indulhattak a választáson. Az utolsó botrány 2002 februárjában tört ki, ugyanis a párt - bár visszavásárlási joggal – eladta Belgrád rakparti székházát Szeremlei Huba vállalkozónak. Az országos listán Torgyán József elnök, Gyimóthy Géza főtitkár, G. Nagyné Maczó Ágnes alelnök, Gidai Erzsébet közgazdászprofesszor (2002-ig MIÉP képviselő) és Béres Béla alelnök állt az első öt helyen. A budapesti lista élén Korényi Attiláné budapesti elnök, országos főtitkárhelyettes állt. Az FKgP 2002-ben már nem jutott be a Parlamentbe, 0,75%(I. forduló) illetve 0,02%-kal(II. forduló) kiesett onnan.
2002-től 2006-ig [szerkesztés]
2002. május 3-án a párt Országos Nagyválasztmánya leváltotta az addigi vezetést, és Réti Miklóst választotta meg elnöknek. Az új elnökség ideiglenesen, egy évre kapott mandátumot, és azt a feladatot kapta a küldöttektől, hogy végezze el a párt alapszervezeteinek és megyei szervezeteinek tisztújítását. Az FKgP-t a Fővárosi Bíróság tartja nyilván. Réti Miklós, mint új elnök, kezdeményezte ezen a Bíróságon, hogy töröljék a párt főügyészét, Torgyán Józsefet és helyére jegyezzék be őt. A Fővárosi Bíróság ezt először elutasította, de a fellebbezés után a Fővárosi Ítélőtábla elrendelte azt 2002 októberétől. Eddigre a Torgyán vezette elnökség elköltötte a párt összes pénzét (százmilliós nagyságrendben), és több mint 200 millió forint adósságot hagyott az új vezetésre. A pártnak egy pár kisebb értékű ingatlanán kívül a Budapest V. kerületében található országos székháza képviselt jelentős vagyont kb. 1 milliárd forint értékben. A székházra a Torgyán-féle vezetés kötött adásvételi szerződést Szeremlei Huba vállalkozóval, azzal a feltétellel: ha az FKgP visszafizeti adósságát, az adásvétel tárgytalan. 2003. január végére a megyékben megtörténtek a tisztújítások, illetve ahol még nem, ott februárra lezajlottak a még megmaradt teendők, tehát az új elnökség elvégezte feladatát, ezért 2003. január 31-én az országos vezetőség döntése alapján Réti Miklós elnök 2003. március 1-re újra összehívta a párt országos tisztújító nagyválasztmányát. Fontos tény, hogy a párt alapszabálya kimondja, hogy csak az országgyűlési választásokat követő 30 napon belül lehet országos tisztújító Nagyválasztmányt tartani; a 2003. május 3-ai országos Nagygyűlés, egy kivételt képezett az alapszabályba, vagyis 2003 májusáig az újjáválasztott megyei küldöttek válasszák meg a párt végleges elnökségét. Világossá vált, hogy a párt adósságait csak az országos székház eladásával, illetve egy új és kisebb székházra cserélésével lehet rendezni. A székház eladásának mikéntjén Réti Miklós elnök, Hegedűs Péter főtitkár, és Deák József ügyvezető alelnök nézeteltérésbe keveredett. Emiatt Deák 2003. februárjában ismét országos tisztújító nagyválasztmányra hívta össze saját híveit.
2003. július 9-én a Fővárosi Ítélőtábla a 1.Kny.52.224/2003/3. számú végzésében úgy döntött, hogy a 2003. február 16-án saját támogatói által megválasztott Deák József az elnök. Zsikla Győző indított egy polgári peres eljárást. A Fővárosi Bíróság a 8. P. 22.537/2003/19. számú ítéletével, majd fellebbezés után a Fővárosi Ítélőtábla a 4.Pf.21.244/2004/20. számú, 2005. január 18-ai jogerős ítéletével kihirdette, hogy Deák József törvénytelenül lett az FKgP elnöke. De ekkor már Kovács István József volt a párt országos elnökének bejegyezve. Az új elnök Szolnokra elhívta az ismerőseit – hasonlóan Deák Józsefhez –, akik megerősítették őt az elnöki pozícióban. A Bíróság ezúttal sem vizsgálta az gyűlés törvényességét, sőt, azt sem, amit kötelessége lett volna vizsgálni, mégpedig hogy a párt alapszabálya szerint jogszerű-e a beadvány, hiszen ekkor már a párt alapszabálya szerint nem lehetett volna tisztújító nagyválasztmányt tartani, hiszen már véget ért az egy éves kivétel, ezért újra az lett a szabályos, hogy csak az országgyűlési választásokat követő harminc napon belüli időszakban lehet tisztújíó gyűlést tartani. E helyzetben is volt, aki megindított egy polgári peres eljárást, amely ki is mondta a törvénytelenséget, de ismét eltelt egy év. 2005. október 5-ei végzésével a Legfelsőbb Bíróság úgy határozott, hogy Hegedűs Péter a párt új elnöke. Ez a végzés a legfurcsább az eddigi végzések közül. Hegedűs, mint leváltott országos főtitkár egy – a párt alapszabálya által ismeretlen testületet – úgynevezett „kisgazda tanácsot” alakított. Ez a testület összehívta a párt nagygyűlését, amely úgy módosította az alapszabályt, hogy össze lehessen hívni a tisztújító nagyválasztmányt az országgyűlési választások után eltelt 30 napos időszakon túl is. A Fővárosi Bíróság elfogadta az alapszabály-módosítást, és az új pártelnök megválasztását, viszont a Fővárosi Ítélőtábla elutasította mindkettőt. Az Ítélőtábla végzése ezúttal kimondta, hogy Hegedűs nem volt jogosult alapszabály módosításra, hiszen ekkor már semmilyen szerepe nem volt a pártban. Ha pedig a régi alapszabály az lett érvényes, akkor az országgyűlési választások előtt nem lehet meg a tisztújítás, vagyis új elnök sem. Erre jött a Legfelsőbb Bíróság említett Kfv.IV. 37.234/2005/7. számú végzése, amely azt határozta, hogy az alapszabály módosítás nem érvényes, de az új elnök, Hegedűs Péter igen. A párt adóssága a "törvénytelen" elnökök vezetése alatt, már megközelítette a 400 Millió forintot. Az alapszabály által megadott időben, azaz az országgyűlési választásokat követő harminc napon belül tartott nagyválasztmány Zsiklát választotta a párt új elnökének. A Fővárosi Bíróság küldött egy végzést, hogy addig nem bírálja el Zsikla beadványát, amíg a Szentirmai kontra Hegedűs ügy jogerősen véget nem ér. Azóta már a párt elnöke Hegedűs Péter lett.
2006-os választásokon [szerkesztés]
A 2006-os országgyűlési választásokon számos kisgazda a MIÉP-Jobbik-Kisgazdák pártszövetségben indult és néhány körzetben a szavazatok száma majdnem meghaladta a szövetség által listán elért 2%-ának a kétszeresét. A Paralamentbe ugyan nem jutottak be de az Országgyűlésen kívüli pártok között a Harmadik út szövetség a legjobb eredményt érte el. Az FKgP "maradéka" önállóan indult és kb. ugyanakkora támogatottságot szerzett az első fordulóban mint 2002-es választások második fordulójában(0,02%).
Az országgyűlési választásokon elért eredményei [szerkesztés]
*A MIÉP-Jobbik a Harmadik Út pártszövetség eredményei, amelyben az FKgP tagok nagy része indult
Az FKgP-ből kivált szervezetek (1922-2002) [szerkesztés]
48-as Kisgazda Párt (KG48P) (1922[2])
Demokrata Párt (DP) (1993. február[3])
Egyesült Kisgazdapárt (EKGP) (1993. november[3])
Független Kisgazdák Demokratikus Szövetsége (FKDSZ) (2001. május 24.[4])
Függetlenségi Kisgazda-, Földmíves- és Polgári Párt (FKGFP) (vagy „Rassay-párt” – 1921. április[5])
Keresztény Nemzeti Szocialista Front (KNSZF) (1938.[6])
Kiegyezés Független Kisgazda-, Földműves- és Polgári Párt (KFKGP) (1993. november 19.[3])
Konzervatív Párt, Gazdák és Polgárok Szövetsége (KOP) (1993. szeptember[3])
Magyar Szabadságpárt (1946.[8])
Nemzeti Kisgazda-, Iparos- és Munkáspárt (NKIMP) (1938.[9])
Nemzeti Kisgazda- és Polgári Párt (NKGP) (1989. december[10])
Történelmi Független Kisgazdapárt (TKGP) (1992. november[10])
Új Szövetség Magyarországért (ÚSZM) (1997. december[10])
^ FKGP Pártprofil, 2002 (index.hu)
^ Párttörténet: 48-as Kisgazda Párt (vokscentrum.hu)
^ 2001 május-jűnius kronológia (Beszélő, 2001 július-augusztus-i szám)
^ Rövid párttörténet: FKGFP (vokscentrum.hu)
^ Rövid párttörténet: KNSZF (voscentrum.hu)
^ Választástörténet – 1947 (vokscentrum.hu)
^ Rövid párttörténet: NKIMP (vokscentrum.hu)
Benkő Péter:A Független Kisgazdapárt, 1988-2000. Villányi úti Konf.Közp. és Szabadegyetem Alapítvány, 2000 ISBN 9637580255
Csicsery-Rónay István – Cserenyey Géza: Koncepciós per a Független Kisgazdapárt szétzúzására, 1947, 1956-os Intézet Közalapítvány, 1998 ISBN 9630474794
N. Szabó József: A Független Kisgazdapárt művelődéspolitikája a politikai pluralizmus idején (1945-1946) Stúdium Kiadó, 1994 ISBN 9637988327
▲ becsuk m·v·sz Magyarországi politikai pártok
(386 mandátum)
Magyar Szocialista Párt (190) • Fidesz – Magyar Polgári Szövetség (141) • Kereszténydemokrata Néppárt (23) • Szabad Demokraták Szövetsége (20) • Magyar Demokrata Fórum (11) • Somogyért Egyesület* (1)
* Hivatalosan függetlenként
Parlamenten kívüli pártok**
MIÉP – Jobbik a Harmadik Út (MIÉP és Jobbik) (2,20%) • Magyar Kommunista Munkáspárt (0,41%) • Centrum (0,32%) • Független Kisgazdapárt (0,02%) • egyéb (0,27%)
** A legutolsó választási eredmények alapján [1]
(24 mandátum)
Fidesz – Magyar Polgári Szövetség (12) • Magyar Szocialista Párt (9) • Szabad Demokraták Szövetsége (2) • Magyar Demokrata Fórum (1)
A lap eredeti címe: „http://hu.wikipedia.org/wiki/F%C3%BCggetlen_Kisgazda-%2C_F%C3%B6ldmunk%C3%A1s-_%C3%A9s_Polg%C3%A1ri_P%C3%A1rt”
Kategória: Magyarországi pártok
A lap utolsó módosítása: 2008. július 17., 12:34.
(Amuelborne, 2018.10.13 06:39)

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság