text:
Margit Zoltán: Hírek
Poros eső hullott az Alföldön,
észlelőink erről számos fotót is készítettek.
Az elszíneződést a szaharai eredetű
homok okozza. A Szaharából a légkörbe került homok a dél felől
érkező áramlatokkal Közép-Európa térségébe jutott,
ugyanakkor ez a légtömeg nedves levegőt is szállít, így a homok
a nedvességgel keveredve csapadék formájában kihull, így a
felszínre, illetve a tárgyakra lerakódik. Mivel az éjszaka egyre
többfelé várható újabb csapadék, főként zivatarral kísért
záporok formájában, ezért az ország más területein is
találkozhatunk ezzel a jelenséggel.
Sokan úgy vélik:
A kanári szigetek feletti porfelhő...
Újabb három tibeti gyújtotta fel
További három tibeti gyújtotta fel
magát az utóbbi nyolc napban, így tiltakozva a kínai fennhatóság
ellen, követelve a dalai láma visszatérését – jelentette
vasárnap a Szabad Ázsia Rádió (RFA), tibeti forrásokat idézve.
Az RFA a Nemzetközi Kampány Tibetért
(ICT) elnevezésű civil szervezetre hivatkozva tudósított arról,
hogy szeptember 29-én egy huszonhét éves fiatal gyújtotta fel
magát Csinhaj tartomány egyik városában. Önégetés áldozata
lett szombaton egy másik huszonhét esztendős férfi Kanszu
tartományban, s egy negyvenkét éves tibeti író is a hét végén
borította lángba önmagát a Tibeti Autonóm Területen lévő
egyik buddhista templomban.
Ezekkel az esetekkel 2009 februárja
óta ötvennégyre emelkedett a tibetiek önégetéseinek száma,
ezek közül negyvennégy halálos kimenetelű volt. Ezek a típusú
cselekmények különösen a délnyugati Szecsuan (Sichan), az
északnyugati Csinhaj (Qinghai), valamint Kanszu (Gansu) tartományban
szaporodtak el.
Emigráns tibeti szervezetek azt
állítják, hogy az önégetésekkel a tibetiek a kínai fennhatóság
ellen tiltakoznak, illetve a dalai láma visszatérését követelik.
Peking szerint viszont az önégetési kampányt a Tibet
elszakítására törekvő emigránsok szítják, akik önös
érdekből küldik halálba a többségükben fiatalembereket.
A dalai láma nemrégiben egyik
nyilatkozatában “érthetőnek” nevezte az önégetéseket, de
leszögezte, hogy nem fog felbujtani ilyen drasztikus akciókra. A
száműzetésben élő tibetiek szeptember végi világtalálkozója
pedig arra kérte a tibetieket, hogy ne folyamodjanak az önégetés
eszközéhez a kínai uralom elleni tiltakozásként.
Kína 1950-ben szállta meg Tibetet,
ahonnan a dalai láma 1959-ben egy meghiúsult felkelést követően
menekült el, s azóta is indiai száműzetésben él.
Hírújság/Magyartudat A szerb elnök megkegyelmezett Sass Lászlónak
Tomislav Nikolić szerb elnök ma
kegyelemben részesítette Sass Lászlót (a képen), akit a bíróság
150 napos szabadságvesztésre ítélt, mert megsértette
becsületében Toroczkai Lászlót, a magyarországi szélsőséges
Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom vezetője ellen, közölte
az elnök sajtószolgálata.
Nikolić ezt megelőzően bekérette
az illetékes bíróságnak, valamint az igazságügyi
minisztériumnak az esettel kapcsolatos véleményét, az elnöki
kegyelemről szóló okiratot pedig azzal a meggyőződéssel írta
alá, hogy a gondolatszabadság az egyik legalapvetőbb civilizációs
érték, áll a közleményben.
A szerb elnök úgy értékelte,
példátlan az, hogy Sass László 150 napos börtönbüntetését
tölti csak azért, mert nyilvánosan kimondta a véleményét,
hiszen ez ellentétben áll az európai normákkal és a nemzetközi
konvenciókkal.
Sasst, akinek ma kellene elhagynia a börtönt,
2011. február 4-én ítélték el, miután a Magyar Szó napilap
Közös Íróasztal rovatában közölt írásában - a bíróság
véleménye szerint - megsértette Toroczkait. A bíróság
eredetileg 150 ezer dinár pénzbírsággal sújtotta, de miután
Sassnak nem volt pénze kifizetni a büntetést, önként
jelentkezett 150 napos börtönbüntetésének letöltésére a
szabadkai fegyházban. (Beta)
Budapest, 2012. március 26., hétfő
(OS) - A Legfőbb Ügyészség teljes körű jogi, erkölcsi és
politikai rehabilitációban részesítette a meghurcolt Mindszenty
József bíborost.
Mindszenty olyan embertelen időkben
tudott igaz ember, a hivatását mindvégig gyakorló főpap maradni,
és tiszta erkölcsi tartással cselekedni, mint a II. világháború
alatti vészkorszak, vagy az 50-es, 60-as évek tomboló kommunista
diktatúrája. Karizmatikus személyiségét, szilárd jellemét –
amelytől egyaránt tartott minden elnyomó hatalom – a
legbrutálisabb eszközökkel sem tudták megtörni. Inkább vállalta
hazájában az évtizedekig tartó teljes elszigetelődést,
ellehetetlenítést, majd a külhoni eltaszítottságot, mintsem
elveinek feladásával a kiegyezést a demokrácia ellenségeivel. Ideje volt, hogy a rendszerváltás óta eltelt évtizedek után
végre feketén-fehéren kimondja az igazságszolgáltatás:
Mindszenty ártatlan volt az ellene felhozott vádakban. Így mielőbb
lezárulhat a Vatikánban a szentéletű bíboros boldoggá avatási
eljárása és egy újabb magyar példaképpel gazdagodhat a
Katolikus Egyház és a világ.
külügyminiszter szerint Bukarest nem akadályozza
meg Szerbia EU-tagjelölti státusát, de elhúzódhatnak a szerb csatlakozási tárgyalások
Románia nem akadályozza meg Szerbia EU-tagjelölti
státusának elfogadását, de elvárja, hogy Szerbiát is ugyanolyan
szigorú megfigyelés alá vessék a kisebbségi jogok betartása
terén, mint korábban Romániát - jelentette ki kedden Cristian
Diaconesacu román külügyminiszter.
A román diplomácia vezetője a
Romania TV hírtelevíziónak kedden elmondta: az Európai Unió
általános ügyek tanácsának keddi ülésén azért húzódtak el
a tárgyalások, mert Románia szerint az a természetes, ha minden
tagjelölt országot ugyanolyan szigorú megfigyelés alá helyeznek,
mint Romániát. Valamennyi tagjelölt országnak bizonyítania kell
- mondta a külügyminiszter -, hogy tiszteletben tartja a
kisebbségek védelmére vonatkozó uniós szabványokat, értékeket.
Rámutatott: a tagországok állam- és
kormányfőinek a hét második felében tartandó értekezletükig -
amelyen végleges döntés születik Szerbia EU-tagjelölti
státusáról - egyrészt Románia és Szerbia aláír egy
együttműködési megállapodást kisebbségvédelem témakörben,
valamint az EU is figyelemmel kíséri 2012 folyamán a szerbiai
románok helyzetét, és arra bátorítja az Európai Biztonsági és
Együttműködési Szervezet kisebbségügyi főbiztosát, hogy ő is
vegyen részt ebben a felmérésben - mondta a román
külügyminiszter. "Nem tettünk egyebet, minthogy
komolyan vettük a tagjelölti státussal járó kisebbségügyi
szempontokat" - mondta Cristian Diaconescu, aki leszögezte,
hogy Románia plusz garanciákat vár Szerbiától annak
alátámasztására, hogy tiszteletben tartja kisebbségeinek nyelvi,
identitási és lelkiismereti jogait.
Szilágyi Imre, a Magyar Külügyi Intézet tudományos
főmunkatársa szerint bár az uniós külügyminiszterek az uniós
tagjelölti státus megadását javasolták kedden Szerbiának, a
csatlakozási tárgyalások valószínűleg elhúzódnak majd a
koszovói helyzet rendezése miatt.
Az Európai Unió tagországainak
külügyminiszterei kedden javasolták, hogy Szerbia váljon
hivatalos EU-tagjelöltté, de a végleges határozatot a tagországok
állam- és kormányfői hozzák meg a hét második felében
tartandó értekezletükön. A végérvényes döntésig a keddi
ülésen helyszíni beszámolók szerint azért nem sikerült
eljutni, mert Románia további garanciákat tartott szükségesnek
ahhoz, hogy a Szerbiában élő román kisebbség jogai kellő
védelmet élvezzenek.
Imre az MTI-nek kedden úgy nyilatkozott, ha Szerbia megkapja
a tagjelölti státust, decemberben születhet döntés arról, mikor
kezdődhetnek meg a csatlakozási tárgyalások az országgal. Ez
"nem lesz könnyű folyamat", főként Koszovó ügye
nehezítheti a haladást a tárgyalásokon - mutatott rá.
Mint kiemelte, az uniós
külügyminiszterek egyetértésének oka, hogy a hét végén
megállapodás jött létre Belgrád és Pristina küldöttségei
között Koszovó regionális képviseletéről. A tagjelölti státus megadásának
ügyében Németország álláspontja volt a leginkább kérdéses,
mivel Angela Merkel kancellár alapvetően két feltételhez kötötte
Berlin támogatását tavaly augusztusi belgrádi útján, és ezek
közül csak az egyik teljesült - mondta. Mint kifejtette, a
szerb-koszovói tárgyalásokon ugyan valóban történt előrelépés,
ahogyan ezt Németország is sürgette, de még nem valósult meg a
szerb és koszovói "párhuzamos struktúrák felszámolása". Németország tavaly azt követelte
Szerbiától, hogy folytasson feltétel nélküli párbeszédet
Pristinával, jusson megállapodásra Koszovó brüsszeli
(regionális) képviseletéről, továbbá a távközlésről és az
áramellátásról. Sürgette azt is, hogy Pristina vegye át az
északi Kosovska Mitrovicában a bíróság feletti ellenőrzést, és
kezdődjön meg a párhuzamos intézmények felszámolása.
Németország valószínűleg azért egyezett bele a tagjelölti
státus megadásába, mert feltételei egy részének Belgrád
mégiscsak eleget tett, a belépési folyamat alakulása pedig a
továbbiakban attól függ majd, hogy "mennyire teljesül a
többi".
A csatlakozási tárgyalásokkal
összefüggésben Szilágyi Imre azt mondta, kétséges, hogyan
alakul a szerb-koszovói határ ügye, hiszen ezt "Belgrád nem
is fogadja el határként". Az is gondot okozhat, hogy - mint
arra Németország is felhívta a figyelmet - az uniós tagállamok
többsége elismerte Koszovó függetlenségét, Szerbia azonban
nem - hangsúlyozta.
Az uniós külügyminiszterek
döntésének vélhetően az az oka, hogy nem
akarták: Szerbia felhagyjon az EU-konform intézményi
struktúra kialakításával, és ahhoz akartak hozzájárulni, hogy
a közelgő parlamenti választásokon olyan erők arassanak
győzelmet, amelyek nem kérdőjelezik meg Szerbia erőfeszítéseit
az uniós tagságért - mondta Szilágyi Imre.
MTI 2012. február 28.
"Büszke magyar
vagyok" - Fliegauf Bence
A fiatal rendező alkotása elnyerte a
Berlinale zsűrijének nagydíját A munkáját segítő embereket
méltatta Fliegauf Bence, a Csak a szél című film rendezője
szombaton Berlinben, miután alkotása elnyerte a Berlinale
zsűrijének nagydíját. Mint mondta, "büszke
magyar", ezt azonban "nem könnyű" megélni. Az olyan
estéken viszont, amikor magyar film nyeri el a világ egyik
legrangosabb filmszemléjén a zsűri nagydíját, mégis "lehet
büszke magyarnak lenni" - fogalmazott. Filmje erősen
dokumentarista jellegű - vetették fel újságírók. Büszke magyar (Fotó: Habostorta)
kapcsolatban a művész úgy vélte, a romagyilkosságok hatására
született film inkább televízióba való, mert a televízió
feladata a társadalmi problémák felmutatása. Szerinte hiányoznak
a televízióból a társadalmi kérdéseket feszegető filmek,
holott éppen ez lenne a feladata ennek a médiumnak.
A Csak a szél alkotói kértek is
támogatást a magyar tévétársaságoktól. A "csatornák nem
adtak semmit, most meg interjúkat akarnak" - mondta Fliegauf.
Hozzátette: "ez a teremtmény" - az Ezüst Medve -
remélhetőleg hozzájárul ahhoz, hogy legközelebb jobban
sikerüljön az együttműködés, mert az olyan alkotások, mint a
Csak a szél, nagyon fontos társadalmi problémákról
gondolkodtatják el a nézőt.
A film a zsűri nagydíja
mellett elnyerte az úgynevezett film békedíjat és az Amnesty
International (AI) nemzetközi jogvédő szervezet díját is. Ez
utóbbival kapcsolatban Fliegauf Bence az MTI kérdésére válaszolva
elmondta: nagy megtiszteltetés számára az AI elismerése, hiszen a
segítő szakmában a romákkal évtizedek óta foglalkozó
szakemberek erőfeszítései "sokkal fontosabbak, mint a puszta
beszéd a rasszizmusról és az idegengyűlöletről". "A
romák között dolgozó szociális munkások és egyéb szakértők
a film elkészítéséhez is nagyban hozzájárultak" - emelte
ki Fliegauf. Hozzátette: az alkotás talán hozzájárulhat a
"küldetésük finanszírozásához", ahhoz, hogy továbbra
is gyakorolhassák hivatásukat. MTI Újabb Anonymous akció?
A CIA és az INTERPOL weblapjának kiiktatása után a Nasdaq és a BATS weblapjának tamadása mögött is az Anonymous akció csoport áll? -Nem tudni, mert az Anonymous még nem ismerte el, a jól ismert: -"Tango down" vezényszót még nem használták az amerikai tőzsdével szemben.
A Nasdaq szóvivője elismerte, hogy a honlapjuk az elmúlt 24 órában támadás célpontja volt és időszakos kieséssel működni tudtak, ugyanezt jelezte a BATS is. -DDoS típusú támadást vészeltek át, amely a felhasználok ellen írányult, így a rendszerbe nem tudtak belépni és a kettő cég szolgáltatásai elérhetetlenek voltak számukra.
Az amerikai kereskedelem ennek ellenére zökkenőmentesen bolnyolította le forgalmát.
Valentinnapi móka?
Anonymous kiiktatta a CIA honlapját!
Az "Anonymous" hacker csoport megtámadta és egyenlőre kiiktatta a CIA -az USA Központi Hírszerző Ügynökségének honlapját 21:45 kor, ma február 10-én. A twitteren közölték a hírt: "CIA TANGO DOWN"! E-vezényszót használja az Egyesült Államok hadserege, ha kiiktatja ellenségét. Az akciót a "Megauplod" videó megosztó - tároló megszüntetése végett folytatják, először az FBI honlapját iktatták ki, követte az USA Igazságügyi Minisztériumának honlapja és most a CIA következett a "sorban". Az internetes kalózkodás felszámolása érdekében létrehozott ACTA egyezmény elfogadásának meghiúsítása érdekében további hacker támadásokra lehet számítani. Ezidáig állami intézmények szenvedték el a támadásokat Szlovéniában, Görögországban, Horvátországban...
Gyűlöletszító
falfirkák - Halál a magyarokra! és Halál a horvátokra!
Halál a magyarokra! és Halál a
horvátokra! – ezek a gyűlöletszító feliratok jelentek meg
kedden (január 30-án – B. A. megj.) a nap folyamán a (szabadkai
– B. A. megj.) Vasutas település helyi közösség területén
lévő piac közelében. A feliratok a bolt és a trafóállomás
falán találhatóak. A Vajdasági Szociáldemokrata Liga
közleményben elítélte a feliratok készítőit, s kiemelték,
hogy az effajta viselkedés nem méltó Szabadkához, ahol nem egymás
mellett, hanem együtt élnek évszázadok óta az emberek. A VSZL
helyi szervezetének vezetői hozzáteszik, a szabadkaiak tudják,
milyen hosszú időt igényel, hogy a nemzetek közötti viszonyok
kialakuljanak, s milyen rövid alatt tönkre lehet tenni a jó
viszonyt. Követelik, hogy a rendőrség mielőbb kerítse kézre az
elkövetőket.(mag)
Magyar Szó, 2012. február 2., 11. o.
Halál a magyarokra- Gyűlöletkeltő
felirat Szabadkán
Halál a magyarokra - MRM fotója
Két hete „ékesíti” a szabadkai
sugárút egyik panelházának falát a SMRT MAĐARIMA (Halál a
magyarokra) felirat. Az MRM szabadkai városi szervezete elítéli a
soviniszta és gyűlöletet szító falfirkát, és annak
haladéktalan eltávolítását kéri a köztisztasági kommunális
vállalattól, illetve a ház lakóitól.
A nem szerb
nemzetiségűek ellen elkövetett újabb atrocitások (pl. a Rumán
és Újvidéken történt horvátok elleni támadások) bizonyítják,
hogy a szerb társadalom egy jelentős részét még mindig a
gyűlölet mozgatja.
Az MRM ezért is tartja hasznosnak és
előremutatónak a szabadkai városvezetés azon lépését, amelyet
mozgalmunk már megalakulása óta követel a polgármestertől és a
VKT elnökétől. Vagyis, hogy szükség van a magyar nyelv mint
környezetnyelv kötelező tantárgyként való tanítására minden
egyes iskolában. Hosszú távon ez a tolerancia és a közbiztonság
erősödését, valamint a gyakorlatban érvényesülő
kétnyelvűséget fogja eredményezni.Szabadka, 2012. január
Az MRM Szabadkai Városi Szervezete nevében, Juhász
Zoltán, elnök
Bálint, elnök
Szerbiai futballhuliganizmus: Taton gyilkosainak büntetését
megfelezték
felhördült a közvélemény, hogy két napja szurkoló huligánok
randalíroznak Újvidék utcáin, a belgrádi fellebbviteli bíróság
ma úgy döntött, megfelezi azoknak a futballhuligánoknak a
büntetését, akik 2009. szeptember 17-én Belgrád központjában
agyonverték Brice Taton francia szurkoló fiatalembert, megmásítva
így a felső bíróság döntését, amely összesen 240 év
börtönbüntetést szabott ki a huligánokra, tudta meg a belgrádi
sajtó.A 28 éves Brice Tatont 2009. szeptember 17-én
verték agyon Belgrád központjában, a belgrádi Partizan és a
francia Toulouse mérkőzése előtt. Súlyos fejsérüléseket
okoztak neki, a mellkasára mért ütésektől pedig megpattant az
aortája, belső vérzést okozva. A fiatalember szeptember 29-én
belehalt sérüléseibe.A támadás máig szökésben lévő
főkolomoposainak büntetését 35-ről 15, illetve 32-ről 14 évre
mérsékelték. Ellenük nemzetközi körözés van érvényben. Azon
elkövetőknek, akiket a felső bíróság bírája személyenként
30 évre ítélt, ma 13 évre enyhítették büntetését, s hasonló
enyhítéseket kaptak az ügy további vádlottai is.A
fellebbviteli bíróság úgy véli, a büntetés ilyen enyhített
formájában is tökéletesen eléri célját. Taton szüleinek
fellebezését megalapozatlannak ítélték és elvetették. B92,
A "szerb-nemzeti nyugdíjasok" Szerbiában
Vrábel János és Toplák Imre a
“nemzeti nyugdíjasok” között
legújabb Hivatalos Lapban tették közzé annak a 43 személynek a
nevét, akik ettől az évtől kezdve a nemzet illetve a nemzeti
kisebbségek kultúrájához való hozzájárulások miatt kiemelt,
népszerű nevén “nemzeti nyugdíjat” kapnak.Több év után
az idén két magyar is van a kitüntetettek között, Vrábel János
népművész, zenepedagógus (a képen)és Toplák Imre
karmester.Kiemelt nyugdíjat kap ezentúl többek között
Timothy John Byford rendező, Ratko Božović szociológus, Lepa
Lukić népdalénekes, Bisera Veletanlić jazz énekesnő, Stjepko
Gut jazz muzsikus, Ljiljana Đurić színművész, Relja Kostić
építész, Ksenija Maricki Gađanski műfordító, Radomir Smiljanić
író, Hilmija Ćatović festőművész és mások.A nemzeti
nyugdíjra összesen 366-an pályáztak, az arra érdemesekről pedig
a Petar Volk teatrológus, Rajko Maksimović zeneszerző, Zoran
Bulajić építész, Marko Popović régész, Urbán András rendező,
Bratislav R. Milanović irodalmár és Božidar Zečević
filmkritikus összetételű bizottság döntött, áll a művelődési
minisztérium ma kiadott közleményében.A nemzeti nyugdíjat az
odaítéléstől kezdve az arra érdemesült személy élete végéig
folyósítják, jelenleg havi nettó 50 ezer dinárt tesz ki.
Az éjféli miséről hazafelé igyekvő nyugdíjas asszonyt vertek meg!
Szélsőségesek újabb brutális
akciója Temerinben!
Gusztony
András temerini polgármester arról értesített bennünket, hogy
az éjszaka újabb magyarokat érő brutális támadás történt
Temerinben. A karácsonyi éjféli miséről a hazafelé tartó
nyugdíjas korú magyar asszonyba kötött bele és inzultált két
szerbül beszélő nagykorú személy a Petőfi Sándor utcában,
tartós sérüléseket okozva neki. A támadókat a rendőrség
ezúttal előállította.
Utóbbi példa is ékesen bizonyítja,
hogy az etnikai feszültség szítása voltaképpen milyen irányból
jön és milyen erők szítják. Sokkal többről van itt szó, mint
felelőtlen fiatalok egymás közötti nemzeti előjelű
leszámolásáról. A háttérben szélsőséges szerb fasisztoid
erők munkálkodása zajlik a temerini magyarok – s példájukon
keresztül az egész vajdasági magyarság -- megfélemlítése
céljából, miközben a bűnüldöző szervek csak tessék-lássék
teszik a dolgukat, a szerb politikum pedig lényegében összezár a
szerb nemzeti érdekek mentén, s lényegében nem tanúsít kritikus
magatartást a szerb előjelű huliganizmussal szemben.
Vajdasági Magyar Demokrata Párt elvárja a szerb politikai
pártoktól, hogy a leghatározottabban és kétértelműségek
nélkül ítéljék el az elmúlt két nap temerini incidenseit,
ugyanakkor követeljük a belügyminisztertől, hogy állja útját a
magyarellenesség további eszkalációjának, egyúttal folytasson
vizsgálatot a két nappal korábbi incidens esetében tanúsított
rendőri nemtörődömséggel kapcsolatban is.
Temerin, 2011,
a VMDP temerini körzeti elnöke - Vajdaság Ma
Mindegyik csak azt nézi, hogyan kopaszthatnák meg a vállalkozókat...
Egy vajdasági parlamenti párt üres ígérete...Vajdaság nem fejőstehén...
válság és az adó 5000 céget zárt be Vajdaságban
Vajdaságban az elmúlt két évben
került lakat a legtöbb cégre, ha az újonnan nyíltak és a
bezártak közötti arányt vesszük. Az állami adók mellett,
amelyek lehetetlenné teszik az ország más részén is a
vállalkozásokat, az itteni, vajdasági cégeket még a helyi
önkormányzatok adói is sújtják, de megfizettek azért is, mert
közismert, hogy a vajdaságiak a legrendesebb és legrendszeresebb
fizetők az országban, s lelkiismeretesen teljesítik minden
A szerbiai munkaadók uniójának (UPS)
legfrissebb adatai szerint Vajdaságban 2010. január 1-je és 2011
szeptember 1-je között 10,5 százalékkal több gazdasági társaság
szűnt meg az újonnan alakultak közül, mint korábban.
Vajdaság számára mennyire elkeserítő és riasztó adat,
legjobban bizonyítja egy másik adat adat, mely szerint ugyanebben
az időszakban mondjuk Belgrádban, a gazdasági társaságok
mindössze 3,4 százaléka tett lakatot vállalkozására. Ez
voltaképpen a megszüntetett és az újonnan nyitott vállalkozások
közötti arány, ami azt jelenti, hogy Vajdaságban az elmúlt 20
hónapban 100 újonnan nyílt cégre 115 bezárás jutott.
Összehasonlítás végett, az UPS adatai szerint ez az arány
Dél-Szerbiában 5,8 %.Az unió hivatalos statisztikai adatokat
is közöl, amelyek szerint tavaly márciusban Vajdaságban 30.467
gazdasági társaság volt, 2011 augusztusában pedig 26.607. A
kisvállalkozókat is beleszámítva tavaly márciusban Vajdaságban
89.635 bejegyzett cég volt, idén augusztusban viszont már csak
84.439. A pontot az i-re a foglalkoztatottak száma teszi fel, tavaly
májusban 493.185 embernek volt munkája, idén augusztusban pedig
már csak 459.853-nak.
Egy illetéket háromszor is
megfizettetnek
„Vajdaságban csak a kommunális illetékek
vonatkozásában előfodulhat, hogy egyik községben a húszszorosa
a másik községben megszabottnak”, mondja Dragoslav Rajić.
„Minden helyi önkormányzat illetéket vezet be a közvilágításra,
a közfelületek használatára, a zöldfelületek használatára...
Mindegyik csak azt nézi, hogyan kopaszthatnák meg a vállalkozókat,
s így egy illetéket, mondjuk a környezetvédelmit, köztársasági
szinten fizettetik meg, de megteszik ezt a helyi önkormányzatok
is... S éppen Vajdaságban – ugyanezen törvény alapján,
ugyanezen a jogalapon, még egy környezetvédelmi és erdővédelmi
illetéket fizettetnek meg. Így azután ugyanazt az illetéket három
szinten is megfizettetik, ami sehol másutt nincs a világon, csak
nálunk. (Dnevnik-Vajdaság Ma)
Kép illusztráció a Star Wars c. filmből Szemenszedett hazugság közlésével
vádolta meg a Hét Nap a Vajdaság Mát. Médiumunk a szabadkai
hetilap példányszámáról hozott nyilvánosságra adatokat egy
szerzői írás részeként. A Hét Nap szerkesztősége nem
fukarkodott a minősítésekkel. Elkövettük többek között a
szándékos hitelrontásta nagy hagyományú hetilap ellen, s a Hét
Nap szerint hiányában vagyunk a szakmai tisztességnek.
„szemenszedett hazugságot” a bírált írás szerzője – a
neve sem titok: Szabó Angéla, aki nem tagja szerkesztőségünknek
– a Médiastratégia c. dokumentum 9. oldaláról vette át, s
foglalta bele az október 14-ei jegyzetébe. A napi szerkesztő pedig
természetesen ellenőrizte az adatot abban a forrásban, amelyre a
szerző hivatkozott. A Vajdaság Mának nem fordult meg a fejében,
hogy az MNT e készülő okmánya – hogy a fentebbi jelzővel éljek
– szemenszedett hazugságot tartalmaz. Hiszen
elkészítésében – mint hangoztatták – a vajdasági magyar
újságírás színe-java vett részt, s ezzel magunk is egyetértve
tegyük még hozzá: a Hét Nap munkatársai is. Kérdésünk csupán
az: miért a Vajdaság Ma szerkesztőségére ontja a szokatlanul
erős kifejezéseket tartalmazó vádjait a Hét Nap? Miért nem az
MNT illetékes testületénél, annak tagjainál, vagy a
tájékoztatási tanácsosnál kopogtatott, s figyelmezteti őket „a
szemenszedett hazugságra”, és veti szemükre „a szándékos
hitelrontást”, „a szakmai tisztesség hiányát”, de még
hatásosabb lett volna, ha egyszerűen felhívja a kollégák
figyelmét, hogy a példányszámról szóló adatok másmilyenek, s
így ne kerüljenek papírra. Azt nem tudjuk kideríteni, nem is
dolgunk, hogy ezeket az adatokat honnan vette az okmány (ha a Hét
Nap igazgatójának jelentése félreértés), s hogy „másultak”
meg – egyszer így, másszor úgy. S ami még furcsább, a magát
helyreigazításnak nevező támadás maga is említi a
„rosszindulatúan hazug” adat forrását. Akkor mi is a mi bűnünk
a Hét Nap szerint? Az, hogy nem ellenőriztük le még külön náluk
is az adatot? Mert mint felróják, megkérdezhettük volna:
„kollégák, valóban ilyen katasztrofális a helyzet?!” Ki mer
ilyen kérdéssel jelentkezni egy laptársnál, hogy ne értsék
félre? S mi van, ha a válasz az lesz, hogy igen. Merthogy a helyzet
példányszámügyileg így is, úgy is, valóban katasztrofális. Ha
megírjuk, ha nem. Az értékrendeket pedig ebbe belekeverni
felesleges volt. Azok egy közösségben valóban különböznek. Így
van, s így van jól. S az is jó lenne, ha azok jól megférnek
egymás mellett. A Vajdaság Mának is van egy értékrendje,
világosan meghatározható szellemisége – aki olvassa, látja –
de mindamellett helyet ad, s erre büszke is, az olyan nézeteknek,
amelyek nincsenek összhangban ezzel a szellemiséggel. Mert
mindennél fontosabbnak tartja nem megosztani ezt a maroknyi magyar
közösséget, s azoknak is megszólalási lehetőséget szavatolni,
akik másként vagy még másként gondolkodnak. Sorskérdéseinkben
azonban nagyobb részt - nézeteiktől függetlenül - egyet
Kívánunk a Hét Nap-nak ennél jóval nagyobb, stabil,
biztonságos példányszámot, s biztosak vagyunk benne, hogy az
esetben a reagálása is nélkülözné e manapság már oly
szokatlan vehemenciát.
írások:A
Hét Nap súlyosan megvádolta a Vajdaság MátMade
in Médiastratégia
A Hét Nap súlyosan megvádolta a
Vajdaság Mát
Szándékos hitelrontást, a szakmai
tisztesség hiányát rója fel portálunknak
Kép illusztráció a Birodalom
visszavág c. filmből
Star Wars Episode V: The Empire Strikes Back Az alábbi reagálást és
helyreigazítást kaptuk ma a Hét Nap szabadkai hetilaptól. A
szerkesztőség által jegyzett írást szó szerint ismertetjük. Honlapjukon a közelmúltban Made
in Médiastratégia címmel olyan irományt jelentetett meg,
amely valótlanságot -- pontosabban: szemenszedett hazugságot
-- tartalmaz a Hét Nappal kapcsolatban, amely súlyos károkat
okozott nagy hagyományú hetilapunknak, s bőségesen kimeríti a
szándékos hitelrontás szándékát és tényét, ezért a
sajtótörvény és az alapvető emberi meg újságírói tisztesség
értelmében kérjük, helyesbítse a durva ferdítést.
A szóban forgó iromány -- amely
egyébként is tűzdelve van alantas gonoszkodásokkal és
csúsztatásokkal -- hetilapunkkal kapcsolatban a következőket
állítja: ,,A legdrasztikusabb példányszámcsökkenés a Hét Nap
esetében figyelhető meg: a valaha (amikor még volt saját arca és
egyéni stílusa) 60 000 példányt is elért hetilapból ma
mindössze 3700-at adnak el havonta.''
A firkálmányra nem is reagáltunk
volna, ha a hazugságra azonnal nem harap rá egy másik csupa
jóindulattól csöpögő szerző, a Családi Kör ,,független
hetilap'' legfőbb ideológusa, a Kossuth-díjjal is megajándékozott
Végel László, és ország-világ előtt nem fejti ki, hogy a
VajdaságMA honlapján megjelentetett ,,eredeti, friss'' írás
értelmében a Hét Napból hetente 900 példányt adunk el. Egyik
rosszindulatú hazugság tehát másik rosszindulatú hazugságot
E hazugsággal szemben a valóság az,
hogy a Hét Napból HAVONTA hozzávetőleg 16 000 (tizenhatezer)
példányt, HETENTE körülbelül 4000 (négyezer) példányt adunk
el. Nyilván ezzel sem lehet dicsekednünk, s nem is akarunk, ám a
négyezer azért mégsem kilencszáz.
Nyilvánvaló, hogy mindkét szerző a
vágyait vetette papírra, a Hét Nap és értékrendje iránti
ellenszenvét, s azok a bizonyos földhözragadt TÉNYEK szemernyit
sem zavarták őket gonoszkodásukban.
Megítélésünk szerint nagyon is
tudatos hazugsággyártásról és károkozási, hitelrontási
szándékról van szó, mert amennyiben a Vajdasági magyar
médiastratégia szövegében (erre hivatkozik az iromány
elkövetője) megjelenő adatok félreértésre adhattak okot, csak
egy mozdulatukba került volna, hogy akár a szerzők, akár a
szerkesztők felhívják szerkesztőségünket, s megkérdezzék:
kollégák, valóban ilyen katasztrofális a helyzet?! Csak hát
ehhez néminemű jóindulatra meg szakmai tisztességre lett volna
szükség, ami a jelek szerint mind a szerzőkből, mind a
szerkesztőkből teljes mértékben hiányzik.
Végezetül egyetlen mondatnyi
megjegyzésünk van még csak: a sajtószabadság, kollégák, nem
abból áll, hogy olvasónövelői vagy egyéb szándékból
válogatás nélkül mindenféle valótlanságot, hazugságot
leközlünk.
A Hét Nap szerkesztősége
A film illusztráció a Birodalom visszavág c. filmből
Star Wars Episode V: The Empire Strikes Back NÉPIRTÁSOK
Kollektív bűnösség – 67 év
után is
Hatvanhét év után se történt előrehaladás a
csurogi, zsablyai és mozsori magyarokra 1945-ben kimondott, mind a
mai napig fenntartott „kollektív / közös bűnösség” és
koholt vádak ügyében. Úgyszintén megoldatlan az áldozatoknak
kijáró végtisztesség és méltó megemlékezés jogának
biztosítása. Akadozik az események hatékony tudományos
feltárása, és az elkövetőket sem nevezték még meg.A
történészek továbbra is többnyire adósak az 1944-1945-ben
történt magyarellenes megtorlások teljes felderítésében. A
háború utáni nemzedékek számára nem csak az események ismerete
hiányos, de azt sem tudják pontosan, hogy a vajdasági magyarokra,
a csurogi, zsablyai és mozsori magyar lakosságra, vagy csak a
csurogi magyarokra mondták ki a kollektív bűnösséget. Mikor és
ki által történt ez?Elhallgatott események1.
A több mint fél évszázadig elhallgatott eseményekről először
a Tartományi Képviselőház szólalt meg – talán még a 2000.
október 5-i hatalomváltás lendülete hatására –, amikor a
2003. február 28-án megtartott ülésén rezolúció fogadott el a
kollektív bűnösség eltörléséről (Vajdaság Autonóm Tartomány
Hivatalos Lapja, 2003. március 24., LIX évfolyam, 5. szám, 65.
o.).A Képviselőház „feloldotta” a Vajdaságban élő
„egyes nemzeti közösségeket” a múltban igazságtalanul rájuk
hárított „kollektív bűnösség alól”. Egyúttal „síkraszáll
a II. világháború alatt és közvetlenül utána elüldözött,
ártatlanul megvádolt és ártatlanul szenvedett valamennyi személy
teljes mértékű rehabilitációjáért, minek során nem vitatja el
mindazok egyénileg megállapított felelősségét, akiknek
bűnössége független bíróságok előtti törvényesen
lefolytatott eljárásban bebizonyosul” – olvasható a határozat
szövegében.A rezolúció által a tartományi kormány
kötelezettséget vállalt, hogy „az elszenvedett igazságtalanságok
áthidalása érdekében áttekintést készít a II. világháború
alatt és után hozott valamennyi olyan normatív aktusról, amelyek
egyes vajdasági polgárok kollektív bűnösségének elvén
alapultak”, valamint hogy „javasolni fogja a tartományi és a
köztársasági illetékes szerveiknek, hogy ezeket a normatív
aktusokat helyezzék hatályon kívül”.A későbbiek során
azonban ez a határozat többnyire feledésbe merült. A
meghozatalakor sokan azt is gondolták, hogy a szerb parlament rövid
időn belül – a két nép történelmi megbékélését segítve –
hasonló nyilatkozatot tesz, és ezzel pont kerül a véres
történelmi eseményekre. Ilyen határozat meghozatalára a szerb
parlamentben azonban mind a mai napig nem került sor.2.
A Magyar Országgyűlés 2004. december 14-én, a délvidéki
magyarokkal szemben, akollektív bűnösség elve alapján
elkövetett véres cselekmények 60. évfordulóján című
határozatban ítélt el „mindenfajta diktatórikus rendszert,
illetve diktatúrára való törekvést, amely megfosztja
állampolgárait az emberi méltóságtól és elidegeníthetetlen
szabadságjogaitól”. (A határozat hivatalos szövege a Magyar
Közlöny 132/2004 számában jelent meg.)Az országgyűlési
okirat kimondta, hogy a jugoszláv kommunista partizánrezsim
utasítására 1944-ben, a mai Bácska és Bánát, valamint az ún.
baranyai háromszög területén „mintegy 130 településen több
tízezer magyar férfit, nem ritkán asszonyt, sőt kiskorúakat is
megkínoztak és kivégeztek. Három település teljes (Csurog,
Zsably és Mozsor – B. A. megj.) magyar népességét kollektív
bűnössé nyilvánították, elhurcolták és koncentrációs
táborba zárták, majd összes ingó és ingatlan vagyonától örök
időkre megfosztották”. Az áldozatok kárpótlását azonban –
valószínűleg külpolitikai megfontolásból – nem említi.3.
Az Európai Parlament 2009. január 15-én július 11-ét a
srebrenicai áldozatok emléknapjává nyilvánította.
Strebrenicában 1995-ben a boszniai szerb fegyveres erők alig néhány
nap leforgása alatt több mint nyolcezer muzulmán polgári személyt
öltek meg a város környéki hegyvidéki erdőkben.
A potočari emlékmű
ennek az uniós eseménynek a hatására, a Szerbiai Képviselőház
2010. március 31-én egy négypontos nyilatkozatot fogadott el „a
srebrenicai bűncselekmény elítéléséről”, amelyben „a
legélesebben elítélte a bosnyák lakosság ellen 1995-ben
elkövetett bűntettet” és támogatásáról biztosította az
állami szerveket az akkor még bujkáló (2011. május 31-én hágai
Nemzetközi Törvényszéknek átadott) Ratko Mladić, a boszniai
szerb hadsereg volt főparancsnokának letartóztatatásában. Arra
azonban már nem volt ereje, hogy kimondja: Srebrenicán népirtás
történt. És 1944-1945-ös vajdasági vérengzésekről is tovább
hallgat.Kollektív bűnösök1. A Megszállók
és Segítőik Vajdasági Bűncselekményeit Megállapító
Bizottság, a 2/45 számú, 1945. január 22-i keltezésű szigorúan
bizalmas határozatával az akkori zsablyai járáshoz tartozó
Csurog község minden magyar lakosát „háborús bűnösnek
nyilvánította”.Másnap reggel – az említett
bizottság követelésére – megkezdődött a magyar lakosság
összeírása és tömeges internálása is. – Három Sajkás-vidéki
falu Csurog, Zsablya és Mozsor – teljes magyar lakosságát
kollektív bűnössé nyilvánították, s legalább háromezer
embert, a járeki haláltáborba hajtottak – mondta Csorba Béla a
kommunizmus délvidéki áldozatairól tartott 2011. november 25-én
megemlékezésen a Magyar Országgyűlésben (Vajdasági Magyar
Demokrata Párt, HÍRLEVÉL IX. évf. 268. szám, 2011. november
30.).A Bizottság idézett számú határozatának kimondó
részének szövege, amely vidékünkön valójában meglapozta a
kollektív bűnösség elvét, a következőképpen van
megfogalmazva:– A Megszállók és Segítőik Vajdasági
Bűncselekményeit Megállapító Bizottság, értékelve a
Megszállók és Segítőik Vajdasági Bűncselekményeit Megállapító
Bizottság Szervezéséről és Munkájáról szóló Szabályzat 19.
szakasz alapján begyűjtött bizonyítékokat,megállapítja,
hogy a vajdasági zsablyi járáshoz tartozó Csurog község minden
magyar és német nemzetiségű lakosa elkövetőként, bujtogatóként
és segítőkként felelős az említett szabályzat 18. szakaszában
említett bűntettekért,minek alapján, az említett Szabályzat
3. szakaszának zs. pontja és a Megszállók és Segítőik
Vajdasági Bűncselekményeit Megállapító Bizottság
Szabályzatának 12. szakasza alapján, az Állami bizottság 1944.
december 19-i 6-os számú Utasítása 2. pontjának 7. és 8.
elvével összefüggésben, háborús bűnösökké nyilvánítja
őket.Ez a határozat nem terjed ki azokra a személyekre, akik
Jugoszlávia Népfelszabadító Hadserege és a partizán egységek
soraiban harcoltak – írja az okiratban.
2. A dokumentumot a Bizottság elnöke,
vélhetően Mijačević Petar írta alá. Erre a Zločini okupatora u
Vojvodini 1941/1945, Bačka i Baranja, knjiga 1 / A megszállók
vajdasági bűncselekményei 1941-1944, Bácska és Baranja, 1. könyv
c. kiadvány bevezetője alapján lehet következtetni, mivel az
említett dokumentumom lévő aláírás olvashatatlan.A
hét sűrűn gépelt oldalból álló határozat részletesen leírja
a Bizottságnak a csurogi eseményekkel kapcsolatos nézeteit, amire
aztán a döntését alapozta. A dokumentum szerint az 1942. január
26-ig tartó, „nyolc napos razzia alatt több mint 1300 (szerb –
B. A. megj.) személyt öltek meg, rabolták ki az elhagyott
lakásokat és tulajdonítottak el javakat”. A Bizottság külön
kiemeli, hogy „sem a razzia előtt, sem a razzia után egyetlen
csurogi sem ítélte el ezt a véres rablást”.Szerb
történészek véleménye szerint a kollektív bűnösség elvét
megalapozó bizottsági döntés meghozatalára csak a csurogi
magyarokra vonatkozóan került sor. A zsablyai és mozsori
magyarokkal kapcsolatos ilyen döntés létezéséről a történészek
nem tudnak, illetve ismert történelmi források erre nem utalnak.
Ez azonban még növeli is az elkövetők felelősségét. Az 1944. évi csurogi áldozatoknak
emelt kereszt
A terepen aztán – a Bizottság utasítása
alapján – nem csak hogy táborba hurcolták Csurog, Zsably és
Mozsor „fasiszta” (magyar) lakosságát, de még a vagyonukat is
elkobozták. Amikor pedig a járeki, illetve szépligeti (Gajdobra)
és vekerlefalvi (Nova Gajdobra) tábort felszámolták, az onnan
távozóknak kiállított „bizonylatban” megtiltották, hogy ebbe
a három faluba, illetve szülőhelyükre visszatérjenek. Vélhetően
ez hozzájárult, hogy a zsablyai és a mozsori magyarokat is
kollektív bűnösöknek tartják. A három falu lakossága az óta
„legfeljebb, ha anyakönyvi kivonatért tér vissz időnként,
egyre ritkábban, egykori falujába, a hajlékának azonban általában
a tájékára sem néz” – írja Matuska Márton A megtorlás
napjai c. könyvében (Forum, 1991. 201. o.).A Bizottság
határozatát, tartományi szervről lévén szó, a Tartományi
Képviselőház is – az említett rezolúció által – semmissé
nyilváníthatta volna, de ezt nem tette meg.3. 1942
elején az előző év tavaszán Magyarországhoz csatolt Bácskában
felerősödött a jugoszláv (szerb) partizánok tevékenysége. Az
ún. Sajkásvidéken a magyar csendőrség katonai alakulatokkal
együttműködve felszámolt egy partizáncsoportot. Az elszenvedett
néhány fős veszteség megtorlásaként 1942. január 12. és 15
között a Feketehalmy-Czeydner Ferenc altábornagy, Grassy József
vezérkari ezredes, Deák László ezredes és Zöldy Márton csendőr
százados vezette katonai és csendőri alakulatok razziát tartottak
a rejtőzködő partizánok felkutatására. A razziát ezután az
altábornagy és társai önhatalmú akciójaként (január 20. és
23.) között kiterjesztették a környező községek szerb és
zsidó lakosságára, majd Újvidék városára is. A vérengzés
során több ezer főként ártatlan polgári, többségében szerb
illetve zsidó személyt lőttek agyon a nyílt utcán vagy
géppuskáztak a jeges Dunába (Újvidéken), vagy Tiszába
(Zsablyán, Csurogon), Mozsoron és Óbecsén, de ugyanúgy
megtorolták a magyar kommunisták szervezkedéseit is (például
Óbecsén). (Bővebben:
http://hu.wikipedia.org/wiki/%C3%9Ajvid%C3%A9ki_v%C3%A9rengz%C3%A9s_%281942%29)Az
újvidéki razzia néven elhíresült tömeggyilkosságok
áldozatainak pontos számáról, így a csurogi szerb áldozatokról
is eltérő adatok vannak. Úgy tűnik, hogy ezek az adatok a
történészek által se nincsenek a kellő módon, alapossággal és
tárgyilagosan feldolgozva.A Megszállók és Segítőik
Vajdasági Bűncselekményeit Megállapító Bizottság, a 2/45
számú, 1945. január 22-i keltezésű szigorúan bizalmas
határozatában (a 6. oldalon) azt írja, hogy Csurogon „több mint
1300” személyt öltek meg. Ugyanennek a Bizottságnak az 1946-ban
kiadásra került (már említett) könyve, a 309–318. oldalain
azonban a csurogi razzia 760 áldozatának a nevét sorolja fel (akik
között magyar és német nevűek is előfordulnak).Dr.
Aleksandar Kasaš Mađari u Vovodini (Magyarok a Vajdaságban)
1941-1946 című, 1996-ban Újvidéken megjelent könyvének 83.
oldalán – egy másik történész, Z. Golubović, Racija u Južnoj
Bačkoj / Razzia Dél-Bácskában… című könyvének 91. oldalára
hivatkozva – azt írja, hogy a „Sajkás-vidéki razziában 2.345
lakost öltek meg”.A csurogi Razzia 1942 nevű civil
egyesület újabban – a Vuk Jeremić szerb külügyminiszterhez
intézett levelében, amelyben azt követelte, hogy a szerbek számára
sértő „Délvidék” kifejezés használata miatt intézzen
tiltakozó levelet a magyar kormányhoz, mivel az a szerbek számára
„az 1942-es razziát jelenti”–, azt írja, hogy a razzia során
„Csurogon nem kevesebb, mint 3500 szerbet öltek meg a magyarok”.
A szervezet a képviselői – dicséretükre mondva – jelen voltak
az 1944-45-ös ottani magyar áldozatok tömegsírjánál tartott
legutóbbi (2011. évi – B. A. megj.) megemlékezésen –
olvasható Ternovácz István: Vihar a biliben „Délvidék” miatt
c. írásában
(http://www.vajma.info/cikk/tukor/4559/Vihar-a-biliben-Delvidek-miatt.html,
2011. november 30., 14:04).Az a 1942-es áldozatok számára
vonatkozó nagymértékben eltérő, mások szerint „felturbózott”
adatok megkövetelik a történészektől ennek a véres történelmi
eseménynek a részletes és tárgyilagos felkutatását.Népirtás
bűntette1. A Sajkás-vidéken 1942-ben és 1944-ben – az
Egyesült Nemzetek Szervezetének (ENSZ) a népirtás bűntettének
megelőzéséről és megbüntetéséről szóló 1948. évi
egyezményének II. cikkébe (a mellékletben) foglalt – népirtás
bűntette történt.A délvidéki események már a II.
világháború idején botrányt kavartak. A tetteseket még 1943-ban
a Horthy-rendszer alatti Magyarországon felelősségre vonták, és
15 felelősnek tartott honvéd- és csendőrtiszt ellen bírósági
eljárás indult. Az összes hadviselő fél közül egyedül
Magyarország, személy szerint Szombathelyi Ferenc vezérezredes, a
Honvéd Vezérkar főnöke rendelt el saját hadseregének egységei
ellen lakossággal szemben elkövetett atrocitások miatt vizsgálatot
(bővebben lásd a Wikipedia idézett oldalán). A magyar parlament
pedig 1942. júliusában tárgyalt az eseményekről. Megállapítást
nyert, hogy a razziának „2250 délvidéki lakos lett az áldozata”
(Kasaš, idézet könyv 97. o.).1943-ban az ügyet újra
elővették. Az 1943. decemberi Vkf. (Vezérkari főnök – B. A.
megj.) bírósági tárgyalás vádlottjai:• Honvédtisztek:
Vitéz Feketehalmy-Czeydner Ferenc nyugállományú altábornagy,
vitéz Grassy József magyar királyi vezérőrnagy, vitéz Deák
László nyugállományú ezredes.• Csendőrtisztek: Horkay
József és vitéz Gaál Lajos magyar királyi csendőr ezredesek,
vitéz Báthory Géza és Fóthy Ferenc nyugállományú csendőr
alezredesek, Stepán László, dr. Kun Imre, dr. Csáky József,
Bandur Károly, dr. Kacskovics Balázs, dr. Képíró Sándor, dr.
Zöldy Márton magyar királyi csendőr századosok és Gerencsér
Mihály magyar királyi csendőr főhadnagy.A fő felelősöket a
tárgyalás során halálra ítélték, majd a háború után kiadták
Jugoszláviának, ahol népbírósági ítélettel háborús
bűnösökként kivégezték őket (bővebben lásd a Wikipedia
idézett oldalán).2. A szerb részről mind a mai napig nem
történt meg a magyarok elleni 1944-1945-ös vérengzések
beismerése, elmaradt a bocsánatkérés, az elkövetők megnevezése
és a felelősségre vonása is. Újabban azonban némi előrelépés
mégis történt:– A Csurogon az egykori sintérgödörnél,
az 1944-45-ben kivégzett magyarok tömegsírjainál tartott 2011.
október 31-i megemlékezésen a magyar állam, a vajdasági magyar
pártok és civil szervezetek, valamint az áldozatok hozzátartozói
mellett ez alkalommal a csurogi szerbség képviselői is
megjelentek. Milan Radomir, az 1942-es csúrogi razzia emlékét
ápoló civil szervezet elnöke és titkára, Mina Jurišin is
megjelentek a rendezvényen és virágot helyeztek a többszörösen
tönkretett és megalázott emlékkereszt tövébe.
Mina Jurišin
Mina Jurišin (a képen), az 1942-es
csúrogi razzia emlékét ápoló civil szervezet titkára ezt mondta
az egybegyűlt magyaroknak:– Egyesületünk két éve
alakult meg azzal a céllal, hogy megőrizzük az 1942 januárjában
(Ternovácz István: Szerb együttérzők a csúrogi megemlékezésen,
http://www.vajma.info/cikk/tukor/4494/Szerb-egyutterzok-a-csurogi-megemlekezesen.html,
2011. október 30., 21:17, és t.: Csurogi megemlékezés:
Szerb-magyar megbékélés küszöbén?,
http://www.vajma.info/cikk/vajdasag/12531/Csurogi-megemlekezes-Szerb-magyar-megbekeles-kuszoben.html,
2011. október 30., 21:20).3. Kollektív bűnösség, vagy
felelősség nem létezik. Ezt a fogalmat a jog nem ismeri. Csak az
egyéni, illetve személyi felelősséget. A csurogi, zsablyai és a
mozsori magyarokra azonban továbbra is érvényes a kollektív
bűnösség elve. Ez az elv, nehogy él, hanem újból bekerült a
szerb jogrendszerbe: A vagyon visszaszármaztatásáról és a
kártalanításról szóló 2011. október 6-án hatályba lépett
törvény 5. szakasza 3. bekezdése 3)-as pontja szerint nem jogosult
a vagyon visszaszármaztatására és a kártalanításra „az a
örökösei”.A vajdasági magyar és a magyarországi magyar
vezetők egyöntetű értékelése szerint ez a megfogalmazás
„kollektíve bűnösnek” bélyegezte meg a délvidéki
magyarságot, kizárva azt a vagyon-visszaszármaztatásból és a
kárpótlásból.De mi az apropója ennek az írásnak? –
kérdezné a Tisztelt Olvasó. Az, hogy a szerb parlament mai napon
(2011. december 5-én) – 121 igenlő, öt nemleges és egy
tartózkodó szavazattal – elfogadta a rehabilitációról szóló
törvényt, amely a vajdasági magyarokra nézve hátrányos
rendelkezéseket tartalmaz.A jogszabály a szerb
törvényhozás történetében talán először említi, hogy „a
törvény erejénél fogva rehabilitálják azokat a személyeket is,
akiket a kollektív bűnösség elve alapján háborús bűnösöknek
illetve háborús bűncselekmények részvevőinek nyilvánítottak,
és nem veszítették el a jugoszláv állampolgárságukat, nem
követtek el háborús bűnöket és nem vettek részt háborús
bűncselekményekben”. Ez a megfogalmazás azonban a csurogi,
zsablyi és mozsori és magyarok esetében nem törli a kollektív
bűnösséget, mivel a rehabilitálást neki is személyenként
kérelmezniük kell a bíróságnál.A „törvényes
rehabilitáció” egyébként sem helyettesítheti egy olyan
nyilatkozat elfogadását a szerb képviselőházban, amely elítéli
az 1944-1945-ös vérengzéseket, és amely eltörli a csurogi,
zsablyai mozsori magyarokra kimondott, a mai napig fenntartott
„kollektív bűnösséget” és koholt vádakat, biztosítaná az
áldozatoknak kijáró végtisztesség és méltó megemlékezés
jogát, valamint az események hatékony tudományos feltárását és
az elkövetők megnevezését.A szerb parlament „változatlan
formában” formában fogadta el a rehabilitációs törvény
szövegét – amit a Vajdasági Magyar Szövetség (VMSZ) követelt,
a magyar kormány pedig támogatott. A Vajdaságban élő őshonos
magyar közösségünk számára hátrányos törvény utólagos
magyarázatára és módosítására Szerbia uniós tagjelölti
státusának esetleges (december 9-i) jóváhagyását követően már
nemigen lesz jogi lehetőség. Az ezzel járó minden politikai és
egyéb felelősség a szerb parlament magyar képviselőire, valamint
a VMSZ elnökére hárul.Újvidék, 2011. december
5. Bozóki Antal
(ENSZ) EGYEZMÉNY A NÉPIRTÁS
BŰNTETTÉNEK MEGELŐZÉSÉRŐL ÉS MEGBÜNTETÉSÉRŐLJóváhagyva
és aláírásra, illetve ratifikálásra vagy csatlakozásra ajánlva
a Közgyűlés1948. december 9. napján kelt 260 A (III)
számú határozatávalHatálybalépés: 1951. január 12., a
XIII. cikknek megfelelőenA Szerződő Felek,tekintetbe
véve, hogy az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlése 1946.
december 11. napján kelt 96 (I) számú határozatában
kinyilvánította, hogy a népirtás a nemzetközi jogba ütköző és
az Egyesült Nemzetek Szervezete szellemének és céljainak
ellentmondó bűncselekmény és hogy azt a civilizált világ
elítéli;elismerve, hogy a népirtás a történelem
mindegyik korszakában nagy veszteségeket okozott az
emberiségnek;meggyőződve arról, hogy az emberiségnek
ettől a gyűlöletes csapástól való megmentésére nemzetközi
együttműködés szükséges;megegyeztek az
alábbiakban:I. cikkA Szerződő Felek megerősítik,
hogy a népirtás függetlenül attól, hogy békében vagy háborúban
követik el, a nemzetközi jogba ütköző bűncselekmény és
kötelezik magukat arra, hogy ellene megelőző rendszabályokat
foganatosítanak, elkövetését pedig megbüntetik.II.
cikkA jelen Egyezmény népirtás alatt a következő
cselekmények bármelyikének, valamely nemzeti, népi1, faji vagy
vallási csoport, mint olyan, teljes vagy részleges
megsemmisítésének szándékával való elkövetését érti:a)
a csoport tagjainak megölése;b) a csoport tagjainak
súlyos testi vagy lelki sérelem okozása;c) a csoportra
megfontolva2 oly életfeltételek ráerőszakolása, amelyeknek célja
a csoport teljes vagy részleges fizikai elpusztulásának
előidézése;d) oly intézkedések tétele, amelyek célja
a csoporton belül a születések meggátolása;e) a csoport
gyermekeinek más csoporthoz való erőszakos átvitele.__________1
Az Egyezményt kihirdető magyar jogszabály (az 1955. évi 16.
törvényerejű rendelet) az „etnikai” (az angolban „ethnic”)
szó a „népi” jelzővel van felcserélve (Majtényi – Vizi
megjegyzése, idézett kiadvány 31. o.).2 Az Egyezményt
kihirdető magyar jogszabály a „szándékosan” (angolul
„deliberately”) szó helyett a„megfontolva”
(angolul „premediated” kifejezést használja (Majtényi – Vizi
megjegyzése, idézett kiadvány 31.o.).
(Mert érkeznek „India rakoncátlan
fekete fiai”…)
Joennek a cigaanyok STOP Most mit
csinaaljunk STOP Koezbeleepjuenk vagy feelreneezzuenk STOP
kicsit kocka fejű és nagyon is a földön járó történészektől
is hallottam már olyan -- nemzetünk egészére vonatkozó -- sommás
megfogalmazást, amely szerint alighanem valamiféle ősidők óta
húzódó, megmagyarázhatatlan, sőt: feloldhatatlan átok ül a
magyarságon. Úgy vélik, hogy ennek számtalan megnyilvánulási
formája, árulkodó jele létezik. A két leggyakrabban emlegetett
bizonyosság: a folyamatos üldöztetés és a végzetes késlekedés.
Állítják, hogy egész nemzeti történelmünkön végigvonul az az
egy szó, hogy: KÉSŐ. A sorozatos -- legfőképpen a nemzeti
hovatartozás miatti – támadásoknak pedig napjainkban is tanúi
és kárvallottjai lehetünk. A háryjánosok, a hübelebalázsok és
a patópálok népét mindig kivételes előszeretettel és
élvezettel riogatták a más nemzetek (s gombolyítják ezt tovább
úgy is, hogy aki csak egyszer is belénk rúgott, az általában
igen nagy kedvet kapott a további rugdosáshoz): törökök,
tatárok, szerbek, románok… Legújabban pedig a: CIGÁNYOK. Az
itthoniak, a velünk együtt élők és a külföldről hazatelepülők
egyaránt. Szándékosan nem használom a roma kifejezést, mert az
nem ennek a népcsoportnak a másik (általában gyakoribb)
megnevezése, hanem annyit jelent, hogy: ember. De akkor hogyan is
nevezik másként a cigányokat? Sokféleképpen. A mi vidékünkön
alighanem az legelterjedtebb (és némi iróniával is fűszerezett)
meghatározás, amely a cigányok bőrszínére utal, és amely
szerint ez az a népcsoport, amelynek tagjai NEM EZEN A NYÁRON
BARNULTAK LE. Aztán létezik az a fajta besorolás is, amellyel
leginkább a származásuk miatt szokás őket illetni, ez pedig a
FÁRAÓ NÉPE kifejezés. Igen gyakran használatos még a MORE –
amely nemcsak nálunk, hanem az anyaországban is rendkívül
elterjedt --, és amely azt jelenti, hogy az: enyém. A PURDE szót
(jelentése: meztelen és nálunk inkább purdénak mondják),
leginkább a kis (sokszor éppen hiányos öltözetű vagy meztelen)
cigánygyerekekre szokás vonatkoztatni. Miként a RAJKÓ kifejezést
is.MIÉRT ELLENSZENVESEK A CIGÁNYOK?A cigányok
őshazájukból, Indiából keltek útra, és Közép-Európában
csak valahol a XIV. században bukkantak fel. Magyarországra a török
seregek elől menekülve jutottak el. Nem csupán a külsejük, a
kinézetük, hanem a habitusuk, a viselkedésük és nem utolsósorban
az életmódjuk – a laza, kötöttségeket mellőző
életszemléletük – miatt a cigányokat több európai országban
nemigen kedvelték, éppen csak megtűrték. De volt, ahol egyenesen
üldözték is őket. Dániából és Svédországból pedig (még az
1600-as években) egyenesen ki is utasították. Államilag elrendelt
és szervezetten történő betelepítésükkel is több ízben
próbálkoztak, de soha nem ment zökkenőmentesen, például már
Mária Terézia idejében sem.)Tehát a beilleszkedési
nehézségeik miatti üldöztetésük nem is annyira új keletű
jelenség, mint azt napjainkban gondolnánk. Amikor megint
fenyegetően időszerű téma az Európai Unió tagországaiból való
kitoloncolásuk.József nádor fia, József főherceg imígyen
számolt be a cigányok iránti berzenkedés alapvető okairól A MI
NOMÁDJAINK című 1893-as keltezésű írásában: „Tagadhatatlan,
hogy a nép ellenszenve a cigányok iránt szintén nagyon nehezíti
a telepítést. Az ellenszenv némileg jogosult is, mert bizony
rakoncátlanok India ezen fekete fiai. S még fokozódik az amúgy is
meglevő idegenkedés, ha tudomására jut a föld népének, hogy a
cigányság – amint az eleinte szükségesnek mutatkozott –
bizonyos kedvezményekben is részesül, mint pl. ruházat kiosztása,
ingyen élelmezés stb. Igen, de ily kedvezmények nélkül munkához
szoktatni oly népet, amely a munkától irtózik és azt soha meg
nem kisérlette, merő lehetetlenség.”VAN-E OKUNK A
FÉLELEMRE?Még korántsem sikerült végérvényesen
száműzni a sötét felhőket a vajdasági magyar égboltról. Ha
egy csoport felleg éppen távozik, szinte azon nyomban felkúszik a
helyére egy másik. Az Európai Unió országaiból kitoloncolt (s
majdan még kiutasításra váró) cigányok Vajdaság északi
részébe történő szervezett irányításával és az ide
tervezett betelepítésével már jó néhány éve ijesztgetik az
itteni magyar lakosságot. A nemzetközi toloncegyezmény szerint
akár 150 ezerre is tehető azoknak a többnyire cigány nemzetiségű,
de szerbiai állampolgárságú személyeknek a száma, akik
hamarosan kénytelenek lesznek visszatérni egykori hazájukba.
Ahonnan valamikor útra keltek a szebb élet reményében. A
legtöbben Koszovó területéről, Dél-Szerbiából származnak.A
héten több magyar párt első embere is felhívta a figyelmet a
közelgő veszélyre. A Magyar Remény Mozgalom vezetője pedig
részletesen be is számolt az eddigi történésekről. Persze:
annak tükrében, amennyi információt lehetett szerezni a témában.
Merthogy az meglehetősen nehézkes.-- Nagyon kényes ez a
kérdés, és megnehezíti a dolgunkat az, hogy valójában nagyon
csendben zajlik a jövevények beköltöztetése a magyarlakta
településeinkre – mondja László Bálint, az MRM vezetője. –
Igyekszünk feltérképezni a helyzetet. Az eddig összegyűjtött
adataink szerint öt olyan község van Vajdaságban, amely ilyen
szempontból különösen veszélyeztetett: Szabadka, Magyarkanizsa,
Óbecse, Magyarcsernye és Begaszentgyörgy. Ezért még a hónap
elején levélben kértük mind az öt község polgármesterét és
a belügyi szervek vezetőjét, hogy tájékoztassanak bennünket
mindarról, ami ez ügyben a tudomásukra jutott. Egyedül csak
Magyarcsernyéről érkezett válasz. Értesüléseink szerint a
községben éppen egy nemzetközi segélyszervezet a jövevények fő
szálláscsinálója. Az is kiderült, hogy a Magyarcsernyéhez
tartozó mind a négy településen az utóbbi időben történt
összes bűncselekményt cigány nemzetiségűek követték el.
Megtudtuk azt is, hogy például Szabadka egyik külvárosi részében
(Kisbajmokon) felvásárolták az üresen álló házakat, azokat fel
is újították, s már csak a beköltöző lakókra várnak. A
községhez tartozó két legnagyobb faluba, Bajmokra és
Csantavérre, már korábban érkeztek cigányok, akiknek a jelenléte
mindkét településen csak nyugtalanságot és békétlenséget
szült. Annak is a nyomára bukkantunk, hogy az Óbecséhez tartozó
Péterrévére betelepítettek részére egy temerini
ingatlanközvetítő iroda vásárolta meg a házakat. S az ottani
általános iskolában 30 cigánygyerekkel szaporodott meg a diákok
száma. Gyarapodott a cigány lakosság lélekszáma a
Magyarkanizsához tartozó Martonoson és Horgoson is. A helyzet
mégis talán a Klári nevű településen a legaggasztóbb, mert ott
már a lakosság felét a jövevények teszik ki. Mintegy 500-an
lehetnek.NINCS TUDOMÁSUNK SZERVEZETT BETELEPÍTÉSRŐLA
6500 lakost számláló Csantavér az elmúlt időszakban leginkább
a drasztikusan megromlott közbiztonságáról és a cigány
nemzetiségű elkövetők általi lopásokról, betörésekről vált
hírhedtté. Emlékezetes marad a számadat, amely szerint (éppen
egy évvel ezelőtt) összesen 74 bűnesetet jegyeztek egyetlen hónap
leforgása alatt.Murényi Tibor, a Helyi Közösség
Közgyűlésének elnöke így nyilatkozott:-- Mivel már
megkezdődött a választási hadjárat, nagyon úgy fest, hogy egyes
pártok olyan rémhírek terjesztésével szeretnék növelni a maguk
népszerűségét, mint amilyen a cigányok tervezett betelepítése.
Arról, hogy falunk területére szervezetten érkeztek volna ilyen
csoportok, nincsen tudomásunk. Azt viszont nem lehet teljességgel
kizárni, hogy mégis jöttek a településünkre idegenek. Annyi
azonban bizonyos, hogy aki ide költözik, aki itt akar letelepedni,
annak az érkezését követően, hét napon belül be kell
jelentkeznie a helyi rendőrállomáson. A tíz évvel ezelőtti
népszámlálás adatai szerint Csantavér lakosságának 4,5
százalékát tették ki a cigány nemzetiségűek. Idei adataink még
nincsenek, de becslésem szerint lélekszámuk akár meg is
duplázódhatott. A mi falunkban is sok ház lakatlan, amelyektől
rendszerint nagyon gyorsan szeretnénk megszabadulni. Nem
kismértékben saját magunkat is hibáztathatjuk, ha az üresen álló
házainkat áron alul próbáljuk meg értékesíteni. Gyakran már
3000 ezer euróért is megválunk tőlük, csakhogy mielőbb lerázzuk
a nyűgöt a nyakunkról. Ilyen tekintetben példát vehetnénk a
szomszédos Nagyfény településről, ahol a lakosság (legalábbis
hallgatólagosan) megegyezett abban, hogy a házaikat nem adják el a
külföldről kitoloncoltaknak. Szabó Angéla
Pornóirodalomból tollasodott az
Nagy felzúdulást keltett a német
katolikus egyház berkeiben, hogy a múlt hónapban kiderült:
pornóirodalmat is terjeszt az a könyvkiadó, amelyben 12
egyházmegye tulajdonosi résszel rendelkezett. A Német Püspöki
Konferencia közleményben tudatta, hogy azonnal utasította a
Weltbild nevű kiadót az egyház részvényeinek eladására.
A püspökök az eszméiknek
ellentmondó kiadványokra hivatkoztak döntésük indoklásakor.
Ezen valószínűleg azt a több mint 2500 könyvet értették, amely
nemrég jelent meg a Weltbild honlapjának erotikus szekciójában. A
kínos katalógus nyilvánosságra kerülése után az egyház ugyan
megpróbálta rábírni a Weltbildet a pornográf tartalmú könyvek
eladásának beszüntetésére, de a cég a Deutsche Welle (DW)
nemzetközi műsorszolgáltató szerint azt válaszolta, hogy
szeretné kiszolgálni vásárlóinak igényeit. A DW hozzátette,
hogy az erotikus regények értékesítése a kiadó bevételeinek
mindössze 0,017 százalékát teszi ki.„Nem kereshetünk pénzt
egész héten azzal, ami ellen vasárnaponként prédikálunk” –
mondta Joachim Meisner kölni bíboros, akinek egyházmegyéje már
három évvel korábban megszabadult a Weltbild-részvényektől.
A pápa felmenti a zsidókat Jézus
halálának felelőssége alól?
Márciusban megjelenő új
könyvében XVI. Benedek pápa teljességgel
felmenti a zsidó népet az alól a vád alól, hogy felelős lenne
Jézus haláláért, választ adva ezzel a
kereszténység egyik legvitatottabb kérdésére - derül ki a könyv
szerdán közzétett részleteiből az AP amerikai hírügynökség
A világszerte március 10-én
bemutatásra kerülő kötetben, amely a katolikus egyházfő
2007-ben megjelent Názáreti Jézus című munkájának második
része, XVI. Benedek bibliai és teológiai elemzéssel cáfolja a
zsidó népet Jézus haláláért kollektíven felelőssé tevő
magyarázatokat, melyek évszázadokon alapul szolgáltak a zsidók
üldözéséhez.
Elemzésében az egyházfő arra a
következtetésre jut, hogy Jézust valójában a korabeli
"jeruzsálemi szentély arisztokráciája" akarta halálra
ítéltetni, amiért a zsidók királyának nyilvánította magát,
megsértve ezzel a zsidó törvényeket.
Bár a Vatikán már öt évtizede ezt
hirdeti - a II. vatikáni zsinat 1965-ben visszavonta az egyház
"istengyilkossági" vádját a zsidó nép egészével
szemben -, zsidó tudósok szerdán jelentős fejleménynek mondták
a német születésű pápa érvelését, amely szerintük segíthet
az antiszemitizmus elleni küzdelemben.
Hozzáértők szerint ez az első
alkalom, hogy egy pápa ilyen alapos elemzést és részletes
összevetést ad az Újszövetségben (a keresztény biblia második
része) foglalt, Jézus halálára vonatkozó beszámolókról és
azok interpretációjáról.
"Van egy alapvető emberi
hajlam arra, hogy az emberek adottnak fogadjanak el valamit, s ez
nagyon gyakran az antiszemitizmus veszélyével kapcsolatos éberség
és tudatosság elmulasztásához vezet" -
nyilatkozta a kérdésről az AP hírügynökségnek David Rosen
rabbi, az Amerikai Zsidó Bizottság (AJC) vallásközi ügyekkel
foglalkozó igazgatója, aki éveken át társelnöke volt a
vatikáni-zsidó párbeszédnek.
Rosen szerint a pápa szavai (a II.
vatikáni zsinat döntésénél) mélyebb és hosszabban tartó
nyomot hagyhatnak, mivel a hívők a Szentírást és annak különböző
kommentárjait gyakrabban olvassák, mint régi egyházi
Elan Steinberg, a Zsidó
Holokauszttúlélők és Leszármazottaik Amerikai Gyülekezetének
alelnöke szintén üdvözölte a pápai szavait.
"Ez egy fontos előrelépés.
Személyes elutasítása az antiszemitizmus hosszú évszázadokon át
ható teológiai megalapozásának" - mondta
Steinberg a brit hírügynökségnek.
ENSZ: Szerbiában eredménytelen a
Az ENSZ megbízásából végzett
kutatások szerint Szerbiában a legkorrumpáltabb az állami
közigazgatás és a rendőrség.Az ENSZ állandó szerbiai
koordinátora, William Infante élesen bírálta a szerbiai kormányt
a korrpució elleni harc eredménytelenségéért.Infante azt
kérdezte Mirko Cvetković kormányfőtől, mi van azzal az
ígéretével, miszerint az év végéig megvalósul az ezzel
kapcsolatos Akcióterv.“A szerbiai korrupció ellenes harc
stratégiájának valóra váltása kétségkívül időbe telik,
mert kezdetektől fogva sanda rossz szándék övezte, miután sehol
nem szerepelt benne például, hogy a kormány a korrupció elleni
harc és a zérótolerancia elkötelezettje ebben a kérdésben. Ezt
szándékosan maszatolták el”, mondta Infante a Partnerséggel a
korrupció ellen elnevezésű regionális konferencián.Az ENSZ
képviselője kiemelte, Szerbiában rendkívül gyengék a korrupció
elleni harccal foglalkozó intézmények, nincs elég alkalmazottuk,
s néhányuk még csak a munka legelején tart.“A mi célunk
nem a kormány szétzúzása, hanem éppenséggel az, hogy segítsünk
neki”, mondta Infante, aki rámutatott a médiumok bevonásának
szükségességére is, s hozzátette, az újságírók az oknyomozó
újságírást a Watergate esetet tanulmányozva tanulják ugyan, de
inkább egyszerű, világosan fogalmazott, könnyen megérthető
információkkal kellene ellátni a nyilvánosságot, mondjuk a
költségvetési eszközök felhasználásával kapcsolatban.“A
nyomtatott médiumok gyakran egy párt, vagy egy személy
tulajdonában állnak, s gyakran nem objektívek és részrehajlók.
Éppen ezért, ki kellene talán használni az információ
terjesztés alternatív módszereit, a Twittert és a Facebookot is”,
mutatott rá Infante.Mint hangsúlyozta, a civil társadalom és
a média bevonása a polgárok tudatának megváltoztatása terén,
voltaképpen “gyermekek versengése a korrupció ellenes harcot
témaként feldolgozó fogalmazás megírásában”, s ilyen formán
egyszerűen az idő elvesztegetése.Infante kiemelte, Szerbia
minden reformot egyszerre akar végrehajtani, de ez egyszerűen
lehetetlen.“Szerbiában több tízezer hivatalnok
kötelezettsége, hogy bejelentse vagyonát és jövedelmét, de ezt
senki nem olvassa el”, mondta Infante, s hozzátette, óriási a
korrupció a közbeszerzések alkalmával, valamint az állami
közigazgatásban, “különösen a költségvetés
szegmensében”.Az ENSZ megbízott szerint Szerbiában magas a
korrupcióval kapcsolatos elvárások és elfogadások szintje, s
emiatt létezik a rendszerbeli korrupció, “a bestia, amelyet nem
könnyű legyőzni”.“A civil szektor sokkal nagyobb körű
bevonására van szükség, valamint a korrupció elfogadottságával
kapcsolatos berögződések megváltoztatására”, véli Infante, s
példaként azt hozta fel, hogy az állami revizori intézménynek
nincs elegendő kapacitása, ezért minden minisztériumnak revizori
ellenőrző szolgálata kellene legyen, ezen túl, ki kellene
dolgozni egy etikai kódexet, amely egyebek között, megtiltaná a
csúszópénzek elfogadását.Vladimir Goati, a szerbiai
Transparency elnöke azt nyilatkozta, Szerbia a korrupció elleni
harc törvényes keretei kidolgozásának végén jár, de az
eredmények elmaradnak, mert az intézmények nem úgy működnek,
ahogy kellene.Rodoljub Šabić adatvédelmi biztos elmondta, a
hatalom nem gondolhatja úgy, hogy teljesítette kötelezettségeit
azzal, hogy meghozta a törvényeket, hiszen ezt el kell fogadnia és
alkalmaznia kell a gyakorlatban is mégpedig oly módon, hogy minél
több információt közöl a közpénzek költéséről és a
tartalékokról.Verica Barać, a korrupció ellenes tanács
elnöke ezen a regionális összejövetelen is elismételte,
Szerbiában a médiumok “rabságban” vannak, s a hatalom
ellenőrzése alatt állnak. Barać úgy véli, “ennyire
ellenőrzött és rabláncon őrzött médiumokkal szó sem lehet a
korrupció elleni eredményes harcról, hiszen a médiumok azt fogják
jelenteni, amit a hatalom akar és ahogy a hatalom akarja”.A
korrupció ellenes tanács elnöke elmondta, a médiumok “rabságának”
elsősorban az az oka, hogy nem átlátható a tulajdonjog, erős az
állam gazdasági befolyása, s nem utolsó sorban az, hogy a
Szerbiai RTV nem közszolgálat, hanem pártok, az uralkodó elit
szolgálata. Mint mondta, az Szerbiai RTV igazgatója válaszra sem
méltatta a korrupció ellenes tanácsot, s nem küldte meg a
médiaház pénzelésével kapcsolatos jelentést, ami miatt
büntetést is fizetett az adatvédelmi biztos követelésére.
Szerinte Szerbiában a költségvetési pénzek elköltésének nincs
semmiféle ellenőrzése, nem működnek az ezzel kapcsolatos
független intézmények, vagy maguk is a hatalom befolyása alatt
állnak, kivéve az adatvédelmi biztost és az ombudsmant.
Hasonlóképpen szövevényes és áttekinthetetlen a helyzet a
politikai pártok és kampányaik pénzelése terén, mondta Verica
Barać. (Beta)
A vajdasági magyar médiastratégia...a kalitka, az csak kalitka, ha aranyból van is!
Százezer orosz állampolgára lesz Koszovónak?
Eddig 21.733 koszovói szerb polgár
adta át Oroszország belgrádi követségénél állampolgári
kérelmét. Zlatibor Đorđević, a gračanicai Stara Srbija (Ó-Szerbia) egyesület képviselője azt mondja, ez a szám meg fogja haladni a
100 ezret. Mint mondta, a kettős állampolgárság révén
Oroszországtól kérik azt a védelmet, amit Szerbia nem tud
nyújtani nekik.
Ellentétes rendelkezések
A szerb kormány a képviselőház elé
terjesztette a Rehabilitálási Törvény javaslatát. A
törvény-javaslata hétfő (október 31-e) óta megtalálható a
Szerb Népképviselőház honlapján
(http://www.parlament.rs/akti/zakoni-u-proceduri/zakoni-u-proceduri.1037.html),
az eljárásba került törvényjavaslatok között (az első
helyen). Az előterjesztő javasolta, hogy a parlament „sürgősségi
eljárással” fogadja el az új jogszabályt.
A új Rehabilitálási Törvény
javaslata nagy érdeklődésre számíthat, miután a
Vagyon-visszaszármaztatási és Kárpótlási Törvény éles vitát
váltott ki, mivel csak az 1945. március 9-e után elkobzott vagyon
visszaszármaztatását látja elő, és mert – számos belföldi
és Magyarország hivatalos véleménye szerint is – a törvény 5.
szakasza 3. bekezdésének 3. pontja a kollektív bűnösség elvét
sugalmazza. Az elvett vagyon-visszaszármaztatásra illetve
kárpótlásra – a törvény említett szakasza szerint – nem
tagja volt és annak örökösei”.
A politikusok ennek a két (vitatott)
jogi és politikai kérdésnek a megoldását ígérték az új
Rehabilitálási Törvény által.
A 33 szakaszból álló törvénynek
mindenképen az első öt szakasza tarthat számot a legnagyobb
érdeklődésre. A törvény első, a törvény tárgya
c. szakasza utal arra, hogy mit tartalmaz a jogszabály, és hogy ki
jogosult a rehabilitálásra. Ennek a szakasznak a teljes szövege a
Ez a törvény azoknak a személyeknek
a rehabilitálását és a rehabilitálás jogi következményeit
szabályozza, akiket ennek a törvénynek a hatályba lépése
napjáig politikai vallási, nemzeti és ideológiai okokból
életüktől, szabadságuktól vagy más joguktól megfosztottak:
1.) bírósági vagy közigazgatási
döntés nélkül Szerbia Köztársaság területén;
2.) bírósági vagy katonai és más
jugoszláv hatóságok döntése nélkül Szerbia Köztársaság
területén kívül, amennyiben lakóhelyük volt, illetve van
Szerbiai Köztársaság területén, vagy Szerbiai Köztársaság
állampolgárai;
3.) Szerbia Köztársaság bírósági
vagy közigazgatási döntésével;
4.) katonai és más jugoszláv
hatóságok bírósági vagy közigazgatási döntésével,
amennyiben lakóhelyük volt illetve van Szerbiai Köztársaság
területén, vagy Szerbiai Köztársaság állampolgárai.
A rehabilitálásra jogosult az e
szakasz 1. bekezdésének 3.) és 4.) pontjában említett személy,
amennyiben a bírósági vagy közigazgatási döntés a jogállam
elveivel és az emberi jogok, valamint szabadságok általánosan
elfogadott mércéivel ellentétben hozták meg.
A rehabilitálásra jogosultak az e
szakasz 1. bekezdésében említett személyek is, akiket a
törvénnyel és más jogszabályokkal összhangban, a
népfelszabadító háború harcosainak tekintenek.
A rehabilitálásra nem jogosultak azok
a személyek, akiket a második világháború alatt Szerbia
Köztársaság területén fegyveres összetűzésekben a megszálló
fegyveres erők és a quisling egységek tagjaiként életüket
Szerbiai Köztársaság e törvény
értelmében nem felelős a megszálló erőknek a második
világháború alatt Szerbiai Köztársaság területén végrehajtott
cselekedeteiért és aktusaiért.
A Rehabilitációs Törvény új
javaslata – a korábbihoz viszonyítva, amit a szerb kormány
visszavont a képviselőházi eljárásból – nem tartalmaz
időpontot, amitől a rehabilitálást kérni lehetne, vagyis időben
nem korlátozza azt. A Vagyon-visszaszármaztatási és
Kárpótlási Törvény vonatkozásában, mivel ez a törvény csak
1945. március 9-e után elkobzott vagyon visszaszármaztatását
látja elő, előállhat olyan eset, hogy valakit az említett
időpont előtt ellene elkövetett jogsértések miatt
rehabilitálnak, de a vagyonát nem kaphatja vissza.
Másik fontos és vitatható
rendelkezése ennek a szakasznak a negyedik bekezdés, miszerint nem
számíthatnak rehabilitálásra azok a személyek, akik a második
világháború alatt Szerbia területén fegyveres összetűzésekben
„a megszálló fegyveres erők és a quisling egységek tagjaiként
életüket vesztették”. Ez a rendelkezés a
3. bekezdésének 3. pontjának részben módosított változata,
azzal hogy a rehabilitálásból (egyúttal a
vagyon-visszaszármaztatásból is) azokat zárja ki, akik „életüket
vesztették”, függetlenül attól, hogy követtek-e el vagy nem
háborús bűncselekményeket. Arról viszont már nem tesz említést,
hogy ez kihat-e vagy sem az örökösök jogaira. Ezt már csak
találgatni lehet, ami viszont megnehezíti, vagy éppen
ellehetetleníti a jogérvényesítést.
A törvénynek „a rehabilitálás és
az elvett vagyon visszaadása, illetve a kárpótlás korlátozása”
címet viselő második szakaszának a teljes szövege:
Nem lehet rehabilitálni és nincs
joguk a vagyon visszaszerzésére, az Vagyon-visszaszármaztatási és
Kárpótlási Törvény 2. szakaszának rendelkezése alapján (SZK
Hivatalos Közlönyének 2011 évi 72. száma), a megszálló erőkhöz
tartozóknak, amelyek Szerbiai Köztársaság részeit a második
világháború alatt megszállták és a quisling egységek
tagjainak, akik háborús bűncselekményeket követtek el, illetve
részt vettek azok elkövetésében.
Az e szakasz 1. bekezdésében, illetve
a Vagyon-visszaszármaztatási és Kárpótlási Törvény 5.
szakasza 3. bekezdésének 3. pontjában (SZK Hivatalos Közlönyének
2011 évi 72. száma) említett személyeknek tekinthetők:
1. mindazok a személyek, akiket a
Jugoszlávia Népfelszabadítási Bizottsága egy meghatározott
helység felszabadítása napjától kezdve háborús bűnösökké,
illetve háborús bűnök elkövetésében részesekké nyilvánított;
2. mindazok a személyek, akiket a
Demokratikus Szövetségi Jugoszlávia és a Jugoszláv Szövetségi
Népköztársaság bíróságai egyéb hatóságai, valamint a
megszállók és segítőtársaik a második világháború alatt
elkövetett bűncselekményeik megállapítására alakított állami
bizottság háborús bűnösökké, illetve háborús bűnök
elkövetésében részesekké nyilvánított.
Az e szakasz 1. bekezdésében
említetteknek nem tekinthetők azok a személyek, akiket e törvény
hatályba lépéséig rehabilitáltak, azok a személyek, akiket e
törvény erejénél fogva ezzel a törvénnyel összhangban
rehabilitálnak, valamint azok a személynek, akikről a
rehabilitálási eljárás során megállapítják, hogy nem követtek
el, illetve nem vettek részt háborús bűncselekmények
A felszabadítás napja alatt, az e
szakasz 2. bekezdése 1. pontja értelmében, az a nap tekinthető,
amikor a Népfelszabadítás Mozgalom tagjai egy meghatározott
településen hatékonyan kezdték el gyakorolni a hatalmat, amely
később sem szakadt meg.
Ez a szakasz lenne hivatott – ahogyan
Varga László a Vajdasági Magyar Szövetség parlamenti képviselője
nevezte – a két törvény közötti „kapocs” szerepének a
betöltésére, illetve a magyarság kollektív bűnösségének
kiiktatásra a Vagyon-visszaszármaztatási és Kárpótlási Törvény
5. szakasza 3. bekezdésének 3. pontjából, illetve, hogy
pontosítsa, kit tart a törvény „a megszálló erőkhöz
tartozóknak” (akiket nem lehet rehabilitálni és nem jogosultak a
vagyon visszaszerzésére).
Vitatható, hogy egy törvényt lehet-e
egy másik törvénnyel pontosítani, vagy sem. Egy ilyen bizonytalan
kimenetelű jogvitától függetlenül, a Vagyon-visszaszármaztatási
és Kárpótlási Törvény említett szakasza továbbra is hatályos
törvény hatályos rendelkezése marad, ami aztán különböző
értelmezésekre adhat lehetőséget. Ezért jobb megoldás lenne az
ominózus rendelkezés törlése a restitúciós törvényből.
A Rehabilitálási Törvényjavaslat 3.
szakasza szerint a rehabilitálás annak a jogi iratnak, illetve
cselekménynek a semmisségét jelenti, amellyel valamely személyt
életétől, szabadságától, vagy más jogaitól politikai vallási,
nemzeti vagy ideológiai okokból megfosztottak.
A rehabilitálás jogi következménye
– a törvény szerint – a jogsérelmek megszüntetése és
enyhítése, ami a külön szolgálati évek elismerésében, havi
pénzbeli (külön) járadék megállapításában, az egészségügyi
védelem és egyéb egészségbiztosítási jogok megállapításában,
az elkobzott vagyon visszaszármaztatásában, illetve az ilyen
vagyonért járó kárpótlásban, az anyagi és erkölcsi
jóvátételre való jogban nyilvánul meg. Az utóbbit a
törvényjavaslat „rehabilitálási kárpótlásnak” nevezi”.
A törvényjavaslat 4. szakasza az 1.
szakasz 1. bekezdésében említett személyek kétfajta
rehabilitálását különböztet meg. Az egyik a „törvény ereje
alapján való rehabilitálás (törvényes rehabilitálás)”, a
másik pedig „bírósági határozat általi rehabilitálás
(bírósági rehabilitálás)”. Az első szerint a bíróság
megállapítja, hogy valamely személy a törvény által
rehabilitálva lett, a másik esetben pedig kimondja, hogy döntésével
valamely személyt rehabilitált.
Törvényes rehabilitálással (5.
szakasz) az 1. szakasz 1. bekezdésének 1.) és 2.) pontjában
említett személyeket rehabilitálják, „akiknek a jogai bírósági
ítélet vagy közigazgatási döntés meghozatala nélkül sérültek,
a törvény hatályba lépéséig”.
Ugyanilyen rehabilitálásban
részesülnek az 1. szakasz 1. bekezdésének 3.) és 4.) pontjában
említett személyek is, akik az említett időszak alatt bírósági
ítélettel vagy közigazgatási döntéssel
1. olyan bűncselekményért lettek
elítélve, amely a cselekmény elkövetésekor nem volt a törvényben
előlátva, vagy olyan büntetésben részesültek, amely annak
végrehajtásakor nem volt előírva;
2. a Büntető Törvénykönyv 118.
szakasza 1. bekezdésében lévő ellenséges propaganda és az
ország társadalmi-politikai körülményeinek rosszindulatú és
hamis bemutatása bűncselekményéért lettek elítélve;
3. a nem engedélyezett kereskedelem,
üzérkedés és a gazdasági szabotálás megfékezéséről szóló
törvény 1. szakaszának 3. bekezdésébe és az 5 szakasz 2.
bekezdésébe ütköző bűncselekmény miatt lettek elítélve;
4. azok a vállalat, vagy
üzlettulajdonosok, vállalatok vagy gazdaságok felelős személyei,
akiket a harmadik pont alatt említett törvény alapján ítéltek
el, olyan módon, hogy a törvény 11. szakaszának alkalmazásával
sérült az ártatlanság vélelme;
5. azok a személyek, akik csak írásban
követték el a nemzet, vallási, faji és vallási gyűlölet és
viszálykodás bűncselekményét és
6. azok a személyek, akiket a
büntetés-végrehajtási intézetből való szökés miatt ítéltek
el, ahol a büntetésüket töltötték. A törvényjavaslatnak ez a szakasza –
a korábbi szöveghez viszonyítva – a következő három új, a
vajdasági magyarság számra különösen fontos bekezdéssel
„A törvény erejénél fogva
rehabilitálásban részesülnek az 1. szakasz 1.
bekezdésének 3.) és 4.) pontjában említett személyek, akiket
bírósági vagy közigazgatási döntés alapján fosztottak meg
szabadságuktól, olyan vád miatt, hogy a Tájékoztató Iroda 1948.
június 28-i határozata mellet foglaltak állást, és akiket
táborokban vagy börtönökben tartottak a Jugoszláv Szövetségi
Népköztársaság területén az 1949 és 1955 közötti időszakban.
rehabilitálásban részesülnek azok a személyek is, akiket a
illetve háborús bűnök elkövetésében való részvételért
nyilvánítottak bűnösöknek, akik nem vesztették el a jugoszláv
állampolgárságot, és nem követtek el, illetve nem vettek részt
háborús bűnök elkövetésében.
rehabilitálásban részesülnek azok a személyek is, akiknek a
Jugoszláv Szövetségi Népköztársaság Elnöki Tanácsa
Elnökségének U. 392 számú, 1947. március 8-i parancsával
megszüntették az állampolgárságát és konfiskálták a teljes
vagyonát.”
Az új Rehabilitálási Törvény
javaslata számos új, kedvezőbb megfogalmazást tartalmaz a korábbi
szöveghez viszonyítva. A vajdasági magyarok számára különösen
fontos az 5. szakasz 4.- bekezdése, amely a törvény erejénél
fogva rehabilitálásban részesíti a kollektív felelősség elve
alapján háborús bűnösöknek nyilvánított személyeket.
Egyrészt a Vagyon-visszaszármaztatási
és Kárpótlási Törvény és a Rehabilitálási Törvény
rendelkezései között, másrészt pedig magának a Rehabilitálási
Törvénynek a rendelkezései között is ellentétek vannak. Ezekre
az adott szakaszoknál igyekeztem rámutatni. A törvény végső
megszövegezése előtt ezeket mindenképpen ki kellene iktatni, a
későbbi eltérő értelmezések és a két törvény gyakorlati
alkalmazása miatt is.
Ezúttal is megmutatkozott, hogy a
Vajdasági Magyar Szövetség Nemzeti Tanácsának napilapja, a
Magyar Szó nem tesz eleget a közszolgálati kötelezettségnek. A
VMSZ parlamenti képviselői mindmáig nem tudták biztosítani, hogy
a szerb képviselőház legalább a fontos törvényeket, mint
amilyenek a Vagyon-visszaszármaztatási és Kárpótlási Törvény,
valamint a Rehabilitálási Törvényjavaslat, a honlapján a
kisebbségek nyelvén is közreadja. Ezért a Magyar Szónak lett
volna a kötelessége, hogy ezeket teljes egészében (mellékletben)
vagy legalább azok rendelkezéseit lefordítsa és közölje, a
korábbi évek gyakorlatának megfelelően. Erre lehetősége lett
volna, mert a szerb kormány még október 28-án elfogadta a
Rehabilitálási Törvény javaslatát.
Mivel a Rehabilitálási
Törvényjavaslat vélhetően rövid időn belül a szerb
képviselőház elé kerül, a vajdasági magyar politikumnak,
politikai pártoknak, civil szervezeteknek és szakértőknek mielőbb
állást kellene foglalniuk a – most már – nyilvánosság elé
került szövegről. Illetve arról, hogy a javasolt rendelkezések
megfelelnek-e vagy sem a vajdasági magyarok elvárásainak.
Clark: Koszovó nem szerb föld
Wesley Clark, a NATO európai erőinek
egykori főparancsnoka kijelentette, a koszovói szerbek mindig is
ápolnak majd kulturális kapcsolatokat Szerbiával, de ez nem az ő
országuk.“A koszovói albánoknak, akiknek ez az államuk, át
kellene venniük a vámügyeket. Másfelől, Szerbiának el kellene
engednie az észak-koszovói polgárokat. Ők kulturális
vonatkozásban mindig szorosan kötődni fognak Szerbiához, de ez
nem az ő országuk. Egy fokozatos folyamatról van szó, amelyet
könnyebb, fájdalommentesebb erős nemzetközi irányítás mellett
végrehajtani”, nyilatkozta Clark a Deutsche Wellenek.Arra a
kérdésre, hogyan szemléli a manapság Koszovóban észlelhető
feszültségeket, Clark azt mondta, hogy ez az állam
“kikerekítésére” tett kísérlet, s ennek a folyamatnak le
kell zajlania.
Véleménye szerint az EU-nak a felelősségteljes
és erős vezéregyéniség szerepében kell fellépnie a
Nyugat-Balkánon, miután Washington átengedte a vezető szerepet
Brüsszelnek Európa ezen részén.Clark szerint a nyugat-balkáni
biztonsági helyzet jelentősen javult a múlt század 90-es éveihez
képest, amikor ő állt a NATO európai hadtestének élén.Mint
mondta, a Balkánon még mindig gyakoriak a nyílt sebek, amelyek az
elmúlt évek tragikus eseményeinek eredményei, s ez nagyon nehéz
feladat elé állítja az itteni lakosságot, hiszen nekik kell
kiépíteni újra az együttélést, s nekik kell elérniük a
megbékélést.“Ezért nagyon fontos az EU kitartó,
felelősségteljes és erőskezű vezetése, hogy a kiválasztott
helyi vezetőkkel együttműködve megteremtse és alkalmazza azt a
megfelelő politikát, amely a megbékélés és az elengedhetetlen
‘kigyógyulás’ felé vezet”, véli Clark, Wesley Clark,
akinek 1994-ben az volt a feladata, hogy válaszlépéseket dolgozzon
ki a boszniai konfliktusokra és biztosítsa a NATO támogatását a
terepen lévő ENSZ-csapatoknak, úgy véli, hogy az EU és a
nemzetközi közösség “túl gyorsan” elengedte a dolgokat
Boszniában. Clark tábornok a Deutsche Welle rádiónak
nyilatkozva elmondta, Boszniában még mindig szükség van arra,
hogy a felek közeledjenek egymáshoz, hogy közös hatalmat hozzanak
létre, amely eredményes lenne az ország valamennyi polgára
érdekeinek megvalósításában.“A hatóságok nem tesznek
eleget kötelezettségeiknek. A hatalom nem állt fel, s nem
közvetíti megfelelő módon a gazdasági fejlődést. S ez nem is
tehető meg jelen feltételek közt, éppen ezért, itt erősebb
európai vezetésre van szükség”, véli Clark. (Blic-VajdaságMA)
Mondjunk le Európáról - Vuk Drašković
"Senki sem akarja elmondani, hogy a "mileševói" fekete angyalok még ma is istenítik a sötét rendszert, amely elveszítette Koszovót, és még templomi szentbeszédben is fényesítik a vereségeket, újabb pusztulásba taszítva a Szerb nemzetet és államot"
A cikkre kattintva nagyobb képfelbontásban olvasható!
BLIC-Magyar Szó
Nikowitz Oszkár, Magyarország belgrádi nagykövete interjút adott a Vajdasági Rádiónak és Televíziónak
Megtörténhet-e, hogy Magyarország megvétózza
Szerbia EU-s tagjelöltségéről szóló decemberi döntést? Hogyan
lehetséges ezt elkerülni? Erről és a kétoldalú kapcsolatok más
vonatkozásairól, valamint magyar-magyar témákról volt szó az
Újvidéki Rádió Hangadó szerda c. műsorában. Nikowitz
Oszkárral, Magyarország belgrádi nagykövetével Dani Zoltán, a
magyar szerkesztőség felelős szerkesztője beszélgetett. Az
alábbiakban részleteket olvashatnak az elhangzott interjúból.
A szerbiai parlament szeptember 26-án elfogadta a
vagyon-visszaszármaztatási és kárpótlási törvényt. Ez uniós
követelmény volt. A vajdasági magyarság úgy ítéli meg, hogy
bekerült a törvénybe a kollektív bűnösség elve és ezt
elfogadhatatlannak tartja. Miután a képviselőház nem vette
figyelembe a VMSZ tiltakozását, a magyar párt az
alkotmánybírósághoz fordult jogorvoslatért. Magyarország teljes
vállszélességgel a vajdasági magyarság mögé állt ebben a
kérdésben. Miért?
- Magyarország nem csak azért
állt a vajdasági magyarság mögé, mert általában egyeztetjük
az álláspontjainkat és az a szerencsés fejlemény alakult ki az
utóbbi időben, hogy a határon túli magyar nemzetrészek
problémáit az anyaország is a sajátjának érzi. Részben arról
is szó van, hogy az intenzív konzultáció megtörtént már a
törvény elfogadásának szakaszában, és akkor is érzékeltük
azt, hogy a vajdasági magyarság számára elfogadhatatlan lesz ez a
megfogalmazás. De Magyarország itt saját magát is találva érzi
abban a megfogalmazásban, hogy a „megszálló erők tagjai és
utódaik” ki vannak zárva a restitúció igénylésének a
lehetőségéből. Ebben benne vannak magyar állampolgárok is, akik
valaha itt éltek. Úgy érezzük, hogy ezzel a megfogalmazással a
szerb szkupstina újranyitotta ezt a nagyon kényes kérdést, a II.
világháború örökségéből származó nagyon kényes
kérdés-komplexumot, miszerint a „megszálló erők” tagjai
automatikusan méltók a jogfosztásra, automatikusan bele lettek
lökve egy ilyen fasiszta kategóriába. Ezt a parlamenti vitában
láthattuk is, hogy az antifasizmusra hivatkozva azonnal
azonosították a magyarokat az antifasiszta mozgalom ellenségeivel.
És itt bizony Magyarországról is szó van, mert a megszálló erők
a magyar állam erői voltak és az akkori magyar állam utóda a mai
magyar állam. Ezért a vajdasági magyarok véleménye nélkül is
meg kellett volna szólalnunk ebben a kérdésben.
megszavazói és magyarázói szerint a jogszabály nem irányul
egyetlen népcsoport ellen sem, viszont itt jogilag felmerül az
ártatlanság vélelmének a kérdése. Akit ugyanis besoroltak
katonának, az nem feltétlenül követett el háborús bűnöket,
vagy bármilyen bűntényt. Viszont itt most konkrét esetben neki
kellene igazolnia azt, hogy nem követett el semmit. Úgy tűnik, itt
a jogrendszer is sántít…
- Nekünk nem azzal van bajunk,
hogy kinek kell igazolni azt, hogy a megszálló erők tagja volt-e,
hanem éppen az, hogy azt kell igazolni, hogy vajon tagja volt-e,
vagy sem, ahelyett, hogy azt kellene igazolni, hogy ártatlan-e, vagy
sem, követett-e el háborús bűnt, vagy sem. Tehát az alapvető
baj az, hogy a törvény megfogalmazása az egyenruhára koncentrál.
Arra, hogy viselt-e valaki rendőri, csendőri, katona egyenruhát a
magyar, a német, vagy akár szerb nemzetiségű polgár. E
tekintetben valóban nem tesz expressis verbis különbséget a
nemzetiségek között, de mégiscsak lehet tudni, hogy kik voltak a
„megszálló” erők tagjai. Hogy mit értünk ezen, ez mindenki
számára világos. Bácska területén ezek a magyarok. Amit
mondanak, hogy ez nem irányul senki ellen, ez így nincs benne a
törvényszövegben. Abban sajnos az van, hogy a „megszálló erők
tagjai” különbségtétel nélkül. Nem vizsgálja az
ártatlanságot, már pedig az ártatlanság vélelme egy európai
jogi alapkategória és ettől nem lehet eltérni. Az a bajunk, hogy
itt egy valóban kényes kérdésről van szó. Egy percig nem
állítjuk, hogy itt nagyon könnyű lett volna elfogadható
változatot megalkotni. Az a baj, hogy itt tényleg egy
ácsszekercével, vagy baltával durván faragtak egy olyan törvényt,
ahol a sebész szikéjének az alaposságával mindent patikamérlegre
téve kellett volna kidolgozni.
- Nyilvánvaló, hogy itt a
parlament is hibás, hiszen a törvény már vagy öt éve készül.
Az utolsó pillanatban fogadták el, olyan, amilyen formában az EU-s
tagjelöltség kapcsán, azt megelőzően, hogy az Európai Bizottság
megfogalmazta volna ajánlásait. Most arra hivatkoznak, hogy csak
ilyen megfogalmazással tudtak többséget szerezni a jogszabály
megszavaztatásához. Természetesen ez nem lehet magyarázat…
Nem tisztem itt az előző kormányok mulasztásait minősíteni.
Tudom, hogy ez a kormány büszke arra, hogy elvégezte azt, amit az
előző kormányok 8-10 év alatt elmulasztottak. Mi egyébként az
előkészítés stádiumában is leszögeztük azt, hogy ennek a
törvénynek a meghozatala európai elveken nyugszik, és
szükségesnek tartjuk. Azt is mondtuk, hogy Magyarország kétoldalú
kapcsolatainkban nem erre helyezi a hangsúlyt. Akkor persze álmodni
sem mertünk róla, hogy lesz majd benne egy kitétel, ami negatív
kontextusban vonatkozik ránk, hogy a törvény elfogadói
hallgatólagos közmegegyezéssel, sunyin a magyarokra értik azt,
hogy a „megszálló erők (okupacione snage)”… Ehhez tapad egy
nagyon kellemetlen képzet, és nekünk ezt a flekket most viselni
kell. A napnál világosabb, hogy ez a megfogalmazás a kollektív
bűnösségre utal. A kollektív bűnösség viszont teljességével
elfogadhatatlan az európai gyakorlatban. Ezért éppen azoknak az
embereknek kellene nagyon vigyázniuk, akik állandóan az
antifasizmusra hivatkoznak, mert ezt ilyen módon először éppen a
fasizmus hozta ki ennyire látványos, egész népcsoportok ellen
irányuló formában. A kollektív bűnösség jelen van a bibliai
időktől kezdve. Heródes pl. meg akart gyilkoltatni egy bűnöst,
de hogy biztos legyen a dolgában, legyilkoltatta az összes két
évnél fiatalabb csecsemőt. A II. világháborúban egy
népcsoportot akartak kiirtani, azért, mert bizonyos tagjai ellen
egyeseknek kifogásuk volt. Aztán később a kommunizmus idején a
kollektív bűnösség bélyegét ragasztották rá egy egész
polgári rétegre, az „ellenségre”, a „burzsoáziára”, stb.
Ez a hozzáállás ma már tarthatatlan. Nem egyeztethető össze az
európai elvekkel, amely épp az ellenkezőjét mondja ki. Ez egy
militarista szemlélet: bombázzuk le az egész negyedet és akkor
majd eltaláljuk azt az embert is, akit meg akarunk ölni. Ez a
kollektív bűnösség mögötti militarista filozófia. Az európai
filozófia pedig azt mondja, hogy meg kell keresni a bűnöst. Az egy
aprólékos munka, de tessék elvégezni. Az európai jogelv
értelmében, ha a bűnös nincs meg, akkor engedjük inkább futni a
bűnöst, de az ártatlan nem szenvedhet! Szöges ellentétben áll
ez a két gyakorlat.
- Magyarország hosszú éveken át
minden tekintetben támogatta Szerbia EU-s közeledését. Most is
azt hangsúlyozzák Budapesten, hogy Magyarországnak továbbra is
érdeke Szerbia csatlakozása. Viszont nagyon kemény állásfoglalást:
vétót helyeztek kilátásba az EU miniszter tanácsának december
9-i ülésén, ha a szerbiai restitúciós törvény nem módosul…
Térjünk még egy gondolat erejéig vissza arra, hogy mi nem is csak
a magyar állampolgárok, mint egyének miatt emeltük fel a
szavunkat. Még nem is kizárólag csak a vajdasági magyarok miatt,
hanem mert úgy érezzük, hogy itt most éppen Magyarország kapott
egy pofont azzal, hogy bennünket ismét csak ebben a kontextusban
emlegetnek. Ez a háborús kontextus kicsit most már kezd sértő
lenni. A háború véget ért. Abból indulhatnánk ki, hogy
Magyarország megfizette ezzel kapcsolatos adósságait, megbánta a
bűneit. Amit jogi téren, rehabilitáció vonatkozásában
elkövethetett, elkövette. Nem szeretjük most már ezt a
szövegkörnyezetet, amikor mindig győzteseket és legyőzöttek
emlegetnek. Számunkra sértő volt, hogy ez a törvényből
visszajön. Ami pedig a vétót illeti, a vétó említése valóban
megtörtént. De fordítsuk meg a kérdést. Történt egy tett,
aminek vannak következményei. Szerbia elfogadott egy törvényt,
amelyről tudván tudta, hogy az egyik EU-s tagország meggyőződése
és céljai ellen mutat. Szerbia nyilván tisztában volt azzal, hogy
decemberben a 27 tagországnak egységesen igennel kell szavazni. Ha
tisztában volt vele és mégis ezt az utat választotta, akkor e
mögött lehettek megfontolások. Itt nem eltúlzott magyar
reakcióról van szó, egyszerűen feltételekről van szó.
Magyarország nem egy bűnös, vagy illegitim dolgot kér. Az EU-s
elvekkel teljesen összhangban levő elveket szeretne Szerbia
részéről látni és ez a feltétel ahhoz, hogy igent adjon. Ez
messze van a zsarolástól. Legitim feltételek támasztását nem
lehet zsarolásnak nevezni.
- Magyarország és a vajdasági
magyarok is a megoldást keresik. Úgy tűnik, hogy Belgrádban is
van erre hajlandóság. Boris Tadić államfő a minap fogadta
Pásztor Istvánt, a VMSZ elnökét. Pásztor a megbeszélés után
úgy nyilatkozott, hogy politikai értelemben megállapodtak abban,
hogy kiküszöbölik ezt a csorbát. Itt most nem a restitúciós
törvényről, hanem a rehabilitációs törvény módosításáról
van szó. Magyarország elfogadja majd azt a megoldást, amely
elfogadható a vajdasági magyarok számára?
- Igen. Ezt az
elején is mondtam, hogy ami a vajdasági magyarság számára
elfogadható lesz, az nagy valószínűséggel elfogadható lesz a
számunkra is. De maradjunk még az európai uniós kontextusnál.
Rendkívül kellemetlen, ami történt. Magyarország nagyon szeretné
elkerülni azt, hogy december 9-én ott áll, és nem tehet mást,
mint hogy nemmel szavaz. Azért azt nem szabad elfelejteni, hogy
Magyarország volt az az ország, amely az elejétől fogva a
leghatározottabban kiállt Szerbia EU-s csatlakozása mellett, és
nem csak az EU elnökség ideje alatt. Magyarországot úgy ismerik
az EU-ban, mint Szerbia ügyvédjét. Most ezek után rendkívül
visszás volna, ha éppen Magyarország volna az ország, amelyik
meggátolná Szerbia EU-s csatlakozását. Mi mindenképpen
szeretnénk ezt elkerülni. Ennek a vétónak a fölvillantása
vészjelként kell, hogy értelmezendő legyen a szerb kormány
számára. Mi állandóan a párbeszédet
Lejegyezte: Ternovácz István - VajdaságMA
gyerekként, a múlt század hetvenes éveinek legelején nem
értettem, miért szidja nagyapám a kommunista partizánokat és
miért pöröl rám, ha zsebpénzemet a két szerb partizángyerekről,
Mirkoról és Slavkoról írt képregényre költöm. Hogy a
fiatalabbak is megértsék, ki volt ez a „fasiszták” elleni
akciókban, géppisztollyal és kézigránáttal az oldalán mindig
győzni tudó két fenegyerek, idézek egy jellemző példát az
újságárusoknál akkoriban megvásárolható olcsó kiadványból.
Slavko: „Vigyázz Mirko, jön a golyó!” Mirko félrehúzza a
fejét, majd így válaszol: „Köszönöm Slavko, hogy
szóltál!”
Akkor még nem tudtam, mi baja lehet
öregapámnak a partizánokkal. Ma már értem, mert közben
kiderült, amiről ő akkor még nem volt hajlandó beszélni, hogy
az ő, Nyugati temetőre néző kertje végén van a legnagyobb
temerini tömegsír, ahová a „hős” kommunista partizánok
harmonikaszó kíséretében lövöldözték bele bűntelenül,
bírósági ítélet nélkül, csupán nemzeti hovatartozásuk
alapján a fasisztának tartott magyarokat. Köztük a 16 éves
gyereket, Lepár Istvánt is, aki idős édesapja helyett került a
templomudvarba, a kivégzendők közé. Lepár István kivégzését
említeni sem volt szabad ötven éven át. Vele szemben a bosszúálló
tömeggyilkosokkal egy ideológiai táborba tartozó fiktív
fiatalkorúakról képregény készült, hogy ne csak a hivatalos
oktatási program dicsőítse a partizánokat, hanem a diák ezt
olvassa még a pad alatt is. Megtévesztettek bennünket. Szüleink,
nagyszüleink előttünk nem mertek beszélni a valóságról. Csak
most fogom fel, micsoda félelemben élhettek Tito jóléti
Jugoszláviájában. Közben a szerb állam már akkor elültette a
„fasiszták” elleni gyűlölet magvát a feljövő generációk
körében. Kétpólusú világot teremtett, amelyben egyik oldalon
vannak a hősök, másikon az árulók. Kimondatlanul is
érzékeltették, ki nincs velünk, az ellenünk.
A kérdéssel
kapcsolatban gyakran eszembe jut egyik első egyetemi vizsgatételemet
megelőző élmény. A nyolcvanas évek első felében még kötelező
tantárgy volt az egyetemeken az ONO i DSZ (Opšte narodna odbrana i
društvena samozaštita - magyarul Általános népvédelem és
társadalmi önvédelem) nevű, erősen ideológiai színezetű
tantárgy. Néhai Marko Oreščanin tanította, aki több
kitüntetéssel rendelkező büszke partizán „harcos“ volt.
Amikor az előttem vizsgázó egyetemistának feltette a kérdést,
hogy melyek voltak a partizán harcmodor főbb jellemvonásai, és a
kérdezett arról beszélt, hogy a partizánok elbújtak a fa mögé,
ahonnan orvul hátbalőtték az ellenséget, akkor az önérzetében
sértett professzor először bevörösödött, majd felállt és
üvöltve zavarta ki a fickót a tanteremből. Ott is kellett hagynia
az egyetemet, hiszen főben járó bűnnek számított kimondani,
hogy a partizánok itt a Vajdaságban tulajdonképpen olyanok voltak,
mint a banditák a vadnyugat filmekben, nem vállalták fel a szemtől
szembe folytatott harcot, hanem terrorista módszereket alkalmaztak.
Ilyen időkben éltünk, nevelkedtünk.
Azóta harminc év
elmúlott, most mégis azt vagyok kénytelen tapasztalni, hogy a
Világ sora Szerbiában nem változik. Egy újabb, ezúttal
elvesztett háború után, amikor a világ segedelmével az Európai
Unióba igyekszünk, ismét két hadoszlopba sorolja az itt élőket
a szerbiai parlamenti többség. A vagyon-visszaszármaztatási és
kárpótlási törvény meghozatalát és utóéletét kísérő
vitákból ugyanis ez derül ki. Ismét vannak antifasiszták és
fasiszták, meg a két ideológiai irányzat leszármazottai, akik
Szerbiában úgy látszik, automatikusan az elődök besorolását
öröklik. A magyarok és a németek csak azért minősülnek most
kárpótlásra alkalmatlannak, mert a II. világháborúban a magyar,
vagy a német hadseregben szolgáltak. És ezért nem igényelhetik
vissza a kommunisták által elvett vagyont. Mert a kommunisták a
Szerbiában hatályos felfogás szerint különbek voltak a
fasisztáknál. Idézhetném most ismét öregapámat, aki, mint
mondta volt „öt királt szolgált“. A szerb Sándort (a
királynétól katonaként a lovardában végzett munkájáért még
kitüntetést is kapott, amit a partizánok 1944-ben elvittek) és
Pétert, aztán Horthyt és Szálasit, végül Titót. Egyiket sem
önként és dalolva. Most mégis csak azért büntetnék, ha élne
és volna visszakövetelni valója (neki csak a kocsiját és a
lovait vitték el), mert magyar katona is volt.
Lemeztelenedett
a király Szerbiában. Világossá vált, hogy itt a parlamenti
többség (amit ez esetben nemzeti többségként is értelmezhetünk)
még ma is a kommunista eszmét követve kíván mások
kisemmizésével újabb helyzeti előnyhöz jutni, a bűntelenül
kisemmizettek kárára. És ez így van akkor is, ha a hamarosan
parlamenti eljárásba kerülő rehabilitációs törvényben majd
esetleg visszaszívják azt, amit a restitúciós törvénnyel
kimondtak. Boris Tadić szerb államfő messzire veti a sulykot,
amikor azt hangoztatja, hogy Szerbiával szemben senki nem beszélhet
az ultimátum nyelvén. De ki beszél itt ultimátumról?
Magyarország és a vajdasági magyarság csupán az EU-s jogelvek
tiszteletben tartását várja el Szerbiától, amelyek kimondják: a
huszonegyedik században nincs helye a kollektív bűnösség
emlegetésének, még kevésbé az elv alkalmazásának.
hogy Szerbiában nehéz megemészteni a valóságot, hiszen itt a II.
világháborúban nem csak a német és a magyar hadsereg irtotta a
szerbeket, hanem itt a szerbek (csetnikek és partizánok) is
tömegesen gyilkolták egymást. Ezt egymás között kell
megbeszélniük. De ne hamisítsák már tovább a történelmet a mi
kárunkra, akkor se, ha a történelmet a győztesek írják. És ne
tessék már minden bűnt a mi számlánkra írni. Érthető, hogy
Boris Tadić államfőként történelmileg nincs könnyű
helyzetben. A Szerbiát a délszláv háborúba belehajszoló
Slobodan Milošević bűnei miatt ugyanis neki kellett fejet hajtani
a szerbek által a kilencvenes években elkövetett tömeggyilkosságok
helyszínein, Srebrenicában és Vukováron. És most, lévén, hogy
közeledik az 1944-es kivégzések évfordulója, neki kellene fejet
hajtani az 1944-ben a szerb partizánok által tömegsírba lőtt
magyarok tömegsírjánál is. Lehet, hogy túl sok ez így
egyszerre, most néhány hónappal a választások előtt. Lehet,
hogy ezt most Szerbiában senki, így Tadić sem vállalja fel. De mi
türelmesek vagyunk. Az elkövetett bűnöket előbb-utóbb be kell
ismerni. A bűnösöket meg kell nevezni, ahogy az áldozatokat is.
Tadic "szóbeli" ígérete Pásztor István: A rehabilitációs
törvényben szabályoznák, kik azok, akik a megszálló erők
tagjainak számítanak, és emiatt kizárhatóak a
vagyon-visszaszármaztatásból
Eredményesnek értékelte a
Boris Tadićtyal folytatott hétfői (október 17-i – B. A. megj.)
tárgyalását Pásztor István, a Vajdasági Magyar Szövetség
elnöke. Keddi sajtótájékoztatóján kiemelte, olyan végeredmények
születtek, amelyek egyrészt kielégítőek, másrészt biztatóak.
Szavai szerint a kielégítő eredményre a költségvetés
módosításáról történt beszélgetés során jutottak.
Pásztor: Elemi érdekünk, hogy
Szerbia közelebb jusson az Európai Unióhoz, de ez nem történhet
meg úgy, hogy mindez a vajdasági magyarságnak megszégyení

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság