text:
Alkotmánybírósági mustra – Napirenden a nemzetbiztonsági ellenőrzés új szabályai | hírek | Jogi Fórum
2013.07. 8. Jogi Fórum / Munkatársunktól
● AB határozat alaptörvény-ellenesen működő képviselő-testület feloszlatásával összefüggő elvi véleménynyilvánításról (VII/375/2013.)
Az Alkotmánybíróság július 2-án hozott határozatában elvi véleményként megállapította, hogy az Alaptörvény 33. cikk (1) bekezdése alapján alaptörvény-ellenes, ha a helyi önkormányzat képviselő-testülete tartósan nem működik és működőképességének helyreállítása nem várható. A kormány az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény 34. §-a alapján indítványt terjesztett elő Foktő Község Önkormányzata Képviselő-testületének alaptörvény-ellenes működésével kapcsolatban. Az indítványozó álláspontja szerint ellentétes ugyanis az Alaptörvény 32. cikkében foglaltakkal, hogy a képviselő-testület 2012. január 25. óta a gyakorlatban nem működik, az önkormányzat törvényes működéséhez szükségese rendeleteket, határozatokat nem alkotja meg, és az önkormányzati tulajdon tekintetében a tulajdonost megillető jogokat nem tudja gyakorolni. Az Alkotmánybíróság a kormány által előterjesztett konkrét ügy által felvetett absztrakt jogi kérdést megválaszolva megállapította, hogy a következő feltételek együttes fennállása esetén alaptörvény-ellenes helyzetet eredményez, ha 1) a helyi önkormányzat képviselő-testülete tartósan nem működik és 2) a képviselő-testület – polgármester között kialakult tartós bizalmatlanság, együttműködési képtelenség ellenére a képviselő-testület nem kezdi meg a konfliktus feloldására alkalmas eljárásokat és 3) a képviselő-testület a feloszlásáról sem dönt és 4) ennek következtében működőképességének helyreállítása, illetve működésének folytatása nem várható. A határozathoz Pokol Béla alkotmánybíró különvéleményt csatolt. (Előadó alkotmánybíró: Kiss László)
● AB határozat az Alaptörvény 23. cikk (2) bekezdésének értelmezéséről (X/704/2013.)
Az Alkotmánybíróság június 24-én hozott határozatában a kormány indítványa alapján értelmezte az Alaptörvény 23. cikk (2) bekezdését. A kormány 2011. évi CLI. törvény.38. § (1) bekezdése alapján abból a szempontból indítványozta az alaptörvényi rendelkezést, hogy sarkalatos törvény meghatározhatja-e az önálló szabályozó szerv vezetőjévé válás feltételeit, és ha igen, levezethetők-e az Alaptörvény 23. cikk (2) bekezdéséből a vezetői megbízatás szakmai kritériumaira vonatkozó alkotmányos követelmények, különös tekintettel a Nemzeti Média és Hírközlési Hatóság (NMHH) elnökére.Az Alkotmánybíróság az indítványban megfogalmazott kérdések közül egyet tudott érdemben megválaszolni, a többivel kapcsolatban azt állapította meg, hogy nem bírálhatók el az alkotmányértelmezés keretein belül, ezért azokat visszautasította. A kormány elsőként annak a kérdésnek a megválaszolását kérte, hogy az önálló szabályozó szervre – így például az NMHH-ra – vonatkozó sarkalatos törvény előírhat-e az Alaptörvényben nem szereplő követelményeket a szerv vezetőjévé kinevezhető személyek tekintetében. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az önálló szabályozó szervről rendelkező sarkalatos törvény meghatározhatja a szerv vezetőjévé válás feltételeit. Az indítvány következő kérdésével összefüggésben az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy az NMHH elnökére vonatkozó kinevezési feltételek meghatározása nem lehetséges önmagában az Alaptörvény 23. cikk (2) bekezdésének értelmezése alapján. A határozat indokolása szerint az önálló szabályozó szervre, annak vezetőjére vonatkozó alkotmányos követelmények nagymértékben függnek attól, hogy az adott szerv működése az Alaptörvény mely más rendelkezésein alapul, illetve mely más rendelkezéseivel, köztük mely alapjogokkal áll összefüggésben. Az önálló szabályozó szerv vezetőjére irányadó követelmények attól sem függetleníthetők, hogy az adott szerv és annak vezetője pontosan milyen hatásköri, szervezeti és működési rendben, illetve milyen szabályozási környezetben fejti ki tevékenységét. Az NMHH elnöke esetében lényeges törvényi szabály, hogy a kinevezett elnök a kinevezés tényével és időpontjában a sajtószabadság érvényesülését szolgáló Médiatanács elnökjelöltjévé válik. A törvényi kritériumok értelmezése és érvényre juttatása az NMHH elnökének jelölésére és kinevezésére jogosult személyek, azaz a miniszterelnök és a köztársasági elnök feladata. Tekintettel arra, hogy a jelen esetben a törvényhozó már megalkotta az NMHH elnökére vonatkozó kinevezési feltételeket, az azokhoz fűződő alkotmányos kérdések megválaszolására és alkotmányos követelmények megállapítására utólagos normakontroll eljárásban van lehetőség. (Előadó alkotmánybíró: Paczolay Péter)
● AB határozat alkotmányjogi panasz elutasításáról (IV/3287/2012.)
Az Alkotmánybíróság június 24-én elutasította az Országos Betegjogi, Ellátottjogi, Gyermekjogi és Dokumentációs Központról szóló 214/2012. (VII. 30.) Korm. rendelet 4. § (1) és (5) bekezdése alaptörvény-ellenessége megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó egyéni ügyvéd – aki korábban betegjogi képviselő is volt – indítványában kifejtette, hogy a szabályozás indokolatlan megkülönböztetést alkalmaz a gyakorló ügyvédekkel szemben. A támadott rendelkezések értelmében ugyanis a kormányrendelet hatályba lépését követően a jogvédelmi képviselői feladatok munka végzésére irányuló jogviszony keretében láthatók el, és ügyvéd kizárólag praxisa szüneteltetése esetén folytathatja ezt a tevékenységet. Az alkotmányjogi panasz nem megalapozott. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az alkotmányjogi panaszban kifogásolt, az ügyvédi tevékenység szüneteltetésének előírása, olyan szubjektív feltétel, amely bár a gyakorló ügyvédek számára nem teszi lehetővé a jogvédelmi képviselői feladatok ellátását, azonban ez csak választás kérdése, az ügyvédek számára is nyitva áll a lehetőség ennek a tevékenységnek a végzésére. (Előadó alkotmánybíró: Kovács Péter)
● AB határozat bírói kezdeményezés elutasításáról (III/3441/2012.)
Az Alkotmánybíróság június 24-én elutasította a csődeljárásról és a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX. törvény 36. § (1) bekezdés első mondata alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére, valamint a Nyíregyházi Törvényszék előtt 7.Fpkh.15-12-000.225. és 7.Fpk.15-09-000599. számú ügyekben az alkalmazási tilalom kimondására irányuló bírói kezdeményezést. A Nyíregyházi Törvényszék bírája az előtte folyamatban lévő ügyben – az eljárás felfüggesztése mellett – kezdeményezte az érintett rendelkezés alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, továbbá kérte annak megállapítását, hogy ezen alaptörvény-ellenes rendelkezés a felfüggesztett eljárásban nem alkalmazható. Az Alkotmánybíróság az indítványt nem találta megalapozottnak. A határozat indokolása szerint az ügy elbírálása során az Alkotmánybíróságnak abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a felszámolási eljárás során a beszámítás intézményével élő hitelező hátrányosabb helyzetbe hozza-e a többi hitelezőt oly módon, hogy ez az Alaptörvényben biztosított hátrányos megkülönböztetés tilalmába ütközne. Az Alkotmánybíróság hangsúlyozta: a diszkrimináció vizsgálatánál központi elem annak megállapítása, hogy a szabályozási koncepció szempontjából kiket kell egy csoportba tartozónak tekinteni. A jelen ügy elbírálásakor a beszámításra jogosult hitelezők tekinthetők egy csoportba tartozónak, és nem az összes hitelező. A vizsgált szabályozás jogcímtől függetlenül, tulajdoni formára, és tulajdonosokra való különbségtétel nélkül valamennyi tartozással is rendelkező hitelezőre vonatkozik. (Előadó alkotmánybíró: Szalay Péter)
Az Alkotmánybíróság július 9-i teljes ülésének napirendje
● A szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 27. § (2) bekezdése, valamint a 134. § (2) bekezdésének „szabálysértési elzárás” szövegrésze alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló utólagos normakontroll indítvány vizsgálata (II/2806/2012.)
Szabó Máté, az alapvető jogok biztosa a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 14. § (2) bekezdés „fiatalkorúak esetén harminc nap” szövegrésze, és a szabálysértésekről szóló 2012. évi II. törvény 27. § (2) és 134. § (1) bekezdéseinek megsemmisítését indítványozta. Az ombudsman kérte a fiatalkorúak szabálysértési őrizetbe vételét és elzárását lehetővé tevő előírások megsemmisítését, mert álláspontja szerint sérül a fiatalkorúak szabadsághoz és személyi biztonsághoz való joga, valamint a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga.
● A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, valamint a Kúria, mint felülvizsgálati bíróság Pfv.IV.20.425/2014/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz befogadhatóságának vizsgálata (IV/170/2013.)
Az indítványozó a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, és a kártérítési ügyben hozott Kúria Pfv.IV.20.425/2012/4. számú ítéletének megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól. Az indítványozó a személyi szabadságának jogellenes korlátozása miatt előterjesztett kártérítés iránt keresetét elutasító jogerős ítéletet a Kúria hatályában fenntartotta. Az alkotmányjogi panasz szerint a támadott rendelkezés és a kúriai ítélet sérti az Alaptörvény IV. cikk (4) bekezdésében foglalt személyi szabadság megsértése esetén a kártérítéshez való jogát, továbbá a XXIV. cikk (2) bekezdésében fogalt tisztességes hatósági eljáráshoz való jogát.
● A Fővárosi Bíróság 8.P.23.480/2011/3. számú, illetve a Fővárosi Ítélőtábla 2. Pf.22.200/2011/3. számú ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panasz vizsgálata (IV/2881/2012.)
Az Átlátszó.hu képviseletében Tordai Csaba ügyvéd a Magyar Állami Operaház átvilágításával összefüggő jelentések kiadását kérte a Nemzeti Erőforrás Minisztériumtól, ám a tárca megtagadta a jelentések kiadását, arra hivatkozva, hogy azok döntés-előkészítő iratok. Az indítványozó szerint a vizsgálati jelentés nem egy konkrét döntés megalapozására szolgál, azaz nem döntés-előkészítő adat, ezért a Fővárosi Ítélőtábla 2.Pf.22.200/2011/3. számú ítélete sérti a közérdekű adatok megismeréséhez való jogát.
Szabó Máté, az alapvető jogok biztosa 2013. június 24-én benyújtott indítványában. az egyes törvényeknek a nemzetbiztonsági ellenőrzés új szabályainak megállapítása érdekében szükséges módosításáról szóló 2013. évi LXXII. törvény 9. §, 10. §, 13. § és 16. §-a alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését indítványozta utólagos normakontroll eljárás keretében. A támadott rendelkezések a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló 1995. évi CXXV. törvény 68. § (4) bekezdését, 69. § (4) bekezdés b) pontját, 72. § (3) bekezdését és 72/C. § (4) bekezdését módosítják 2013. augusztus 1-i hatállyal. Az alapvető jogok biztosa szerint a magánszférához, és a személyes adatok védelméhez való jogot sérti, hogy a vitatott rendelkezések értelmében a nemzetbiztonsági ellenőrzés – a korábbi határozott időtartam helyett – folyamatosan, és titkosszolgálati eszközök alkalmazásával is végezhető. Az ombudsman kifogásolta azt is, hogy a nemzetbiztonságot felügyelő miniszternek minden szervnél vétójoga lesz a nemzetbiztonsági ellenőrzés alá eső jogviszonyok meghatározásában; ezáltal befolyásolhatja a független intézmények szervezetét, személyzeti politikáját és végső soron azok működését is.
● Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 35. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére, továbbá a Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 4.K.27.011/2013. számon folyamatban lévő ügyben történő alkalmazhatóságának kizárására irányuló bírói kezdeményezés vizsgálata (III/376/2013.)
Az indítványozó bíró – az eljárás felfüggesztése mellett – az Országos Településrendezési és Építési Követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet 2011. szeptember 20-án hatályos 35. § (1) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését, valamint a Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt 4.K.27.011/2013. számon, közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata tárgyában folyamatban lévő ügyben való kizárását kérte az Alkotmánybíróságtól. A támadott rendelkezés értelmében az építési telken az építési helyet az építési övezet elő-, oldal- és hátsókertre vonatkozó előírásai szerinti építési határvonalakkal kell meghatározni. Az indítványozó bíró szerint az ügyben a felperes fél a lakóház építésének megkezdésekor nem számolhatott a támadott rendelkezés későbbi hatálybalépésével, ami sérti a jogállamiság elvét.
● A személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény 6. § (3) bekezdésének b) pontja, valamint 6. § (4) bekezdésének b) pontja alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló bírói kezdeményezés vizsgálata (III/1178/2012.)
Az indítványozó bíró – az eljárás felfüggesztése mellett – kezdeményezte a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény egyes rendelkezései alkotmányellenességének megállapítását, valamint a Baranya Megyei Bíróság előtt 7.K.20.034/2010. számon folyamatban lévő perben való kizárását kérte. A támadott rendelkezések alapján nem végezhet személy- és vagyonőri tevékenységet az, akit a b) pontban meghatározott bűncselekmények miatt elítéltek, és a (4) bekezdés b) pontjában meghatározott idő még nem telt el. Az indítványozó bíró szerint a rendelkezések sértik az Alaptörvényben foglalt általános diszkriminációtilalmi klauzulát, és a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot.

matches: bíróság Kúria Kúria Bíróság Pf.22 Bíróság Bíróság Bíróság


text:
KEHI-per dosszié | TASZ
2008. máj 1., csütörtök
Keresetünket a bíróság elutasította, mi késve fellebbeztünk, így az első fokú ítélet jogerőre emelkedett. 2007. január 9-én ugyanezért a dokumentumért újra a KEHI-hez fordultunk, a KEHI ismét a 176 oldalas jelentésből mindössze három, semmilyen érdemi információt nem tartalmazó oldalt küldött meg köztük a nyitóoldalt, majd ezek után újra pert indítottunk, immáron egy újabb kormányrendelet alapján.
A keresetlevélben előadtuk, hogy álláspontunk szerint az általunk kért adatok közérdekű adatnak minősülnek, melyekre érvényes az 1992. évi LXIII törvény a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról (Avtv.) 19. § (1)-(2) bekezdése, mely szerint a jelentést a KEHI-nek teljes terjedelmében hozzáférhetővé kellett volna tennie számunkra. A fentebb említett válaszlevélben a KEHI az Avtv. 19. § (3) bekezdésére hivatkozott, amely kivételeket fogalmaz meg a közérdekű adatszolgáltatási kötelezettség alól, illetve kifejtette, hogy álláspontja szerint az Avtv. 19/A § (1) bekezdése alá tartozik a kért adat, vagyis döntés megalapozását szolgáló adat, és mint ilyen, 10 évig nem nyilvános. Majd ellenkérelmében az alperes arra is hivatkozott, hogy a KEHI az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény hatálya alá tartozik, és egyértelműen a belső ellenőrzési szerv kategóriájába sorolandó.
A tárgyalás során a TASZ képviselője kifejtette, hogy az előző per óta egy újabb kormányrendelet született, melyben a korábbi olyan rendelkezés, mely szerint a KEHI jelentései nem nyilvánosak, megváltozott és az új jogszabály az adatvédelmi törvény hatálya alá sorolta a jelentések megítélését. Alperes véleménye szerint ezek döntés-előkészítő iratok, szerintünk azonban egy-egy ilyen jelentés önmagában is döntést jelent. Az adatvédelmi törvény 19/A. §-ának (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy az igény akkor utasítható el, ha az adat megismerése a szerv törvényes működési rendjét, vagy illetéktelen külső befolyástól mentes ellátását, így különösen az adatot keletkeztető álláspontjának kifejtését veszélyezteti. Ebben a körben a bizonyítás az alperest terheli, amit viszont nem tett meg. Ezek után az alperesi képviselő előadta, hogy az adatvédelmi törvényre való utalás nyilvánvalóan a jogszabály egészére vonatkozik, amelyben benne foglaltatik az Avtv. 19/A. §-a is. Képviselőnk újból nyomatékosította, hogy szerinte a 19/A. §. (2) bekezdése tekintetében az adatot kezelő szerv nem a kormány vagy a megbízó, hanem az alperesi szervezet, vagyis a KEHI egy olyan önálló központi hivatal, amelynek saját döntés-előkészítő folyamata egészen a jelentés elkészítéséig tart, azonban ha a saját anyagát elkészítette és azt a másik jogi személy rendelkezésére bocsátja, az már a KEHI szempontjából döntésnek minősül és az Avtv. 19/A. § (2) bekezdése alapján a nyilvánosságra hozatal megtagadása külön indoklást igényel. Ezzel szemben az alperes képviselője kitartott azon álláspontja mellett, hogy a KEHI pusztán a Kormány döntés-előkészítő szervezete.
Az alperes 2007. május 2-án a periratokhoz csatolt dokumentum alapján az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium jogértelmezését kérte, amelynek válaszából kitűnik, hogy az Avtv.-ben „meghatározott ún. döntést előkészítő adatok nyilvánosságának korlátozására…az adat keletkezésekor hatályos szabályozást kell alkalmazni”.
A Fővárosi Bíróság 2007. május 3-án hozott ítéletében keresetünket elutasította. A bíróság szerint az új jogi környezet a per eldöntése szempontjából nem jelentős, mert a korábbi adatkérés és a jelenbeli adatkérés vonatkozásában is alapvetően az adatvédelmi törvényt kell alkalmazni. Majd egyetértett az alperessel abban, hogy az alperesi szerv rendeltetésénél fogva tipikusan döntés-előkészítő tevékenységet folytat, vagyis a jelentés előkészítő iratnak minősül, 10 évig nyilvánosságra nem hozható. Miután pedig az irat alapján döntés nem született, ezért további speciális indoklást a kérés megtagadása a bíróság álláspontja szerint nem indokolt. Az ítélet ellen 2007. június 5-én fellebbeztünk.
A Fővárosi Ítélőtábla 2007. november 30-án hozott jogerős ítéletében megállapította, hogy az igényelt adatok nem döntés megalapozását szolgáló adatok, ezért azokat a KEHI-nek 15 napon belül ki kell adnia.
A jogerős ítéletben foglaltakat a KEHI nem teljesítette, hanem rendkívüli perorvoslatként felülvizsgálati eljárást kezdeményezett, hogy a Legfelsőbb Bíróság változtassa meg a jogerős ítéletet. A Legfelsőbb Bíróság 2008. április 23-án, felülvizsgálati eljárásban meghozott ítéletével hatályon kívül helyezte a Fővárosi Ítélőtábla jogerős ítéletét.
meksiko replied on 2013. július 11. csütörtök, 21.01 Permalink
http://community.linuxmint.com/user/view/79464 -
31 http://hspeople.com/cariuangekiosku
32 http://my.desktopnexus.com/Cari-Uang-Lewat-Ekiosku/
33 http://it.toolbox.com/people/cariuanglewatekioskucom/?pv=1
34 https://www.dmlp.org/user/283565
35 http://metalnationtv.com/user/134174/
36 http://eladaffa.deviantart.com/art/Cari-Uang-Lewat-Ekiosku-Com-382823877
http://www.deviantart.com/art/Cari-Uang-Lewat-Ekiosku-Com-382823877
37 http://sta.sh/0l0dw8objr4
38 https://secure.wellness.com/user/311223/cari-uang-lewat-ekiosku-com
39 http://www.embudu.com/index.php/jomsocial/212-cariuanglewat/profile
40 http://www.ogunstate.gov.ng/index.php?option=com_community&view=profile&...
41 http://www.folkd.com/detail/jiwalife.mywapblog.com%2Fcari-uang-lewat-eki...
42 http://h.hatena.ne.jp/target?word=Cari%20Uang%20Lewat%20Ekiosku%20Com
43 http://wwoofpoland.wall.fm/blogs/post/258
44 http://climatechange.searca.org/index.php/climate-change-adaptation-comm...
45 http://ppjk.depkes.go.id/index.php?option=com_community&view=profile&use...
46 http://www.equilibriarte.net/member/17482
47 http://finance.groups.yahoo.com/group/uangekioskucom/
48 http://www.burdastyle.com/projects/cari-uang-lewat-ekiosku-com
49 http://www.allvoices.com/contributed-news/14961191-cari-uang-lewat-ekios...
50 http://weheartit.com/cariuanglewatekiosku?page=1
51 http://www.wsst.org/users/cari-uang-lewat-ekiosku-com
52 http://www.socialgrapes.com/users/cari-uang-lewat-ekiosku-com
53 http://www.tumblr.com/tagged/cari-uang-lewat-ekiosku.com
54 http://cornellsun.com/users/cari-uang-lewat-ekiosku-com-0
http://cornellsun.com/user/133804
http://archive.is/RP9pV
55 http://www.personforce.com/profile/cariuanglewatekioskucom/
56 http://support.freeforums.org/memberlist.php?mode=viewprofile&u=114234
57 http://pictify.com/514578/cari-uang-lewat-ekiosku-com
https://confluence.dimagi.com/display/commcarepublic/2013/07/10/Cari+Uan...
58 http://www.turnkeylinux.org/user/42139
59 http://www.retrodisneyworld.com/eladaffa/
60 https://www.amazon.co.jp/gp/pdp/profile/A185MXJ814M2FZ
61 https://www.amazon.com/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
62 https://www.amazon.co.uk/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
63 https://www.amazon.com.br/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
64 http://www.amazon.de/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
65 http://www.amazon.es/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
66 http://www.amazon.ca/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
67 http://www.amazon.fr/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
68 http://www.amazon.in/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
69 http://www.amazon.it/gp/pdp/profile/AE4ORC8LX56QA
http://www.folkd.com/detail/kaosbajudistro.com%2Funcategorized%2Fwhat-is...

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
A gyermek érdeke az első - Világjogász - Jogászvilág
2018. 03. 19. 10:41
Cimkék: EJEB, gyermek jogellenes elvitele, külföldi ítélet érvényének elismerése, gyermekek jogellenes külföldre vitele, PKKB, Kúria, EJEE, Brüsszel II. Rendelet
Egy francia állampolgárságú férfi fordult 2016 februárjában az Emberi Jogok Európai Bíróságához (EJEB), mert a magyar hatóságok nem tették lehetővé, hogy fia visszatérjen Franciaországba. A kérelmező szerint ezzel Magyarország megsértette az Emberi Jogok Európai Egyezménye (Egyezmény) 8. cikkében garantált magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jogát.
A kérelmező 2003-ban élettársi kapcsolatot létesített egy magyar nővel, aki kiköltözött hozzá Franciaországba. 2013 októberében a párnak közös fia született.
Ezt követően az magyar nő erőszak miatt jelentette fel a francia férfit, és azzal vádolta, hogy többször agresszív volt vele és közös gyermekükkel szemben, ezért veszélyben érzi a biztonságukat.
A nő 2014. januárjában a kérelmező előzetes beleegyezése nélkül Magyarországra utazott a fiával és azóta is a szüleivel él Szombathelyen.
A kérelmező nem nyugodott bele gyermeke jogellenes elvitelébe, ezért védelembe vétel iránti kérelmet terjesztett elő a Szombathelyi Járásbíróságon.
A magyar eljárással párhuzamosan Franciaországban is megindította a gyermek jogellenes külföldre vitele miatti eljárást. A Thonon-Les-Bains-i bíróság 2014 márciusában megállapította, hogy a gyermeket az édesanyja jogellenesen vitte külföldre és a francia édesapánál helyezte el, illetve kizárólagos felügyeleti jogot is ítélt számára. A bíróság egyidejűleg elrendelte a döntés előzetes végrehajtását. A magyar nő fellebbezett az döntéssel szemben, ezért a fellebbezést elbíráló bíróság felügyelet melletti láthatási jogot biztosított a számára, amelyet minden második vasárnap délután 2 és délután 4 óra között gyakorolhatott, illetve visszaállította a szülők közös felügyeleti jogát. A Brüsszel II. rendelet alapján a másodfokú bíróság 2015 januárjában végrehajtási záradékkal látta el döntését.
A harmadfokon eljáró Legfelsőbb Bíróság végül megsemmisítette a másodfokú határozatot és a Felülvizsgálati Bíróságot új eljárás lefolytatására utasította.
A francia eljárással együtt az édesapa Magyarországon is mindent megtett gyermeke láthatása érdekében.
2014 decemberében a kérelmező a Gyermekek Jogellenes Külföldre Vitelérnek Polgári Jogi vonatkozásairól szóló hágai egyezmény (Hágai Egyezmény) és a Brüsszel II. rendelet alapján kérte a Pesti Központi Kerületi Bíróságtól (PKKB) a gyermek Franciaországba való visszaszállításának elrendelését. A kérelmező tájékoztatta a bíróságot, hogy élettársa jogellenesen, az ő hozzájárulása nélkül változtatta meg gyermek lakóhelyét.
A PKKB végül 2015 februárjában elutasította a francia édesapa kérelmét. A Hágai Egyezmény alapján ugyan megállapította, hogy az édesanya jogellenesen vitte el a gyermeket Franciaországból, azonban álláspontja szerint a gyermeknek szüksége van az édesanyjára, mivel még mindig anyatejen él. A gyermek számára káros lehet, ha édesanyját csak minden második vasárnap két órát láthatja. Mivel az édesapa minden nap reggel 7-től este 10 óráig dolgozik, így a PKKB szerint nehezen tudná megoldani a gyermek felügyeletét, illetve a gyermek és az édesanya közötti kapcsolattartást is nehézkesen lehetne teljesíteni. Azt is a kérelmező terhére értékelte, hogy csak a gyermek jogellenes külföldre vitele után egy évvel kérelmezte a bíróságnál a gyermek visszavitelét, annak ellenére, hogy azóta már többször járt Magyarországon, de nem próbált meg gyermekével kapcsolatba lépni.
A fellebbezés során eljárt Fővárosi Törvényszék helybenhagyta az elsőfokú ítéletet.
Az édesapa felülvizsgálati eljárást kezdeményezett a Kúriánál. Álláspontja szerint a Hágai Egyezmény Fővárosi Törvényszék által hivatkozott rendelkezéseit csak kivételesen lehet alkalmazni és sem a gyermek életkora, sem az édesanyával való szorosabb kapcsolat nem indokolja, hogy a gyermeket ne szállítsák vissza eredeti lakóhelyére. Kifejtette, hogy ő is hozzájárult a gyermek gondozásához, ezért azt nem lehet úgy értékelni, hogy nem képes a gyermek felügyeletét ellátni. Az édesapa szerint a Fővárosi Törvényszék döntése a gyermek érdekeire sem volt tekintettel, mert szerinte az csak közös szülői felügyelettel valósítható meg. Kiemelte továbbá, hogy volt élettársa akadályozta a kapcsolattartást, illetve 2014 augusztusáig nem is volt tudomása a gyermek tartózkodási helyéről.
A Kúria elutasította a felülvizsgálati kérelmet. Az ítélet indokolása szerint ugyan a Brüsszel II. Rendelet és a Hágai Egyezmény felállítja azt a vélelmet, hogy a gyermek elsődleges érdeke az eredeti lakóhelyére való azonnal visszaszállítás, azonban a Hágai Egyezmény 13. Cikke kivételes esetben lehetőséget ad a vélelem megdöntésére. Különösen figyelembe kellett venni ezzel kapcsolatban, hogy a gyermek a jogellenes külföldre vitelekor még csak két és fél hónapos volt és azóta már évek teltek el anélkül, hogy az édesapjával kapcsolatot tartott volna. A Kúria szerint ennek az volt az oka, hogy az édesapa a gyermekvédelmi szolgálat által szervezett keretek között sem volt hajlandó felvenni a kapcsolatot a gyermekével. A Kúria úgy ítélte meg, hogy a gyermeknél az ismeretlen környezetbe való áthelyezés komoly pszichikai sérülést eredményezhet.
A Felek álláspontja
A kérelmező szerint a magyar bíróságok azon döntéseikkel, amelyekben megtagadták a gyermek visszaszállítását Franciaországba, megsértették a családi élet tiszteletben tartásához való jogát.
A kérelem elfogadhatóságának vizsgálata során a Kormány úgy érvelt, hogy a kérelmező visszaél a jogorvoslati jogával, mivel bizonyos körülményeket nem tüntetett fel a kérelmében. Valótlanul hivatkozott arra, hogy az elsőfokú francia bíróság kizárólagos felügyeletet biztosított a részére, mivel az édesanya fellebbezése folytán számára a másodfokú bíróság láthatást biztosított és közös szülői felügyeletről rendelkezett. A kérelmező arról sem tájékoztatta az EJEB-et, hogy európai elfogatóparancs van vele szemben az édesanyának okozott súlyos testi sértés miatt.
A kérelmező szerint az Egyezmény 8. cikkének megsértése megállapításához szükséges minden lényeges körülményt előadott és álláspontját a kérelemhez csatolt bírósági ítéletek is alátámasztják. Azt elismerte, hogy az elsőfokú francia bíróság döntése a kérelem előterjesztésekor még nem volt jogerős. A súlyos testi sértés megtörténtét tagadta.
A jogorvoslathoz való joggal kapcsolatban az EJEB emlékeztetett a gyakorlatára, amely szerint a kérelmet ezen okból csak akkor lehet elutasítani, ha a kérelmező valótlanságokat állít. Az EJEB akkor is elutasítja a kérelmet, ha a kérelem nem teljes, ezért alkalmas a bíróság félrevezetésére, de ebben az esetben is csak akkor, ha a hiányzó információk lényegesek és a kérelmező nem szolgál elfogadható magyarázattal arra, hogy e körülményeket miért nem közölte. Az EJEB szintén elutasítja a kérelmet, ha az elbírálás közben lényeges fejlemény történik az egyéb eljárásokban, azonban a kérelmező ezekről az EJEB-et nem tájékoztatja. Azonban ezekben az esetekben a kérelmet csak akkor lehet visszautasítani, ha minden kétséget kizáróan bebizonyosodott a kérelmező EJEB félrevezetésére irányuló szándéka.
Az EJEB a fentiekre tekintettel nem tartotta megalapozottnak a Kormány kifogásait, mert a kérelmező elsősorban a magyar bíróságok döntései miatt fordult az EJEB-hez, amelyekben a francia bírósági ítéltek ellenére megtagadták a gyermek Franciaországba való visszaszállítását, illetve úgy ítélték meg, hogy a francia bíróságok döntései megsértethették a családi élet tiszteletben tartásához való jogot. Álláspontjuk szerint semmilyen olyan körülmény nem merült fel, amely a kérelmező szándékos félrevezetéseként értékelhető.
A kérelmező szerint egyértelműen megsértették a családi élete tiszteletben tartásához való jogát, amikor a magyar bíróságok hibás döntéseikkel megtagadták a gyermek Franciaországba szállítását. A magyar bíróságok ezenkívül nem vizsgálták meg kellő körültekintéssel a gyermek érdekét, illetve összekeverték azt az anya érdekeivel. A magyar bíróságok a kérelmező szerint megsértették a Hágai Egyezményt is, valamint nem indokolták, hogy a gyermek Franciaországba történő visszaszállítása miért okoz számára súlyos mentális sérüléseket.
Az EJEB gyakorlata alapján a Brüsszel II. Rendelet és a Hágai Egyezmény együttes alkalmazásakor a bíróságoknak meg kell vizsgálniuk, hogy a fél az általa hivatkozott kivételes szabály alkalmazását megfelelően indokolta-e, illetve ezeket a kivételes szabályokat a felek Egyezményben rögzített családi élet tiszteletben tartásához való jogával együttesen kell értékelni.
Az EJEB szerint a gyermek visszavitelének megtagadását lehetővé tevő különleges szabályok alkalmazásakor a bíróságoknak nemcsak a komoly sérelem fennállását kell megállapítaniuk, hanem részletesen meg kell indokolniuk, hogy milyen körülmények teszik lehetővé a kivételes szabályok alkalmazását. Amennyiben a visszautasításkor a bíróság nem indokolja megfelelően döntését, az az érintett fél családi élethez való jogának és a Hágai Egyezmény által elérni kívánt célok sérelmét eredményezi. A Hágai Egyezményben foglalt kivételeket megszorítóan kell értelmezni.
A Hágai Egyezmény preambulumában a gyermekek "szokásos tartózkodási helyük szerinti államba" történő visszatérésének alapelvét írják elő, a bíróságoknak ezért meg kell győződniük arról is, hogy az adott országban biztosítják a megfelelő körülményeket, és ha valamilyen kockázat merül fel, megteszik a szükséges védelmi intézkedéseket.
A Hágai Egyezményben rögzítetteket az EU tagállamok esetében a Brüsszel II. rendelettel összhangban kell értelmezni. Mindkettő kimondja azonban, hogy a döntés meghozatalakor a gyermek számára legkedvezőbben kell eljárni. A Brüsszel II. rendelet szerint a gyermek visszavitelét meg lehet tagadni, ha az az ország, amelybe a gyermeket jogellenesen elvitték, jogszerűen tiltakozik a visszaszállítás ellen.
Az EJEB az ügy vizsgálatakor megállapította, hogy a kérelmező és gyermeke közötti kapcsolattartás az Egyezményben rögzített családi élethez való jog hatálya alá tartozik, a magyar bíróságok pedig döntéseikkel korlátozták a kérelmező ezen jogát, ezért vizsgálni kell, hogy a korlátozás egy demokratikus társadalomban szükséges volt-e.
Az EJEB úgy látta, a Kúria alaposan megvizsgálta a körülményeket és jogszerűen hozta meg a megfelelő indokolással ellátott döntését.
A magyar bíróságok az eljárás során megfelelően figyelembe vették a felek bizonyítási indítványait, a gyermek pszichológiai vizsgálatának eredményét, az édesapa nyilatkozatát a gyermek jövőbeni gondozásáról, illetve a francia bírósági döntéseket. A döntés meghozatala során döntőként értékelték, hogy a Franciaországba való visszaszállítás esetén egy olyan személy gondozná a gyermeket, akit nem ismer, olyan helyen, amely idegen a gyermek számára, és csak nagyon keveset találkozhatna az édesanyjával, aki eddig nevelte.
Az EJEB kifejtette: A Brüsszel II. Rendelet alapján a magyar hatóságoknak minden további vizsgálat nélkül végre kellett volna hajtaniuk a francia bírósági döntéseket, azonban a Rendelet alapján a magyar hatóságok mégis jogszerűen tagadták meg a végrehajtást, mert annak foganatosítása a magyar közrendbe ütközött volna. Az EJEB úgy találta, hogy a gyermek érdekeit a francia bíróságok olyan szűk körben értelmezték, amellyel megsértették a gyermek alapvető jogait.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria


text:
Európai Szabadalom – az Egységes (EU) Szabadalmi Bíróság vajúdása | hírek | Jogi Fórum
2011.11.28. Jogi Fórum
A közös európai szabadalmi bíráskodás tervezett rendszeréről az Európai Bíróság korábban idén úgy foglalt állást, hogy az „integrált” szabadalmi bíróság létrehozásáról szóló nemzetközi megállapodás-tervezet nem felel meg az uniós jognak, a tervezett szabadalmi bíróság nem egyeztethető össze az uniós joggal.
Az Európai Bíróság fentebb említett véleményét követően 2011. októberében újabb szerződéstervezet látott napvilágot, melyben - úgy tűnik - kijavították a korábbi, uniós joggal összeegyeztethetetlennek nyilvánított rendelkezéseket. Remélhetőleg a szabályozást illetően elhárult minden akadály egy egységes szabadalmi bíróság születése elől.
Az 1973 óta létező Európai Szabadalmi Egyezménynek (ESZE) köszönhetően egyetlen bejelentés alapján, egyetlen eljárásban szabadalmi oltalmat lehet szerezni az Egyezményben részes tagállamokban.
Az ESZE hátránya az, hogy az Európai Szabadalmi Hivatalhoz (ESZH vagy EPO) benyújtott – az ESZH által megadott – európai szabadalom csak akkor érvényes a jogosult által kiválasztott, egyezményben részes országokban, ha ezen országokban egy külön eljárással a nemzeti hivatalok előtt hatályosítják azt. Az Európai Szabadalmi Egyezmény rendszere sokkal költségesebb a bejelentők számára, mint a konkurens amerikai vagy japán modell. Az adminisztratív és jogi kiadásokon kívül ez a folyamat jelentős fordítási költségekkel is jár.
Ennek végső soron az lesz a következménye, hogy az EU tagállamok versenyképessége és a nemzeti gazdaságok innovatív képessége csökken: ha a szabadalmi oltalom itt kedvezőtlenebb feltételekkel igényelhető, akkor azt kevesebben fogják igénybe venni, ha pedig az innovatív megoldások nem védhetők (vagy nehezebben védhetők), akkor az itteni piaci szereplőknek kevésbé éri meg a fejlesztésbe fektetni.
A költségesség mellett az ESZE további nehézsége, hogy a jogérvényesítés (a megadott szabadalom alapján történő fellépés eljárása) nem egységes, azt minden egyes tagállamban külön kell kezdeményezni. A szabadalombitorlás miatt tehát minden országban külön pert kell indítani, ami általában még drágább, mint maga a bejelentés. Ráadásul előfordulhat, hogy a bírói gyakorlat és a per eredménye eltérő lesz országonként.
A teljes cikket a Jogi Fórum IP&IT jogi blogjában olvashatja→

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság


text:
paradicsom - vélemények a Batthyány Kúria Zalacsány szálláshelyről
Buli 2013: paradicsom - Batthyány Kúria Zalacsány
IttJártam.hu >> Közép Dunántúl >> Zalacsány >> Zalacsányi szállások >> Batthyány Kúria >> paradicsom
Batthyány Kúria Zalacsány értékelése
3. helyezett a 8 zalacsányi szállás közül
2018.Szeptember elején jártunk a kúriában amit már harmadik alkalommal tettünk, de most barátainkat is el csaltuk. Csendes ,nyugodt környezett. Még ilyenkor is fürödtünk a kinti medencében. Az ételek is nagyon finomak.A kiszolgálással és a személyzettel is meg voltunk elégedve. Tiszta. Mindenkinek ajánlom! És még vissza is fogunk térni- barátainkkal együtt.
Szeretnéd követni Buli 2013 felhasználót?
Tovább a Batthyány Kúria összes értékeléséhez >>
Még vissza megyünk!!
Nagyon jó volt sőt kiváló! Mindennel meg voltunk elégedve. Standard franciaágyas szobát kértünk, de helyette lakosztályt kaptunk, jakuzzival. A környezet szép és a parkban a fák alatt jókat lehet sétálni. Kúria tiszta, a személyzet kedves és udvarias. A reggelik és a vacsorák finomak. Talán...
Zalai csend,nyugalom
Május elején, nyári melegben voltunk a kúriában. Jól esett érkezés után a közeli szabadtéri, tiszta medencében úszkálni, később átmentünk a kastélywellnessbe is. Ott nagyobb az úszómedence és pár élményelemmel (amiből nem mind működött) bíró fedett medence, szauna van. A túl forró jacuzzit kivéve...

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
A kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló 861/2007/EK rendelet alapján érvényesített követeléseket vagy a kerületi bíróságokhoz (tribunaux d'instance) kell benyújtani, amelyek polgári jogi követelések esetén rendelkeznek hatáskörrel (a bírósági szervezetről szóló törvénykönyv L. 221-4-1. cikke), vagy a kereskedelmi bíróságokhoz (tribunaux de commerce), amelyek a kereskedőket, kereskedelmi társaságokat vagy pénzintézeteket érintő követelések tekintetében rendelkeznek hatáskörrel (a kereskedelmi törvénykönyv L. 721-3-1. cikke, code de commerce).
Amennyiben a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet valamely tagállam bíróságait további pontosítás nélkül jelöli ki, a területi illetékességgel rendelkező bíróság az alperes vagy az alperesek egyikének lakóhelye alapján területileg illetékes bíróság.
A bírósági eljárás megindítására vonatkozó kérelmet postai úton lehet benyújtani a bírósághoz.
A kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló 861/2007/EK rendelet értelmében indított eljárásban részt vevő felek postai úton léphetnek kapcsolatba a bíróságokkal.
A felek a 11. cikk értelmében segítséget kaphatnak a rendelethez csatolt formanyomtatványok kitöltéséhez:
a kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló 861/2007/EK rendelet alapján benyújtott követelések kezelésére hatáskörrel rendelkező bíróságok – azaz a kerületi bíróságok vagy a kereskedelmi bíróságok – hivatalának munkatársaitól (personnel de greffe); a kerületi bíróságok esetében ezt a feladatkört a peres ügyek bírósági kezelőirodájának (service d'accueil du justiciable – SAUJ) munkatársai látják el, akik megadják a szükséges információkat az eljárásokról. A SAUJ 2017. december 31-ig a kerületi bíróságoknál is kialakításra kerül;
országszerte a jogi központokban (maisons de la justice et du droit) dolgozó személyzettől;
azoktól az ügyvédektől, akikhez a felek a megyei szintű jogi tanácsadó szolgálatoknál (centres départementaux d'accès au droit) működő, díjmentesen igénybe vehető készenléti szolgálat keretében fordulhatnak.
Az említett dokumentumok elektronikus úton történő kézbesítése nem engedélyezett. Ezért ilyen technikai eszközök nem állnak rendelkezésre.
A kis értékű követelésekre vonatkozó rendelet alapján benyújtott kérelmek kezelésére hatáskörrel rendelkező francia bíróságokkal folytatott kommunikáció kizárólag postai úton történik.
A rendelet 13. cikkének alkalmazásában egyetlen személy vagy szakember sem köteles elektronikus úton kézbesített dokumentum elfogadására.
Ha az eljárás a kerületi bíróság elé kerül, nem kell bírósági illetéket fizetni. A bíróság azonban a pervesztes felet kötelezheti a költségek viselésére, beleértve a határozat végrehajtásának költségeit is. Az ajánlott levél útján történő kézbesítés költségét a bíróság viseli. A polgári perrendtartás 1387. cikke alkalmazásában felmerülő kézbesítési költségek a bíróság által kibocsátott végrehajtható okirat tárgyát képezik, és behajtásuk az Államkincstár feladata. Az eljáró bíróság a pervesztes felet a meg nem térítendő – azaz a pernyertes fél által esetlegesen igénybe vett képviselettel és segítségnyújtással kapcsolatos – költségek viselésére is kötelezheti.
Ha az eljárást a kereskedelmi bíróság előtt folytatják, az eljárási illeték összege attól függ, hogy sor kerül-e tárgyalás tartására. Ha nincs tárgyalás, a bírósági illeték összege 17,80 EUR (a végzés meghozatala iránti kérelem díja); tárgyalás tartása esetén pedig hozzávetőleg 67 EUR. Ezek az összegek nem tartalmazzák a felmerült egyéb költségeket.
A rendelet 17. cikkével összhangban a francia jogban az alábbi jogorvoslati lehetőségek állnak rendelkezésre:
Fellebbezés (appel), ha az ítéletet első fokon hozták, azaz amikor a követelés meghaladja a 4000 EUR-t. Fellebbezés benyújtására az ítéletről szóló értesítés napjától számított egy hónapon belül bármelyik fél jogosult (a polgári perrendtartás 528. és 538. cikke).
Kifogást (opposition) nyújthat be az az alperes, akinek részére az 5. cikk (2) bekezdése értelmében nem kézbesítették személyesen a határozatot, és aki nem válaszolt az 5. cikk (3) bekezdésében meghatározott formanyomtatványokon („az alperes távollétében hozott ítélet”). A kifogást a megtámadott ítéletet hozó bírósághoz kell benyújtani (a polgári perrendtartás 571–578. cikke).
Amennyiben a határozat jogerős, a felek jogkérdésben semmisségi kérelmet (pourvoi en cassation) nyújthatnak be a Semmítőszékhez (a polgári perrendtartás 605–618-1. cikke).
A joghatóság szándékos megkerülése esetén (fraude au jugement) a felek a megtámadott ítéletet hozó bíróság előtt felülvizsgálati kérelmet (recours en révision) nyújthatnak be (a polgári perrendtartás 593–603. cikke).
A 21a. cikk (1) bekezdése értelmében elfogadott nyelvek a következők: francia, angol, német, olasz és spanyol.
A végrehajtásra hatáskörrel rendelkező hatóságok a bírósági végrehajtók (huissiers de justice), és – kerületi bíró által elrendelt fizetésletiltás (saisie des rémunérations) esetén – a bíróság hivatalvezetője (greffier en chef).
A 23. cikk alkalmazásában:
mulasztási ítélet esetén az a bíróság, amelyhez a kifogást benyújtották, az ügy ismételt érdemi vizsgálata előtt visszavonhatja az esetlegesen korábban hozott, előzetes végrehajtást elrendelő határozatát, amelynek joghatása a végrehajtás felfüggesztése (a polgári perrendtartás 524. cikke);
a végrehajtási bíró a végrehajtási értesítés (commandement) vagy foglalási okirat (acte de saisie) kézbesítését követően minden esetben elrendelheti a végrehajtás felfüggesztését azzal, hogy meghosszabbítja az adós számára szabott fizetési határidőt (a polgári perrendtartás 510. cikke).
Utolsó frissítés: 07/12/2018

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
 Orbán: A Kúria most már tegyen rendet a devizahitelügyekben | Válasz.hu
Orbán: A Kúria most már tegyen rendet a devizahitelügyekben
Heti Válasz Online	/ 2013.11.08., péntek 14:40 /
A kormány egy minél hamarabb megindítandó jogi konzultációra kérte fel a devizahitel-szerződések ügyében Navracsics Tibor miniszterelnök-helyettest, közigazgatási és igazságügyi minisztert - közölte Orbán Viktor kormányfő pénteken egy más témában tartott sajtótájékoztatón, Budapesten.
A miniszterelnököt azzal kapcsolatban kérdezték, hogy a Kossuth Rádiónak adott reggeli interjújában jelezte: szorgalmazza, hogy a Kúria hozzon jogegységi döntést a devizahitelek ügyében. Orbán Viktor a tájékozatón is megerősítette: „mi sürgetjük a jogegységi döntést". „Tudomásul vesszük, hogy az igazságszolgáltatás a magyar kormánytól elválasztva működik, de itt most nem a magyar kormányra kellene tekintettel lenni, hanem a sok százezer devizahitelesre" - fogalmazott Orbán Viktor.
A kabinet ezért azt szeretné, ha a Kúria átérezné az ügy társadalmi fontosságát, súlyát, és a szokásos ügymenettől és időrendtől eltérően - a magyar emberek érdeke szerinti időben - születne döntés - mondta a kormányfő, nyomatékosítva: „ez a határozott kérésünk van a Kúriához", ezt tolmácsolja majd Navracsics Tibor is. „Én akkor találkozom - amit egyébként mindig örömmel teszek - a Kúria elnökével, ha nem vezetnek eredményre az igazságügy-miniszter és a Kúria közötti megbeszélések" - válaszolta újságírói kérdésre Orbán Viktor.
A miniszterelnök a pénteki rádióinterjúban emlékeztetett, hogy egymásnak ellentmondó bírósági ítéletek születtek az elmúlt időszakban a devizahitelek ügyében. Az embereket viszont nem lehet olyan helyzetbe hozni, hogy bevezetnek egy kormányzati megoldást, majd azzal ellentétes bírósági ítéletek születnek, az ugyanis jogi zűrzavart eredményezne - hangsúlyozta. Ezért most arra kell sarkallni az igazságszolgáltatás vezetőit, elsősorban a Kúria elnökét - folytatta -, hogy előbb-utóbb tegyenek rendet a devizahitelügyek területén, vagyis hozzanak egy olyan állásfoglalást, jogegységi döntést, amely után a bírók az azonos tényállásokat, azonos élethelyzeteket azonos módon fogják megítélni, és azonos ítéletek születhetnek.
Az elmúlt napokban Varga Mihály nemzetgazdasági miniszter és Rogán Antal Fidesz-frakcióvezető többször is jelezte, a kormány arra vár, hogy a Kúria olyan jogegységi döntést hozzon, amelynek alapján a parlament és a törvényhozás érdemi lépéseket tud tenni a devizahitelesek ügyében.
A Kúria a „közeljövőben fel kívánja mérni"
A Kúria szerdán közleményt adott ki, amelyben azt írta: a devizaalapú hitelszerződésekkel összefüggő perekről és jogerős ítéletekről készült felmérést követően dönthetnek jogegységi eljárás indításáról. Az igényeket is figyelembe véve a Kúria Polgári Kollégiuma a „közeljövőben fel kívánja mérni, hogy a devizaalapú hitelszerződésekkel összefüggésben hány per van az országban folyamatban, továbbá, hogy a jogerős ítéletek alapján eltérő joggyakorlat kialakulása megállapítható-e" - közölte a Kúria Sajtótitkársága. Mint írták, „e felmérés eredményeként kerül a Kúria abba a helyzetbe, hogy döntsön esetlegesen jogegységi eljárás indításáról vagy más, a rendelkezésére álló intézkedés megtételéről".
Az Erste felfüggesztett - átmenetileg
Mindeközben az Erste Bank Hungary Zrt. bejelentette: átmenetileg, három hónapra felfüggeszti az árfolyamgátra jogosult, nem teljesítő deviza alapú jelzáloghitel-ügyletek felmondását az annak érdekében, hogy legrászorultabb ügyfelei is igénybe tudják venni a kiszélesített árfolyamgát adta lehetőségeket. A bank szerint az árfolyamgátrendszer kiszélesítése a már 90 napnál régebbi tartozást felhalmozott devizahiteles ügyfelek számára is megoldást kínál - idézi a közlemény Jelasity Radován elnök-vezérigazgatót. A rendszer mostani kiszélesítése annak elismerése, hogy ez az a megoldás, ami hatékony és azonnali segítség az ügyfeleknek, költségei kezelhetőek és beláthatóak az ügyfelek, az állam és a bankok számára - áll a közleményben.
A vezérigazgató szerint bár az árfolyamgát bővítése a bankok számára tehernövekedést jelent, az Erste Bank úgy ítéli meg, hogy a jelenlegi körülmények között az árfolyamgát rendszerének megnyitása az ügyfelek, az állam és a bankok számára is előremutató megoldás.
Az Országgyűlés a héten döntött a devizahitelesek megsegítéséről szóló törvényjavaslatról. Az új jogszabály kiszélesíttette azok körét, akik beléphetnek az árfolyamgátba, így már a 90 napon túli tartozással rendelkezők is élhetnek ezzel a lehetőséggel. A törvényt a Duna Híradó információi szerint Áder János köztársasági elnök csütörtökön aláírta.
Rogán Antal, a nagyobbik kormánypárt frakcióvezetője csütörtökön közleményt juttatott el az MTI-hez, amelyben azt írta: több bank ügyfelei is jelezték szerdán és csütörtökön, hogy tartozással rendelkező ügyfelek szerződéseit hirtelen elkezdték felmondani azért, hogy a fizetési elmaradással rendelkező adósok ne léphessenek be a számukra is megnyíló árfolyamgátba. Rogán Antal arra kérte a Magyar Nemzeti Bank elnökét, vizsgálja felül a devizahitelek napokban történő bankok általi felmondását.

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria


text:
IV/00617/2016
. IV/00617/2016
Az ügy tárgya: a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 13. §-a és 66. § (7) bekezdése, továbbá a Kúria Mfv.II.10.460/2015/10. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (illetmény megfizetése)
Az indítványozó - az Abtv. 26. § (1) bekezdése, 27. §-a és 28. §-a alapján - a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 13. §-a és 66. § (7) bekezdése, továbbá a Kúria Mfv.II.10.460/2015/10. számú ítélete, valamint a Szegedi Törvényszék 2.Mf.20.194/2015/6. számú másodfokú ítéletének az indítványozó kereseti kérelmét elutasító része alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte az Alkotmánybíróságtól.
Az indítványozó álláspontja szerint a támadott jogszabályi rendelkezések nem illeszkednek a jogrendszerbe, mivel az Mt. rendelkezéseivel és az Alaptörvénnyel ellentétesek, így az Alaptörvény R) cikkébe ütköznek. Álláspontja szerint a támadott rendelkezések azért sértik továbbá az egyesülési jogot, a diszkrimináció tilalmát, a tulajdonhoz való jogát, a kollektív szerődéskötéshez való jogát, az emberi méltóságát és a tisztességes eljáráshoz való jogát, mert kellő alkotmányos indok hiányában, a közalkalmazotti jogviszonyban foglalkoztatottak tekintetében szigorúbb szabályozást írnak elő a kollektív szerződés tartalma tekintetében, mint az Mt. hatálya alá tartozó munkavállalók esetében.
Az indítványozó álláspontja szerint az ügyben a felülvizsgálati kérelem benyújtását az alkalmazott jogszabályok nem tették volna lehetővé, ezért a Kúria ezzel ellentétes tartalmú döntése - vagyis a felülvizsgálati kérelem befogadása - sérti a tisztességes eljáráshoz való jogát.
Az indítványozó előadja, hogy a Tettrekész Magyar Rendőrség Szakszervezetének a tagja. Álláspontja szerint a támadott kúriai határozat azért is sérti a tisztességes eljáráshoz való jogát, mert a rá is vonatkozó kollektív szerződés 15.1. pontjának semmisségét a bíróság kimondta és ebben a körben indokolási kötelezettségének nem tett eleget.
Az indítványozó álláspontja szerint a támadott kúriai határozat, illetve a másodfokú bíróság keresetet elutasító rendelkezése azért sérti a tulajdonhoz való jogát, mert az eljárt bíróságok döntésük meghozatala során nem vették figyelembe, hogy az alperes munkáltató a Kjt. 66. § (9) bekezdésében foglalt jogszabályi kötelezettsége ellenére garantált illetményét nem egészítette ki a garantált bérminimumra, illetve azt a kollektív szerődés által biztosított illetménykiegészítés csökkentésével jogellenesen biztosította..
a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 13. §-a és 66. § (7) bekezdése
a Kúria Mfv.II.10.460/2015/10. számú ítélete
a Szegedi Törvényszék 2.Mf.20.194/2015/6. számú ítélete
IV_617_3_2016_ind_kieg.pdf IV_617_1_2016_inditvany.pdf
A határozat száma: 3021/2017. (II. 17.) AB határozat
Az ABH 2017 tárgymutatója: diszkrimináció tilalom; egyenlőség mint egyenlő bánásmód követelménye; egyesülési jog; hátrányos megkülönböztetés tilalma; indokolási kötelezettség; kollektív szerződés; közalkalmazotti jogviszony; szakszervezeti jogosultságok; tisztességes eljáráshoz való jog mint indokolt bírói döntéshez való jog; tulajdonhoz való jog
Az Alkotmánybíróság tanácsa február 7-én elutasította a közalkalmazottak
jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 13. §-a, valamint 66. § (7)-(8)
bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére
irányuló alkotmányjogi panaszt. Az indítványozó szerint a támadott
rendelkezések a közalkalmazotti jogviszonyban foglalkoztatottak esetében
szigorúbb szabályozást írnak elő a kollektív szerződés tartalma tekintetében,
mint a Munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény hatálya alá tartozó
munkavállalók esetében. Az Alkotmánybíróság nem találta megalapozottnak az
alkotmányjogi panaszt. A határozat indokolása szerint a munkavállalók és a
közalkalmazottak nem alkotnak homogén csoportot, ezért azok nem
összehasonlíthatók. A heterogén csoportok közötti jogalkotói különbségtétel
pedig nem veti fel az Alaptörvény sérelmét.
3021_2017 AB határozat.pdf
1. Az Alkotmánybíróság a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény 13. §-a, valamint 66. § (7)–(8) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt – az Alaptörvény VIII. cikk (2) és (5) bekezdése, valamint XV. cikk (1)–(2) bekezdése tekintetében – elutasítja, egyebekben visszautasítja.
2. Az Alkotmánybíróság a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Mfv.II.10.460/2015/10. számú ítélete, valamint a Szegedi Törvényszék 2.Mf.20.194/2015/6. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt – az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdése, valamint XXVIII. cikk (1) bekezdése tekintetében – elutasítja, egyebekben visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 26. § (1) bekezdése, 27. §-a, valamint 28. §-a alapján alkotmányjogi panasszal fordult az Alkotmánybírósághoz.
[2]	Indítványában elsődlegesen a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Mfv.II.10.460/2015/10. számú ítéletének, valamint a Szegedi Törvényszék 2.Mf.20.194/2015/6. számú ítéletének az indítványozó kereseti kérelmét elutasító része; míg másodlagosan a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban: Kjt.) 13. §-a, és 66. § (7)–(8) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését kérte.
[3]	Álláspontja szerint a bírósági ítéletek és a támadott rendelkezések – az alább kifejtettek szerint – sértik az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdését, VIII. cikk (2) és (5) bekezdését, XIII. cikk (1) bekezdését, XV. cikk (1)–(2) bekezdését, XVII. cikk (1)–(2) bekezdését, XXVIII. cikk (1) bekezdését, valamint a B) cikk (1) bekezdését, a C) cikk (1) bekezdésére figyelemmel az Alaptörvény 28. cikkét, továbbá R) cikkét.
[4]	2. Az alkotmányjogi panasz alapjául szolgáló tényállás szerint az indítványozó a bírósági eljárás alperesénél közszolgálati jogviszonyban állt. Az indítványozó illetményének megállapítására oly módon került sor, hogy annak részét képezte a besorolása szerinti garantált illetmény, a munkáltatói döntésen alapuló illetmény, valamint illetménypótlék. Az indítványozót 2014. január elsejével a Kjt. 65. §-a alapján másik fizetési fokozatba sorolták, és illetménye is ennek figyelembe vételével került megállapításra. A munkáltatónál kollektív szerződés volt (és van jelenleg is) hatályban, melynek 15. pontja lehetővé tette, hogy a munkáltató döntése alapján az illetmény – meghatározott feltételek fennállása esetén – kiegészüljön.
[5]	A felek közötti jogvita részben éppen amiatt bontakozott ki, hogy az indítványozó munkáltatója az indítványozó illetményének részét képező garantált illetményét a garantált bérminimumra oly módon egészítette ki, hogy egyúttal a munkáltatói döntésen alapuló illetményrészt csökkentette, annak – a kollektív szerződésnek megfelelő – emelése helyett. Az indítványozó kereseti kérelmében azt is kifogásolta, hogy 2013. január 1. és 2013. december 31. között a garantált illetménye nem érte el a garantált bérminimumnak megfelelő összeget. Ennek megfelelően az alperest a garantált bérminimum és a garantált illetmény különbözetének meghatározott hónapra számított szorzata szerinti összeg, valamint az elmaradt munkáltatói döntésen alapuló illetményrész meghatározott időszakra számított összege, továbbá késedelmi kamat megfizetésére kérte kötelezni.
[6]	A Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.M.442/2014/6. számú ítéletével az indítványozó kereseti kérelmének helyt adott, és az alperest meghatározott összegű illetménykülönbözet, valamint késedelmi kamat megfizetésére kötelezte.
[7]	Az alperes fellebbezése folytán eljárt Szegedi Törvényszék 2.11f.20.194/2015/6. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét részben és akként változtatta meg, hogy az alperes marasztalásának összegét leszállította, egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
[8]	A jogerős ítélet ellen az alperes felülvizsgálati kérelmet, míg az indítványozó csatlakozó felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő.
[9]	A Kúria hatályában fenntartotta a Szegedi Törvényszék 2.Mf.20.194/2015/6. számú ítéletének azon rendelkezését, mellyel a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatva az alperes marasztalásának összegét a 2013. év tekintetében leszállította. Ezt meghaladóan a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezte, a Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 5.M.442/2014/6. számú ítéletét pedig megváltoztatta és az indítványozó 2014. évre vonatkozóan előterjesztett keresetét elutasította. A fentieken túl semmissé nyilvánította az alperesnél hatályban levő kollektív szerződés egy rendelkezését is, mert ellentétesnek tartotta a Kjt. 2. § (2) bekezdésével, 13. §-ával, illetőleg a 66. § (7)–(8) bekezdésével.
[10]	3. Az indítványozó ezt követően fordult az Alkotmánybírósághoz a másodfokú bíróság, és a Kúria határozata, valamint a Kjt. 13. §-a, 66. § (7)–(8) bekezdése alaptörvény-ellenességének megállapítása és megsemmisítése iránt, mert szerinte sértik az Alaptörvény több rendelkezését, az alábbiak szerint.
[11]	3.1. A támadott bírói döntés állított alaptörvény-ellenessége körében az indítványozó előadta, hogy a Kúria már azáltal megsértette az Alaptörvény C) cikk (1) bekezdését, illetve ezen keresztül az Alaptörvény 28. cikkét, hogy a felülvizsgálati kérelmet befogadta.
[12]	Álláspontja szerint ugyanis a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 358. § (2) bekezdésére tekintettel az adott ügyben a felülvizsgálat kizárt; e tekintetben a Pp. kógens rendelkezéseket tartalmaz. A Pp. 358. § (2) bekezdése szerint a felülvizsgálatnak nincs helye, ha a felülvizsgálati kérelemben vitatott érték a teljes munkaidőre megállapított kötelező legkisebb havi munkabér (minimálbér) ötszörösét nem haladja meg. Az indítványozó szerint a felülvizsgálati kérelemben vitatott érték az adott esetben 135 200 Ft volt, így – mivel ez az összeg kevesebb, mint a minimálbér ötszöröse – a felülvizsgálatnak nem lett volna helye. Szerinte – a Pp. 358. § (3) bekezdésében meghatározott kivételekre tekintettel – a felülvizsgálati kérelem érdemi vizsgálatára akkor lett volna mód, ha a Kúria a felek közötti jogvitát a jogviszony módosulásának tekinti. Szerinte azonban a Pp. 358. § (3) bekezdésben felsorolt kivételek alkalmazására nem volt mód. A jogviszony módosulását mind a Munka Törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) 58. §-a, mind a Kjt. 21. § (1) bekezdése alapján írásba kell foglalni, és szükség van a felek általi elfogadására. Az adott esetben azonban az indítványozó kinevezésének módosítása nem történt meg, a Kúria mégis a jogviszony módosulásának tekintette a kereset jogalapját, majd mégis arra hivatkozott döntésében, hogy a munkáltatói döntésen alapuló illetményrész elvonása nem tekinthető a kinevezés módosításának.
[13]	Ehhez képest a Kúria a felülvizsgálati kérelem előterjesztésének a munkaügyi perekben irányadó egyes módosított szabályairól szóló 1/2014. (II. 10.) KMK véleményre (a továbbiakban: KMK vélemény) tekintettel a felülvizsgálati kérelmet és a csatlakozó felülvizsgálati kérelmet befogadta. Az indítványozó szerint a KMK vélemény, valamint a Kúriának ez alapján meghozott döntése már jogalkotás, ami a hatalommegosztás elvével és ennek megfelelően az Alaptörvény hivatkozott rendelkezéseivel ellentétes.
[14]	3.2. Az indítványozó szerint a Kúria ítélete sérti és korlátozza a szakszervezetek szabad alakíthatóságára és tevékenykedésére vonatkozó jogát, azaz az Alaptörvény VIII. cikk (5) bekezdését is azáltal, hogy az alperes munkáltatónál hatályos kollektív szerződés 15.1. pontja semmisségét mondta ki. Szerinte ez őt mint szakszervezeti tagot közvetlenül is érinti.
[15]	Mind a Kúria döntésén, mind a támadott jogszabályi rendelkezéseken keresztül sérül az indítványozó szerint az Alaptörvény XVII. cikk (2) bekezdése is, mert a Kúria által alkalmazott jogszabályi rendelkezések a kollektív szerződés tartalmára vonatkozóan indokolatlan korlátozásokat jelentenek, amikor csak a teljesítményértékelés eredményeként a „kiválóan alkalmas” vagy „alkalmas” minősítéshez kapcsolódóan, vagy a jogviszony létesítésekor teszik lehetővé a magasabb illetmény meghatározását, így pedig a munkáltató és a – munkavállalók érdekeit képviselő – szakszervezet megállapodása a magasabb illetmény lehetősége tekintetében figyelmen kívül marad.
[16]	3.3. Az Alaptörvény XIII. cikkét is sérülni véli az indítványozó a Kúria és a másodfokú bíróság döntésének elutasítást tartalmazó része által. Előadása szerint ugyanis a munkáltató rögzítette az indítványozó számára járó illetményt, illetve ennek részeként a munkáltatói döntésen alapuló illetményrészre való jogosultságot is, azonban utóbbit később a munkáltató az illetménybe egyoldalúan beleszámította, majd elvonta, így sértve a tulajdonhoz való jogát. Az indítványozó végül kifejtette, hogy szerinte az elsőfokú bíróság helyesen állapította meg azt, hogy a garantált bérminimum fogalmába a munkáltatói döntésen alapuló illetményrész nem számítható be. Előadása szerint a munkáltató – jogszabályból folyó kötelezettsége ellenére – az indítványozó garantált illetményét a garantált bérminimumra nem egészítette ki, illetőleg amikor a kiegészítés megtörtént, a kollektív szerződés alapján biztosított illetményrész terhére, annak csökkentésével hajtotta azt végre.
[17]	3.4. Az indítványozó szerint a Kjt. – bíróság által alkalmazott – 13. §-a, valamint 66. § (7) bekezdése esetében a jogrendszer egysége, koherenciája sérül: a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 2. § (4) bekezdés b) pontja értelmében ugyanis a jogszabályok megalkotása során biztosítani kell, hogy a jogszabály illeszkedjen a jogrendszer egységébe. Álláspontja szerint a támadott rendelkezések ennek a követelménynek nem tesznek eleget, így sértik az Alaptörvény R) cikkét.
[18]	3.5. Végül az indítványozó az Alaptörvény XV. cikkében rögzített hátrányos megkülönböztetés tilalmával is ellentétesnek tartja a Kjt. 13. §-át, mert a kollektív szerződés tartalma tekintetében szigorúbb szabályokat fogalmaz meg a közalkalmazottakra, mint a munkavállalókra vonatkozó szabályozás. Ennek alátámasztásául hivatkozik a 20/2014. (VII. 3.) AB határozatra, a 8/2015. (IV. 17.) AB határozatra, valamint a 10/2015. (V. 4.) AB határozatra. A diszkrimináció tilalmának sérelmén keresztül – álláspontja szerint – az Alaptörvény I. cikke is sérül.
[19]	4. Az indítványozót az Alkotmánybíróság főtitkára hiánypótlásra hívta fel, melyben tájékoztatta arról, hogy a beadvány nem tartalmaz kellő alkotmányossági szempontú indokolást arra nézve, hogy a támadott jogszabályi rendelkezések, illetve bírói döntések az Alaptörvény megjelölt cikkeit miért és mennyiben sértik. Felhívta az indítványozó figyelmét arra is, hogy az Alaptörvény általa megjelölt egyes rendelkezései – így többek között a 28. cikk, a C) cikk és az R) cikk – nem tekinthetők olyan Alaptörvényben biztosított jognak, melyre alkotmányjogi panaszt lehetne alapítani.
[20]	5. Hiánypótlásra történt felhívását követően az indítványozó kérelmét kiegészítette: előadta egyrészt, hogy a támadott döntéseket ellentétesnek tartja az Alaptörvény VIII. cikk (5) bekezdésével, XIII. cikk (1) bekezdésével, XV. cikk (1)–(2) bekezdésével, XVII. cikk (2) bekezdésével, II. cikkével, valamint XXVIII. cikk (1) bekezdésével, míg – álláspontja szerint – a Kjt. kifogásolt rendelkezései az Alaptörvény VIII. cikk (5) bekezdését, XV. cikk (1)–(2) bekezdését, XVII. cikk (2) bekezdését sértik.
[21]	5.1. Az indítványozó az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésében foglalt tisztességes bírósági eljáráshoz való joga sérelmét a következőkkel indokolta. Szerinte a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog magában foglalja a hatékony bírói jogvédelem követelményét is, ez pedig annak függvénye, hogy a bíróság az eljárási szabályoknak megfelelően mit vizsgálhat felül. Álláspontja szerint a tisztességes bírósági eljáráshoz való joga sérült azáltal, hogy a Kúria a Pp. rendelkezéseit figyelmen kívül hagyva, mintegy jogot alkotva a KMK véleményre hivatkozva az alperes felülvizsgálati kérelmét befogadta. Erre vonatkozóan megismételte az eredeti kérelmében az Alaptörvény C) cikke és 28. cikke sérelme körében előadottakat.
[22]	A tisztességes bírósági eljáráshoz való joga sérelme körében előadta továbbá, hogy szerinte a támadott jogszabályokból és bírósági határozatok indokolásából nem következne az elutasító döntés, és sem a Kúria, sem a jogerős döntést hozó bíróság nem tett eleget indokolási kötelezettségének, és az indítványozó érveit kellő alapossággal nem vizsgálta.
[23]	5.2. Az indítványozó az Alaptörvény VIII. cikk (2) és (5) bekezdésének állított sérelme körében – hasonlóan a XXVIII. cikk (1) bekezdéssel összefüggésben kifejtettekhez – részben megismételte, részben kiegészítette a korábbi kérelmében foglaltakat. Az eredeti kérelmében előadottakon túl kifejtette, hogy szerinte az egyesülési jog magában foglalja a szakszervezethez való csatlakozás jogát is; az indítványozónak joga van a szakszervezet tevékenységében tagként részt venni, a szakszervezet pedig jogosult kollektív szerződés megkötésére. A Kúria a kollektív szerződési pont semmisségének megállapításával tehát az egyesülési jog sérelmét valósította meg.
[24]	5.3. Az indítványozó szerint az Alaptörvény XVII. cikk (1)–(2) bekezdését sérti mind a Kúria döntése, mind a Kjt. támadott rendelkezései. A Kjt. 13. §-a, valamint 66. § (7)–(8) bekezdése a szakszervezetek kollektív szerződés kötésére vonatkozó jogát, illetőleg a szerződés tartalmának meghatározására vonatkozó jogát korlátozza, és figyelmen kívül hagyja a munkáltató és a szakszervezet megállapodását a magasabb illetmény lehetősége, vagyis a konkrét esetben a munkáltatói döntésen alapuló illetményrész emelése tekintetében.
[25]	5.4. Az indítványozó az Alaptörvény XV. cikkével összefüggésben korábban előadottakat fenntartotta, kérelmét azzal egészítette ki, hogy a Kjt. diszkriminatív rendelkezése folytán sérül az Alaptörvény II. cikke is. Kérelme alátámasztása érdekében az Alkotmánybíróság több határozatát is megjelölte.
[26]	5.5. Végezetül az indítványozó fenntartotta az eredeti beadványában az Alaptörvény XIII. cikkével összefüggésben írtakat, valamint a Kjt. 13. §-ának és 66. § (7) bekezdésének az Alaptörvény R) cikkével összefüggésben előadott indokolását.
[27]	Az alkotmányjogi panasszal érintett jogszabályi rendelkezések:
[28]	1. Az Alaptörvény hivatkozott rendelkezései:
„VIII. cikk (2) Mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez csatlakozni.
(2) Törvényben meghatározottak szerint a munkavállalóknak, a munkaadóknak, valamint szervezeteiknek joguk van ahhoz, hogy egymással tárgyalást folytassanak, annak alapján kollektív szerződést kössenek, érdekeik védelmében együttesen fellépjenek, amely magában foglalja a munkavállalók munkabeszüntetéshez való jogát.”
[29]	2. A Kjt. támadott rendelkezései:
„13. § A közalkalmazotti jogviszony tekintetében az Mt. 277. § (1) és (2) bekezdését azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy kollektív szerződés az e törvény, illetve az e törvény felhatalmazása alapján kiadott rendeletek előírásaitól akkor térhet el, ha az eltérésre ezek a jogszabályok felhatalmazást adnak.”
„66. § (7) Az (1)–(5) bekezdésben, illetve a 79/E. §-ban foglaltak alkalmazásával meghatározott illetménynél (garantált illetmény) magasabb összegű illetmény akkor állapítható meg, ha a közalkalmazott kiválóan alkalmas vagy alkalmas minősítést kapott.
(8) A (7) bekezdéstől eltérően, a közalkalmazotti jogviszony létesítésekor a garantált illetménynél magasabb összegű illetmény megállapítható, azzal, hogy – az egy évet meg nem haladó időtartamú határozott idejű közalkalmazotti jogviszony kivételével – egy év elteltével a közalkalmazottat minősíteni kell. Ha ekkor a közalkalmazott alkalmatlan vagy kevéssé alkalmas minősítést kapott, illetményét – e törvény erejénél fogva a besorolása szerinti – garantált mértékre kell csökkenteni.”
[30]	1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt azt vizsgálta, hogy az alkotmányjogi panasz megfelel-e az Abtv.-ben foglalt, a panaszok befogadhatóságára vonatkozó kritériumoknak.
[31]	Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróság az ügyrendjében meghatározottak szerinti tanácsban eljárva dönt az alkotmányjogi panasz befogadásáról. A (2) bekezdés alapján a tanács mérlegelési jogkörében vizsgálja az alkotmányjogi panasz befogadhatóságának törvényben előírt tartalmi feltételeit, ezek között a 26–27. § szerinti érintettséget, az Alaptörvényben biztosított jogok sérelmét, valamint a 29–31. § szerinti feltételeket. A (3) bekezdés úgy rendelkezik, hogy a befogadás visszautasítása esetén a tanács rövidített indokolással ellátott végzést hoz, amelyben megjelöli a visszautasítás indokát.
[32]	Az Abtv. 29. §-a alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. Az Ügyrend 31. § (6) bekezdése lehetővé teszi, hogy az előadó alkotmánybíró a panasz befogadásáról szóló döntés helyett a panasz érdemi elbírálását tartalmazó határozat-tervezetet terjesszen a testület elé.
[33]	1.1. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a határidőben érkezett alkotmányjogi panasz a befogadhatóság formai követelményeinek az alábbiak szerint részben eleget tesz.
[34]	Az Abtv. 52. § (1) bekezdése alapján az indítványnak határozott kérelmet kell tartalmaznia, az 52. § (1b) bekezdése pedig meghatározza, mikor tekinthető a kérelem határozottnak. Ennek megfelelően az indítványozó megjelölte az Alkotmánybíróság hatáskörét megalapozó hivatkozást [Abtv. 52. § (1b) bekezdés a) pont]; az Alaptörvény sérülni vélt rendelkezéseit [Abtv. 52. § (1b) bekezdés d) pont]; előadta az Alaptörvényben biztosított joga sérelmének lényegét [Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pont]; megjelölte az alaptörvény-ellenesnek vélt bírói döntéseket, illetve jogszabályi rendelkezéseket [Abtv. 52. § (1b) bekezdés c) pont]; megindokolta, hogy a kifogásolt bírói döntések és támadott jogszabályok az Alaptörvény rendelkezéseit miért és mennyiben sértik [Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pont]; továbbá kifejezett kérelmet terjeszt elő a bírósági ítélet alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés f) pont].
[35]	1.2. Az Alkotmánybíróság a befogadhatóság feltételeinek vizsgálata során megállapította, hogy az indítványban szereplő, megsértettnek állított jogok egy része nem minősül az Alaptörvényben biztosított és védett alapjognak. Ebbe a körbe tartozik az indítványozó által megjelölt alaptörvényi rendelkezések közül a C) cikk (1) bekezdése, az R) cikk, valamint az Alaptörvény 28. cikke. E rendelkezések tekintetében az alkotmányjogi panasz a törvényi követelményeknek nem felel meg {lásd: 3237/2013. (XII. 21.) AB végzés, Indokolás [19]; 3059/2016. (III. 22.) AB végzés, Indokolás [11] stb.}.
[36]	Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy az Alaptörvény II. cikkére vonatkozóan az indítvány nem teljesíti a határozott kérelem feltételeit, ugyanis nem tartalmaz értékelhető indokolást arra nézve, hogy a Kúria döntése az indítványozó emberi méltóságát miért és mennyiben sérti. Erre tekintettel az alkotmányjogi panasz az Alaptörvény fenti rendelkezéseire alapított részében az Abtv. 52. § (1b) bekezdés e) pontjában foglaltaknak nem felel meg, így az Alkotmánybíróság az Abtv. 64. § d) pontja alapján visszautasította.
[37]	2. Az Alkotmánybíróság a befogadhatóság formai feltételeinek vizsgálatát követően az Abtv. 26. § (1) bekezdése, 27. §-a és 29. §-a szerinti tartalmi követelményeket vizsgálta.
[38]	Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az indítványozó a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítette, további jogorvoslat pedig nincsen számára biztosítva. Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy az indítványozó az alkotmánybírósági eljárás alapjául szolgáló ügyben félként – felperesként – szerepelt, ezért – mind az Abtv. 26. § (1) bekezdés, mind a 27. § szerinti kérelem tekintetében, a lejjebb kifejtett kivétellel – érintettnek tekinthető.
[39]	3. Az Abtv. 29. §-a értelmében az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség, vagy alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdés esetén fogadja be. E két feltétel alternatív jellegű, így az egyik fennállása önmagában is megalapozza az Alkotmánybíróság érdemi eljárását {például: 3/2013. (II. 14.) AB határozat, Indokolás [30]; illetve 34/2013. (XI. 22.) AB határozat, Indokolás [18]}.
[40]	Az Alkotmánybíróság szerint az indítványozó által felvetett aggályok az Abtv. 29. § szerinti feltétel fennálltát megalapozzák, ezért az Alkotmánybíróság az Ügyrend 31. § (6) bekezdése alapján a panasz befogadásáról szóló döntés helyett az indítványt érdemben vizsgálta.
[41]	Az alkotmányjogi panasz nem megalapozott.
[42]	1. Az Alkotmánybíróság az indítvány alapján elsőként azt vizsgálta, hogy a Kúria eleget tett-e a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog részét képező indokolási kötelezettségének.
[43]	Az indítványozó az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésével összefüggésben előadott kérelmében azt kifogásolja, hogy a Kúria az ellenérdekű fél felülvizsgálati kérelmét a Pp. kógens – felülvizsgálatot kizáró – szabálya ellenére befogadta, azt a KMK vélemény III. pontjára hivatkozva érdemben vizsgálta, és ennek alapos indokát az indítványozó szerint nem adta.
[44]	Az Alkotmánybíróság irányadó gyakorlata szerint valamely ügyben alkalmazandó jogszabály megállapítása a rendes bíróság hatásköre. „A bíró feladata és hatásköre ugyanis eldönteni, hogy mely jogszabályok és konkrét jogszabályi rendelkezések alapján, illetve alkalmazásával dönt a benyújtott kereset (előterjesztett vád) tárgyában” {3192/2014. (VII. 15.) AB határozat, Indokolás [15]} A iura novit curia-elvnek megfelelően a jogszabályok konkrét tényállásra vonatkoztatása, azok értelmezése a rendes bíróság hatáskörébe tartozik {például: 3120/2012. (VII. 20.) AB határozat, Indokolás [21]}.
[45]	Az Alkotmánybíróság a 7/2013. (III. 1.) AB határozatában – összefoglalva korábbi gyakorlatát – részletesen foglalkozott a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog tartalmával (Indokolás [24]–[34]). E határozatában a bíróságok indokolási kötelezettsége kapcsán kifejtette: „[a]z eljárási törvény rendelkezéseire is figyelemmel, a tisztességes eljárás alkotmányos követelménye a bírói döntésekkel szemben azt a minimális elvárást mindenképpen megfogalmazza, hogy a bíróság az eljárásban szereplő feleknek az ügy lényegi részeire vonatkozó észrevételeit kellő alapossággal megvizsgálja, és ennek értékeléséről határozatában számot adjon.” (Indokolás [34]).
[46]	A 30/2014. (IX. 30.) AB határozat kimondta, hogy „[a] bíróságok indokolási kötelezettségéből nem következik a felek által felhozott minden észrevétel egyenként való megcáfolási kötelezettsége, különösen nem az indítványozó szubjektív elvárásait kielégítő mélységű érvrendszer bemutatása. A jogszabályok végső soron és kötelező erővel történő értelmezése egyébiránt a bíróságok feladata” (Indokolás [89]).
[47]	A Kúria a kifogásolt határozatában a KMK vélemény III. pontjára hivatkozva befogadta a felülvizsgálati kérelmet és érdemben vizsgálta.
[48]	Az Alkotmánybíróság a jelen ügyben úgy ítélte meg, hogy a Kúria a határozatában számot adott a döntését alátámasztó érvekről, a KMK vélemény III. pontjára való hivatkozás – annak konkrét ismertetése nélkül is – kellő indokolása a felülvizsgálati kérelem befogadásának.
[49]	Erre tekintettel az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt a tisztességes bírósági eljáráshoz való jog részét képező indokolt bírói döntéshez való jog sérelmét állító részében elutasította.
[50]	2. Az indítványozó alkotmányjogi panaszában az Alaptörvény VIII. cikk (2) és (5) bekezdése, valamint ezzel összefüggésben a XVII. cikk (2) bekezdése sérelmét is állította: szerinte a kollektív szerződési rendelkezés semmisségének megállapítása korlátozza a szakszervezetek szabad alakíthatóságára és tevékenykedésére vonatkozó jogát; továbbá mivel neki szakszervezeti tagként joga van a szakszervezet tevékenységében – így a kollektív szerződés megkötésében – részt venni; ezáltal a Kúria támadott határozata az egyesülési jogát érinti, így az Alaptörvény megjelölt rendelkezéseit sérti. Az indítványozó arra is hivatkozott, hogy a Kjt. 66. § (7)–(8) bekezdése indokolatlanul korlátozza – a szerződés tartalmának szabad meghatározása tekintetében – a kollektív szerződéskötés jogát, „amikor csak a teljesítményértékeléshez kapcsolódóan ad lehetőséget a magasabb illetmény meghatározására, s tulajdonképpen semmibe veszi a munkáltató és a munkavállalók érdekeit képviselő szakszervezet megállapodását a magasabb illetmény lehetősége tekintetében”.
[51]	2.1. Az Alkotmánybíróság a következőre mutat rá. Az Alaptörvény VIII. cikk (2) bekezdése értelmében mindenkinek joga van szervezeteket létrehozni, és joga van szervezetekhez csatlakozni; míg az (5) bekezdés rögzíti, hogy az egyesülési jog alapján a szakszervezetek és más érdek-képviseleti szervezetek szabadon alakulhatnak és tevékenykedhetnek.
[52]	A jelen ügyben a Kúria a kollektív szerződési rendelkezést arra tekintettel nyilvánította semmisnek, hogy az a Kjt. 2. § (2) bekezdésében megfogalmazott tilalomba ütközik. Ítélete indokolásában megállapította, hogy a Kjt. 13. §-a szerint a közalkalmazotti jogviszony tekintetében az Mt. 277. § (1)–(2) bekezdését azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy kollektív szerződés a Kjt., illetve a Kjt. felhatalmazása alapján kiadott rendeletek előírásaitól akkor térhet el, ha az eltérésre ezek a jogszabályok felhatalmazást adnak. Az adott esetben a kollektív szerződés tartalmára vonatkozó, ilyen eltérést [vagyis a Kjt. 66. § (7)–(8) bekezdésben megfogalmazott feltételek figyelmen kívül hagyásával történő illetményemelést] engedő rendelkezés nem volt.
[53]	Az Alkotmánybíróság szerint a Kúria ítélete nem hozható összefüggésbe az egyesülési joggal: szakszervezet létrehozását, az ahhoz való csatlakozást, a szakszervezet szabad tevékenykedését, ennek részeként a kollektív szerződéskötést az ítélet nem érinti, ekként nem is korlátozza. Az egyesülés, illetőleg szakszervezet alapítás szabadsága nem jelenti azt, hogy a szakszervezet tevékenysége – ennek körében a kollektív szerződés megkötése, illetőleg tartalmának meghatározása – ne lenne a jogszabályoknak, végső soron az Alaptörvénynek alárendelve.
[54]	Az Alaptörvény – indítványozó által is hivatkozott – XVII. cikk (2) bekezdése maga is úgy rendelkezik, hogy törvényben meghatározottak szerint a munkavállalóknak, a munkaadóknak, valamint szervezeteiknek joguk van ahhoz, hogy egymással tárgyalást folytassanak, annak alapján kollektív szerződést kössenek, érdekeik védelmében együttesen fellépjenek, amely magában foglalja a munkavállalók munkabeszüntetéshez való jogát.
[55]	Az Alkotmánybíróság szerint tehát az indítványozó a szakszervezethez való csatlakozástól (a szakszervezetbe belépéstől), annak tevékenységében való részvételtől nincsen elzárva; a Kúria ítélete és az egyesülési jog az indítványozó indokolása alapján nem hozható egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésbe. Az érdemi alkotmányossági összefüggés hiánya az Alkotmánybíróság állandó gyakorlatának megfelelően az indítvány elutasítását eredményezi {lásd például: 3176/2013. (X. 9.) AB határozat, Indokolás [24]}, ennek megfelelően az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt ebben a részében elutasította.
[56]	2.2. Az indítványozó a Kjt. rendelkezéseit is ellentétesnek tartja az egyesülési joggal, valamint az Alaptörvény XVII. cikkével. Ezzel összefüggésben az Alkotmánybíróság szükségesnek tartja annak hangsúlyozását, hogy az indítványokat tartalmuk szerint bírálja el. Az indítványozó a Kjt. rendelkezéseit azon az alapon tartotta alaptörvény-ellenesnek, hogy azok indokolatlan korlátozásokat fogalmaznak meg a kollektív szerződés tartalmára vonatkozóan.
[57]	A Kjt. 66. § (7)–(8) bekezdésének megfelelően a garantált illetménynél magasabb összegű illetmény megállapítására csak a törvény szerinti minősítést követően, alkalmas, vagy kiválóan alkalmas minősítés esetén, illetve kivételesen minősítés nélkül, a jogviszony létesítésekor kerülhet sor, utóbbi esetben azonban csak egy év időtartamra.
[58]	Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben a következőkre mutat rá: az Alaptörvény VIII. cikk (2) és (5) bekezdésével, valamint a XVII. cikk (2) bekezdésével összefüggésben előadott indokolás tartalma szerint az indítványozó lényegében azt kifogásolja, hogy a Kúria ítélete által szakszervezeti tagként a kollektív szerződés megkötésében való részvétel joga, illetve a szakszervezet szerződéskötési szabadsága korlátozva van. A szakszervezet szabad tevékenykedéséhez való joga egyik elemének tekinthető kollektív szerződés megkötéséhez való jog azonban nem tekinthető egyéni alapjognak, hanem természetét tekintve kollektív jog: kizárólag valamely (egy vagy több) munkavállalói szervezet által gyakorolható mivoltának megfelelően az indítványozót (mint közalkalmazottat) önállóan nem illeti meg. Az indítványozó által állított alaptörvény-ellenesség tehát a szakszervezet érdekképviseleti tevékenységével kapcsolatos jogokra vonatkozik, így ezek sérelmére az indítványozó alappal nem hivatkozhat, ennek elfogadása esetén ugyanis az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz alapján indult eljárás – és a konkrét normakontroll – kereteit túllépné.
[59]	A támadott rendelkezések kifejezetten azt a célt szolgálják, hogy a közalkalmazottak megfelelő minősítését követően kerülhessen csak sor a magasabb illetmény megállapítására. A minősítés a közalkalmazotti jogviszony alanyai számára korlátot, de egyúttal garanciát is jelent egyben. Ennek megfelelően az ezt szabályozó rendelkezések biztosítják az előmeneteli rendszer kiszámíthatóságát. Az e rendelkezések megkerülésével kötött, ezekkel ellentétes tartalmú kollektív szerződési rendelkezés semmissé nyilvánítása így nem ütközik az Alaptörvénybe.
[60]	Egyebekben utal az Alkotmánybíróság a fentebb kifejtettekre: az indítványozó által előadott indokolás és az Alaptörvény megjelölt rendelkezései nem hozhatók egymással alkotmányjogilag értékelhető összefüggésbe, így az Alkotmánybíróság az indítványt e tekintetben is elutasította.
[61]	3. Az indítványozó szerint a Kúria ítélete, valamint a másodfokú bíróság ítéletének az indítványozó kereseti kérelmét elutasító része – a munkáltatói döntésen alapuló illetményrész illetménybe való beszámításával, így csökkentésével, majd elvonásával – az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdését is sérti.
[62]	Az Alkotmánybíróság gyakorlata következetes a tekintetben, hogy az Alaptörvény XIII. cikkében rögzített tulajdonhoz való jog a már megszerzett tulajdont, illetve kivételes esetben a tulajdoni várományokat védi {3115/2013. (VI. 4.) AB határozat, Indokolás [34]}. A várományok esetében a tulajdon alapjogi sérelmének megállapítására a jogszabályon alapuló várományok (közjogi várományok) esetében kerülhet sor {lásd: 23/2013. (IX. 25.) AB határozat, Indokolás [74]}.
[63]	Az adott esetben a tulajdonhoz való jog sérelme nem merül fel: a kollektív szerződési rendelkezés ugyanis, mely a munkáltatói döntésen alapuló illetményrész emeléséről szólt, a Kjt. kógens szabályával volt ellentétes. Tény, hogy a kollektív szerződés azon túl, hogy jogszabály jellegű (így például adott munkáltatónál hatályos kollektív szerződés kihat arra is, aki a megkötésében nem vett részt), magánjogi természettel is bír, így a szerződési szabadság is vonatkozik rá, vagyis a szerződő felek döntenek arról, hogy kötnek-e, és ha igen, milyen tartalommal. A szerződési szabadság értelemszerűen a kollektív szerződés esetében sem korlátlan, a konkrét esetben maga a Kjt. 2. § (2) bekezdése mondja ki, hogy kollektív szerződés nem lehet jogszabállyal ellentétes; az a rendelkezés, amely e tilalomba ütközik, semmis. Ezt egészíti ki a Kjt. 13. §-a, mely szerint a közalkalmazotti jogviszony tekintetében az Mt. – kollektív szerződés tartalmára vonatkozó – 277. § (1) és (2) bekezdését azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy kollektív szerződés a Kjt., illetve a Kjt. felhatalmazása alapján kiadott rendeletek előírásaitól akkor térhet el, ha az eltérésre ezek a jogszabályok felhatalmazást adnak. Az adott esetben ilyen eltérést engedő rendelkezés nem volt, sőt, a Kjt. 66. §-a a magasabb összegű illetmény megállapítását csak szűk körben – két esetben – teszi lehetővé. Ennek megfelelően a Kúria nem állapíthatott meg mást, mint az adott rendelkezés semmisségét.
[64]	A fentiekre tekintettel az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a törvénnyel ellentétes kollektív szerződési rendelkezésen alapuló illetményrészre az alkotmányos tulajdonvédelem nem terjed ki, így az alkotmányjogi panaszt e tekintetben is elutasította.
[65]	4. Végül az indítványozó az Alaptörvény XV. cikk (1)–(2) bekezdésével is ellentétesnek tartja a Kjt. 13. §-át, mert a kollektív szerződés tartalma tekintetében szigorúbb szabályokat fogalmaz meg a közalkalmazottakra nézve, mint a munkavállalókra vonatkozó szabályozás.
[66]	4.1. Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt áttekintette a törvény előtti egyenlőséggel, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmával kapcsolatos gyakorlatát. Az Alkotmánybíróság a 20/2014. (VII. 3.) AB határozatában kimondta, hogy „[a] 42/2012. (XII. 20.) AB határozatában az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az »alaptörvényi rendelkezések és a 2012. január 1-je előtt hatályban volt Alkotmány rendelkezései változatlan tartalommal fenntartják az egyenlőség [...] – vagy ahogy az Alkotmánybíróság gyakran nevezte: a jogegyenlőség – követelményét és a hátrányos megkülönböztetés tilalmát. Ezért az Alkotmánybíróság az általános egyenlőségi szabállyal kapcsolatos eddigi gyakorlatát – a [...] 22/2012. (V. 11.) AB határozat szerint – [...] irányadónak tekintette« (Indokolás [27]).” {20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [245]}.
[67]	Az Alkotmánybíróság gyakorlatában valamely megkülönböztetés alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a jogszabály a szabályozás szempontjából egymással összehasonlítható jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne {például: 20/2014. (VII. 3.) AB határozat, Indokolás [244]; 9/2016. (IV. 6.) AB határozat, Indokolás [22]}.
[68]	4.2. Az Alkotmánybíróság mindezekre tekintettel azt vizsgálata, hogy a Kjt. 13. §-ában megjelenő szabályozás azáltal, hogy az Mt. kollektív szerződésre vonatkozó szabályaitól a Kjt., valamint a felhatalmazása alapján kiadott jogszabályok rendelkezései kifejezett felhatalmazása alapján enged eltérést, hátrányos megkülönböztetését jelenti-e a közalkalmazottaknak, így az indítványozónak. A hátrányos megkülönböztetés fennállta vagy fenn nem állta megítélésének előkérdése, hogy az állított különbségtétel azonos csoportot érint-e.
[69]	A közalkalmazotti jogviszonyra vonatkozó szabályokat a Kjt. tartalmazza, melynek az Mt. szubszidiárius jogszabálya. A Kjt. 2. § (3) bekezdése kimondja, hogy a közalkalmazotti jogviszonyra az Mt. szabályait a Kjt.-ben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni. Ennek megfelelően a munkajogi szabályok irányadók azokban az esetekben, amikor a munkaviszony és a közalkalmazotti jogviszony között nem indokolt a különbségtétel; ehhez képest a közalkalmazotti jogviszony különös kérdéseit a Kjt. rendezi. A közalkalmazotti törvény hatálya az állami és a helyi önkormányzati költségvetési szerveknél, valamint a helyi önkormányzat által a feladatkörébe tartozó közszolgáltatások ellátására (jellemzően az oktatási, egészségügyi, szociális ágazatban stb.) foglalkoztatottak közalkalmazotti jogviszonyára terjed ki. Az állami, illetőleg önkormányzati foglakoztatás sajátosságai pedig szükségessé teszik az eltérő szabályozást.
[70]	Az Alkotmánybíróság több határozatában vizsgálta a munkával kapcsolatos jogviszonyok egymáshoz való viszonyát. A 44/B/1993. AB határozatában kifejtette: „[a]z Országgyűlés 1992-ben – szinte egy időben – a munkával kapcsolatos viszonyok jogi rendezésére három törvényt alkotott. Az így megszülető törvények a munkaviszonyok jogi rendezése tekintetében a régi, egységes Munka Törvénykönyvéhez képest – figyelemmel a társadalomban zajló változásokra – jelentős differenciálódást eredményeztek. A differenciálódás lényege, hogy a magánszférában a munka világában növekedett a szerződéses szabadság mértéke. Elkülönült egyrészt a gazdaságban és az állami, önkormányzati szférában történő alkalmazás jogi rendezése. Másrészt további eltérés jött létre a jogi szabályozásban aszerint, hogy a munkatevékenység végzése során az alkalmazott közhatalmat gyakorló szervezet tagja vagy sem. A jogi rendezés különbözőségének egyik oka, hogy egészen más a munkáltató pozicionális helyzete a gazdasági versenyszférában és a költségvetési szférában, ahol mind a munkáltató, mind a köztisztviselő, mind a közalkalmazott (tehát munkáltató és munkavállaló) jogállását elsősorban a költségvetéstől való függés határozza meg. Ugyancsak a jogi szabályozás eltérésében mutatkoznak meg azok a különbségek is, amik az egyes jogviszonyokban végzett munkatevékenységek eltérő jellegéből és közegéből fakadnak.” (ABH 1994, 574, 574–575.)
[71]	Az Alkotmánybíróság a 198/B/1998. AB határozatában rámutatott, hogy „[a] munkával kapcsolatos viszonyok vázolt különbözősége, továbbá az egyes jogviszonyokban ellátott munkatevékenységek egymástól nyilvánvalóan eltérő jellege is indokolja a jogi szabályozás differenciálását. […] Alkotmányellenes megkülönböztetés ugyanis az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint [pl. a 4/1993. (II. 12.) AB határozatában] »csak összehasonlítható jogosultak vagy kötelezettek között vethető fel«. (ABH 1993, 65.) A köztisztviselők, a közalkalmazottak, s a Munka Törvénykönyve hatálya alá tartozó munkavállalók pedig olyan egymástól elkülönült csoportokba sorolhatók, amelyekre az eltérő munkajogi szabályozás alkotmányosan indokolt.” (ABH 1999, 668, 669.)
[72]	Az Alkotmánybíróság mindezeket figyelembe véve megállapította, hogy a munkavállalók és a közalkalmazottak nem alkotnak homogén csoportot, ezért azok nem összehasonlíthatók. A heterogén csoportok közötti jogalkotói különbségtétel pedig nem veti fel az Alaptörvény XV. cikk (1)–(2) bekezdése sérelmét, ezért az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panaszt e vonatkozásában is elutasította.
. 3021/2017. (II. 17.)

matches: Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság bíróság Bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria


text:
Minden vámost ismerek, dicsekedett Vadala - Nemzeti.net Nemzeti.net
Minden vámost ismerek, dicsekedett Vadala
POZSONY. Antonino Vadala vállalkozó állítólag közeli kapcsolatban állt a szlovák vámőrökkel ás a titkosrendőrökkel. Ennek köszönhetően csak látszólag ellenőrizték azokat a konténereket, amelyekben gyümölcs helyett kokaint hozott be Dél-Amerikából  írja a Sme napilap.
„Valamennyit ismerem” – mondta a szlovákiai vámtisztviselőkről Antonino Vadala valakinek, akit cinkostársának tartott, bár valójában az olasz titkosrendőrség munkatársa volt. Kommunikációjuk megtalálható a velencei bíróság dokumentumában. A bíróság drogüzletei miatt nemzetközi elfogatóparancsot adott ki Vadala ellen. A Sme napilap megszerezte a nevezett bírósági dokumentumot, melyben az olasz maffiózó elmeséli, 2014-2015-ben hogyan csempésztek kábítószert Olaszországba, majd ezt követően milyen módon forgalmazták Szlovákiában.
„Pozsonyban van öt hektár földem, azon a területen található Szlovákia legnagyobb vámraktára … benne a pénzügyőrség… megérkezik a szállítmány, a főnök pedig, akit én raktam oda, bent van, érted… csupán megerősíti a plombákat és már megy is” – mondta Vadala, és egyúttal azt állította, a pozsonyi vámraktár vezetője „a rendelkezésére áll”. Mindemellett nem tudta, hogy a férfi, akivel erről beszél, titkos ügynök, és feljátssza a beszélgetéseket.
A nevezett dokumentum feltárja, hogy szlovákiai vámtisztviselők és a titkosszolgálat embereivel kiépített kapcsolatai segítségével el tudta intézni, hogy gyümölcsszállító konténereit csupán látszólag ellenőrizzék, ami biztosította számára „az áru ellenőrzésével kapcsolatos negatív eredményt tartalmazó bizonylatot” – olvasható a velencei bíróság anyagában.
Céget alapított Ecuadorban
A dokumentum Vadala kábítószer-csempészeti üzleteinek leírását is tartalmazza. Az olasz származású kelet-szlovákiai vállalkozó Ecuadorban Omarsa néven céget alapított a kolumbiai kokain szállítására, és a velencei bíróság szerint megszervezte a kokain Olaszországba, majd Szlovénián keresztül Szlovákiába való szállítását, amit a Terra real szlovákiai alapítású cége segítségével finanszírozott.
A cég hivatalosan déli gyümölcsöt szállított Európába, melyről a bíróság azt állítja, csupán fedőáru volt. Vadala a lehallgatott beszélgetésben éppen Szlovákiát jelölte meg a szállítmány legbiztonságosabb végső állomásának. A rakományból a kábítószert Velencében rakták ki, állítja Vadala, majd a szállítmányt vámellenőrzésre Pozsonyba küldték. A szlovákiai fővárosban csupán látszólagos vámellenőrzést kellett végezni.
A vámtisztviselők nyilvántartásában semmi sincs
Vadala elvámolásra és ellenőrzésre Olaszországból Pozsonyba küldött szállítmánya viszont nem szerepel a szlovákiai vámtisztviselők nyilvántartásában.
Kizárt dolog, hogy az ellenőrzések a vámáru-nyilatkozati rendszeren kívül menjenek végbe – nyilatkozta Ivana Skokanová, a vámtisztviselőket is felügyelő Pénzügyőrség (FS) szóvivője. Kijelentette, a Pénzügyőrség rendszerében a 2014-15-ös években egyetlen olyan ellenőrzés sem szerepel, amely során Vadala vagy sógora, Domenico Roda cégeinek áruját vizsgálták volna.
A szóvivő egyúttal azt is elmondta, a velencei bíróság a szlovákiai pénzügyi hatóságot a nevezett kérdésben nem kereste meg.
A meggyilkolt Kuciak Vadaláról is írt
Ján Kuciak meggyilkolt oknyomozó újságíró utolsó cikkében írt a Kelet-Szlovákiában tevékenykedő olaszokról és Vadaláról. Az olaszok állítólag kapcsolatban álltak a calabriai 'Ndrangheta maffiával, ugyanakkor Robert Fico volt miniszterelnök kormányához közeli személyekkel is.
Vadala egyike azon hét személynek, akiket a rendőrség március 1-én letartóztatott, majd a 48 órás törvényes határidő elteltével szabadon engedett. Nem egészen két hét leforgása alatt a velencei bíróság által ismételten kiadott európai elfogatóparancs alapján Vadalát újra letartóztatták.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság