text:
A jó hírnév védelme | Cégvezetés
Írásunkban a bíróságok gyakorlatán keresztül mutatjuk be a jogi személyek, vállalkozások személyiségi jogi védelmére irányuló szabályozás sajátosságait, az igényérvényesítés lehetőségeit, különös tekintettel a sajtó-helyreigazításra.
A személyhez fűződő jogok érvényesítésének jogi lehetőségei a jogszabályok szintjén több évtizede adottak a magyar polgári jogban, de az ehhez kapcsolódó rendelkezések csak a politikai-gazdasági rendszerváltozást követően teltek meg élettel, és azóta alakult ki érdemi bírói gyakorlat is. A plurális sajtóviszonyok létrejötte, a korábban legfeljebb hírből ismert jelenségek (bulvársajtó, pletykalapok, kereskedelmi televíziózás stb.) feltűnése a jogalkalmazó számára is új helyzetet teremtett. Ehhez járult az is, hogy a nagyközönség számára szintén ezt követően tudatosult az állampolgári jogok jelentősége, illetve az ezzel kapcsolatos bírósági jogérvényesítés lehetősége. Napjainkban viszont gyakran úgy ítélik meg, hogy a személyiségi jogok védelme politikusok, közéleti szereplők magamentésére vagy különböző személyek "tisztázására" szolgál. A valóság ennél jóval sokrétűbb, meggyőződésem szerint folyamatosan fejlődő jogterületről van szó.
A jogi szabályozás területei
A személyiségvédelemmel kapcsolatos jogterület szabályozása több szinten valósul meg. A Magyar Köztársaság Alkotmánya tartalmazza az alapvető állampolgári jogok felsorolását, deklarálja a szabad véleménynyilvánításhoz való jogot (61. §), illetve a személyhez fűződő jogok védelmét (54. §).
Magyarország részese több olyan nemzetközi egyezménynek, amely tételesen felsorolja az alapvető emberi (állampolgári) jogokat és lehetséges korlátozásuk elvi határait. Ezek az egyezmények törvények formájában a magyar belső jog részévé váltak, de közvetlen alkalmazásuk elenyésző.
Az Alkotmánybíróság több határozata igen fontos segítséget nyújt a bíróságok számára, ezekről a későbbiekben lesz majd szó.
A személyiségvédelem területén a közvetlenül alkalmazott jogszabály a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.).
Sajtó- és médiatörvény
Az újságíró jogait, illetve kötelezettségeit átfogóan a sajtóról szóló 1986. évi II. törvény, valamint a médiatörvényként ismert 1996. évi I. törvény tartalmazza.
A peres eljárás szabályai
A bírósági eljárásra a Polgári Perrendtartástól szóló 1952. évi III. törvényt (Pp.) kell alkalmazni.
A bíróságok számára kötelezőek a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának állásfoglalásai, ezek gyakorlatilag a jogszabály erejével bírnak. Miután maga a tételes joganyag viszonylag szerény terjedelmű, igen nagy szerepe van a bírói gyakorlatnak, amelynek úgynevezett irányadó döntéseit a Legfelsőbb Bíróság által kiadott Bírósági Határozatok című hivatalos kiadványban teszik közzé.
Munkáltatói vélemény A gazdasági vállalkozásokat, a munkáltatókat közvetlenül érinti, hogy a jó hírnévhez való jog sérelmének megállapításához vezethet a hamis munkáltatói vélemény is. A munkaviszony keretében a munkavállaló munkájának értékelése, a munkaköréhez szükséges képzettségének és képességének a megítélése, munkájával és munkakörével kapcsolatos emberi magatartásának az elbírálása munkáltatói jog és egyben feladat. Ez kívül esik a polgári jog körén, általánosságban a munkáltató jogosult meghatározni, hogy milyen követelményeket támaszt az alkalmazottaival, a dolgozóival szemben, és hogy ők ezeknek mennyiben felelnek meg, hiszen ezzel döntései során a munkáltató a munkaviszonyból eredő jogait gyakorolja. A joggyakorlás azonban nem lehet önkényes, nem sértheti a munkajog szabályain kívül a dolgozó személyiségi jogait sem. A személyiségi jogok sérelme esetében a munkavállaló a munkaviszonytól függetlenül, a polgári jog szabályai szerint kereshet orvoslást. Hírnévrontás Személyiségi jogot sért a munkavállalóra vonatkozó, a jó hírnév vagy a becsület sérelmére alkalmas bármiféle közlés, akár írásban, akár szóban, akár ráutaló magatartással történik. A munkaviszonnyal kapcsolatos valótlan vagy a valós tényeket hamis színben feltüntető közlés általában hírnévrontásnak minősül. Ez megvalósulhat rejtett célzásokkal, utalásokkal vagy elhallgatással is. Erre példa lehet az, hogy a minősítés csak a hátrányos adatokat tartalmazza, de a minősített személy megítélése szempontjából előnyös tényeket, körülményeket elhallgatja. A munkáltatót is objektív felelősség terheli, ebből következően a jogsértés megállapítása tekintetében nincs jelentősége annak, hogy a jogsértő információ honnan származik, hogy a munkáltató jóhiszemű volt-e vagy sem. (Ennek az esetleges kártérítés mértékénél lehet majd jelentősége.) Peres eljárás esetén általában a dolgozót minősítő munkáltató köteles bizonyítani a vitatott közlések valósságát. Természetesen itt is érvényesülnek az általános szabályok, így nem minden értékelés, bírálat, jellemzés, minősítés jelent jogsértést csak azért, mert az nem felel meg a munkavállaló érdekeinek. A valós tényeken alapuló értékelés, vélemény nem jelenthet jogsértést. Fegyelmi büntetés Fegyelmi büntetés is sérthet személyiségi jogot, ha az valótlan tényállításokon alapul. Igényérvényesítés A személyhez fűződő jogokat a munkahelyi sérelmek esetén is személyesen kell érvényesíteni, azaz a jogsértés megállapítását és az esetleges további jogkövetkezményeket a jogaiban sértett fél igényelheti. A munkafegyelmet is sértő, de a munkáltatói jogkör gyakorlásától független jogsértésért (például sértő tartalmú munkahelyi pletyka) közvetlenül a jogsértő személy felel, a munkáltatói jogkörben elkövetett jogsértésért viszont a munkáltató, hiszen a jogsértő személy ilyenkor a munkáltató nevében jár el. Munkaviszonyon túli sérelem A jogsértés bekövetkezhet a munkaviszony megszűnése után is, ha például a volt munkáltató ezt követően tesz olyan adatközlést, értékelést (esetleg egy új munkáltató felé), amely személyiségi jogot sért.
A személyhez fűződő jogokról általában
A személyhez fűződő jogok főbb típusait a Ptk. felsorolja ugyan, de a jogintézmény jellegénél és a lehetséges jogsértések módozatainál fogva nem lehetséges teljes leltár készítése.
A Ptk. személyhez fűződő jogokat szabályozó része (Ptk. 75-87. §-ai) általános klauzulával kezdődik, amely általában tiltja meg a személyiségi jogok megsértését. A Ptk. 75. §-ának (1) bekezdése szerint a személyhez fűződő jogokat mindenki köteles tiszteletben tartani, ezek a jogok a törvény védelme alatt állnak. Az említett szakasz (2) bekezdése rögzíti, hogy a személyhez fűződő jogok védelmére vonatkozó szabályokat alkalmazni kell a jogi személyekre is, kivéve ha a védelem - jellegénél fogva - csak a magánszemélyeket illeti meg.
Abszolút szerkezetű jogviszony
Az általános szabályt tekinthetjük a személyiségi jog anyajogának, de egyben szubszidiárius szabálynak is. Ez annyit jelent, hogy amennyiben egy adott magatartás nem ütközik külön tételes jogszabályba, azonban mégis történt jogsértés, az általános szabályt kell alkalmazni. A személyhez fűződő jogok abszolút szerkezetűek, azaz a jogszabály mindenkit ezeknek a jogoknak a tiszteletben tartására kötelez, ebből pedig következik minden jogsértő magatartás tilalma és egyben a magatartások jogellenessé nyilvánítása is.
Feltétel a jogképesség
Fontos szempont a jogi személyek esetében is, hogy a személyhez fűződő jogok alanya kizárólag jogképes személy lehet.
A természetes személy (ember) jogképessége az élve születéstől függően a fogantatással kezdődik, és a halállal ér véget.
Jogképesség a szervezeteknél
A jogi személy és a jogalanyisággal rendelkező egyéb szervezet a megalakulásától kezdve a megszűnéséig jogképes. A megalakulás, illetve megszűnés időpontjának megállapításánál az adott jogi személyre vonatkozó szabályokat kell figyelembe venni.
NEVESÍTETT SZEMÉLYISÉGI JOGOK
A hátrányos megkülönbözetés tilalma
A tételes szabályok közül az első a Ptk. 76. §-a, amely részben szintén általános szabályokat tartalmaz, emellett döntő mértékben magánszemélyek (természetes személyek) esetében alkalmazható, ugyanis alapvetően bármilyen hátrányos megkülönböztetésüket tiltja, például nemük, fajuk, nemzetiségük vagy felekezetük szerint, de ezen túlmenően tilalom alá esik a lelkiismereti szabadság sérelme, a személyes szabadság jogellenes korlátozása, a testi épség, az egészség, valamint a becsület és az emberi méltóság megsértése is. Ez utóbbi tulajdonképpen a becsületsértés, illetve a rágalmazás polgári jogi változata.
A jogosult hozzájárulása
Itt kell megjegyezni - és ez a jogi személyekre is érvényes -, hogy a személyhez fűződő jogokat nem sérti az a magatartás, amelyhez a jogosult hozzájárult. Ilyen eset például, ha egy sportoló aláveti magát az adott sportág szabályainak, hiszen például egy bokszoló esetében aligha vitatható, hogy ellenfele rendszeresen megsérti testi épségét, sőt a szemben álló felek ilyenkor kölcsönösen erre törekednek.
Hátrányos megkülönböztetés a gyakorlatban
Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot tekinti a személyhez fűződő jogok anyajogának. A bírói gyakorlat ettől némileg eltér, amikor az emberi méltóság sérelmét látja megállapíthatónak, ha emberhez méltatlan jelzőkkel, minősítésekkel illetnek valakit, például általában undorítónak, visszataszítónak tartott állathoz hasonlítják.
A Ptk. 77. §-ának (1) bekezdése értelmében mindenkinek joga van a névviseléshez. Ez a szabály egyaránt vonatkozik a természetes, valamint a jogi személyekre (egyéb szervezetekre) is.
A jogi személy "névviselése"
A Ptk. 77. §-ának (3) bekezdése szerint a jogi személy nevének különböznie kell azoknak a korábban nyilvántartásba vett jogi személyeknek a nevétől, amelyek hasonló működési körben és azonos területen tevékenykednek. Ezt a kérdést a társasági jog tölti ki tartalommal, az üzleti név védelmének egyes vonatkozásai pedig az iparjogvédelem területére tartoznak.
A Ptk. lehetővé teszi általános személyiségi jogi per indítását jogi személyek (egyéb szervezetek) részére is. Ennek keretében a bíróságtól kérni lehet a jogsértő fél eltiltását a további jogsértéstől, emellett kérhető a jogsértés megállapítása és az is, hogy a bíróság kötelezze a jogsértő felet nevének megváltoztatására. Ha a jogsértés súlyos jogsérelemmel jár, ideiglenes intézkedést is lehet kérelmezni a bíróságtól.
Nem vagyoni kár a gyakorlatban Az Alkotmánybíróság a 34/1992. (VI. 1.) AB számú határozatának indokolásában úgy foglalt állást, hogy a személyiségi jogi jogsértés megállapítása önmagában megalapozza a nem vagyoni kártérítés megítélését. A kialakult bírói gyakorlat nem ismert el ilyen automatizmust, a Legfelsőbb Bíróság azt az álláspontot foglalta el, hogy a nem vagyoni kártérítés jogintézménye nem szakítható ki a kártérítés általános szabályai közül. Ez azt jelenti, hogy a kártérítés megítéléséhez a jogsértés bekövetkezésén kívül szükséges az is, hogy azzal okozati összefüggésben kár, hátrány keletkezzen, vagy fennálljon a bekövetkezés objektív lehetősége. A valószínűsítés kötelezettsége A nyilvánvaló, köztudomású tényeket, következményeket nem kell bizonyítani, ezt meghaladóan azonban a hátrányokat bizonyítani, de legalább valószínűsíteni kell. Lehetséges olyan eset, hogy a jogsértést a bíróság megállapítja, de a jogosult semmilyen társadalmilag méltányolható hatályos következményt nem tud igazolni. A bírói vizsgálat irányai A nem vagyoni kár mértékének megállapításánál a bíróságnak az eset összes körülményeit kell figyelembe vennie, különös tekintettel a jogsértés tárgyi súlyára, a tényleges következményekre és az összegszerűséggel kapcsolatban kialakult bírói gyakorlatra. A tárgyi súly azt jelenti, hogy milyen nagyságrendű a jogsértés (ez a pontatlanságtól, rosszul sikerült tréfától egészen a mértéktelen gyalázkodásig terjedhet). Itt értékelheti a bíróság azt is, hogy a jogsértő fél mennyiben járt el szándékosan, vagy esetleg gondatlan volt-e, avagy tett-e kísérletet az ellentétes álláspontok bemutatására. A tényleges következmények köre ugyancsak széles lehet. A kár összege Az összegszerűség kapcsán kialakult bírói gyakorlat magánszemélyek esetén - kizárólag személyiségi jogi perben - néhány tízezer forinttól 2 millió forintig terjed jelenleg. Gazdálkodó szervezeteknél, ha az okozott nem vagyoni kár az üzleti élettel is összefüggésbe hozható, ennél nagyságrendileg nagyobb összeg megítélése is előfordulhat, ha valóban súlyos jogsértés történt.
A jó hírnév sérelme
A Ptk. személyiségi jogi fejezetének központi részét képezi a jó hírnév védelmének szabályozása. Jogi személyek, gazdálkodó szervezetek esetén természetesen a jó hírnév egyben az üzleti jó hírnevet is jelenti.
Igen elterjedt félreértés, miszerint a jó hírnév azt jelenti, hogy valakiről vagy valamiről csak "jót", vagyis pozitívat lehetne állítani, híresztelni, ez azonban nem felel meg a valóságnak. A jó hírnév tiszteletben tartása nem jelent egyebet, minthogy a közölteknek objektíve valósnak kell lenniük, mert csak az ilyen információk alkalmasak arra, hogy a jogosultról a társadalomban valós kép alakuljon ki. Az objektív valóságosság azt jelenti, hogy itt külső, objektív mércének kell érvényesülnie, nem pedig az érintett személy vagy a szervezet vezetőinek személyes, természetes, szubjektív érzéseinek.
A jogsértés megállapításának feltételei
A jogszabály nem sorolja fel a lehetséges "elkövetési magatartásokat", a Ptk. 78. §-ának (2) bekezdése ugyanis úgy fogalmaz, hogy a jó hírnév sérelmét jelenti különösen, ha valaki másról azt sértő, valótlan tényt állít, híresztel vagy valós tényt hamis színben tüntet fel. A jogszabály megfogalmazásából következik, hogy a jogsértés megállapíthatóságának több együttes (konjunktív) feltétele van. Egyrészt objektíve valótlan tény állítása (híreszelése) szükséges, másrészt pedig az, hogy ugyancsak objektív mérce szerint ez egyben sértő is legyen a jogosultra nézve. Ez ugyanakkor azt is jelenti, hogy az állításnak érdeminek kell lennie, lényegtelen pontatlanságokkal, apróbb tévedésekkel a bíróság nem foglalkozhat.
A híresztelés - jogi értelemben - nem jelent egyebet, mint a mástól származó értesülés továbbadását.
A sajtószervek felelőssége
A sajtószervek objektív felelősségéből következik, hogy a mástól származó értesülés közléséért ugyanolyan felelősség terheli őket, mintha saját szerzőjük állítana valamit. Hatástalan tehát jogi szempontból az a védekezés, hogy a sajtószerv részéről csak közzétették más személy vagy szervezet nyilatkozatát. Azzal sem védekezhet a sajtószerv, ha csupán feltételezésként, bizonytalan lehetőségként közli a sértő tartalmú valótlanságot.
Tényállítás vagy vélemény?
A perekben a leggyakrabban azt kell eldönteni, hogy az adott ügyben valóban tényállításról vagy pedig véleménynyilvánításról van-e szó. Ez utóbbi esetben ugyanis nincs helye jogsértés megállapításának. Az elhatárolásról mindig a konkrét szöveg tartalma alapján kell dönteni, mert a tényállításra lehetőség van véleménynek álcázva is, önmagában a "véleményem szerint" kifejezés sűrű használata nem zárja ki, hogy burkolt tényállításról van szó.
Véleménynyilvánítás az Alkotmánybíróság gyakorlatában
A sajtószervek alperesként természetesen - más alperesekkel együtt - a sajtószabadságra, a véleménynyilvánításhoz való jog szabadságára hivatkoznak, és ezt sok esetben helytálló módon teszik.
Az Alkotmánybíróság 36/1994. (VI. 24.) AB számú határozatának indokolása tartalmazza azt az alapelvet, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jog olyan kiemelt fontosságú alkotmányos alapjog, amely csak kivételesen indokolt esetben korlátozható. Ennek elsődleges indoka, hogy egy demokratikus társadalomban biztosítani kell a vélemények sokszínűségét, ezáltal is előmozdítva a demokratikus ellenőrzés lehetőségét. A jogilag elfogadott és védelmezett vélemény igen éles megfogalmazású is lehet, akár meghökkenést is kelthet, megengedett lehet tehát az úgynevezett sarkos megfogalmazás is.
Ez az alapjog magát a véleménynyilvánítás lehetőségét védi, függetlenül a kifejtett vélemény érték- és valóságtartalmától, függetlenül tehát attól is, hogy a kifejtett vélemény értékes, vagy értéktelen, tartalma valós vagy valótlan. Ha tehát a bíróság egy-egy kitételt véleményként értékel, nem vizsgálhatja annak érték- és valóságtartalmát, mert ilyenkor ez nem tartozik a hatáskörébe.
A szakmai vita megítélése
Lényeges általános alapelv az is, hogy a személyiségi jogi perek bármely típusa teljességgel alkalmatlan szakmai viták, vagy akár más jogterületre tartozó jogviták eldöntésére vagy akár véleményezésére is. Ha tehát valaki egy ilyen vitát tesz közzé, teret adva ezzel az ellentétes álláspontok ütköztetésének, ez személyiségi jogi szempontból nem kifogásolható.
A jogsértő véleménynyilvánítás
Az állandó bírói gyakorlat ugyanakkor következetes abban, hogy a véleménynyilvánítás is lehet jogsértő, ha kifejezésmódjában indokolatlanul sértő, bántó, megalázó, burkoltan valótlan tényállítást fejez ki, vagy nyilvánvalóan ellentétes a véleményalkotás elemi szabályaival. Ez azt is jelenti, hogy véleménynyilvánítással sem lehet "takarózni", ha valaki egyszerűen gyalázkodik, lealacsonyító kifejezéseket használ.
Visszaélés képmással, hangfelvétellel
A kereskedelmi televíziózás térhódításával, a fokozott hírversennyel összefüggésben egyre jelentősebbé válik a Ptk. 80. §-ának az a rendelkezése, amely tilalmazza a képmással (fénykép- és filmfelvétel) és a hangfelvétellel való bármiféle visszaélést. A visszaélés a gyakorlatban leginkább a felvételek engedély nélküli elkészítésében, illetve felhasználásában jelentkezik.
Kettős hozzájárulás
A jogi szabályozás szerint a nyilvános közszereplés kivételével - ez általában politikusok nyilvános szerepléseit, a tömegrendezvényeket jelenti, de többen a nyilvános tárgyalásokat vezető bírákat is közszereplőnek tekintik - mind a felvétel elkészítéséhez, mind pedig felhasználásához külön-külön hozzájárulás, engedély szükséges azzal, hogy a hozzájárulás szóban, továbbá ráutaló magatartással is megadható. Aki például kamerákkal, mikrofonokkal, magnetofonokkal találja magát szemközt, aligha hivatkozhat rá, hogy nem volt fogalma arról, hogy nyilatkozatáról felvétel készül.
A felhasználás előtt az ahhoz korábban megadott hozzájárulást indokolás nélkül vissza lehet vonni. Adott esetben azonban a visszavonás elszámolási vagy kártérítési perhez vezethet. Ilyen helyzet lehet, ha például valaki hozzájárul a felvételhez, majd annak felhasználását utóbb minden érdemi indok nélkül megtiltja.
Előzetes bemutatás
A jogosult kérheti, hogy a felhasználás (sugárzás) előtt a vágott, szerkesztett felvételt részére mutassák be.
Hozzájárulás a gazdálkodó szervezeteknél
A gazdálkodó szervezetek székhelyén, telephelyén, irodáiban végzendő forgatáshoz az azzal érintett szervezet arra jogosult vezetőjének a hozzájárulása szükséges azzal, hogy döntését - bármilyen tartalmú legyen is az - nem köteles indokolni. Ezekben az esetekben a felhasználáshoz adott külön engedély azért szükséges, mert nyilvánvalóan nem mindegy, hogy egy bizonyos szakmai körnek szánt felvétel vagy megnyilatkozás a későbbiekben esetleg egy teljesen más célú riport illusztrációjaként tűnik fel.
A Ptk. 81. §-a alapján személyhez fűződő jogot sért, aki a levéltitkot megsérti, továbbá aki magántitok, üzemi vagy üzleti titok birtokába jut, és azt jogosulatlanul felhasználja. A titok fogalmát külön jogszabályok határozzák meg, például az üzemi vagy üzleti titok fogalmáról a tisztességtelen piaci magatartás tilalmáról szóló törvény rendelkezik, de a titok vonatkozásában fontos szabályokat tartalmaz a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló törvény is.
Mindebből következik, hogy a titokvédelem tekintetében a személyiségi jogi - polgári jogi - szabályozás inkább kiegészítő jellegű a speciális szabályok (például postatörvény, az adózás rendjéről szóló törvény, az ügyvédségről szóló törvény, egészségügyi törvény stb.) mellett.
A magántitok fogalma
A magántitok fogalmát egyetlen jogszabály sem határozza meg, azt a gyakorlat alakította ki. Eszerint a magántitok minden olyan információt felölelhet, amelynek titokban tartásához nyomósabb érdek fűződik, mint a nyilvánosságra hozatalhoz. Így a magántitkok köre gyakorlatilag felleltározhatatlan.
A jogszabály szövegéből egyértelmű, hogy önmagában a titok birtoklása (ismerete) még nem jelent jogsértést, ahhoz az is szükséges, hogy a titkot jogosulatlanul nyilvánosságra hozzák, vagy azzal egyéb módon visszaéljenek.
A titok megsértését jelenti például, ha valaki egy adott cégnél birtokába jutott üzleti, szervezeti vagy egyéb információt "átviszi" a konkurens céghez. Ezt persze általában elég nehéz bizonyítani, és hatékonyabb védelmet jelent a vonatkozó általános szabálynál, ha a felek például a munkaszerződésben rendelkeznek - konkrét szankciók (például kártérítés) kilátásba helyezése mellett - a titoktartás kötelezettségéről.
Elhunyt személyhez, megszűnt jogi személyhez fűződő személyiségi jogok
A természetes személyhez fűződő személyiségi jogok éppen a személyes jogérvényesítés kötelezettségéből adódóan a halállal megszűnnek. Ezért amennyiben a meghalt személy emlékét, jó hírnevét, képmását, hangfelvételének védelmét megsértik, nevével visszaélnek, ő mindezek ellen már nem tud fellépni.
Az igényérvényesítésre jogosultak
A Ptk. 85. §-ának (3) bekezdése azonban mégsem hagyja megtorlatlanul ezeket a jogsértéseket. Lehetőséget biztosít ugyanis az elhunyt személy meghatározott hozzátartozói (például gyermeke), valamint a végrendeletében juttatásban részesültek számára, hogy az elhunyt emlékéhez fűződő saját kegyeleti joguk megsértése miatt a jogsértővel szemben fellépjenek, illetve annak sikertelensége esetén bírósághoz forduljanak.
Kegyeleti igények
Az ilyen módon jogosultak követelhetik, hogy az elhunyt személyről a valóságnak megfelelő információk jelenjenek meg, hogy ne jelenjen meg emberhez méltatlan ábrázolás vagy felvétel, hogy az elhunytról a bennük élő képet őrizzék meg. Téves tehát az az álláspont, hogy az elhunyt személyről, bűncselekmény vagy baleset áldozatáról szabadon lehet felvételt készíteni, ugyanis azt megelőzően meg kell szerezni a kegyeleti jog jogosultjának a hozzájárulását. Ezzel szemben jogilag nem helytálló az az érvelés, hogy a közzétételt a közönség érdeklődése kötelezővé teszi. Régi alapelv ugyanis, hogy a szenzációéhes kíváncsiság kielégítése nem minősül közérdeknek.
A fentiektől eltérő a helyzet a jogi személy átalakulása esetében, hiszen azzal a jogi személy nem feltétlenül szűnik meg (például szétválásnál), és az is lehetséges, hogy az ilyen módon megszűnt jogi személy személyiségi jogai a jogutódra szállnak át (például beolvadáskor). Általában akkor van ez így, ha a jogutód folyamatosan veszi át az elődszervezet tevékenységét, azaz átveszi az elődszervezet üzletkörét, tevékenységi körét. Az utódszervezet ilyenkor igényt tarthat az elődje által kialakított hírnév, üzletkör fenntartására, az átvett üzemi vagy üzleti titok megőrzésére, a nevéhez fűződő jog fenntartására, illetve ezeknek a jogoknak a védelmére.
A személyhez fűződő jogok megsértésének bíróság által alkalmazható jogkövetkezményeit a Ptk. 84. §-a tartalmazza.
A jogsértés megtörténtének megállapítása
A jogosult követelheti a jogsértés megtörténtének bírói megállapítását, ez a jogsértés bekövetkezésének bírósági deklarálását jelenti.
Eltiltás a jogsértéstől
A jogosult követelheti a jogsértés abbahagyását (ha a jogsértés folyamatosan zajlik), illetve az eltiltást a további jogsértéstől. Ez az eltiltás csak a konkrét, bíróság által megállapított jogsértés megismétlésének tilalmára vonatkozik. Nem azt jelenti tehát, hogy az elmarasztalt fél a továbbiakban nem foglalkozhat a jogosult személyével, nem állíthat, híresztelhet róla valós tényeket - csak a konkrét jogsértés nem ismételhető meg.
A jogosult kérheti, hogy a jogsértő fél nyilatkozattal adjon részére elégtételt, és szükség esetén a jogsértő részéről vagy költségén az elégtételnek megfelelő nyilvánosságot biztosítanak. Az elégtételadás általában azt jelenti, hogy a jogsértő elismeri a jogsértést, egyfajta önkritikát gyakorol, illetve sajnálkozását fejezi ki. A bíróság ebben a kérdésben nincs szorosan kötve a kereseti kérelemhez, az elégtételadás bármely módját választhatja, gyakran az ítélet rendelkező részének közzétételét rendelik el. Célszerű, ha a jogosult előzetesen megfogalmazza az általa igényelt elégtétel szövegét, az viszont már kevéssé célszerű, ha ez olyan stílusú, amely önmagában is jogsértő lenne.
A jogosult követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását a jogsértő részéről vagy költségén, továbbá a jogsértéssel előállott dolog megsemmisítését, illetve jogsértő mivoltától való megfosztását. Ez a szankció akkor jöhet számításba, ha a jogsértés valamilyen formában "tárgyiasul", azaz újságcikk, könyv, filmfelvétel jelenik meg. Ezek a szankciók igen ritkán alkalmazottak, csak igen súlyos jogsértés esetén fordul elő például könyvek zárolása vagy megsemmisítése.
Az egyik legjelentősebb szankció, hogy a jogosult kártérítést követelhet a kártérítés általános szabályai szerint. Ez adott esetben konkrét vagyoncsökkenést, elmaradt vagyoni előnyt jelenthet. Az igényhez igazolni kell, hogy a személyiségi jogsértéssel konkrét anyagi összefüggésben milyen kár keletkezett - a jogsértés milyen kiadásokat okozott, illetve annak folytán milyen jövedelemtől esett el a sérelmet szenvedett fél. Másrészt a jogosult kérheti nem vagyoni kárának a megtérítését is azzal, hogy a kárnak ezt a típusát sokkal nehezebben lehet meghatározni, hiszen a "nem forintosítható" magyarázkodás kényszeréről, a rosszalló megjegyzésekről, ami akár az egzisztenciális ellehetetlenülésig is terjedhet, mind a természetes személyeknél, mind a gazdasági vállalkozásoknál egyaránt beszélhetünk.
Amennyiben a személyiségi jog megsértése miatt indult perben igényelt kártérítés összege meghaladja a 10 millió forintot, az eljárásra első fokon a megyei (fővárosi) bíróság rendelkezik hatáskörrel.
A személyiségi jogi perek az illetéktörvény rendelkezése szerint úgynevezett tárgyi illetékfeljegyzési jogos perek, azaz a kereset előterjesztésekor nem kell az illetéket előzetesen leróni, annak viseléséről az eljárást befejező határozatában a bíróság - a pernyertesség-pervesztesség függvényében - dönt.
Amennyiben a kereset kizárólag a jogsértés megállapítására irányul, a pertárgy értéke 150 000 forint, egyébként pedig az igényelt vagyoni és nem vagyoni kár értéke. Az eljárási illeték ennek 6 százaléka (az illeték minimuma ennek figyelembevételével 5000 forint, a maximuma pedig 750 ezer forint).
A sajtó-helyreigazítás a személyiségi jogok védelmének egyik speciális eszköze. Lehetőséget ad az önkéntes teljesítésre, ennek elmaradása esetén pedig speciális szabályok szerint zajló eljárás következhet. A bírósági eljárás más eljárásokhoz képest jóval gyorsabban lezárulhat, azonban a helyreigazítás iránti igényt csak meghatározott körben lehet érvényesíteni.
A sajtó-helyreigazítás iránti igény
A Ptk. 79. §-ának (1) bekezdése értelmében, ha valakiről napilap, folyóirat (időszaki lap), rádió, televízió vagy filmhíradó valótlan tényt közöl, híresztel vagy való tényt hamis színben tüntet fel - a törvényben biztosított egyéb igényeken kívül - követelheti olyan közlemény közzétételét, amelyből kitűnik, hogy a közlemény mely tényállítása valótlan, mely tényeket tüntet fel hamis színben, illetőleg melyek a valós tények (helyreigazítás).
Az igény alapja
Az alapvető szabályból eleve több következtetés adódik. Egyrészt a sajtó-helyreigazítás iránti igényt meghatározott helyen megjelent közlemények esetében, meghatározott szervezetekkel szemben lehet érvényesíteni, másrészt azt csak tényállítások vonatkozásában lehet előterjeszteni, azonban akár párhuzamosan is más eljárásokkal. Ez a gyakorlatban annyit jelent, hogy ugyanabban az ügyben akár egyidejűleg is indítható helyreigazítási eljárás és általános személyiségi jogi per.
A kérelmezői kör
Sajtó-helyreigazítást az kérhet, akinek személyére a közlemény - nevének megjelölésével vagy egyéb módon - utal, vagy akinek személye a közlemény tartalmából egyébként felismerhető. A felismerhetőség a bírói gyakorlat szerint akkor is megvalósul, ha az érintett természetes vagy jogi személy ugyan név nélkül szerepel a közleményben, de személye legalább néhány személy számára felismerhető.
Jogi személy, vállalkozás esetében annak nevében a vállalkozás képviseletére jogosult személy léphet fel, vagy adhat perbeli képviseletére meghatalmazást ügyvédnek, jogtanácsosnak.
Nincs tehát kizárva a jogi személy jogérvényesítése sem, azonban a jogi személy nem kérhet helyreigazítást akkor, ha a közlemény kizárólag valamely alkalmazottját, tagját, tisztségviselőjét nevezi meg. Ilyenkor az alkalmazottat érintő igényt a munkáltató nem érvényesítheti.
Az alkalmazott (tisztségviselő) akkor is személyesen léphet fel, ha egyébként a kifogásolt kitétel munkakörével, feladatkörével kapcsolatos. Ez azonban nem zárja ki azt, hogy a munkáltató a saját nevében is helyreigazítást kérjen, ha a közlemény a jogi személyt is érinti. Amennyiben a sajtóközlemény a jogi személyt és a képviseletét ellátó tagját egyaránt érinti, a képviselő mind a saját nevében, mind pedig a jogi személy képviselőjeként is felléphet. A perben ilyenkor a jogi személy és a képviseletét ellátó természetes személy is egyaránt felperesként vesz részt.
Az igény címzettje
Helyreigazítást a sajtószervtől (újság szerkesztősége, Magyar Távirati Iroda, a médiatörvény által meghatározott helyi vagy országos műsorszolgáltató) a közléstől (nem pedig a tudomásszerzéstől) számított 30 napon belül lehet kérni. Fontos szabály, hogy a kérelemnek legkésőbb a 30. napon meg is kell érkeznie a címzetthez, mert ha az nem következik be, a sajtó-helyreigazításhoz való jog érdemi vizsgálat nélkül elenyészik, és a határidő elmulasztása miatt igazolási kérelmet sem lehet előterjeszteni.
A határidőben érkezett kérelem teljesítése - amennyiben az konkrét igényt tartalmaz, valamint pontosan meghatározza a közölni kért szöveget - csak akkor tagadható meg, ha a kérelem valóságtartalma nyomban cáfolható, azaz az érintett kitételek valósága a sajtószerv részéről bizonyítható. Napilap, rádió, televízió esetében a sajtószervnek 8 napja van - a kérelem beérkezésétől számítva - az önkéntes helyreigazításra. Folyóiratnál a következő számban van lehetőség a helyreigazításra.
Amennyiben a sajtószerv az önkéntes helyreigazítást nem vállalja, avagy annak módját a jogosult nem találja megfelelőnek, a közlési határidő utolsó napjától számított 15 napon belül keresetet lehet benyújtani a bíróságnál. Az eljárásra jelenleg (a hatályos szabályok szerint 2003. január 1-jéig) a budapesti székhelyű sajtószervek esetében a Pesti Központi Kerületi Bíróság, egyébként pedig a helyi bíróságok rendelkeznek illetékességgel.
Lényeges, hogy a helyreigazítás iránti perben nem kérhető külön elégtétel (bocsánatkérés) és nem igényelhető kártérítés sem, mindezekre az általános személyiségi jogi per alkalmas.
Szakmai, avagy a más jogterületre tartozó viták eldöntése sajtóperben nem kérhető.
A keresetet legkésőbb a közlési határidő utolsó napjától számított 15. napon - ajánlott küldeményként - kell postára adni, mert a határidő elmulasztása esetén szintén nincs helye érdemi tárgyalásnak.
Személyes igényérvényesítés
A sajtó-helyreigazítási eljárás során - ha lehet - még fokozottabban érvényesül a személyes jogérvényesítés kötelezettsége, ezért a bírósági eljárásban vizsgálni kell az úgynevezett kereshetőségi jogot is.
A tárgyalást a bíróságnak a kereset beérkezésétől számított rövid határidőn belül ki kell tűznie, és a keresetet lehetőség szerint már az első tárgyaláson érdemben el kell bírálnia.
A sajtószervet terheli a bizonyítás kötelezettsége, és ez fennáll a mástól átvett tényállítás híresztelése esetén is. Ha a sajtószerv nem ajánl fel bizonyítást, vagy az nem vezet eredményre, a bíróság ítélettel rendeli el a helyreigazítást. Az országos kereskedelmi televíziós csatornák esetében műsorszolgáltatónak az MTM-SBS Rt. (Tv 2), illetve a Magyar RTL Klub (RTL Klub) minősül.
A bíróság mérlegelési szempontjai
A véleménynyilvánítás esetén ugyanúgy nincs helye helyreigazításnak, mint az általános személyiségi jogi perben jogsértés megállapításának. A bíróság az egész közleményt köteles egészében vizsgálni. A kifogásolt közléseket, kifejezéseket nem formális megjelenésük, hanem valós tartalmuk szerint kell megítélni. A közlemény egymással összetartozó részeit összefüggésükben kell értékelni, és az értékelésnél tekintettel kell lenni a társadalmilag kialakult közfelfogásra is. A jogosult személyének megítélése szempontjából közömbös részletek, pontatlanságok, lényegtelen tévedések nem adnak alapot helyreigazításra. Véleménynyilvánítás, értékelés, bírálat, valamint a társadalmi, gazdasági, politikai, tudományos vagy művészeti vita önmagában ugyancsak nem lehet helyreigazítás alapja (Legfelsőbb Bíróság PK 12. számú állásfoglalása).
A helyreigazítás közzététele
A helyreigazítást a sajtószervnek az eredeti közléssel azonos módon kell közzétennie. Ez alapvetően azt a követelményt jelenti, hogy a helyreigazításnak ugyanolyan nyilvánosságot kell kapnia, mint a sérelmezett közlésnek. A sajtószervnek azonos műsorban vagy napszakban (rádió, televízió), illetve azonos helyen (oldalon) és azonos betűszedéssel kell közölnie (újság) a helyreigazítást. A helyreigazító közlemény nem alakítható úgy, hogy elveszítse helyreigazító jellegét, ezért a sajtószerv nem fűzhet hozzá kommentárt, és nem közölhet cáfolatot sem a helyreigazítással szemben. A jogosult azt is kérheti, hogy a sajtószerv helyreigazításként az ő válaszlevelét közölje. Ha ezt a sajtószerv megtagadja, a jogosult a válaszlevél tartalmi keretei között kérheti a bíróságtól a helyreigazítás elrendelését.
A sajtó-helyreigazításnál is célszerű a peren kívüli megegyezés, mert még optimális esetben is több hét, vagy akár hónap telhet el a perindítástól a jogerős döntés meghozataláig. Emellett - minden irányadó szabály ellenére - a sajtószervek gyakorlata igen változatos a közlés módját illetően, azaz a helyreigazítás szinte szükségszerűen nem kap olyan mértékű nyilvánosságot, mint a jogsértés. Kívánatosabb a peren kívüli megállapodás amiatt is, mert a bíróság csak "hozott" anyagból dolgozhat, ezért, ha a helyreigazítási kérelem nem kellően egzakt vagy egyértelmű, azon a bíróság már nem alakíthat, míg megegyezés esetén a szöveg a felek szándékának megfelelően, tetszés, illetve igény szerint az egyes tárgyalási szakaszok eredményéhez képest megfelelően változtatható.
Perekről szóló sajtóbeszámolók A sajtó objektív felelősségének elve alól némi kivételt jelent az a bírói gyakorlat, amely a büntető- vagy a polgári perekről való sajtóbeszámolókkal kapcsolatban alakult ki. A sajtószerv ugyanis a valóságnak megfelelően beszámolhat a nyilvános bírósági tárgyalásról, a vádirat tartalmáról, akár még a nem jogerős ítéletről is (Legfelsőbb Bíróság PK 14. számú állásfoglalása). Ezt az iránymutatást a gyakorlat úgy tágította ki, hogy a büntetőeljárás korábbi szakaszáról (például a nyomozásról) is be lehet számolni. Ilyenkor csak az a követelmény a sajtószervvel szemben, hogy a közöltek összhangban legyenek az adott eljárás hivatalos állásával, a közlemény tehát nem mondhat előre ítéletet, továbbá tiszteletben kell tartani az ártatlanság vélelmét is. Lényeges, hogy amennyiben a sajtó által nyilvánosságra hozott eljárás nem eredményez - részben vagy egészben - elmarasztalást, az érintett személy a sajtószervtől kérheti rehabilitációjának közlését. Amennyiben ez elmarad, igényét általános személyiségi jogi perben érvényesítheti. A gyakorlati engedékenység egyik indoka az lehet, hogy a bűncselekmény elkövetésének alapos gyanújától a vádirat elkészültéig akár hónapok is eltelhetnek, így a tájékoztatás elmaradásával az időszerűség teljesen háttérbe szorulna. A mindennapi hírversenyben azonban még a fentiek szerinti, úgynevezett "leszállított" igényeknek sem felelnek meg a közlések, hiszen a szalagcímek gyakran nem túlzottan visszafogottak.

matches: Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
Kérelemminta – HitelSikerek
dr. Szepesházi Péter ügyvéd egy korábbi saját szakmai publikációját (Minden devizahitel teljesen érvénytelen, az eredeti állapot állítandó vissza a C-118/17 EDE-ítélet alapján) alapul véve kérelemmintát adott közre“Az árfolyamrés mint szerződés-semmisségi ok hivatalbóli észlelése és közlése iránti kérelemminta” címmel. A keresetminta a bejegyzés végén letölthető.
Bármilyen „devizás” perben, azaz nem csak érvénytelenségi perben használható kérelemminta, olyan esetben célszerű benyújtani, amikor valamilyen oknál fogva nem lehet vagy nem célszerű vagy kockázatos azonos tartalmú keresetet a “Minden devizahitel teljesen érvénytelen, az eredeti állapot állítandó vissza a C-118/17 EDE-ítélet alapján” !
A kérelemminta:
„Kérjük az 1/2005 PK Vélemény alapján a szerződés érvénytelensége mint szerződés-semmisségi ok (árfolyamrés) hivatalbóli bírói észlelését és közlését a felekkel az árfolyamrés miatt a C-118/17-es EDE-döntés folytán a következő indokok alapján (az észlelés és közlés esetén a viszontkereset/kereset kiegészítését a felhívás szerinti határidőben megfontoljuk):
Az rPtk (1959. évi IV. tv.) .209. § (1) bekezdése és a 209/A.§ (2) bekezdése, 237. §-ának (1) bekezdése és a C-118/17-es előzetes döntéshozatali határozat, különösen annak első kérdésre adott válasza, 43., 44., 54., 55. pontjai fényében értelmezendő 93/13/EGK Irányelv 6. cikkének (1) bekezdése fényében értelmezett EUMSZ 169. cikke és az előbbiek szerint értelmezendő DH 2.tv. 37. és 37/A. §-a, DH1 tv. 3. §-a alapján megállapítható a perbeli szerződés teljes érvénytelensége.
Azon tagállami szerződések, amelyeknek többek között Magyarország is aláírója – a Lisszaboni szerződés, Római szerződés, Európai Unió Működéséről szóló Szerződés (EUMSZ) – tartalmukban egyértelművé teszik a közösségi jog nemzeti joggal szembeni primátusát. A 2007. évi CLXVIII. törvény 4. cikk 17. pontja szerint („Nyilatkozat az uniós jog elsőbbségéről”) …. az Európai Unió Bírósága állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően a Szerződések és a Szerződések alapján az Unió által elfogadott jogi aktusok az említett ítélkezési gyakorlat által megállapított feltételek szerint a tagállamok jogával szemben elsőbbséget élveznek.
A közösségi jog nemzeti joggal szembeni felülrendeltségét az Európai Bíróság (Curia) a C-6/64. számú (Costa vs. Enel) ügyben deklarálta. A 189. cikk megerősíti a közösségi jog elsőbbségét, amely szerint a rendelet „kötelező” érvényű és „közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban”. „E rendelkezés, melyhez semmilyen fenntartást nem fűztek, tartalmatlan volna, ha egy állam a közösségi jogszabályokkal szemben érvényesíthető jogalkotási aktussal egyoldalúan semmissé tehetné annak hatályát. Mind ezekből az következik, hogy a Szerződésből eredő és ezáltal önálló jogforrásból származó joggal szemben – annak eredeti, sajátos természetéből adódóan – bírói úton nem érvényesíthető semmiféle nemzeti szabály anélkül, hogy e jog el ne veszítené közösségi jellegét, és anélkül, hogy ez magának a Közösségnek a jogi alapjait meg ne kérdőjelezné. Az tehát, hogy az államok a Szerződés rendelkezéseiben meghatározott jogaikat és kötelezettségeiket a nemzeti jogrendszerükről a közösségi jogrendszerre átruházták, szuverén jogaik végleges korlátozását eredményezi, amellyel szemben a Közösség fogalmával összeegyeztethetetlen utólagos, egyoldalú jogi aktusok nem élvezhetnek elsőbbséget.
Az EUMSZ 288. cikke értelmében az irányelveknek minden közösségi tagállamra vonatkozóan közvetlen hatálya van (vertikálisan, a tagállamra és bíróságaira), míg a 267. cikk pedig azt rögzíti, hogy az Európai Unió Bírósága előzetes döntéshozatali eljárások keretében dönt arról, hogy a felek közötti szerződések, és a nemzet állami jogi aktusok összhangban vannak-e az irányelvekkel, „A Bíróság nem pusztán véleményt nyilvánít, hanem indokolással ellátott ítélettel vagy végzéssel határoz. Azt a nemzeti bíróságot, amely a határozat címzettje, az előtte folyó jogvita eldöntésekor köti ez az értelmezés. A Bíróság ítélete a tartalmilag hasonló kérdésben eljáró más nemzeti bíróságokat is köti. ” [Curia EU – https://curia.europa.eu/jcms/jcms/Jo2_7024/hu/].
Mindezek értelmében „az uniós jogszabályok tényleges és egységes alkalmazásának biztosítása, továbbá az eltérő értelmezések elkerülése érdekében a tagállami bíróságok jogosultak – illetve bizonyos esetekben kötelesek – a Bírósághoz fordulni az uniós jog egy adott részének pontos meghatározása végett – például annak érdekében, hogy ellenőrizhessék: a nemzeti szabályozásuk mennyiben van összhangban az uniós joggal. Az előzetes döntéshozatali eljárásnak célja lehet továbbá valamely uniós jogi aktus érvényességének vizsgálata.
Az EUMSZ 169. cikke (az EKSz. korábbi 153. cikke) (1) bekezdése alapján „A fogyasztói érdekek érvényesülésének előmozdítása és a fogyasztóvédelem magas szintjének biztosítása érdekében az Unió hozzájárul a fogyasztók egészségének, biztonságának és gazdasági érdekeinek védelméhez, valamint a tájékoztatáshoz, oktatáshoz és az érdekeik védelmét célzó önszerveződéshez való jogaik megerősítéséhez”.
Tehát bár az irányelv, köztük az Európai Unió „a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről,, szóló 93/13/EGK irányelve és annak 6. cikke (1) bekezdése az uniós polgárok felé nem bír közvetlen hatállyal, de a tagállam államára, s ezen államok bíróságaira igen, így azok döntéseiben a 93/13/EGK Irányelv azonos módon kötelező a mindenki felé közvetlen hatállyal bíró Rendelettel vagy EUMSZ-szal. Ráadásul mivel az EDE és az és az irányelvek kötelező értelmezését adják a kötelező EU-jognak (Rendelet, EUMSZ), ezért a kötelező EU-jog kötelező értelmezése köti a hazai bíróságot.
Továbbá ugyancsak rögzíteni szükséges a perbeli szerződés vizsgálatának kapcsán a nemzetközi jog 93/13/EGK Irányelvének alapelvét és célját az alábbiak szerint.
„A 93/13/EGK Irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van többek között az információs szintje tekintetében, ezért a szerződési feltételek világos és érthető megfogalmazásának, és következésképpen az átláthatóságnak az ugyanebben az irányelvben előírt e követelményét kiterjesztő módon kell érteni (2017. szeptember 20-i Andriciuc és társai ítélet, C-186/16, EU:C:2017:703, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). „ [Unió Bírósága C-126/17. ügy]
A 93/13 EGK Irányelv 6. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat mondja ki: „A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.”
Az rPtk. 239. § (2) bekezdése szerint fogyasztói szerződés „részbeni érvénytelenség esetén csak akkor dől meg, ha a szerződés az érvénytelen rész nélkül nem teljesíthető”.
Mindezekből kiindulva jelen per elbírálása szempontjából releváns kijelentésként jogi tény, hogy C-118/17-es EDE-döntés az első kérdésre adott válaszában is és a 43. 44. és 54., 55. pontjában is olyan kötelező értelmezést tartalmaz, mely az 93/13/EGK Irányelv 6. cikkének (1) bekezdésén és az EUMSZ 169. cikkén utóbbinál mint közvetlen hatályú kötelező jogi aktusokon keresztül a vonatkozó hazai jog kötelező értelmezését adják. Ráadásul az EUMSZ 169. cikke uniós jogi primátusa (elsőbbsége) alapján akár a vele ellentétes rendelkezések kötelező figyelmen kívül hagyásával járnak méghozzá kötelező erővel, ebben tehát nem illeti meg a nemzeti bírót mérlegelési jog. Az olyan hazai jog változatlan alkalmazása, mely az előbbi kötelező értelmezéssel ellentétes, tiltott contra legem értelmezés, mely önkényes a tisztességes eljáráshoz való jog értelmében (Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése, Emberi Jogok Európai Egyezménye 6. cikke).
Megjegyzendő, hogy a magyarországi Kúria is felfüggesztette sok esetben az előtte folyó deviza alapú hitelről szóló pert az előzetes döntéshozatali eljárásokra, elismerve ezzel a fentieket.
A 2019. március 14-én született Luxemburgi Európai Bírósági (Curia) C-118/17-es EDE-ítéletben a kérdésre adott első (jelen kereset szempontjából releváns) válasz szerint „A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 6. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely az eljáró bíróság számára nem teszi lehetővé, hogy helyt adjon a kölcsönszerződés valamely, árfolyamréssel kapcsolatos rendelkezésének tisztességtelen jellege miatti megsemmisítésére irányuló olyan kérelemnek, mint amilyen az alapügyben szerepel, feltéve hogy az ilyen szerződési feltétel tisztességtelen jellegének megállapítása lehetővé teszi azon jogi és ténybeli helyzet helyreállítását, amelyben a fogyasztó e tisztességtelen szerződési feltétel hiányában lett volna…..”
Valamint nem vitás, hogy a jelen perbeli kölcsönszerződés a C-118/17-es EDE-döntés szerinti deviza alapú kölcsönszerződés fogalmi körébe esik, az abban ismertetett rövid tényállás szerinti kölcsönszerződés alapvető ismérveivel, azonos tulajdonságokkal rendelkezik. A Dunai-ügynek a C-117/18-as ítéletben ismertetett tényállása (17-21. pontok) alapján az árfolyamrés elő volt írva a szerződésben. „2007. május 24‑én Dunai Zs. a bankkal svájci frank (CHF) alapú kölcsönszerződést kötött, … Az érintett fizetőeszközök átváltási árfolyamának változásából adódó – és a forintnak a svájci frankkal szembeni leértékelődésében jelentkező – árfolyamkockázatot Dunai Zs. viselte. Mivel az alapeljárás felei a szóban forgó szerződést közjegyzői okiratba foglalták, elegendő volt az adós nem teljesítése ahhoz, hogy az említett szerződés a magyar bíróságok előtti peres eljárás nélkül végrehajthatóvá váljon. 2016. április 12‑én a közjegyző a bank kérelme alapján elrendelte a szerződés végrehajtását. Dunai Zs. a kérdést előterjesztő bíróság előtt ellentmondással élt a végrehajtás elrendelése ellen, arra hivatkozva, hogy a szerződés semmis, mivel az a Hpt. 213. §‑a (1) bekezdésének c) pontjába ütközően nem határozta meg a folyósításkor és a törlesztéskor alkalmazandó devizaárfolyam különbségét, az árfolyamrést. A bank az ellentmondás elutasítását kérte”. Nem vitás tehát, hogy minden Dunai-ügybeli tényállási elem megvan jelen perbeli ügyben is.
Nem vitás az sem, hogy a jelen perbeli kölcsönszerződés a DH1. tv. 3. §-ának (1) bekezdése szerinti kölcsönszerződés. Ugyanis „A Kúriának a pénzügyi intézmények fogyasztói kölcsönszerződéseire vonatkozó jogegységi határozatával kapcsolatos egyes kérdések rendezéséről szóló 2014. évi XXXVIII. törvény (a továbbiakban: DH1. tv.) 1. § (1) bekezdése szerint e törvény hatálya a 2004. május 1. napja és az e törvény hatálybalépésének napja között kötött fogyasztói kölcsönszerződésre terjed ki. E törvény alkalmazásában fogyasztói kölcsönszerződésnek minősül a pénzügyi intézmény és a fogyasztó között létrejött deviza alapú (devizában nyilvántartott vagy devizában nyújtott és forintban törlesztett) vagy forint alapú hitel- vagy kölcsönszerződés, pénzügyi lízingszerződés, ha annak részévé a 3. § (1) bekezdése vagy a 4. § (1) bekezdése szerinti kikötést is tartalmazó általános szerződési feltétel vagy egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel vált.
A folyósítás a vételi CHF/HUF-árfolyamán, az adósi törlesztés azonban a magasabb eladási CHF/HUF-árfolyamon átszámított forintösszegben történt.
Tény, hogy a DH1 tv. 3. §-ának (1) bekezdése szerinti árfolyamrés alkalmazására sor került a perbeli szerződésben, ezért ez a kikötés semmis, ezt a bíróságnak ki sem kell mondania, a felperesnek/alperesnek nem is kell bizonyítania jelen perben: A DH1 tv. 3. § (1) bekezdése szerint a fogyasztói kölcsönszerződésben – az egyedileg megtárgyalt szerződési feltétel kivételével – semmis az a kikötés, amely szerint a pénzügyi intézmény a kölcsön-, illetve a lízingtárgy megvásárlásához nyújtott finanszírozási összeg folyósítására a vételi, a tartozás törlesztésére pedig az eladási vagy egyébként a folyósításkor meghatározott árfolyamtól eltérő típusú árfolyam alkalmazását rendeli.
Tény, hogy a 118/17 EDE döntés megszületéséig az annak fényében még nem értékelt 93/13 EGK Irányelv 6. cikke alapján értelmezett 3. § (2) bekezdése a DH 1 tv-nek legalább is nem kizárt, hogy járhatott olyan eredménnyel a jogalkalmazói (akár bírói) mérlegelésben, hogy a DH1 tv. 3. § (2) bekezdése alapján az árfolyamrés és a kiesett eladási és vételi árfolyam mint semmis kikötés helyébe „- a (3) bekezdésben meghatározott kivétellel – mind a folyósítás, mind pedig a törlesztés (ide értve a törlesztőrészlet és a devizában megállapított bármilyen költség, díj vagy jutalék fizetését) tekintetében a Magyar Nemzeti Bank hivatalos deviza árfolyamának alkalmazására irányuló rendelkezés lép”. Akár a (3) bekezdés is alkalmazhatónak tűnhetett: „ 3. § (3) bekezdés alapján ha a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 200/A. §-ában vagy a Hpt. 267. §-ában meghatározott szerződések esetében és rendelkezések alapján az azokban megjelölt devizaárfolyam alkalmazására vonatkozó rendelkezés a szerződés részévé vált, vagy a törlesztés során a felek ennek megfelelően jártak el, a (2) bekezdés devizaárfolyamra vonatkozó előírását e szerződések esetében és a törlesztés e rendelkezések által érintett időszakára csak a folyósítás tekintetében kell alkalmazni”.
Nem kétséges, hogy a 2019. március 14-én megszületett C-118/17-es EDE döntés 43. 44. és 54. 55. pontja fényében értelmezett 93/13 EGK Irányelv 6. cikkének (1) bekezdése tükrében értelmezendő EUMSZ 169. cikke alapján a kieső feltétel pótlása már csak akkor lehetséges, ha az adós érdekében áll, az adós azonban fel tudja mérni saját érdekeit, s most jelen szerződéssel kapcsolatban is határozottan úgy nyilatkozik, hogy nem áll érdekében a pótlás, mert nem akarja, hogy a pótlással teljesíthetővé váljon a szerződés, mert akkor fennmaradhat az árfolyamkockázat-viselési kötelessége, míg ha nem teljesíthető, akkor az is kiesik, mert nem teljesíthető szerződés teljes egészében érvénytelen az rPtk. 239. §-ának (2) bekezdése alapján.
Tehát az árfolyamrés kiesésével mindkét érintett (eladási és vételi) árfolyam kiesik, így a szerződés alkalmazandó árfolyam nélkül marad, a szerződés nem teljesíthető árfolyammeghatározás nélkül. A C-118/17 54. és 55. pontja, azaz az ennek fényében értelmezett 93/13 EGK Irányelv 6. cikke (1) bekezdése alapján értelmezendő EUMSZ 169. cikk szerint alapján nem kérem a DH 1 tv. 3. §-ának (2) bekezdése szerinti árfolyampótlást, mert az gyengítené fogyasztói érdekeimet, mert az árfolyamkockázatot a terhemen tartaná a részleges érvénytelenség folytán (a teljes érvénytelenség helyett).
A szerződés ezért nem teljesíthető, azaz teljesen érvénytelen.
Megismétlem, hogy nem lehet a szerződés részleges érvénytelenségét megállapítani, sem a C-118/17-es EU Bírósági EDE- döntés (a továbbiakban C-118/17-es EDE) 54. és 55. pontja fényében értelmezett EUMSZ 169. cikke alapján nem érdekünk a hazai diszpozitiv jogi rendelkezéssel történő pótlása a szerződésnek, azaz a a CHF szerződéskötéskori MNB középárfolyama alkalmazását, mert az árfolyamkockázattól megszabadulás előnyösebb nekünk mint magyar és európai uniós polgár fogyasztóknak, ezt se a jogalkotó, se a bíróság, se az felperesek/alperesek (pénzintézet, jogutód) ne döntsék el helyettünk. Ezért kifejezetten az eredeti állapot helyreállítása áll érdekünkben, azt kérhetném, a C-118/17-es EU Bírósági EDE- döntés (a továbbiakban C-118/17-es EDE) első kérdésre adott válasza és 61. pontja fényében értelmezett EUMSZ 169. cikke alapján, mert a szerződéskötésig történő hatályossá nyilvánítás mint felek közti elszámolási elvet . míg az érvényessé nyilvánítás mint szerződéses rendelkezést őrizné meg az adósra telepített árfolyamkockázatot, s ezt nem kívánjuk, helyette a C-118/17-es EDE szerinti megsemmisítés ál az édekünkben, amely a magyar jogban az eredeti állapot helyreállítását jelenti. Sem hatályossá nyilvánítás, sem érvényessé nyilvánítás nem lehetséges, ezek nem esnek egybe fogyasztói érdekeinkkel és ezt csak mi dönthetjük el. A hatályossá nyilvánításnál attól is tarthatunk felperesként/alperesként, hogy az árfolyamkockázatot ránk terheli a bíróság, mivel a Kúria joggyakolrat-elemző Csoportja az érvénytelenség jogkövetkezményeinek alkalmazhatósága kölcsönszerződéseknél (összefoglaló vélemény) 22.oldalán írtak szerint: „A hatályossá nyilvánítás a bíróság konstitutív hatályú döntése, vagyis a bírói ítélet alapján fűződnek bizonyos joghatások az érvénytelen szerződéshez”, s mivel a Legfelsőbb Bíróság BH1994.249. számú eseti döntésében foglalt iránymutatás szerint „a semmis szerződés hatályossá nyilvánítása esetén az érvénytelen ügyletet kötő felek nyilatkozataira, a törvény rendelkezéseibe nem ütköző kikötéseire a bíróságnak figyelemmel kell lennie. Természetesen ez nem azt jelenti, hogy a hatályossá nyilvánítás konkrét feltételeinek meghatározása során, a felek érvénytelen szerződése a bíróság döntését bármilyen irányban megköthetné, csupán arról van szó, hogy azt a mérlegelési körbe tartozó tényezők egyikeként kell számításba venni.
A C-118/17-es EDE döntés fényében értelmezett 93/13 EGK Irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint értelmezendő EUMSZ közvetlenül hatályos 169. cikke és jelen adósi nyilatkozatunk alapján az rPtk. 237. §-ának (2) bekezdése sem alkalmazható, akkor sem ha a Tisztelt Bíróság egyébként helytelen jogi álláspontra helyezkedve irreverzibilis szolgáltatásnak tekintené a kölcsönt, mert az uniós jog primátusa felülírja azt, arról nem is beszélve, hogy az rPtk. 237. §-ának (2) bekezdése nem fogyasztói kölcsönökre íródott, így a C-118/17-es EU Bírósági EDE- döntés (a továbbiakban C-118/17-es EDE) első kérdésre adott válasza fényében értelmezett EUMSZ 169. cikke nem csak privilegizált, de lex specialis is az rPtk. 237. §-ának (2) bekezdéséhez képest. Nem irányadó tehát az rPtk. 237. §-ának (2) bekezdése: „ha a szerződéskötés előtt fennállott helyzetet nem lehet visszaállítani, a bíróság a szerződést a határozathozatalig terjedő időre hatályossá nyilvánítja. Az érvénytelen szerződést érvényessé lehet nyilvánítani, ha az érvénytelenség oka – különösen uzsorás szerződés, a felek szolgáltatásainak feltűnő aránytalansága esetén az aránytalan előny kiküszöbölésével – megszüntethető. Ezekben az esetekben rendelkezni kell az esetleg ellenszolgáltatás nélkül maradó szolgáltatás visszatérítéséről”. Ugyanezen indokok szerint nem irányadó az 1/2010 PK vélemény 4., 5. és 6. pontjai sem a C-118/17-es EU Bírósági EDE- döntés (a továbbiakban C-118/17-es EDE) első kérdésre adott válasza fényében fényében értelmezett EUMSZ 169. cikke szerint, azok az uniós fogyasztóvédelmi jogban, s ezáltal hazai fogyasztóvédelmi jogban nem alkalmazandók: „… 4. Az érvénytelen szerződés alapján kölcsönösen teljesített szolgáltatások visszatérítése is csak kölcsönösen és egyidejűleg történhet. Csak az a fél követelheti eredményesen a neki visszajáró szolgáltatást, aki egyben vállalja, hogy maga is visszatéríti a számára teljesített szolgáltatást és erre képes is. 5. Ha az érvénytelenség oka kiküszöbölhető vagy utóbb megszűnt a bíróság az érvénytelen szerződést a megkötésének időpontjára visszamenő hatállyal érvényessé nyilváníthatja. A szerződés érvényessé nyilvánítása egyenrangú lehetőség az eredeti állapot helyreállításával. Ha mindkettő alkalmazható lenne, akkor a bíróság mérlegelési jogkörébe tartozik annak eldöntése, hogy az érvénytelenség melyik jogkövetkezményét alkalmazza. 6. Ha a szerződéskötés előtt fennállt helyzet visszaállítása – akár eredeti, akár utólagos irreverzibilitás folytán – nem lehetséges vagy nem célszerű és a szerződés érvényessé sem nyilvánítható, a bíróság a szerződést a határozathozatalig terjedő időre hatályossá nyilvánítja és rendelkezik az esetleg ellenszolgáltatás nélkül maradt szolgáltatás ellenértékének pénzbeli megtérítéséről.” Szintén azonos okból nem alkalmazható, mert mi felperesek/alperesek nem kérjük, a 6/2013 PJE. 4. pontja: „Ha a bíróság a szerződés érvénytelenségét állapítja meg – a jogkövetkezmények alkalmazására irányuló kereset (viszontkereset) esetén, feltéve, hogy az érvénytelenség oka kiküszöbölhető, vagy utóbb megszűnt – a bíróságnak elsősorban a szerződés érvényessé nyilvánítására kell törekednie”.
Tehát az eredeti állapot helyreállításának általános kötelmi vagy pénzügyi jogi hazai bírói gyakorlatbeli vagy jogszabályi bármely akadálya alkalmazását nem kérjük, élünk a C-118/17 EDE döntés szerinti fogyasztóvédelmi jogi lehetőségével, a megsemmisítéssel (a C-117/18-as EDE-ítélet első kérdésre adott válasz használja a megsemmisités szót), mely egyedül a az eredeti állapot helyreállításával valósul meg az rPtk. 237. §-ának (1) bekezdése szerint. Az uniós jog primátusa szerint a az rPtk. 237. §-ának (2) bekezdése nem alakalmazható.
Az rPtk. 234. § (1) bekezdése alapján a semmis szerződés érvénytelenségére – ha a törvény kivételt nem tesz – bárki határidő nélkül hivatkozhat. A semmisség megállapításához külön eljárásra nincs szükség. A 237. § (1) bekezdésére figyelemmel érvénytelen szerződés esetében a szerződéskötés előtt fennállott helyzetet kell visszaállítani.
Adósi fogyasztói érdekeink felülmérlegelése nem lehetséges a bíróság által, azt fel tudjuk mérni az árfolyamkockázatról szerzett rossz tapasztalataink alapján.
Mindezek alapján a szerződés egyetlen rendelkezése sem köti a felek egyikét sem, így minket sem, ezért az árfolyamkockázat kiesik.
Jelen esetben az a tény lényeges, hogy a C-118/17-es EDE döntés alapján nem orvosolható teljes érvénytelenségi ok az árfolyamrés.
A 93/13 EGK Irányelv 7. cikk (1) bekezdése szerint a tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását. Eszerint a felvett hitel késedelmi kamatmentes elszámolása indokolt, hiszen a szerződéskötő pénzintézet felperes/alperes alkalmazta a tisztességtelen feltételt, az árfolyamrést, s a visszatartó erő is ezt kívánja. Analógiával a C-42/15-ös EUB EDE-ítélet 4. kérdésre adott válaszából is ez következik, még ha nem árfolyamréssel azonos tisztességtelen feltételről van abban szó, de tisztességtelen feltételről.
Ki kell végül térnünk arra, hogy az ún. Köbler-doktrína (C-224/01 sz. EDE-döntés az EUB-tól !) szerint a kötelező EU-jog mellőzése a végső fokon eljárt bíróság kártérítési felelősségét alapozza meg. Az újabb C-168/15. sz. EDE-ítélet szerint „valamely tagállamnak a nemzeti bíróság uniós jogot sértő határozata által a magánszemélyeknek okozott károkért fennálló felelőssége csak akkor állapítható meg, ha ezt a határozatot ezen tagállam végső fokon eljáró bírósága hozta meg”, azaz jelen eljárásban az esetleges másodfokú bíróság, „e végső fokon eljáró bíróság határozata csak akkor minősülhet az uniós jog olyan kellően súlyos megsértésének, amely az említett felelősséget megalapozza, ha e határozat által az említett bíróság az alkalmazandó jogot nyilvánvaló módon sértette meg, vagy ha ez a jogsértés a Bíróság e területre vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlata ellenére történik”.
A fogyasztó adós bírói elvonása a nagy összegű árfolyamkockázattól szabadulástól akarata és gazdasági érdekei ellenére a nyilvánvaló tartalmú C-118/17 EDE-ítélet első kérdésre adott válasza és 43., 44., 54., 55 pontjai és az EUB ezen C-118/17-es EDE-határozatban hivatkozott korábbi EUB-döntéseiben megtestesülő egyértelmű bírói gyakorlatra figyelemmel egy a fentiekkel ellentétes döntés meghozatala sértené az EU jogot, így az eljáró bíróságok ( és nem a Magyar Állam ) közvetlen kártérítési felelősség nem lenne kétséges főleg az EUB C-173/03. számú ítélete alapján.
A fentiek alapján a bírói figyelemfelhívás az árfolyamrés miatt a semmisségre kötelező, mert az EU joga erősebb, mint a magyar jog. Fel kell hívnunk arra a Tisztelt Bíróság figyelmét, hogy nem azt kell észlelnie és nem azt kell közölnie a felekkel, hogy az árfolyamrés (miatt az alkalmazott árfolyam(ok)) semmis kikötés, ezt tudjuk a DH1 törvényből, hanem hogy szerződés-semmisségi ok (ezt mondja az 1/2005 PK Vélemény). Szerződés-semmisségi ok pedig csak az, ami szerződés-semmisséghez vezet, s a C-118/17 első vastagított válasza és 54. pontja alapján az árfolyamrés ez szerződés-semmisségi ok és nemcsak kikötés. (A szerződés-semmisségi ok mindig kikötés, de a kikötés nem mindig ok a szerződés-semmisséghez).
Továbbá e kérelem és az esetleg utána előterjesztett vonatkozó kereset semmiképpen sem, soha nem elkésett (még a keresetváltoztatás tilalma alapján sem !), mert a hivatalbóli bírói észlelés és közlésnek nincs határideje se a Pp., se a 1/2005 PK Vélemény alapján, ezért utána a kereset esetleges előterjesztésének se, hiszen mindenképpen a bírói közlés és észlelés utáni az 1/2005 PK Vélemény alapján.
Idézzük, kiemelés tőlünk:
„1/2005. (VI. 15.) PK vélemény*
a semmisségi ok hivatalbóli észlelése kapcsán követendő eljárásról
Az 1999. évi CX. törvény hatálybalépését követően a bírói gyakorlatban kérdésessé vált, hogy – az 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) e törvény 2. §-ával módosított 3. §-a rendelkezéseire tekintettel – a perben eljáró bíró jogosult-e figyelembe venni a szerződés semmisségét akkor, ha az eljárásban a felek egyike sem hivatkozik erre. A Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiuma az egységes jogértelmezés és jogalkalmazás érdekében a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvény (a továbbiakban: Bsz.) 33. §-ának (1) bekezdése alapján a semmisségi ok hivatalbóli észlelése kapcsán követendő eljárásról a következő
Ha eljárása során a bíróság semmisségi ok fennálltát hivatalból észleli, lehetőséget biztosít a feleknek, hogy az érvénytelenség megállapításának esetére vonatkozó érdemi nyilatkozataikat megtehessék, majd a kereseti kérelem és ellenkérelem, illetve a jogorvoslati kérelem és jogorvoslati ellenkérelem korlátaira tekintettel dönt a kereset elutasításáról, illetve az 1959. évi IV. törvény 237. §-ban meghatározott jogkövetkezmények alkalmazásáról.
Az 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 234. § (1) bekezdés szerint a semmisség megállapításához külön eljárásra nincs szükség. Semmisségi ok fennállása esetén a szerződés – függetlenül attól, hogy erre hivatkozott-e valaki – érvénytelen, ahhoz nem fűződik a Ptk. 198. § (1) bekezdésben meghatározott jogkövetkezmény, vagyis nem keletkezik kötelezettség szolgáltatás teljesítésére, illetve jogosultság a szolgáltatás követelésére.
A Pp. 3. § (2) bekezdés szerint a bíróság – törvény eltérő rendelkezése hiányában – a felek által előterjesztett kérelmekhez és jognyilatkozatokhoz kötve van. Ez a szabály kizárja, hogy a bíróság a felek alanyi jogaival rendelkezzen, nem zárja azonban ki, hogy a tényállás megállapítása körében olyan körülményeket is figyelembe vegyen, amelyekre a felek nem hivatkoztak.
Nem sérti meg tehát a bíróság a Pp. 164. § (2) bekezdését, ha a tényállás megállapítása körében a fél kérelmére elrendelt bizonyítás alapján olyan tényeket is figyelembe vesz, amelyekre a fél nem hivatkozott. Ha tehát a bíróság a felek által csatolt okiratok, a felek kérelmére elrendelt egyéb bizonyítás, saját hivatalos tudomása vagy a köztudomású tények [Pp. 163. § (3) bekezdés] alapján semmisségi ok fennállását észleli, ezt akkor is a tényállás részévé teheti, ha erre a felek külön nem hivatkoztak.
A Pp. 213. § (1) bekezdés és a 215. § összevetéséből egyértelműen megállapítható, hogy a bíróság ítéletében az egyes kereseti kérelmek [Pp. 121. § (1) bekezdés e) pont] megalapozottságáról dönt; ha a kereseti kérelem bármely okból alaptalannak bizonyul, a keresetet elutasítja. Ebből az is következik: ha szerződés alapján marasztalára irányuló kereseti kérelem elbírálása során a bíróság megállapítja, hogy olyan ok áll fenn, ami miatt a szerződés semmis, a marasztalásra irányuló kereseti kérelmet -, érvényes anyagi jogi igény [Ptk. 198. § (1) bekezdés] hiányában – el kell utasítania akkor is, ha a semmiség okára a felek egyike sem hivatkozott.
Ezeket a szabályokat akkor is alkalmazni kell, ha a bíróság semmisségi ok fennállását észleli, és ezért válik szükségtelenné a további bizonyítás lefolytatása, illetve változik meg a bizonyítandó tények köre. Ugyancsak terheli a bíróságot a figyelmeztetési kötelezettség, ha a semmisségi ok fennálltát köztudomású tények, vagy saját hivatalos tudomása alapján állapítja meg [Pp. 163. § (3) bekezdés]. E szabályok alkalmazása azt is lehetővé teszi, hogy a felek a semmisség megállapítása esetére vonatkozó nyilatkozataikat megtegyék, így a megfelelő eljárási szabályok betartásával a Ptk. 237. §-ban foglalt jogkövetkezmények alkalmazása iránt kereseti kérelmet vagy viszontkeresetet terjesszenek elő, keresetüktől, viszontkeresetüktől elálljanak, vagy a per megszüntetését kérjék, illetve – a jogorvoslati eljárásban – jogorvoslati kérelmüket visszavonják. Amennyiben a felek egyike sem kéri a Ptk. 237. §-ába foglaltak jogkövetkezmények alkalmazását, arról a bíróság – a Pp. 215. § értelmében – nem dönthet.
* Nem csak a régi, hanem az új Ptk., valamint mind a régi, mind az új Pp. alkalmazása körében megfelelően irányadó: vö. 1/2017. PJE határozat rendelkező rész és 1/2014. PJE határozat 1. pont.”
C-118-17-bíroi-észlelés.docLetöltés
C-118-17-bíroi-észlelés.pdfLetöltés

matches: Bíróság Bíróság Bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


2004. évi XXXIV. törvény
a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról
2004. évi XXXIV.
a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról1
Az Országgyűlés a magyar gazdaság döntő részét kitevő, a foglalkoztatottak nagy részének munkát adó, az adó és járulékok nagyobb hányadát befizető kis- és középvállalkozások tőkeerejének növekedése melletti elkötelezettség szem előtt tartásával, fejlődésük előmozdítása, verseny- és foglalkoztatási képességük megőrzése, hazai és uniós szinten történő növelése, ezáltal a gazdaság és a társadalom kiegyensúlyozott fejlesztésének elősegítése, az Európai Unióhoz való csatlakozást követően kialakult statisztikai adatgyűjtés és az adatok, gazdasági folyamatok összehasonlíthatósága, valamint a kisvállalkozók közötti kapcsolatok áttekinthetőbbé, átláthatóbbá tétele érdekében a következő törvényt alkotja.2
1. § A törvény célja a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározása, valamint a fejlődésük előmozdítását szolgáló állami támogatások összefoglalása, és ezáltal olyan gazdasági feltételek kialakítása, amelyek hosszú távon, hazai és uniós szinten egyaránt biztosítják a verseny- és foglalkoztatási képesség növekedését, a versenyhátrányok csökkenését, valamint a vállalkozások Európai Unió követelményeihez való felzárkózását.
2. §3 A törvény hatálya a mikro-, kis- és középvállalkozásokra (a továbbiakban: KKV), valamint a KKV-k támogatására, és a KKV-kkal kapcsolatos adatszolgáltatásra terjed ki.
A kis- és középvállalkozások meghatározása
3. § (1)4 KKV-nak minősül az a vállalkozás, amelynek
(2)5 A KKV kategórián belül kisvállalkozásnak minősül az a vállalkozás, amelynek
(3)6 A KKV kategórián belül mikrovállalkozásnak minősül az a vállalkozás, amelynek
b) éves nettó árbevétele vagy mérlegfőösszege legfeljebb 2 millió eurónak megfelelő forintösszeg.
(4)7 Nem minősül KKV-nak az a vállalkozás, amelyben az állam vagy az önkormányzat közvetlen vagy közvetett tulajdoni részesedése – tőke vagy szavazati joga alapján – külön-külön vagy együttesen eléri vagy meghaladja a 25%-ot.
(5)8 A (4) bekezdésben foglalt korlátozó rendelkezést nem kell alkalmazni, ha a 19. § 1. pontjában meghatározott befektetők állnak a vállalkozással a 4. § (2) bekezdése szerinti kapcsolatban.
(6) Ahol jogszabály ,,KKV-t'', ,,mikro-, kis- és középvállalkozást'', illetve ,,kis- és középvállalkozást'' említ, azon – ha törvény másként nem rendelkezik az e törvény szerinti KKV-t kell érteni.
4. §9 (1) Önálló vállalkozás az a vállalkozás, amely nem minősül a (2) bekezdésben foglaltak alapján partnervállalkozásnak, illetve a (3)–(6) bekezdésben foglaltak alapján kapcsolódó vállalkozásnak.
(2)10 Partnervállalkozások azok a vállalkozások,
a) amelyek a (3)–(6) bekezdésben foglaltak alapján nem minősülnek kapcsolódó vállalkozásoknak, és
b) amelyek között olyan kapcsolat áll fenn, hogy egy vállalkozás kizárólagosan vagy a (3)–(6) bekezdésben foglaltak szerinti egy vagy több kapcsolódó vállalkozással közösen valamely másik vállalkozás jegyzett tőkéjének vagy a szavazati jogának legalább 25%-ával rendelkezik.
(3) Kapcsolódó vállalkozások azok, amelyek egymással az alábbiakban felsorolt valamely kapcsolatban állnak:
a) egy vállalkozás egy másik vállalkozás tulajdoni részesedésének (részvényeinek) vagy a szavazatának a többségével rendelkezik, vagy
b) egy vállalkozás egy másik vállalkozásban jogosult arra, hogy a vezető tisztségviselők vagy a felügyelő bizottság tagjai többségét megválassza vagy visszahívja, vagy
c) egy vállalkozás egy másik vállalkozás felett a tulajdonosokkal (részvényesekkel) kötött szerződés vagy a létesítő okirat rendelkezése alapján – függetlenül a tulajdoni hányadtól, a szavazati aránytól, a megválasztási és visszahívási jogtól – döntő irányítást, ellenőrzést gyakorol, vagy
d) egy vállalkozás egy másik vállalkozásban – más tulajdonosokkal (részvényesekkel) kötött megállapodás alapján – a szavazatok többségét egyedül birtokolja.
(4)11 Kapcsolódó vállalkozásnak minősülnek azok a vállalkozások és a 19. § 1. pontjában meghatározott befektetők is, amelyek egy vagy több másik vállalkozáson keresztül állnak egymással a (3) bekezdésben meghatározott kapcsolatban.
(5) Kapcsolódó vállalkozásnak minősülnek továbbá azok a vállalkozások, amelyek egy természetes személy vagy közösen fellépő természetes személyek egy csoportja révén a (3) és (4) bekezdésben meghatározott jellegű kapcsolatban állnak egymással, amennyiben tevékenységüket vagy tevékenységük egy részét az érintett piacon vagy egymással szomszédos piacokon folytatják.
(6) A befektetők érdekeltsége tekintetében – az (1)–(5) bekezdésben foglaltaktól eltérően – önálló vállalkozásnak minősül az a vállalkozás, amellyel a 19. § 1. pontjában meghatározott befektetők külön-külön és együttesen sem állnak a (3) és (4) bekezdésben meghatározott kapcsolatban, vagy amelynek a befektetői sem közvetlenül, sem közvetve nem vesznek részt az irányításban, vagy amelynek a befektetői nem vállalkozásként működnek. Ellenkező esetben a vállalkozás kapcsolódó vállalkozásnak minősül.
5. § (1)12 A 3. §-ban megjelölt mutatókat az utolsó összevont (konszolidált) beszámoló, ennek hiányában éves beszámoló vagy egyszerűsített éves beszámoló szerinti foglalkoztatotti létszám és nettó árbevétel vagy mérlegfőösszeg alapján kell meghatározni. Az egyéni vállalkozó minősítése az adóbevallása szerint, a foglalkoztatotti létszám alapján történik. Az egyszerűsített vállalkozói adóról szóló 2002. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Eva tv.) hatálya alá tartozó vállalkozás minősítése a saját nyilvántartása szerint, a foglalkoztatotti létszám alapján történik. Az Eva tv. hatálya alá tartozó vállalkozás KKV-nak történő minősítéséhez a vállalkozásnak foglalkoztatotti létszámra vonatkozó nyilvántartással kell rendelkeznie. Amennyiben a vállalkozás működési ideje 1 évnél rövidebb, az adatokat éves szintre kell vetíteni.
(2)13 Éves beszámolóval, egyszerűsített éves beszámolóval, összevont (konszolidált) beszámolóval, a személyi jövedelemadóról szóló törvényben előírt bevallással nem rendelkező újonnan alapított vállalkozás esetében a tárgyévre vonatkozó üzleti tervet kell figyelembe venni.
(3)14 Amennyiben egy vállalkozás éves szinten túllépi a 3. §-ban meghatározott foglalkoztatotti létszám vagy pénzügyi határértékeket, vagy elmarad azoktól, akkor ennek eredményeként csak abban az esetben veszíti el, illetve nyeri el a közép-, kis- vagy mikrovállalkozói minősítést, ha két egymást követő beszámolási időszakban túllépi az adott határértékeket vagy elmarad azoktól.
(4)15 Önálló vállalkozás esetében a 3. §-ban meghatározott adatokat kizárólag az adott vállalkozás nyilvántartása alapján kell meghatározni.
(5)16 Azon vállalkozás esetében, amelynek partner- vagy kapcsolódó vállalkozásai vannak, a 3. §-ban meghatározott adatokat az összevont (konszolidált) éves beszámoló alapján, ennek hiányában a vállalkozás nyilvántartása alapján kell meghatározni.
(6)17 Az (5) bekezdésben említett adatokhoz hozzá kell adni a vállalkozással partnervállalkozási kapcsolatban lévő vállalkozások adatait, amelyek közvetlenül tulajdonosai az adott vállalkozásnak, vagy közvetlenül az adott vállalkozás tulajdonában vannak. Az összesítés során az adatokat a tőkeérdekeltségi, illetve a szavazati arányok közül a nagyobbnak megfelelő arányban kell figyelembe venni. Keresztrészesedés esetén a magasabb százalékot kell alkalmazni.
(7)18 Az (5) és (6) bekezdésben említett adatokhoz teljes mértékben hozzá kell adni a vállalkozáshoz közvetlenül vagy közvetve kapcsolódó vállalkozások adatait, ha az adatok összevont (konszolidált) éves beszámolóban nem szerepelnek.
(8)19 Az (5) és (6) bekezdés alkalmazásában az adott vállalkozással partnervállalkozási kapcsolatban lévő vállalkozások adatait a vállalkozások összevont (konszolidált) éves beszámolója alapján, ennek hiányában a vállalkozások nyilvántartásai alapján kell meghatározni. A partnervállalkozások adatainak meghatározása során a partnervállalkozások adataihoz teljes mértékben hozzá kell adni a partnervállalkozásokhoz közvetlenül vagy közvetve kapcsolódó vállalkozások adatait is, ha ezek az adatok a partnervállalkozások összevont (konszolidált) éves beszámolóiban nem szerepelnek.
(9)20 Az (5) és (7) bekezdés alkalmazásában, az adott vállalkozáshoz kapcsolódó vállalkozások adatait a vállalkozások összevont (konszolidált) éves beszámolója alapján, ennek hiányában a vállalkozások nyilvántartásai alapján kell meghatározni. A kapcsolódó vállalkozások adatainak meghatározása során a kapcsolódó vállalkozások adataihoz arányosan hozzá kell adni a kapcsolódó vállalkozással olyan partnervállalkozási kapcsolatban lévő vállalkozások adatait, amelyek közvetlenül tulajdonosai a kapcsolódó vállalkozásnak, vagy közvetlenül a kapcsolódó vállalkozás tulajdonában vannak, kivéve, ha ezek az adatok az összevont (konszolidált) beszámolóban legalább a (6) bekezdésben megjelölt százalékkal arányosan már szerepelnek.
(10)21 Ha a rendelkezésre álló összevont (konszolidált) éves beszámolóban az adatok nem a (6)–(9) bekezdésben meghatározottak szerint állnak rendelkezésre, a 3. §-ban meghatározott adatokat nem az összevont (konszolidált) beszámoló alapján, hanem az egyedi beszámolóban szereplő mutatókat alapul véve, ennek hiányában a vállalkozás nyilvántartása alapján kell meghatározni.
A KIS ÉS KÖZÉPVÁLLALKOZÁSOK
Gazdaságfejlesztést szolgáló célelőirányzat22
6. §23 A KKV-k fejlődését szolgáló támogatások forrása a központi költségvetésről szóló törvényben e célra létrehozott előirányzat (a továbbiakban: célelőirányzat).
7. § (1)24 A célelőirányzat terhére vállalkozások, valamint a (2) bekezdésben meghatározott programok megvalósításában közreműködő szervezetek részesülhetnek támogatásban. A célelőirányzat felhasználásának rendjét olyan módon kell kialakítani, hogy a KKV-k – többek között speciálisan KKV-k számára meghirdetett támogatási konstrukciók, magasabb támogatási intenzitás és a támogatás ellenében teljesítendő enyhébb kötelezettségek révén – a többi vállalkozáshoz képest előnyben részesüljenek.
(2)25 Támogatásban részesíthetők azok a programok, amelyek célja többek között:
a) a vállalkozásindításhoz szükséges feltételek megteremtése,
b) a vállalkozói ismeretek és az Európai Közösség előírásainak elsajátítása, valamint a vállalkozói kultúra fejlesztése, beleértve az ezzel kapcsolatos képzési programok szervezését és lebonyolítását, továbbá módszertani és oktatási anyagok készítését,
c) a KKV-k vezetési színvonalának, gazdasági tevékenységének javulását szolgáló módszerek elsajátítása és elterjesztése,
d) műszaki-gazdasági, üzleti, valamint az európai közösségi szabályokról, pályázatokról szóló információk nyújtása, a szolgáltatandó információk gyűjtése, kiértékelése és terjesztése,
e) a technológia fejlesztése és a termékek, szolgáltatások minőségi színvonalának növelése révén a versenyképesség javítása,
f) a beszállítói kapcsolatok kialakulásának és megerősödésének előmozdítása,
g) a hitelhez jutás lehetőségeinek bővítése,
h) az innovációs képesség fejlesztése,
i) a kül- és belpiaci lehetőségek feltárása, a piacra jutás elősegítése, valamint a kereskedelmi hálózat fejlesztése,
j) a KKV-k közötti termelési, értékesítési, beszerzési együttmükődés és a piacon való közös fellépés elősegítése,
k) a KKV-k egymással, illetve kutató-fejlesztő intézményekkel közösen végzett kutatásai, vagy a kutatási eredmények átvételének, valamint azok gyakorlatba történő átültetési feltételeinek megteremtése,
l) az adminisztratív terhek csökkentése,
m) az Európai Közösség programjaiban való magyar részvétel biztosítása (tagdíj és társfinanszírozás),
n) a KKV-k minősítése (rating),
o) a KKV-k fejlesztéséhez kapcsolódó konferenciák, rendezvények szervezése lebonyolítása,
p) a KKV-k fejlesztési stratégiáját megalapozó kutatások, elemzések, tanulmányok készítése,
q) alapszintű és emelt szintű tanácsadás a KKV-k részére,
r) a környezetvédelmi hatású fejlesztések elősegítése,
s) a szellemi tulajdon védelmének elősegítése, a szellemi tulajdon védelme tudatosságának fejlesztése,
t) a piaci információkhoz való hozzájutás esélyegyenlőségének biztosítása,
u)26 energiahatékonysági hatású fejlesztések elősegítése.
8. § (1) A célelőirányzatból támogatás a következő formákban nyújtható:
a) vissza nem térítendő támogatás,
b) kamattámogatás,
c) lízingdíj-támogatás,
d) faktoringdíj-támogatás,
e) bankgarancia-, viszontgarancia- és garanciadíj-kedvezmény, valamint
f) tőkejegy jegyzése kockázati tőkealapokban, vagy tulajdoni részesedés szerzése kockázati tőketársaságokban, vállalkozásokban.
(2) Egy KKV egyidejűleg több támogatási formában is részesülhet.
9. § (1) A KKV-k más célokat szolgáló elkülönített állami pénzalapból és a központi költségvetésben meghatározott célelőirányzatból is részesülhet támogatásban.
(2) Külön törvény a KKV-k számára adó-, díj- és járulékkedvezmény igénybevételének lehetőségét írhatja elő.
AZ ÁLLAMI FELADATOK ÖSSZEHANGOLÁSA
Kormányzati feladatok
10. §27 A KKV-kkal kapcsolatos állami feladatokat a gazdaságpolitikáért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) hangolja össze. Ennek körében
a) értékeli a KKV-k állami támogatásának hatékonyságát, valamint kidolgozza az értékelés módszertanát,
b) kidolgozza és jóváhagyásra a Kormány elé terjeszti a KKV-k fejlesztésének stratégiáját, a KKV-fejlesztési politika fő célkitűzéseit és javaslatokat tesz a KKV-k fejlesztését szolgáló intézkedésekre,
c) az egységes európai piac folyamataiba való bekapcsolódás, illetve részvétel érdekében gondoskodik a KKV-k felkészítésével, és fejlesztésével kapcsolatos állami feladatok végrehajtásáról,
d)28 elősegíti a KKV-k számára hasznosítható ismeretek és tudás, a hazai és külföldi kutatási és fejlesztési eredmények megismerését, elterjesztését, illetve a KKV-k innovációs képességének javítását.
11. § A gazdasági szabályozó rendszer egyes elemeinek módosítása során, valamint a KKV-kat is érintő jogszabály-módosítások előterjesztésében be kell mutatni a tervezett változtatásoknak a KKV-k gazdasági helyzetére gyakorolt hatását.
A támogatások felhasználásának, valamint a kis- és középvállalkozások helyzetének felmérése, a kis- és középvállalkozásokra vonatkozó egyéb rendelkezések29
12. § A Kormány kétévente az Országgyűlés elé terjeszti a miniszter által kidolgozott, a KKV-k helyzetét, gazdálkodási feltételrendszerét, a vállalkozásfejlesztés érdekében megtett intézkedéseket, valamint a KKV-k részére nyújtott állami támogatások eredményeit bemutató jelentést.
12/A. §30 (1)31 A hatósági ellenőrzést végző szervek a kis- és középvállalkozásokkal szemben az első esetben előforduló jogsértés esetén – az adó- és vámhatósági eljárást és a felnőttképzési tevékenységet folytató intézmények ellenőrzésére irányuló eljárást kivéve – bírság kiszabása helyett figyelmeztetést alkalmaznak.
(2) Nincs lehetőség a bírságtól való eltekintésre, ha
a) a jogsértés emberi életet, testi épséget vagy egészséget sért vagy veszélyeztet,
b) a bírság kiszabásának alapjául szolgáló tényállás megvalósulásával környezetkárosodás következett be,
c) a tizennyolcadik életévüket be nem töltött személyek védelmét célzó jogszabályi rendelkezés megsértésére került sor, vagy
d) a jogsértésre a személyeknek koruk, hiszékenységük, szellemi vagy fizikai fogyatkozásuk miatt különösen kiszolgáltatott, egyértelműen azonosítható csoportjához tartozó személlyel szemben került sor,
e)32 a vállalkozás megsérti a békéltető testületi eljárásban fennálló, a fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény 29. § (11) bekezdésében meghatározott együttműködési kötelezettségét.
13. §33 Az elkülönített állami pénzalap és a központi költségvetésben meghatározott célelőirányzat kezelője, a Magyar Nemzeti Bank elnöke, valamint a Közbeszerzési Hatóság elnöke minden év június 30-ig – az előző év adatai alapján – összesített adatokat szolgáltat a miniszter részére a KKV-k részesedéséről a támogatásokból, a vállalkozói hitelekből és a közbeszerzésekből.
14. §34 A Központi Statisztikai Hivatal (a továbbiakban: KSH) elnöke, az állami adóhatóság minden év szeptember 30-áig – az előző év adatai alapján – adatot szolgáltat a miniszter részére a KKV szektor helyzetéről és gazdálkodásáról a foglalkoztatottak létszáma szerinti alábbi bontásban:
a) 0–1 fő;
b) 2–9 fő;
c) 10–49 fő;
d) 50–249 fő.
A Vállalkozásfejlesztési Tanács
15. §35 A Vállalkozásfejlesztési Tanács (a továbbiakban VfT) részt vesz a KKV-fejlesztési stratégia kialakításában, ennek keretében:
a) javaslatot tesz a KKV-fejlesztési stratégia megalapozását szolgáló szakmai programokra és intézkedésekre,
b) véleményezi a KKV-k fejlesztése céljából kialakított szakmai programokat,
c) javaslatot tesz a célelőirányzatból támogatandó célokra és a források célok közötti felosztási arányaira, különös tekintettel arra, hogy a mikro- és kisvállalkozások is megfelelő mértékben részesüljenek a támogatásokból,
d)36 értékeli a központi államigazgatási szervek és KKV-fejlesztési szervezetek költségvetési forrás felhasználásával működtetett programjainak hatékonyságát, valamint összhangját a KKV-fejlesztési stratégiával,
e) értékeli a KKV-k részesedésének mértékét a költségvetési támogatásokból, a vállalkozói hitelekből, valamint a közbeszerzésekből,
f) véleményezi a KKV-kat érintő törvénytervezeteket.
g)37 javaslatot fogalmaz meg a KKV-kat érintő szabályozási környezet kialakítására,
h)38 javaslatot tesz a KKV-k helyzetét érintő hatástanulmányok elkészítésére.
16. § (1)39 A VfT elnöke a miniszter.
(2)40 A VfT tagja:
a)41 a Kormány által rendeletben kijelölt miniszterek egy-egy képviselője,
b) az országos gazdasági kamarák elnökei vagy a helyettesítésükre meghatalmazott személy,
c)42 az Általános Fogyasztási Szövetkezetek és Kereskedelmi Társaságok Országos Szövetségének (ÁFEOSZ-COOP Szövetség), az Ipartestületek Országos Szövetségének (IPOSZ), a Kereskedők és Vendéglátók Országos Érdekképviseleti Szövetségének (KISOSZ), a Magyar Iparszövetségnek (OKISZ), a Munkaadók és Gyáriparosok Országos Szövetségének (MGYOSZ), a Vállalkozók és Munkáltatók Országos Szövetségének (VOSZ), a Fiatal Vállalkozók Országos Szövetségének (FIVOSZ), a Joint Venture Szövetségnek (JVSZ), a Magyar Vállalkozásfejlesztési Alapítványnak (MVA) és a Magyarok a Piacon Klubnak az elnöke vagy a helyettesítésére meghatalmazott személy.
(3)43 Tanácskozási joggal vesznek részt a VfT munkájában:
a)44 a Nemzeti Kutatási, Fejlesztési és Innovációs Hivatal elnöke, a Magyar Bankszövetség elnöke, a Magyar Fejlesztési Bank vezérigazgatója, a Központi Statisztikai Hivatal elnöke, a Közbeszerzési Hatóság elnöke, a Magyar Innovációs Szövetség elnöke, a Magyar Gépipari és Energetikai Országos Szövetség (MAGEOSZ) és a Magyar Járműalkatrészgyártók Országos Szövetsége (MAJOSZ) elnöke vagy a helyettesítésére meghatalmazott személy,
b)45 a Nemzeti Gazdasági és Társadalmi Tanács Munkavállalói Oldalának két képviselője,
c) a miniszter által kijelölt vállalkozásfejlesztési szervezetek vezetői vagy a helyettesítésükre meghatalmazott személy,
d) a miniszter névre szóló felkérése alapján létrehozott szakmai tanácsadó testület tagjai,
e) esélyegyenlőséget érintő kérdésekben az érintett civil szervezetek képviselői.
17. § (1)46 A VfT évente legalább négy alkalommal tart ülést. Az üléseket a VfT elnöke hívja össze. Soron kívül össze kell hívni a testületet, ha tagjainak legalább egyharmada azt a napirend megjelölésével írásban kezdeményezi.
(2)47 A VfT határozatait egyszerű szótöbbséggel hozza meg. A VfT határozatképes, ha a szavazati joggal rendelkező tagok legalább kétharmada jelen van.
(3)48 A VfT ügyrendjét maga állapítja meg.
(4)49 A VfT titkársági feladatait a miniszter által vezetett minisztérium szervezeti egysége látja el.
18. §50 Az e törvényben euróban meghatározott összegek forintra történő átszámításakor a Magyar Nemzeti Bank (a továbbiakban: MNB) által megállapított, a vállalkozás üzleti évének lezárásakor érvényes deviza középárfolyamot kell alkalmazni. Újonnan alapított vállalkozás esetén a tárgyévet megelőző év utolsó napján érvényes, MNB által megállapított deviza középárfolyamot kell alkalmazni.
19. § E törvény alkalmazásában:
1.51 befektető:
a) az állami befektető társaság,
b) finanszírozáshoz való hozzáférés elősegítése céljából rendszeresen kockázatitőke-befektetést folytató egyének vagy csoportok, akik vagy amelyek a tőzsdén nem jegyzett vállalkozások alaptőkéjébe fektetnek be, azzal a feltétellel, hogy az ugyanazon vállalkozásban eszközölt összes befektetésük legfeljebb 1 250 000 eurónak megfelelő forintösszeg,
c) a felsőoktatási intézmények, a nem felsőoktatási intézmény szervezetében működő oktatási és szaktanácsadási intézmények, a felső- vagy középfokú oktatás gyakorlati háttereként termelő tevékenységet folytató tangazdaságok és tanüzemek, a nonprofit kutatási központok, valamint nem felsőoktatási intézmény szervezeteként – költségvetési szervként működő – egyéb kutatóhelyek,
d) a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény 5. § (1) bekezdés 60. pontjában meghatározott intézményi befektetők, ideértve a regionális fejlesztési alapokat,
e) az évi 10 millió eurónak megfelelő forintösszeget el nem érő költségvetéssel és kevesebb, mint 5000 lakossal rendelkező helyi önkormányzatok;
2.52 egyéni vállalkozó: az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről szóló 2009. évi CXV. törvény szerinti egyéni vállalkozó;
3.53 közvetett tulajdon: a tőkepiacról szóló 2001. évi CXX. törvény 5. § (1) bekezdésének 84. pontja szerint meghatározott közvetett tulajdon;
4. szomszédos piac: az adott terméknek vagy szolgáltatásnak az a piaca, amely a termék vagy szolgáltatás végső fogyasztóhoz való eljuttatására létrehozott termelési, értékesítési folyamatban vertikálisan az adott piacot megelőző vagy követő szinten helyezkedik el;
5.54 vállalkozás: a gazdasági tevékenységet folytató jogalany, különösen az egyéni vállalkozó, az egyéni cég, a gazdasági társaság, az ügyvédi iroda, a szövetkezet, a vízi társulat, a víziközmű társulat, az erdőbirtokossági társulat, továbbá a Szerződés 107. és 108. cikke alkalmazásában bizonyos támogatási kategóriáknak a belső piaccal összeegyeztethetővé nyilvánításáról szóló 2014. június 17-i 651/2014/EU bizottsági rendelet I. mellékletében meghatározott KKV kritériumoknak megfelelő mezőgazdasági termeléssel, halgazdálkodással, mezőgazdasági feldolgozással és forgalmazással, erdőgazdálkodással és vadgazdálkodással foglalkozó vállalkozás és természetes személyek;
6.55 állami befektető társaság: olyan többségi állami tulajdonban lévő gazdasági társaság vagy a kollektív befektetési formákról és kezelőikről, valamint egyes pénzügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2014. évi XVI. törvény 4. § (1) bekezdés 17. pontjában meghatározott befektetési alap, amelynek célja vállalkozások részére történő kölcsöntőke nyújtása.
20. § (1) Ez a törvény – a (3)–(5) bekezdésben foglaltak kivételével – a Magyar Köztársaságnak az Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló nemzetközi szerződést kihirdető törvény hatálybalépésének napján lép hatályba.
(2)–(4)56
(5) E törvény 4. §-a, valamint 5. §-ának (3)–(9) bekezdése 2005. január 1-jén lép hatályba.
(6)57
(7)58 Ez a törvény a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlásnak való megfelelést szolgálja.
(8)59 A 7. § (2) bekezdés u) pontja az energiahatékonyságról, a 2009/125/EK és a 2010/30/EU irányelv módosításáról, valamint a 2004/8/EK és a 2006/32/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2012. október 25-i 2012/27/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikk (2) bekezdésének való megfelelést szolgálja.
21. § (1)60 Felhatalmazást kap a Kormány, hogy a támogatásokkal, a vállalkozói hitelekkel, a közbeszerzésekkel, a KKV szektor helyzetével, gazdálkodásával összefüggő, összesített adatokra vonatkozó adatszolgáltatás körét és rendjét rendeletben állapítsa meg és rendeletben jelölje ki a VfT-be képviselőt delegáló minisztereket.61
1 A törvény az Országgyűlés a 2004. április 26-i ülésnapján fogadta el. A kihirdetés napja: 2004. május 1.
2 A preambulum a 2010: LXXXIV. törvény 1. §-ával megállapított szöveg.
3 A 2. § a 2011: XXXIII. törvény 1. §-ával megállapított és 4. §-a szerint módosított szöveg.
4 A 3. § (1) bekezdése e törvény 20. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
5 A 3. § (2) bekezdése e törvény 20. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
6 A 3. § (3) bekezdése e törvény 20. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
7 A 3. § (4) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 27. §-ával megállapított szöveg.
8 A 3. § (5) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 27. §-ával megállapított szöveg.
9 A 4. § e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
10 A 4. § (2) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 28. §-ával megállapított szöveg.
11 A 4. § (4) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 29. §-ával megállapított szöveg.
12 Az 5. § (1) bekezdése a 2014: LXXIII. törvény 4. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
13 Az 5. § (2) bekezdése e törvény 20. § (4) bekezdésével megállapított szöveg.
14 Az 5. § (3) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
15 Az 5. § (4) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
16 Az 5. § (5) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
17 Az 5. § (6) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
18 Az 5. § (7) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
19 Az 5. § (8) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
20 Az 5. § (9) bekezdése e törvény 20. §-ának (5) bekezdése alapján 2005. január 1. napján lép hatályba.
21 Az 5. § (10) bekezdését a 2017: LXXII. törvény 30. §-a iktatta be.
22 A 6. §-t megelőző alcím a 2011: XXXIII. törvény 2. §-ával megállapított szöveg.
23 A 6. § a 2013: CCLI. törvény 11. §-ával megállapított szöveg.
24 A 7. § (1) bekezdése a 2011: XXXIII. törvény 3. §-ával megállapított és 4. §-a szerint módosított szöveg.
25 A 7. § (2) bekezdés nyitó szövegrésze a 2010: CXLVIII. törvény 196. §-a szerint módosított szöveg.
26 A 7. § (2) bekezdés u) pontját a 2015: LVII. törvény 50. § (1) bekezdése iktatta be.
27 A 10. § felvezető szövege a 2006: CIX. törvény 171. § (2) bekezdésének k) pontja szerint módosított szöveg.
28 A 10. § d) pontját a 2017: LXXII. törvény 31. §-a iktatta be.
29 A 12. §-t megelőző alcím a 2010: LXXXIV. törvény 2. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
30 A 12/A. §-t a 2010: LXXXIV. törvény – 2010: CLIII. törvény 47. § (4) bekezdésével megállapított – 2. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2013: CLXXXIII. törvény 18. §-ával megállapított szöveg.
31 A 12/A. § (1) bekezdése a 2017: L. törvény 244. §-ával megállapított szöveg.
32 A 12/A. § (2) bekezdés e) pontját a 2015: CXXXVII. törvény 13. §-a iktatta be.
33 A 13. § a 2015: CCXXVI. törvény 6. §-ával megállapított szöveg.
34 A 14. § a 2006: CIX. törvény 83. § (6) bekezdésének r) pontja és 171. § (2) bekezdésének k) pontja szerint módosított szöveg.
35 A 15. § nyitó szövegrésze a 2017: LXXII. törvény 36. § 1. pontja szerint módosított szöveg.
36 A 15. § d) pontja a 2006: CIX. törvény 2. § (1) bekezdésének o) pontja szerint módosított szöveg.
37 A 15. § g) pontját a 2010: LXXXIV. törvény 3. §-a iktatta be.
38 A 15. § h) pontját a 2010: LXXXIV. törvény 3. §-a iktatta be.
39 A 16. § (1) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 36. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
40 A 16. § (2) bekezdés nyitó szövegrésze a 2017: LXXII. törvény 36. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
41 A 16. § (2) bekezdésének a) pontja a 2004: CXX. törvény 14. § (1) bekezdésével megállapított, a 2006: CIX. törvény 171. § (2) bekezdésének k) pontja szerint módosított szöveg.
42 A 16. § (2) bekezdés c) pontja a 2017: LXXII. törvény 32. §-ával megállapított szöveg.
43 A 16. § (3) bekezdés nyitó szövegrésze a 2017: LXXII. törvény 36. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
44 A 16. § (3) bekezdés a) pontja a 2017: LXXII. törvény 33. §-ával megállapított szöveg.
45 A 16. § (3) bekezdés b) pontja a 2017: LXXII. törvény 33. §-ával megállapított szöveg.
46 A 17. § (1) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 36. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
47 A 17. § (2) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 36. § 3. pontja szerint módosított szöveg.
48 A 17. § (3) bekezdése a 2017: LXXII. törvény 36. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
49 A 17. § (4) bekezdése a 2006: CIX. törvény 171. § (2) bekezdésének k) pontja, a 2017: LXXII. törvény 36. § 2. pontja szerint módosított szöveg.
50 A 18. § a 2017: LXXII. törvény 34. §-ával megállapított szöveg.
51 A 19. § 1. pontja a 2017: LXXII. törvény 35. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
52 A 19. § 2. pontja a 2014: LXXIII. törvény 4. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
53 A 19. § 3. pontja a 2007: CXXXVIII. törvény 217. §-ával megállapított szöveg.
54 A 19. § 5. pontja a 2017: LXXII. törvény 35. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
55 A 19. § 6. pontját a 2017: LXXII. törvény 35. § (3) bekezdése iktatta be.
56 A 20. § (2)–(4) bekezdését a 2007: LXXXII. törvény 2. §-ának 681. pontja hatályon kívül helyezte.
57 A 20. § (6) bekezdését a 2006: CIX. törvény 84. § (1) bekezdésének n) pontja hatályon kívül helyezte.
58 A 20. § (7) bekezdése a 2015: CXCII. törvény 34. §-ával megállapított szöveg.
59 A 20. § (8) bekezdését a 2015: LVII. törvény 50. § (2) bekezdése iktatta be.
60 A 21. § (1) bekezdése a 2006: CIX. törvény 171. § (2) bekezdésének k) pontja, a 2017: LXXII. törvény 36. § 4. pontja szerint módosított szöveg.
61 Lásd az 5/2009. (I. 16.) Korm. rendeletet.
62 A 21. § (2) bekezdését a 2010: CLIII. törvény 47. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte.