A Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch Magyarországon, és más adatok a Budai-hegység flórájának ismeretéhez - PDF
A Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch Magyarországon, és más adatok a Budai-hegység flórájának ismeretéhez
Download "A Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch Magyarországon, és más adatok a Budai-hegység flórájának ismeretéhez"
1 A Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch Magyarországon, és más adatok a Budai-hegység flórájának ismeretéhez SOMLYAY Lajos PIFKÓ Dániel Magyar Természettudományi Múzeum Növénytára, 1476 Budapest, Pf. 222, Az elmúlt évtizedekben a hazai florisztikai, chorológiai kutatások alaposan háttérbe szorultak, emiatt számos növényfaj jelenlegi elterjedésérõl igen hiányosak az ismereteink. Ilyen a Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch (sápadt lednek) is, amelyet újabban HEGEDÜS (1994) nem jelez Budapest területérõl, sõt a Magyarország védett növényei címû könyvben a hazánkban bizonytalan elõfordulású növényfajok között szerepel (MOLNÁR 1999) májusában a faj egyik klasszikus lelõhelyén, a budapesti Széchenyi-hegyen (vö. KÁRPÁTI 1949) a sápadt lednek erõs populációjára bukkantunk, majd néhány nap múlva Csillebércen egy másik, szintén aránylag nagy állományt találtunk. A L. pallescens (Bieb.) C. Koch kelet-szubmediterrán pannóniai pontusi flóraelem (MEUSEL et al. 1965), hazánk, ill. a Dunántúli-középhegység areája nyugati, és a Kárpát-medencén belül egyben északi határát képezi (BÄSSLER 1981). Magyarországon két közelrokon taxon ismeretes: a L. pannonicus (Jacq.) Garcke és a L. lacteus (Bieb.) Wissjul. [= L. pannonicus (Jacq.) Garcke ssp. collinus (Ortm.) Soó]. Ezeket JÁVORKA (1916, , 1937) alapján önálló fajoknak tekintjük, jóllehet BÄSSLER (1966, 1971, 1981) munkái óta alfaji rangon szokták õket tárgyalni. A Lathyrus lacteus (Bieb.) Wissjul.-t régebben a L. versicolor (Gmel.) Beck-kel azonosították (Jávorka munkáiban is az utóbbi név szerepel), de Gmelin taxonja minden bizonnyal a Dél- Európában honos L. varius (Hill) C. Koch-hal [= L. pannonicus (Jacq.) Garcke ssp. varius (Hill) P. W. Ball] azonos (BÄSSLER 1981). A L. pallescens egyszerû, nem koloncosan vastagodó gyökereivel, szálas pálháinál jóval rövidebb levélnyelével (a levelek gyakran majdnem ülnek), továbbá a csúcsán lapátszerûen kiszélesedõ bibeszálával (ez a termésen kb. júliusig látható) egyértelmûen elkülönül az említett rokon fajoktól. Amellett mereven felálló levelei, aránylag nagy, szinte fehér, a virágzás végére sem elszínezõdõ virágai, valamint a murváskodó leveleknél rendszerint hosszabb, kiemelkedõ virágfürtje révén is jól felismerhetõ. Fontos bélyege még a hajtás apró szõrössége mivel a L. pannonicus és a L. lacteus mindig kopasz, azonban a L. pallescens-nek egészen lekopaszodó alakja is elõfordul [var. glabratus Trautv.; BÄSSLER (1981) monográfiájában: f. glabratus (Trautv.) Bässler]. A L. pallescens leginkább a vele azonos élõhelyen tenyészõ (de eddigi tapasztalataink szerint vele nem társuló) L. lacteus-szal téveszthetõ össze, amint azt a FARKAS (1999) könyvében látható fényképek (156CD) is tanúsítják: mindkét fotó L. lacteus-ról készült. Megfigyelésünk szerint a L. pallescens jó egy héttel késõbb virágzik és érlel termést, mint a L. lacteus. A sápadt lednek Magyarország jelenlegi területére vonatkozó hazai herbáriumi adatait (BP, BPU, DE, SAMU) az alábbiakban tekintjük át. A Pécsi Tudományegyetem TTK, a Somogy Megyei Múzeum (Kaposvár), a Szent István Egyetem MTK (Gödöllõ) és a Nyugat-Magyarországi Egyetem EK (Sopron) növénytani tanszékének herbáriumában nincs L. pallescens példány (Purger Dragica, Juhász Magdolna, Tóth Sándor és Király Gergely jelzése alapján). Ugyancsak hiányzik e faj az Eszterházy Károly Fõiskola növénytani tanszéke (Eger), a Mátra Múzeum (Gyöngyös) és a Bakonyi Természettudományi Múzeum (Zirc) herbáriumából (Pifkó Dániel). MÁTRA Gyöngyös, Sár-hegy: Zsák Z BUDAI-HEGYSÉG Buda (konkrét lelõhelyek nélkül): Kitaibel P., Sadler J., B. Müller, Kováts Gy., Richter L., W. Steinitz, Hazslinszky F., Tauscher Gy. (L. lacteus-szal vegyesen), Gerenday J. Vár-hegy melletti völgy ( In sylvae budensis valle, in quam e vineis Burgberg dictis intratur ): Kitaibel P. (dátum nélkül) (= Tabán?) Zugliget: Zarecky 1876, Czakó K. 1888, Lengyel G Csillag-völgy: Szépligeti Gy. 1873? Sváb-hegy Széchenyi-hegy: Láng A. F., Sadler J., Szépligeti Gy. (mind dátum nélkül), György J. 1847, 237 KITAIBELIA VII. évf. 2. szám pp.: Debrecen 2002
2 238 KITAIBELIA 7 (2): Nendtvich K. 1863, Borbás V. 1887, Staub M. 1876, Czakó K. 1887, Filarszky N. Schilberszky K. 1891, Perlaky G. 1892, Grósz L. 1897, 1900 (L. lacteus-szal vegyesen), Filarszky N. Szepesfalvy J. 1912, Jávorka S. 1936, 1948, Hanasiewicz O. 1936, Jávorka S. Csapody V. Keller J. 1943, Kárpáti Z. 1948, Horánszky A. 1949, Felföldy L. 1992, Somlyay L. Pifkó D Farkas-völgy: Sadler J., B. Müller, Láng A. F., Nendtvich K. (mind dátum nélkül), Heuffel J. 1824, Dorner J. 1846, Kováts Gy. 1853, Simonkai L. 1874, A. Sztehlo 1875, Staub M. 1876, Szépligeti Gy. 1878, W. Steinitz 1882, Filarszky N. Schilberszky K. 1889, Perlaky G. 1892, Filarszky N. Jávorka S. Kümmerle J. B. 1906, Andrasovszky J. 1919, Pénzes A. 1936, Papp J. 1942, Kárpáti Z. 1948, Horánszky A Csillebérc: Zsák Z ( Magas út ), Jávorka S. 1930, Pénzes A. 1941, Kárpáti Z ( Irhás-árok ), Somlyay L. Pifkó D Kakukk-hegy: Degen Á. 1901, Jávorka S. 1922, Boros Á. 1926, Kárpáti Z. 1933, 1936, Vajda L. 1935, Andreánszky G. Kárpáti Z. 1936, Andreánszky G Budaörsi hegyek: Szénert J. herb Kamaraerdõ: Szépligeti Gy BAKONY Várpalota: Sadler J (bár a herbáriumi cédulán dátum nincs feltüntetve, az iter Balat. megjelölés Sadler 1817-es Iter Fürediense-jére vonatkozik) BORBÁS (1879) Budapesten a Sváb-hegy (Széchenyi-hegy) déli lejtõjén, a Farkas-völgy rétjein és a Kamaraerdõben, balatoni flóramûvében (BORBÁS 1900) pedig Balatonfüred és Tapolca erdeiben és erdei rétjén jelzi a faj elõfordulását (Orobus pallescens Bieb. néven). JÁVORKA ( ) a trianoni határon belül Budapest mellett és a Balatonnál egészen Sümegig, majd késõbb (1937) Zsák Zoltán felfedezése nyomán Gyöngyös mellõl (Sár-hegy) is közli a sápadt lednek lelõhelyeit. SIMON (1992, 2000) határozókönyveiben mindezek (Gyöngyös, Budai-hegység, Balaton-vidék) mellett a Kisalföld is szerepel a faj lelõhelyeként. A L. pallescens eddigi hazai adataival és aktuális elterjedésével kapcsolatban a következõ észrevételeink vannak: 1. Magyarországon jelenleg csak a budapesti Széchenyi-hegyen és a közeli Csillebércen bizonyított a faj elõfordulása. Csapody Vera a növényt ábrázoló mûvészi akvarelljei is itt készültek (Csillebérc: 1930; Svábhegy: 1943). A Normafa-lejtõn, a Harang- és a Csillag-völgyben (amelyek voltaképpen a Széchenyi-hegy (Sváb-hegy) tömbjének északias völgyei a Zugliget felé), a Farkas-völgyben, továbbá a Budaörsi-hegy Kakukk-hegy vonulaton célzott keresésünk ellenére sem találtuk meg. Az utóbbi hegyvonulat déli oldalát ma már a hegy csúcsáig telkek borítják, a telkek közvetlenül zárt tölgyessel (Orno-Quercetum) érintkeznek, márpedig régi terepnapló-feljegyzésbõl tudjuk, hogy Andreánszky Gábor és Kárpáti Zoltán a Kakukk-hegy cserjéseiben, Budaörs szélsõ házai felett gyûjtötték a növényt 1936-ban. Vajda László CSAPODY (1982) könyvében megjelent fényképe is a Kakukk-hegyen készült. Valószínû, hogy a Szénert-féle herbáriumi lap is innen származik. Vajon az azóta tucatszámra létesült zárt kertek valamelyikén meghúzódik-e még a sápadt lednek? 2. A Balaton körzetében figyelemre méltó, hogy csak igen régi irodalmi utalások, ill. bizonyító példányok ismeretesek, JÁVORKA (1953) nem is említi növényünket. Bár a Balaton-vidék mint klasszikus L. pallescens lelõhely régen beivódott a szakmai köztudatba (JÁVORKA , SOÓ KÁRPÁTI 1968, SIMON 1992, 2000), a konkrét elõfordulások utáni nyomozás számos homályos pontra irányította figyelmünket Sadler József várpalotai példányát (BP) eddig nem ismerték fel, amiben minden bizonnyal az is közrejátszik, hogy a kérdéses herbáriumi lapon egyetlen néven (Orobus albus L.) három faj (L. lacteus, L. pannonicus, L. pallescens) négy példánya található, és ezek a két cédulára írt sorszámok alapján két gyûjtõútjáról (Iter Fürediense 1817 és Iter Matrense 1818) származnak. SADLER útinaplójában (1817) a várpalotai résznél részletesen ír a Bieberstein-féle Orobus pallescens -rõl, a gót betûs kézírást sajnos még nem sikerült teljes egészében megfejtenünk. BUNKE (1998) szerint Sadlert erre az útjára két medikus és két gyógyszerészhallgató kísérte el [SADLER (1817) Candidaten -t ír!]. Egyikük Lang nevû, minden bizonnyal Láng Adolf Ferenc, késõbb neves gyógyszerész és botanikus volt. Érdekes, hogy BÄSSLER (1981) egy, am Plattensee helymegjelölésû L. pallescens lapot ismertet a jénai Haussknecht-herbáriumból (JE), amelyet éppen Láng gyûjtött. Könnyen lehet, hogy ez a példány is Várpalotáról származik, az említett közös gyûjtõútról, s késõbb Láng A. Ferenc intenzív cserekapcsolatai révén került külföldre BORBÁS (1900) balatoni adatai (Balatonfüred, Tapolca) NEILREICH (1866) mûvén alapulnak, aki viszont mivel sohasem járt a Balatonnál SIGMUND (1837) dolgozatára és Kitaibel Pál baranyai
3 SOMLYAY L. PIFKÓ D.: A Lathyrus pallescens Magyarországon, és adatok a Budai-hegység flórájához 239 útinaplójára (vö. GOMBOCZ 1945) hivatkozik. Mindkét lelõhely erõsen bizonytalan: SIGMUND nem volt botanikus, így a füredi ásványvizeket tárgyaló munkájába illesztett rövid botanikai összeállításban (1837, pp ) a korábbi és kortárs botanikusok, többek között Sadler József herbáriumára és kéziratára támaszkodott. Tekintettel arra, hogy SIGMUND igen tágan értelmezte Füredet, hiszen dolgozata felöleli a Balaton-felvidéket és a Bakony déli mészkõvonulatait is, nincs kizárva, hogy a füredi lelõhely valójában a fent említett várpalotai lelõhelyet jelenti [NB: SADLER (1817) kéziratának még a címe is Iter Fürediense ]. Mindenesetre Kitaibel füredi útinaplója (1816, vö. LÕKÖS 2001, pp ), Szenczyék Keszthely környéki fajlistája (ezt valószínûleg Bernard Müller állította össze Sadler részére SADLER 1842), amelyet egyébként NEILREICH (1866) és BORBÁS (1900) egyaránt SIGMUND (1837) legfontosabb forrásmunkájának tekint, továbbá Wierzbicki Flora Keszthelyensis -e (vö. BODNÁR 1957) nem tartalmazza ezt a fajt. A tisztánlátást nehezíti, hogy HAZSLINSZKY (1872) is jelzi a fajt Balatonfüred mellett (Orobus canescens L. néven), könyve elõszavában azonban maga írja, hogy legtöbb hasznát vettem Neilreich Ágost és Kerner Antal kitûnõ munkáinak. [Megjegyezzük, KERNER (1869) csak a Budaihegységbõl ismerteti növényünket, bár félreérthetõen Pilisgruppe -t emleget.] Kitaibel Pál baranyai útinaplójának (1799) vonatkozó szövegrészében (vö. GOMBOCZ 1945, p. 402.) Orobus an albus szerepel; a többi felsorolt (zömmel mocsári) növény alapján a szóban forgó faj valószínûleg Lathyrus pannonicus (Jacq.) Garcke. Tény, hogy Balatonfüred és Tapolca környékérõl bizonyító L. pallescens példányt nem ismerünk, sem Kitaibeltõl, sem Borbástól, sem Hazslinszkytõl, sem mástól A sümegi lelõhely JÁVORKA ( ) révén került a szakirodalomba, és más ismert forrás híján talán a Kitaibel-herbáriumban (BP) lévõ példányon (LVIII. No 128) alapul. A kérdéses cédulán a következõ felirat ál: angustifolius? E Cottu Sümegh. Ich bitte um Samen od. Pflanzen. vö. JÁVORKA 1934, p Kitaibel nem gyûjthette, különben nem tervezte volna, hogy magot vagy élõ növényt kér! Az E Cottu Sümegh. kitétel azonban nem Sümeg városára, hanem minden bizonnyal Somogy megyére (= Cottus Sümeghiensis) vonatkozik, amelyet JÁVORKA például a Kitaibel-herbárium egyik Tilia alba példányánál is megemlít (1957, pp ). SADLER (1817) kéziratában kézenfekvõ magyarázatot találunk a lap eredetére. A L. pallescens várpalotai lelõhelyének felfedezése kapcsán ui. a következõ mondatot írta naplójába: A. Festetits schickte an den Botanischen Garten dieselbe Orobus aus den Wälder der Somogy. A szóban forgó Kitaibel-féle példány tehát valószínûleg Somogy megyébõl, Festetics Antal gróftól származhatott, akivel Kitaibel cserekapcsolatban állt, és akitõl valószínûleg élõ növényt szeretett volna szerezni a Pesti Egyetem botanikus kertje számára. Ugyanakkor a Kitaibel-herbáriumban van egy másik L. pallescens példány is (LIII. No 46), amelyik egyértelmûen Festetics Antal kertjébõl származik ( ex horto, in quem illatus per Ant. Festetics ). A nagy kérdés most már az, hogy a gróf vadon szedte-e a fajt, vagy pedig más úton, esetleg külföldrõl került a kertjébe (feltéve, hogy volt Somogy megyében kertje, ill. uradalma). Kétségtelenül sok kérdés megválaszolatlan. Ráadásul az elõbbi gondolatmenet két feltételezésre épül: egyfelõl arra, hogy Jávorka Kitaibel herbáriumát vagy annak egy részét már 1925 elõtt ismerte (tehát határozókönyvének írása során felhasználta), másfelõl arra, hogy egyes fajoknál (pl. Tilia alba) helyesen fejtette meg a lelõhelyet, a Lathyrus pallescens-nél pedig véletlenül rosszul. A szakirodalomban szereplõ sümegi lelõhelyet csak egy, a város környékérõl származó herbáriumi példány igazolhatná. Ilyet azonban egyelõre nem ismerünk, pedig ha Jávorka vagy más botanikus látta volna Sümegnél, biztosan begyûjtötte volna e ritka fajt. SZÉP (1890, 1891) a L. pallescens-t nem közli Sümeg környékérõl, Orobus albus L. adata minden bizonnyal L. lacteus-ra vonatkozik (vö. BORBÁS 1900, FEKETE JAKUCS 1957). Mindezek után igen meglepõ a CSAPODY (1982) könyvében szereplõ Sümeg: Vár-hegy adat. Forrását sajnos nem sikerült kinyomoznunk. 3. A gyöngyösi Sár-hegyrõl 1928 óta (Zsák Zoltán) nincs megbízható adatunk, dacára annak, hogy a L. pallescens-t MÁTHÉ KOVÁCS (1962), majd KOVÁCS (1976, 1985) is jelezték a hegyrõl. A faj újabb bizonyító herbáriumi példányát nem ismerjük innen, s a növényt hiába kerestük tavaly a helyszínen. Kételyeket ébreszt, hogy KOVÁCS (1976) koloncos gyökerû sápadt lednekrõl ír, valamint az a körülmény, hogy az említett dolgozatokban nem lelni nyomát a L. lacteus-nak (= L. pannonicus ssp. collinus), pedig ez a taxon szórványosan az egész hegyen elõfordul (Bánkúti 1984-ben, magunk 2001-ben gyûjtöttük itt; lásd még: MOLNÁR 2001). Olyan helyen is csak L. lacteus található, ahol Kovács jelzése, ill. társulástani felvétele szerint (pl. a Plantago argentea Chaix nevezetes lelõhelyén, a Farkasmály nevû részen és Abasár felett) L. pallescens-t kéne találnunk. Amellett Máthé és Kovács helytelenül írják, hogy a L. pallescens legközelebbi elõfordulása a Pilisben van; innen a félreérthetõ KERNER-féle megfogalmazás (1869) kivételével sem irodalmi, sem herbáriumi példányt nem ismerünk (L. lacteus-t viszont annál többet). 4. A kisalföldi L. pallescens elõfordulás (SIMON 1992, 2000) minden bizonnyal tévedésen alapul. Az adat eredeti forrása ismeretlen. A faj cönológiai karakterével kapcsolatban megemlítjük, hogy SOÓ (1966, 1980) és BORHIDI (1999) az
4 240 KITAIBELIA 7 (2): ún. pannóniai sztyeprétek és száraz gyepek (Festucion rupicolae) jellemzõ növényének tartja, igaz SOÓ (1966) a karsztbokorerdõket (Cotino-Quercetum) és az erdõszéleket is megemlíti a faj élõhelyeként. Eddigi valóban kevés tapasztalatunk szerint a sápadt lednek kerüli a csomós növekedésû, szklerofil jellegû füvek (Festuca spp., Stipa spp.) uralta gyepeket, és inkább az ún. szegélyesedés jeleit mutató, zárt, magas füvû [Arrhenatherum elatius (L.) P. B. ex J. et C. Presl domináns, Elymus hispidus (Opiz) Melderis [= Agropyron intermedium (Host) P. B.], Helictotrichon pubescens (Huds.) Pilg., Poa pratensis L.], sok pillangóssal [Coronilla varia L., Dorycnium germanicum (Gremli) Rikli, Lotus corniculatus L., Medicago falcata L., Onobrychis arenaria (Kit.) Ser., Trifolium alpestre L., T. montanum L., T. rubens L., Vicia tenuifolia Roth] jellemezhetõ gyepekben érzi jól magát. A növényszövetkezet további fontos fajai: Achillea pannonica Scheele, Campanula bononiensis L., Dictamnus albus L., Erysimum odoratum Ehrh., Euphorbia glareosa Pall. (= E. pannonica Host), Filipendula vulgaris Mönch, Fragaria viridis Duch., Galium glaucum L. [= Asperula glauca (L.) Bess.], G. verum L., Geranium sanguineum L., Inula hirta L., Linaria angustissima (Lois) Borb., Linum austriacum L., Rosa spinosissima L., Serratula radiata (W. et K.) M. B., Silene bupleuroides L. (= S. longiflora Ehrh.), Teucrium chamaedrys L., Thalictrum minus L., Vinca herbacea W. et K. E magas füvû, franciaperjés gyepek ill. szegélyek (Geranion sanguinei?) gyakran fokozatosan mennek át alacsony füvû, csenkeszes gyepekbe; utóbbiakban azonban a sápadt ledneket nem találtuk meg. A faj erdõvel, ill. erdõszegéllyel való szorosabb kapcsolatára utal egy sajnos konkrét lelõhely nélküli herbáriumi példány (Herbarium Wolnyanum, BP) cédulája, amelyen In sylvis Hung. megjegyzés található (vö. BUNKE 1996), és az említett kakukk-hegyi élõhely ( cserjés ) is. A jelenleg érvényes jogszabályok szerint a L. pallescens védett növény. Eszmei értéke ugyanakkora (5000 Ft), mint a L. pannonicus agg.-é, jóllehet rokonaihoz viszonyítva jóval ritkább, flóratörténeti, növényföldrajzi szempontból minden bizonnyal sokkal jelentõsebb faj Magyarországon. A szûkebb értelemben vett L. pannonicus (Jacq.) Garcke az ország nyugati részének nedves rétjein itt-ott elõfordul, élõhelyei erõsen veszélyeztetettek. A Magyar Természettudományi Múzeum Növénytára (BP), az ELTE botanikus kertje (BPU), a Debreceni Egyetem növénytani tanszéke (DE) és a Bakonyi Természettudományi Múzeum (Zirc) herbáriumában a következõ magyarországi adatait jegyeztük fel: KISALFÖLD BAKONYALJA TAPOLCAI-MEDENCE Rajka: Heuffel J Pápakovácsi Tapolcafõ: Boros Á. 1927, Polgár S. 1927, 1928, Kálovics R. 1927, Tallós P. 1951, Tallós I.né 1952, Galambos I Devecser: Károlyi Á. 1960, Galambos I Halimba: Szalay M Tapolca: Rédl R. 1907, Degen Á. 1912, Lengyel G. 1912, Jávorka S. 1926, 1949, Kárpáti Z. 1933, 1941, Vajda L. 1933, 1949, Pénzes A. 1934, Papp J. 1943, Károlyi Á. 1949, Boros Á. 1949, 1950, Stieber J. 1950, Pócs T. 1955, Szodfridt I. 1955, Galambos I Kisapáti Gyulakeszi: Zsák Z Raposka: Tallós P Ha a herbáriumi példányokat egybevetjük a szakirodalmi adatokkal (az újabbak közül pl. CSAPODY 1993, TÍMÁR SZMORAD 1996, LÁJER 1998), kiderül, hogy a L. pannonicus (s. str.) elterjedése Magyarországon a Kisalföldre, ill. annak széleire, továbbá a Tapolcai-medencére korlátozódik. Legnagyobb mennyiségben a Kisalföld és a Bakony atlantikus flóraelemekben gazdag nyugati északnyugati peremvidékén található (lényegében egy tömbben), ahol helyenként a hegyvidék mezotherm tisztásaira is felhatol (vö. LÁJER 1998). Minden bizonnyal ilyen helyrõl származhat Vajda László Bakony helymegjelölésû lapja is (BP, évszám nélkül). Bizonytalan viszont Sadler példányának eredete, amelyik a L. pallescens-t is tartalmazó herbáriumi lapon (BP) van. A cédula sorszáma szerint az elsõ mátrai útján (1818) gyûjtötte. Elképzelhetõ viszont, hogy ezúttal téves sorszámozásról van szó, hasonlóan Sadler egyik herbáriumi lapjához (BP), amelyen több Sternbergia colchiciflora W. et K. példány van felragasztva. Utóbbi esetben az egyik budai és a várpalotai példány sorszámát cserélték fel, ami a gyûjtés idejébõl és a példányok fenológiai állapotából egyértelmûen kiderül. Másfelõl a L. pallescens-t tartalmazó lapon a 3-as sorszám és a hozzá tartozó példány hiányzik, a keverés valószínûségét sajnos ez tovább növeli. A keleti országrész mindenesetre nem illik a L. pannonicus eddig ismert hazai elterjedési területébe, azonban azt is látnunk kell, hogy diszjunkt elterjedésû taxon lévén (vö. BÄSSLER 1981) a L. pannonicus még az erdélyi Mezõségen és Boszniában is felbukkan. JÁVORKA (1916) az Adria mellékérõl és a Velebitrõl is közli elõfordulásait, de ezek az adatok a L. varius (Hill) C. Koch-ra [= L. pannonicus (Jacq.) Garcke ssp. varius (Hill) P. W. Ball] vonatkoznak (BÄSSLER 1981).
5 SOMLYAY L. PIFKÓ D.: A Lathyrus pallescens Magyarországon, és adatok a Budai-hegység flórájához 241 A dombvidéki, kifejezetten a karsztbokorerdõkre, ill. erdõszegélyekre jellemzõ L. lacteus (Bieb.) Wissjul. [= L. pannonicus (Jacq.) Garcke ssp. collinus (Ortm.) Soó] szerencsére ma még elég gyakori növény, a három taxon közül a legkevésbé veszélyeztetett. Magyarországi elterjedésérõl jó áttekintést találunk FEKETE JAKUCS (1957) és BÄSSLER (1981) dolgozataiban. Eddigi egyetlen kimondottan alföldi adata (Hódmezõvásárhely) erõsen kérdéses, mert valószínûleg egy tanuló gyûjtötte játszótéren; a város nevét bizonyos Bodnár Bertalan tanár úr utólag írta rá. A másik, hagyományosan alföldinek tekintett lelõhely a Kerecsendi-erdõ. Ennek flórája azonban sok vonatkozásban inkább a Bükkaljával és a Bükk hegységgel rokon, így a L. lacteus itteni adatait (vö. VOJTKÓ 2001) hasonlóan pl. az itt, valamint a Bükkben szintén elõforduló típusos Muscari botryoides (L.) Mill.- éhez (2n = 36, Somlyay ined.) aligha tekinthetjük növényföldrajzi értelemben alföldi elõfordulásnak. Darányhoz közeli termõhelye (JUHÁSZ et al. 1985) nem az Alföld, hanem a Dél-Dunántúl flóravidékébe tartozik (Juhász M. ex verb.). POLGÁR (1941) Gyõr megyei adatai kivétel nélkül a Pannonhalmi-dombságra (Dunántúli-középhegység flóravidéke, vö. GALAMBOS 1998) vonatkoznak. Az utóbbi években egyébként sok új populációja került elõ az ország kollin-régiójából (pl. DÉNES 1996, MATUS BARINA 1998, BAUER et al. 1999, HARMOS et al. 2001, VOJTKÓ 2001, MOLNÁR 2001). Röviden ki kell térnünk BÕHM (2001) dolgozatára is, amelynek egyébként súlyos hibákkal terhelt ún. lokális-kritikai flóralistájából a L. pannonicus ssp. collinus-szal (azaz a L. lacteus-szal) kapcsolatos fejtegetéseihez (p. 60.) néhány megjegyzést fûzünk: a) Pomáz Szentendre környékérõl a gyûjteményben (helyesen: a Magyar Természettudományi Múzeum Növénytárának gyûjteményében, vagy: BP) nem egyetlen, hanem (a duplumokkal együtt) közel kéttucatnyi herbáriumi példány található. A legkorábbit Simonkai és Perlaky gyûjtötték (1893), a legutolsót (a Bõhm-féle cikk megjelenéséig) pedig Baksay (1948). A szerzõ bizonyára nem vette figyelembe a L. versicolor (Gmel.) Beck néven beosztott példányokat. b) Azt, hogy a L. lacteus a szûkebb térségben régen mennyire lehetett gyakori, a gyûjtött példányok mennyisége alapján legfeljebb csak sejthetjük, az azonban bizonyos, hogy a Kõ-hegy tetején, a turistaházhoz közeli gyepekben ma is elõfordul (Pifkó Somlyay, 2001, BP; lásd még: BÁNKÚTI 2000). Így az Anna-völgy, mint kizárólagos lelõhely elesik. c) Bõhm Éva Irén Anna-völgyben gyûjtött (1999) és L. pannonicus ssp. collinus néven meghatározott herbáriumi példánya (BP) revíziónk alapján valójában L. nissolia L. A következõkben a Budai-hegység területérõl származó érdekesebb florisztikai adatainkat (részben régi adatok megerõsítései) soroljuk fel ábécérendben. Ha a BP jelzés mellett nem szerepel a gyûjtõ neve, akkor az az általunk gyûjtött, és a Magyar Természettudományi Múzeum Növénytárában elhelyezett példányra utal. HARASZTOK Asplenium adiantum-nigrum L. Budapest: Ferenc-halom, feltehetõen homokkõsziklán, néhány tõ (BP). Botrychium lunaria (L.) Sw. in Schrad. Nagykovácsi: Hosszú-Erdõ-hegy (a Remete-szurdoknál), kõgörgetegen, tömegesen (BP). A közeli Les-hegyrõl KUN (1994) közölte. Polystichum aculeatum (L.) Roth Nagykovácsi: Remete-szurdok, egyetlen fiatal tõ (BP). A Budaihegységben igen ritka faj (vö. KUN 1994). VIRÁGOS NÖVÉNYEK Aconitum anthora L. Budaörs: Kecske-hegy (BP). Pénzes A. régi adatának (1948, BP) megerõsítése. Allium paniculatum L. Budaörs: Kies-völgy (BP). Boros Á. régi adatának (1944, BP) megerõsítése. Althaea cannabina L. Budaörs: a Budakeszi árok mellett, a Huszonnégyökrös-hegynél (BP); Budapest: Kakukk-hegy. A Budai-hegység területérõl számos régi gyûjtése van a Növénytár herbáriumában, Budaörs környékérõl a következõk: Budaörs (Borbás V., 1871, Perlaky G., 1891, névtelen, 1946); Csikerberg (Tauscher Gy., 1873); Csíki-hegy (Degen Á., 1920), Törökbálint (Andreánszky G., 1936). Althaea pallida W. et K. Budakeszi: Hosszú-dûlõ, gyomos helyen, Lavatera thuringiaca L.-vel együtt (BP). A Növénytár herbáriumában a Csíki-hegyek környékérõl három lapot találtunk: montes de Csík (Szabó E., 1897), Budaörs (Bohátsch N., 1877, Simonkai L., 1902). Alyssum saxatile L. Budaörs: Törökugrató (BP). Régi adat, utoljára Papp J. gyûjtötte itt (1947, BP). FELHÕSNÉ FACSAR (1992) nem említik. Asyneuma canescens (W. et K.) Gris. et Sch. Budapest: Széchenyi-hegy (BP), Martinovics-hegy (BP), Sashegy, Gellért-hegy. Egyik sem új adat, de mindenütt régen gyûjtötték utoljára. A Széchenyi-hegyen ban (Papp J., BP), a Sas-hegyen 1951-ben (Pócs T., BP), a Gellért-hegyen 1910-ben (Zsák Z., BP), a
6 242 KITAIBELIA 7 (2): Martinovics-hegyen 1861-ben (Nendtvich K., BP), igaz, az utóbbi helyrõl HEGEDÜS (1994) is közli (Budapest területén csak innen!). A Gellért-hegyen ma már csak néhány tõ tengõdik. A herbáriumi cédulák adatai szerint a 19. és 20. század fordulója táján még erõs populációja élhetett itt, de PÉNZES (1942) már csak igen szórványos elõfordulásúnak jelezte. FARKAS (1999) könyvében nincs a Budaihegységbõl aktuális adata. Crepis nicaeensis Balb. Budapest: Széchenyi-hegy (BP). A Budai-hegységbõl csak régi gyûjtött példányait ismerjük. Legtöbbször a Sváb-hegy Széchenyi-hegy Farkas-völgy környékén szedték, elõttünk utoljára 1944-ben (Papp J., BP). HEGEDÜS (1994) a Hárs-hegyrõl jelzi. Crepis praemorsa (L.) Tausch Budapest: Normafa-lejtõ (Harang-völgy), fajgazdag [pl. Anemone sylvestris L., Centaurea stenolepis Kern., Cirsium pannonicum (L. f.) Link, Euphorbia glareosa Pall., Gentiana cruciata L., Hypochoeris maculata L., Lathyrus lacteus (Bieb.) Wissjul., Libanotis pyrenaica (L.) Bourg., Peucedanum carvifolia Vill., Polygala major Jacq., Scorzonera hispanica L., Senecio integrifolius (L.) Clairv. stb.] félszáraz gyepben (BP). BORBÁS (1879) is errõl a környékrõl, pontosabban a Sváb-hegyrõl (utolsó gyûjtés: Pénzes A., 1949, BP) és a Zugligetbõl (utolsó gyûjtés: Pénzes A., 1958, BP) közli. HEGEDÜS (1994) egyedüli budapesti lelõhelyként a Vadaskertet jelöli meg. Erucastrum nasturtiifolium (Poir.) Schulz Budapest: Széchenyi-hegy (BP), Martinovics-hegy (BP). KÁRPÁTI (1950) már fél évszázaddal ezelõtt felhívta a figyelmet arra, hogy ez a súlypontosan nyugat- és dél-európai elterjedésû növény Budán egyes helyeken nagy tömegben jelentkezik. Ilyen a Martinovicshegy (= Kis-Sváb-hegy) is, ahonnan a Növénytár herbáriumában (BP) a következõ korábbi példányok vannak: W. Glatz, 1933, Tomassek M., 1939, Kováts F., 1943, Kárpáti Z., 1946, Papp J., Pénzes A., Simon T., Priszter Sz. (mind 1947), Horánszky, Glaucium corniculatum (L.) Rudolph Budaörs: Törökugrató (BP), Út-hegy (BP), kõgörgetegen, köves letörésen. Területünkön régen gyûjtötték utoljára, legtöbbször a Gellért-hegyen. A Csíki-hegyekbõl a következõ lapok találhatók a Növénytár herbáriumában (BP): Csíki csárda (Szépligeti Gy., 1885), Budaörs (Boros Á., 1926), Törökugrató (Kárpáti Z., 1929). Helichrysum arenarium (L.) Moench Budakeszi: a Kecske-hegytõl É-ra lévõ kibúvás sziklagyepjében (BP). A Csíki-hegyekbõl csak egy-két korábbi adattal rendelkezünk (vö. SOMLYAY 2000). Herniaria incana Lam. Budaörs: Szállás-hegy, zavart gyepben (BP). Inula germanica L. Budakeszi: Hosszú-dûlõ (BP), Kecske-hegytõl É-ra lévõ dombok, Prékókörnyék (BP); Budaörs: Csík-hegy (BP), Odvas-hegy (BP), Kies-völgy. A fõváros környékén számos régi herbáriumi adata ismert. Budaörs mellõl a következõ bizonyító példányok (BP) származnak: Budaörs (Hermann G., 1882, Perlaky G. 1891, Jávorka S., 1916), Csíki-hegyek (Grósz L., 1897, Simonkai L., 1902, Degen Á., 1920, 1921). A pontos helymeghatározású lapok a következõk: Rupp-hegy (Wagner J., 1922), Huszonnégyökrös-hegy (Andreánszky G. Kárpáti Z. Ujhelyi J., 1934), Kies-völgy (Boros Á., 1944), Farkasrét és Budaörs között (Boros Á., 1946). Inula hybrida Baumg. (I. germanica x I. ensifolia) Budakeszi: Prékókörnyék (BP); Budaörs: Kies-völgy (BP). Az I. stricta Tausch (= I. vrabelyiana Kern.) mellett talán a leggyakoribb Inula-hibrid hazánkban. A Budai-hegységbõl csak igen régi gyûjtései ismertek. Iris arenaria W. et K. Páty: Fekete-hegyek (BP). Isatis tinctoria L. Budakeszi: Hosszú-dûlõ (BP); Budaörs: Kecske-hegy. Utóbbi helyen már Jávorka is gyûjtötte (1948, BP). A budai-hegységi herbáriumi lapok (BP) csaknem mind a Csíki-hegyekbõl, a 20. század elsõ felébõl származnak. Limodorum abortivum (L.) Sw. Budapest: Széchenyi-hegy; Budaörs: Sorrento. Ornithogalum comosum L. Budaörs: Törökugrató (BP). Jávorka S. adatának (1913, BP) megerõsítése. FELHÕSNÉ FACSAR (1992) nem említik. Oxytropis pilosa L. Budaörs: Törökugrató (BP). Budapest szûkebb körzetébõl csupa régi adattal rendelkezünk (vö. BORBÁS 1879), fõleg a Farkas-völgy Sváb-hegy Farkas-rét területérõl és a Kamaraerdõbõl. A Csíki-hegyekbõl a következõ herbáriumi példányok (BP) származnak: Csíki-hegyek (Kümmerle J. B., 1916, Lengyel G., 1928, Boros Á., 1944), Törökugrató (Jávorka S., 1914), Ló-hegy (Papp J., 1944) [vö. Bot. Közlem. 41(3 5): 168.]. FELHÕSNÉ FACSAR (1992) nem említik. Phleum bertolonii DC. (= P. hubbardii Kováts) Budaörs: a Szekrényes alatti völgyben (BP). Phlomis tuberosa L. Budapest: Széchenyi-hegy, Táboros-hegy; Budaörs: Farkas-hegy, Szekrényes, Sorrento, Kecske-hegy; Budakeszi: a Kecske-hegytõl É-ra lévõ dombok, Hosszú-dûlõ, Prékókörnyék. HEGEDÜS (1994) a Kõérberekbõl jelzi. Sesleria sadleriana Janka Budapest: Ferenc-halom, köves erdei termõhelyen, a megfigyelés évében bugát nem hozó kis populáció.
7 SOMLYAY L. PIFKÓ D.: A Lathyrus pallescens Magyarországon, és adatok a Budai-hegység flórájához 243 Silene dichotoma Ehrh. Budaörs: Út-hegy, köves letörésen (BP). Smyrnium perfoliatum L. Budapest: Gellért-hegy, nyirkos, gyomos helyen (BP). BORBÁS (1879) csak átmeneti megjelenésérõl számol be a Margitszigeten. Az 1920-as években a Sas-hegyen többször is gyûjtötték. HEGEDÜS (1994) nem jelzi, pedig az Orczy-kertben is elõfordul (STOLLMAYERNÉ et al. 1996). Stipa dasyphylla Czern. Budapest: Széchenyi-hegy, Csillebérc; Budaörs: Út-hegy. HEGEDÜS (1994) csak a Rupp-hegyrõl és az Ördög-oromról közli. Vincetoxicum pannonicum (Borhidi) Holub Páty: Fekete-hegyek, a Nagy-Kopasztól D-re, fajgazdag délies kitettségû sziklagyepben, nagy mennyiségben, Vincetoxicum officinale Moench-el együtt (BP). A lelõhelyet 2001 májusában Somlyay Lajos és Lõkös László fedezte fel. Megjegyezzük, ezen a helyen a két taxon levelei között semmiféle makromorfológiai különbséget nem tapasztaltunk, a tövek azonosításakor csak a virágok színét vehettük alapul. Tekintve, hogy ritkán átmeneti színû virágú példányokra is bukkantunk, nem zárható ki az esetleges hibrid jelenléte sem. A faj további taxonómiai kutatására talán a legmegfelelõbb hazai lelõhely. Köszönetnyilvánítás Köszönetünket fejezzük ki Juhász Magdolnának (Kaposvár), Purger Dragicának (Pécs), Tóth Sándornak (Gödöllõ), Balogh Lajosnak (Szombathely) és Király Gergelynek (Sopron), hogy intézetükben a L. pallescens (Bieb.) C. Koch herbáriumi adatait ellenõrizték. Köszönjük Magyari Enikõnek (Gyöngyös), Bauer Norbertnek (Zirc), Isépy Istvánnak (Budapest), Molnár V. Attilának (Debrecen) és Vojtkó Andrásnak (Eger), hogy intézetük herbáriumában kutatásunkat lehetõvé tették. Barina Zoltánnak (Budapest), Kun Andrásnak (Vácrátót), Lõkös Lászlónak (Budapest), Molnár V. Attilának (Debrecen), Priszter Szaniszlónak (Budapest), Schmotzer Andrásnak (Felsõtárkány) és Tóth Sándornak (Gödöllõ) a kézirattal kapcsolatos hasznos tanácsaikért tartozunk hálával. Summary The Lathyrus pallescens (Bieb.) C. Koch in Hungary and other data to the flora of the Buda Mts L. SOMLYAY D. PIFKÓ All known localities of the sub-mediterranean-pannonian-pontian element L. pallescens (Bieb.) C. Koch (MEUSEL et al. 1965) in Hungary are clarified. At present only two localities in the Buda Mts are confirmed, though there are old herbarium data from several other localities of the Buda Mts, from the Mátra Mts and the Bakony Mts as well. The latter record (near Várpalota, J. Sadler, 1817, BP) has been overlooked so far. All records of L. pallescens (Bieb.) C. Koch from the region of Lake Balaton (Balatonfüred, Tapolca, Sümeg) seem to be uncertain as no herbarium material exists. The supposed localities at Balatonfüred and Tapolca mentioned in the recent literature come from the works of NEILREICH (1866) and BORBÁS (1900). The first locality (Balatonfüred) is originally based on SIGMUND s compilation (1837, pp ) of the data of earlier botanists. Nevertheless SIGMUND (1837) might have used SADLER s manuscript ( Iter Fürediense, 1817) in a broad sense, regarding all records and localities (e.g. L. pallescens: Várpalota) as belonging to Balatonfüred. The second locality (Tapolca) is originally based on Kitaibel s Iter Baranyense (1799), but the record of L. albus Kitaibel had noted at Tapolca may refer to L. pannonicus (Jacq.) Garcke s. str. (see GOMBOCZ 1945, p. 402.). The supposed locality at Sümeg mentioned first in JÁVORKA ( ) might have been based on a single sheet (LVIII. No 128) of the Kitaibel Herbarium. Nevertheless the text of its label ( angustifolius? E Cottu Sümegh. Ich bitte um Samen od. Pflanzen. see JÁVORKA 1934, p. 180.) and a concerning sentence ( A. Festetits schickte an den Botanischen Garten dieselbe Orobus aus den Wäldern der Somogy ) of SADLER s manuscript (1817) refer to an unknown locality in Somogy county (Cottus Sümeghiensis), not to Sümeg town. Recent records (MÁTHÉ KOVÁCS 1962, KOVÁCS 1976, 1985) of L. pallescens (Bieb.) C. Koch from Mt Sár (Mátra Mts, N Hungary) seem also be false as these articles do not mention the occurrence of the morphologically similar L. lacteus (Bieb.) Wissjul. that grows sporadically on the mountain. Furthermore L. pallescens was collected here only once by Z. Zsák in 1928 (BP). Further literature records (SIMON 1992, 2000) of the species from the region of Kisalföld (NW Hungary) are obviously false. In this case even the original source of the record is unknown. At the two known localities in the Buda Mts L. pallescens prefers forest-steppe habitats dominated and characterized by tall grasses [Arrhenatherum elatius (L.) P. B. ex J. et C. Presl, Elymus hispidus (Opiz) Melderis, Helictotrichon pubescens (Huds.) Pilg., Poa pratensis L.] and Fabaceae species such as Coronilla varia L., Dorycnium germanicum (Gremli) Rikli, Lotus corniculatus L., Medicago falcata L., Onobrychis arenaria (Kit.) Ser., Trifolium alpestre L., T. montanum L., T. rubens L., Vicia tenuifolia Roth. Further
8 244 KITAIBELIA 7 (2): species that characterize this association are: Achillea pannonica Scheele, Campanula bononiensis L., Dictamnus albus L., Erysimum odoratum Ehrh., Euphorbia glareosa Pall., Filipendula vulgaris Mönch, Fragaria viridis Duch., Galium glaucum L., G. verum L., Geranium sanguineum L., Inula hirta L., Linaria angustissima (Lois) Borb., Linum austriacum L., Rosa spinosissima L., Serratula radiata (W. et K.) M. B., Silene bupleuroides L., Teucrium chamaedrys L., Thalictrum minus L. and Vinca herbacea W. et K. All Hungarian herbarium and literature (CSAPODY 1993, TÍMÁR SZMORAD 1996, LÁJER 1998) records of L. pannonicus (Jacq.) Garcke [s. str., that is excluding L. lacteus (Bieb.) Wissjul.] are localized to wetland habitats of the western part of the country (Kisalföld Bakonyalja region and Tapolca Basin). This species seems to prefer lowland with only a few collin localities influenced by subatlantic climate on the western slopes of the Bakony Mts. Based on morphological characters and on coenological, arealgeographical considerations L. lacteus (Bieb.) Wissjul. is worthy of specific rank. This species inhabits only dry forest-steppe habitats of the collin region of Hungary (see FEKETE JAKUCS 1957, BÄSSLER 1981). A former record of this taxon (Hódmezõvásárhely, S Hungary) that refers to lowland ( Eupannonicum ) locality is dubious. Further known localities at the border of the Eupannonicum belong rather to other floristic regions. New or recently confirmed localities of about 40 species in the Buda Mts are also presented. BAUER N. MÉSZÁROS A. SIMON P. (1999): Adatok a Balaton-felvidék flórájának ismeretéhez. Kitaibelia 4(1): BÁNKÚTI K. (2000): A Mátra Múzeum herbáriuma a Gotthárd-gyûjtemény II. (Dicotyledonopsida: Berberidaceae Fabaceae). Folia Hist. Nat. Mus. Matr. 24: BÄSSLER, M. (1966): Die Stellung des Subgenus Orobus (L.) Baker in der Gattung Lathyrus L. und seine systematische Gliederung. Feddes Repertorium 72(2 3): BÄSSLER, M. (1971): Beiträge zur Nomenklatur der Gattung Lathyrus L. Feddes Repertorium 82(6): BÄSSLER, M. (1981): Revision von Lathyrus L. sect. Lathyrostylis (Griseb.) Bässler (Fabaceae). Feddes Repertorium 92(3): BODNÁR B. (1957): Adatok Wierzbicki Péter keszthelyi mûködéséhez. Agrártörténeti Szemle 1(1 2): BORBÁS V. (1879): Budapestnek és környékének növényzete. Magy. Kir. Egyet. Könyvnyomda, Budapest, 172 pp. BORBÁS V. (1900): A Balaton tavának és partmellékének növényföldrajza és edényes növényzete. Hornyánszky V. cs. és kir. udv. könyvnyomdája, Budapest, 431 pp. BORHIDI A. (1999): Pannóniai sztyeprétek és száraz gyepek (Festucion rupicolae Soó 1940 corr. 1964). In: BORHIDI A. SÁNTA A. (eds.): Vörös Könyv Magyarország növénytársulásairól 2., TermészetBÚVÁR Alapítvány Kiadó, Budapest, pp BÕHM É. I. (2001): Florisztikai vizsgálatok a Duna- Ipoly Nemzeti Park dél-délkeleti peremén. Kitaibelia 6(1): BUNKE Zs. (1996): Herbarium Wolnyanum II. Ann. Hist.-nat. Mus. Nat. Hung. 88: Irodalom BUNKE Zs. (1998): Herbarium Sadlerianum. Ann. Hist.-nat. Mus. Nat. Hung. 90: CSAPODY I. (1982): Védett növényeink. Gondolat, Budapest, 347 pp. CSAPODY I. (1993): Florisztikai adatok Sopron környékérõl. Soproni Szemle 47(4): DÉNES A. (1996): Adatok a Villányi-hegység flórájához. A Janus Pannonius Múzeum Évkönyve 40 (1995): 5 8. FARKAS S. (ed., 1999): Magyarország védett növényei. Mezõgazda Kiadó, Budapest, 416 pp. FEKETE G. JAKUCS P. (1957): Néhány karsztbokorerdõ-faj elterjedési adatainak katalógusa Magyarországról. Ann. Hist.-nat. Mus. Nat. Hung. ser. nov. 8: FELHÕSNÉ V. E. FACSAR G. (1992): A Törökugrató természeti értékeinek ismertetése. A Lippay János tudományos ülésszak elõadásai és poszterei, KÉE, Budapest, pp.: GALAMBOS I. (1998): Florisztikai-növényföldrajzi kutatások újabb eredményei a Pannonhalmidombságon. Kitaibelia 3(1): GOMBOCZ E. (1945): Diaria Itinerum Pauli Kitaibelii. Vol. 1. Verlag des Ungarischen Naturwissenschaftlichen Museums, Budapest, pp HARMOS K. SRAMKÓ G. STADLER Á. (2001): Adatok a Cserhát flórájához. Kitaibelia 6(1): HAZSLINSZKY F. (1872): Magyarhon edényes növényeinek füvészeti kézikönyve. Athenaeum, Pest, 504 pp. HEGEDÜS Á. (1994): Budapest jelenlegi virágos flórája. Animula Kiadó, Budapest, 68 pp. JÁVORKA S. (1916): Kisebb megjegyzések és újabb adatok. IV. Bot. Közlem. 15(1 2): JÁVORKA S. ( ): Magyar Flóra (Flora Hungarica). Studium, Budapest, 1307 pp.
9 SOMLYAY L. PIFKÓ D.: A Lathyrus pallescens Magyarországon, és adatok a Budai-hegység flórájához 245 JÁVORKA S. (1934): Kitaibel herbáriuma. III. Ann. Mus. Nat. Hung. 28: JÁVORKA S. (1937): A magyar flóra kis határozója. 2. kiad. Studium, Budapest, 346 pp. JÁVORKA S. (1953): Balatonvidéki növényritkaságok. Természet és Technika (TTK) 112(4): JÁVORKA S. (1957): Kitaibel Pál. Akadémiai Kiadó, Budapest, 215 pp. JUHÁSZ M. SZERDAHELYI T. SZOLLÁT Gy. (1985): Újabb adatok a Barcsi Tájvédelmi Körzet flórájához. Dunántúli Dolg. Term.tud. Sor. 5: KÁRPÁTI Z. (1949): Megjegyzések és adatok Budapest és környékének flórájához II. Borbásia 9(3 5): KÁRPÁTI Z. (1950): Újabb adatok Magyarország flórájának ismeretéhez. Budapesti Tudományegy. Biol. Int. Évk. 1(1): KERNER, A. (1869): Die Vegetations-Verhältnisse des mittleren und östlichen Ungarns und angrenzenden Siebenbürgens. XXII. Oesterreichische Botanische Zeitschrift 19(4): KOVÁCS M. (1976): A gyöngyösi Sár-hegy flórakincse. Búvár 31: KOVÁCS M. (1985): A Sár-hegy növénytársulásai. Fol. Hist.-nat. Mus. Matr., Suppl. 1: KUN A. (1994): Észrevételek és új adatok a Dunazug-hegyvidék növényzetérõl. Bot. Közlem. 81(2): LÁJER K. (1998): Az Aldrovanda vesiculosa L. újabb elõfordulása és egyéb adatok Magyarország flórájának ismeretéhez. Kitaibelia 3(2): LÕKÖS L. (ed., 2001): Diaria itinerum Pauli Kitaibelii III Hungarian Natural History Museum, Budapest, 460 pp. MATUS G. BARINA Z. (1998): Néhány újabb adat a Gerecse és környéke flórájához. Kitaibelia 3(2): MÁTHÉ I. KOVÁCS M. (1962): A gyöngyösi Sárhegy vegetációja. Bot. Közlem. 49(3 4): MEUSEL, H. JÄGER, E. WEINERT, E. (1965): Vergleichende Chorologie der Zentraleuropäischen Flora. Gustav Fischer Verlag, Jena, 583 pp. MOLNÁR Cs. (2001): Új adatok a Mátra déli és keleti részének növényvilágából I. Kitaibelia 6(2): MOLNÁR V. A. (1999): Ismeretlen veszélyeztetettségû növényfajok. In: FARKAS S. (ed.): Magyarország védett növényei. Mezõgazda Kiadó, Budapest, p. 40. NEILREICH, A. (1866): Aufzählung der in Ungarn und Slavonien bisher beobachteten Gefässpflanzen nebst einer Pflanzengeografischen Uebersicht. Wien, pp. PÉNZES A. (1942): Budapest élõvilága. Kir. Magy. Term.tud. Társ., Budapest, 236 pp. POLGÁR S. (1941): Gyõrmegye flórája. (Flora Comitatus Jaurinensis.) Bot. Közlem. 38(5 6): SADLER J. (1817): Iter Fürediense. Kézirat, MTM Tudománytörténeti Gyûjtemény, Budapest. SADLER J. (1842): Elenchus plantarum in territorio Keszthelyensi a cl. cl. Szenczy, Hutter et Wierzbicki observatarum exmissis Cryptogamis. Kézirat, MTM Tudománytörténeti Gyûjtemény, Budapest, 12 pp. SIGMUND, C. L. (1837): Füred s Mineralquellen und der Plattensee. C. A. Hartleben, Pest, 112 pp. SIMON T. (1992): A magyarországi edényes flóra határozója. Tankönyvkiadó, Budapest, 892 pp. SIMON T. (2000): A magyarországi edényes flóra határozója. 4. átdolg. kiad. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 976 pp. SOMLYAY L. (2000): Adatok a Dunazug-hegység, a Tornai-karszt és környéke flórájához. Kitaibelia 5(1): SOÓ R. (1966): A magyar flóra és vegetáció rendszertani-növényföldrajzi kézikönyve II. Akadémiai Kiadó, Budapest, 655 pp. SOÓ R. (1980): A magyar flóra és vegetáció rendszertani-növényföldrajzi kézikönyve VI. Akadémiai Kiadó, Budapest, 557 pp. SOÓ R. KÁRPÁTI Z. (1968): Növényhatározó Tankönyvkiadó, Budapest, 846 pp. STOLLMAYERNÉ B. E. et al. (1996): Séta az Orczykertben. In: PRISZTER Sz. (ed.): Budapest, Orczykert. TKM Kiskönyvtára 534, Cartographia Kft., Budapest, 16 pp. SZÉP R. (1890): Sümeg határának edényes növényei. A Sümegvárosi Reáliskola Értesítõje 32: SZÉP R. (1891): Pótlék Sümeg határának edényes növényeihez. A Sümegvárosi Reáliskola Értesítõje 33: TÍMÁR G. SZMORAD F. (1996): Új adatok a Soproni-hegység flórájához. Kitaibelia 1(1): VOJTKÓ A. (ed., 2001): A Bükk hegység flórája. Sorbus 2001 Kiadó, Eger, 340 pp.
A Budai-hegység florisztikai növényföldrajzának fő vonásai
35 KITAIBELIA XIV. évf. 1. szám pp.: 35 68. Debrecen 2009 A Budai-hegység florisztikai növényföldrajzának fő vonásai SOMLYAY Lajos MTM Növénytár, H 1476 Budapest, Pf. 222, somlyay@bot.nhmus.hu Bevezetés
Adatok a Dunazug-hegység, a Tornai-karszt és környéke flórájához
KITAIBELIA V. évf. 1. szám pp.: 47-52. Debrecen 2000 Adatok a Dunazug-hegység, a Tornai-karszt és környéke flórájához SOMLYAY Lajos Magyar Természettudományi Múzeum Növénytára, H 1476 Budapest, Pf. 222.
Borbás Vince emlékezete halálának századik évfordulóján IN MEMORIAM BORBÁS VINCE
K A N I T Z I A J o u r n a l o f B o t a n y Kanitzia 13: Szombathely, 2005 Borbás Vince emlékezete halálának századik évfordulóján IN MEMORIAM BORBÁS VINCE BORBÁS VINCE (1844-1905) A növényrendszertan
Adatok Budapest környéke flórájának ismeretéhez
Adatok Budapest környéke flórájának ismeretéhez SOMLYAY Lajos MTM Növénytár, H 1476 Budapest, Pf. 222, somlyay@bot.nhmus.hu Bevezetés Ebben a közleményben néhány érdekesebb, az elmúlt évek során Budapest
DISTRIBUTION OF CREPIS PANNONICA IN HUNGARY
Studia bot. hung. 41, pp. 113 128, 2010 DISTRIBUTION OF CREPIS PANNONICA IN HUNGARY L. SOMLYAY Department of Botany, Hungarian Natural History Museum H 1476 Budapest, Pf. 222, Hungary; somlyay@bot.nhmus.hu
32 KEVEY B.: A Chaerophyllum aureum L. magyarországi elterjedése
30 29 KITAIBELIA VIII. évf. 1. szám pp.: 29-34. Debrecen 2003 * A Chaerophyllum aureum L. magyarországi elterjedése. KEVEY Balázs Pécsi Tudományegyetem, Növénytani Tanszék; H-7624 Pécs, Ifjúság útja 6.
A Rosa scabriuscula Sm. em. H. Br. taxonómiai
Bot. Közlem. 100(1 2): 135 146, 2013. A Rosa scabriuscula Sm. em. H. Br. taxonómiai revíziója a Börzsöny hegységben Kerényi-Nagy Viktor 1 és Nagy József 2 1 Nyugat-magyarországi Egyetem, Erdőmérnöki Kar,
BAUER Norbert. MTM Növénytár, H-1476 Budapest, Pf. 222., bauer@bot.nhmus.hu
111 Flora Pannonica Journal of Phytogeography & Taxonomy A Potamogeton coloratus HORNEM. Magyarországon BAUER Norbert MTM Növénytár, H-1476 Budapest, Pf. 222., bauer@bot.nhmus.hu Abstract: Potamogeton
Dél-Dunántúl fokozottan védett növényei
Dél-Dunántúl fokozottan védett növényei KEVEY Balázs Pécsi Tudományegyetem, Növénytani Tanszék; H-7624 Pécs, Ifjúság útja 6. E-mail: keveyb@ttk.pte.hu Bevezetés 1984 és 1989 között az OKTH Dél-dunántúli
TERVEZET A KORMÁNY ÉS A MINISZTÉRIUM ÁLLÁSPONTJÁT NEM TÜKRÖZI. Tervezet
KÖRNYEZETVÉDELMI ÉS VÍZÜGYI MINISZTÉRIUM Iktatószám: KJKF/851/2008. Tervezet a védett és a fokozottan védett növény- és állatfajokról, a fokozottan védett barlangok köréről, valamint az Európai Közösségben
130 éve született Hulják János (1884 1942)
http://kitaibelia.unideb.hu/ ISSN 2064-4507 (Online) ISSN 1219-9672 (Print) 2014, Department of Botany, University of Debrecen, Hungary 19 (1): 5 10.; 2014 Aki tud, nem beszél. Miklós Pál 130 éve született
Florisztikai vizsgálatok a Duna-Ipoly Nemzeti Park dél-délkeleti peremén
KITAIBELIA VI. évf. 1. szám pp.: 51-71. Debrecen 2001 Florisztikai vizsgálatok a Duna-Ipoly Nemzeti Park dél-délkeleti peremén BARÁTH Zoltán emlékének BÕHM Éva Irén MTM Növénytára 1087 Könyves Kálmán krt.40.
Margittai Antal születésének 130. évfordulója tiszteletére rendezett nemzetközi tudományos konferencia
1 UNGVÁRI NEMZETI EGYETEM II. RÁKÓCZI FERENC KÁRPÁTALJAI MAGYAR FŐISKOLA MTA MAGYAR TERMÉSZETTUDOMÁNYI MÚZEUM UKRÁN TUDOMÁNYOS AKADÉMIA M. G. HOLODNIJ BOTANIKAI INTÉZETE UKRAJNA TERMÉSZETVÉDELMI EGYESÜLETÉNEK
Florisztikai adatok a Körös-Maros Nemzeti Park működési területéről
Crisicum I. pp. 75-83. Florisztikai adatok a Körös-Maros Nemzeti Park működési területéről Kapocsi Judit - Domán Edit - Bíró István - Forgách Balázs - Tóth Tamás Abstract Some floristical data from the
Distribution of Conringia austriaca (Brassicaceae) in Hungary and its phytogeographical significance in Central Europe
ANNALES HISTORICO-NATURALES MUSEI NATIONALIS HUNGARICI Volume 103 Budapest, 2011 pp. 5 22 Distribution of Conringia austriaca (Brassicaceae) in Hungary and its phytogeographical significance in Central
Megjelent tudományos közlemények (Pifkó Dániel) Folyóiratok
Megjelent tudományos közlemények (Pifkó Dániel) Folyóiratok 1. Vojtkó A., Schmotzer A., Pifkó D., Farkas T. (1998): A Carex hartmanii Cajander újabb előfordulása és más kiegészítések a Tornense flórájának
Vörös Lista. A magyarországi edényes flóra veszélyeztetett fajai. Red list of the vascular flora of Hungary. Szerkesztette / Edited by:
Vörös Lista A magyarországi edényes flóra veszélyeztetett fajai Red list of the vascular flora of Hungary Szerkesztette / Edited by: Király Gergely Sopron, 2007 Szerzők / Authors: BARINA Zoltán CSIKY János
PÁL KITAIBEL WAS BORN 250 YEARS AGO (3 February 1757, Nagymarton - 13 December 1817, Pest)
Studio, bot. hung. 38, pp. 5-10, 2007 PÁL KITAIBEL WAS BORN 250 YEARS AGO (3 February 1757, Nagymarton - 13 December 1817, Pest) Z. BARINA Department of Botany, Hungarian Natural History Museum H-1476Budapest,
KERÉNYI-NAGY Viktor. e-mail: kenavi1@gmail.com
K A N I T Z I A Kanitzia 19:59.-70 Szombathely, 2012 Journal of Botany (ROSA CILIATO-PETALA BESSER)? KERÉNYI-NAGY Viktor e-mail: kenavi1@gmail.com Abstract Rosa ciliato-petala BESSER a cultur-relict? -
Adatok a Mezőföld löszflórájához II.
Adatok a Mezőföld löszflórájához II. LENDVAI Gábor 1 HORVÁTH András 2 (1) 7000 Sárbogárd, Ady E. u. 162. gaborlendvai@hotmail.com (2) MTA Ökológiai és Botanikai Kutatóintézete, 2163 Vácrátót, Alkotmány
Occurrence of Chamaesyce glyptosperma, and a survey of the genus Chamaesyce (Euphorbiaceae) in Hungary
ANNALES HISTORICO-NATURALES MUSEI NATIONALIS HUNGARICI Volume 101 Budapest, 2009 pp. 23 32 Occurrence of Chamaesyce glyptosperma, and a survey of the genus Chamaesyce (Euphorbiaceae) in Hungary L. SOMLYAY