text:
IV/01088/2015
. IV/01088/2015
Első irat érkezett: 04/21/2015
Az ügy tárgya: A Kúria Kfv.I.35.337/2014/4. számú ítélete, és a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 25.K.30.940/2013/17. számú ítélete elleni alkotmányjogi panasz (közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata, adóügy)
Az indítványozó - az Abtv. 27. §-a alapján - kérte a Kúria Kfv.I.35.337/2014/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítását és megsemmisítését a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 25.K.30.940/2013/17. számú ítéletére, és a Nemzeti Adó- és Vámhivatal 2888386168. iktatószámú adóhatósági határozatára is kiterjedő hatállyal.
A Kúria a határozatában a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság ítéletét hatályában fenntartotta, mely szerint a társaság nem volt jogosult a 2007. évi CXXXVII. törvény (Áfa tv.) 78. § (3) bekezdése alapján végzett bizonylatkorrekciókra, nevezetesen egy másik társaság felé kibocsátott fénymásoló kellékanyagok értékesítését tartalmazó számlák sztornozására. A Kúria előtt az indítványozó arra hivatkozott, hogy az általa benyújtott számlakorrekciót, a sztornozást, a 2279343620. iktatószámú jogerős adóhatósági határozatban foglaltak könyvelésbe való beintegrálása céljából eszközölte, tehát az adóhatósági határozat megállapítása és a sztornózás ok-okozati összefüggésben volt egymással.
Az indítványozó álláspontja szerint a támadott határozat megsértette az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdésébe foglalt tisztességes eljáráshoz való jogát, mert a támadott ítélet rendelkező része és annak indokolása logikátlan, okszerűtlen, iratellenes. Ha a hatóság, illetve a bíróság határozata önmagával ellentmondásos, akkor az eljárt hatóság illetve bíróság nem teljesítette az Alaptörvényben rögzített követelményeket. Továbbá a támadott határozat figyelmen kívül hagyta a Kúria Kfv.I.35.485/2011/10. számú ítéletét..
Kúria Kfv.I.35.337/2014/4. számú ítélete
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 25.K.30.940/2013/17. számú ítélete
IV_1088_4_2015_ind_kieg.anonim pdf.pdf IV_1088_0_2015_inditvany.anonim.pdf
A határozat száma: 3109/2016. (VI. 3.) AB végzés
3109_2016 AB végzés.pdf
Az Alkotmánybíróság a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.I.35.337/2014/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló alkotmányjogi panaszt visszautasítja.
[1]	1. Az indítványozó gazdasági társaság a csatolt meghatalmazással igazolt jogi képviselője útján az Alkotmánybíróságról szóló 2011. évi CLI. törvény (a továbbiakban: Abtv.) 27. §-a alapján alkotmányjogi panaszt terjesztett elő a Kúria mint felülvizsgálati bíróság Kfv.I.35.337/2014/4. számú ítélete alaptörvény-ellenességének megállapítása és a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 25.K.30.940/2013/17. számú ítéletére és a Nemzeti Adó-és Vámhivatal 2888386168. iktatószámú adóhatósági határozatára is kiterjedő hatállyal történő megsemmisítése iránt.
[2]	Az alkotmányjogi panasz benyújtására okot adó ügy előzményi ügyében az eljáró bíróságok megállapították, hogy az indítványozó irodatechnikai berendezések kis- és nagykereskedelmével, valamint az ehhez tartozó szolgáltatások értékesítésével foglalkozott. Az ebben a perben alperes másodfokú adóhatóság helybenhagyta az elsőfokú adóhatóság határozatát, amely az indítványozó terhére adóhiányt állapított meg, adóbírságot szabott ki és késedelmi pótlékot számított fel. Indokolása szerint az indítványozó szállítójának számlái hiteltelenek, mivel az azokat megelőző, az értékesítési láncon belüli értékesítések nem történtek meg, így az indítványozó megalapozatlanul helyezte levonásba a szállító számláiban feltüntetett előzetesen felszámított áfát. A Fővárosi Bíróság ítéletével elutasította az indítványozó keresetét. Az indítványozó felülvizsgálati kérelme folytán eljáró Kúria ítéletével az elsőfokú jogerős ítéletet és az adóhatóságok határozatait hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú adóhatóságot új eljárásra kötelezte, mivel az alapul szolgáló tényállást az adóigazgatási eljárásban nem tárták fel.
[3]	Ezt követően az indítványozó – és ez már az alkotmányjogi panasz benyújtására okot adó események első mozzanata – sztornírozta a vevője felé végzett termékértékesítésekről kiállított számlákat. A vevő a sztornírozást nem fogadta el, mert álláspontja szerint valós gazdasági esemény történt és az árut már értékesítette is. Az indítványozó a sztornírozott számlák szerinti negatív adóalapot és negatív áfa összegét havi áfa bevallásában szerepeltette.
[4]	Az indítványozó ezt követően kérte az adóhatóságtól a kérelemben meghatározott összeg javára való felvezetését, a korábbi adóellenőrzéshez kapcsolódó adóbírság és késedelmi pótlék törlését és a vonatkozó határozat kiegészítését.
[5]	Az elsőfokú adóhatóság elrendelte az indítványozónál áfa bevallása utólagos ellenőrzését, és a revízió megállapításai alapján adókülönbözetet állapított meg az indítványozó terhére jogosulatlan igénylés és adóhiány jogcímén, továbbá adóbírságot szabott ki és késedelmi pótlékot számított fel.
[6]	A másodfokú adóhatóság az elsőfokú döntést határozatával helybenhagyta. Az elsőfokú bíróság ítéletével elutasította az indítványozó keresetét, amelyben az indítványozó a másodfokú határozat jogszerűségét vitatta.
[7]	Az indítványozó felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítéletnek az adóhatósági határozatra kiterjedő hatályon kívül helyezését és az adóhatóság új eljárásra utasítását kérte. A Kúria álláspontja szerint az indítványozó felülvizsgálati kérelme nem volt alapos.
[8]	A Kúria az ítélet indokolásában rámutatott arra, hogy abban a kérdésben kellett döntenie, hogy a jogerős ítélet megalapozott következtetést vont-e le az indítványozó vevő felé kibocsátott számláinak sztornírozásáról. (A Kúria a „sztornírozás” kifejezést gyűjtő fogalomként alkalmazta a számla érvénytelenítésére és adattartalmának módosítására.) Megállapította, hogy a szállítóhoz fűződő adójogi előzmények a vevő felé kibocsátott számlahelyesbítésen alapuló perbeli adókötelezettség jogalapja tekintetében irrelevánsak. A Kúria utalt arra is, hogy a jelen ügyben felülvizsgált adóhatósági határozat a vevő felé kibocsátott, az áfa bevallásba beállított sztornírozó számlákat vizsgálta. A számla kiállítása csak annyiban áll kapcsolatban a jelen perbeli adóhatósági határozattal, amennyiben megteremtette a sztornírozás ténybeli alapját, ugyanis számla kibocsátása nélkül eleve nem kerülhet sor sem a számla érvénytelenítésére, sem adattartalmának módosítására.
[9]	A Kúria az indokolásban rávilágított továbbá arra is, hogy a vevő részére értékesített termékek nem csak a szállító nevével fémjelzett ügyletből, hanem máshonnan is származhattak, így a szállítóra való hivatkozás nem bizonyítja, hogy az indítványozó és a vevő között a számla kibocsátás ellenére nem történt teljesítés. Végezetül – összegzésképpen – a Kúria megállapította, hogy sem a szállítót érintő eljárásra, sem az adó alapjának utólagos csökkentésére alapított eljárásra vonatkozó indítványozói előadások nem voltak megalapozottak, a bírság mérséklésére pedig nem volt kereseti kérelem, az elsőfokú bíróság pedig helytállóan utasította el az indítványozó felperes keresetét.
[10]	2. Az indítványozó ezt követően terjesztette elő alkotmányjogi panaszát. Álláspontja szerint a panasszal támadott kúriai döntés az indítványozónak az Alaptörvényben biztosított alábbi jogait sérti:
– a „tisztességes eljáráshoz” való jog [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése],
– „ne bis in idem” elve [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése],
– a határozat indokolása nem felel meg a törvény rendelkezéseinek [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése],
– az indítványozót marasztaló határozat meghozatala során eljárt hatóságok részéről elmaradt az alkalmazott jogszabályok józan észnek és a közjónak megfelelő értelmezése [Alaptörvény 28. cikke].
[11]	A továbbiakban az indítványozó ismerteti az ügyében született hatósági és bírósági döntéseket, a lefolytatott eljárások lényegét, indítványait és lényegében megismétli azokat az érveket, amelyeket állítása szerint az eljáró szervek törvényellenesen figyelmen kívül hagytak, illetve bemutatja, hogy ügyében mi lett volna a helyes döntés. Állítja, hogy „[í]gy önmagában is ellentmondásban áll az alkotmányjogi panasszal támadott ítélet rendelkező része és annak indokolása, az logikátlan, okszerűtlen és iratellenes, emiatt sérti az Alaptörvény „SZABADSÁG ÉS FELELŐSSÉG” címszó alatti XXIV. cikkét, amelynek értelmében a hatóságok és a bíróságok kötelesek a döntéseiket a törvényben meghatározottaknak megfelelően indokolni. Ha a hatóság, illetve a bíróság határozata önmagával ellentmondásos, logikátlan és iratellenes, akkor az eljárt hatóság, illetve bíróság nem teljesítette az Alaptörvényben rögzített követelményét, ennek következtében az indítványozó jogai érdemben sérültek.”
[12]	A „ne bis in idem” elvének a sérelmét az indítványozó abban látja, hogy a „panasszal támadott adóhatósági, közigazgatási és kúriai határozat lényegében ugyanabban marasztalja el a társaságot (felperest), amiben a korábbi adóhatósági, közigazgatási határozatban már elmarasztalta”.
[13]	3. A főtitkár hiánypótlásra hívta fel az indítványozót. Az indítványozó alkotmányjogi panasz kiegészítésében megismétli az ügy megítélésére vonatkozó saját álláspontját, vitatja a bíróságok jogértelmezését. A bíróságok eljárása mellett további kritikát fogalmaz meg az adóhatóság eljárásával kapcsolatosan is. Állítása szerint a hatóság nem tisztázta a tényállást megfelelően, a bizonyítékokat tévesen értelmezte. Elvárható lett volna a hatóságtól, hogy a korábbi jogerős adóhatósági határozatban foglaltak alapján az elvégzett számlakorrekció valódi okát figyelembe vegye. Ennek ellenére azonban sem az adóhatóság, sem a bíróságok nem vették figyelembe a tényállás valódi körülményeit. Az indítványozó a kiegészítésben megismétli a kétszeres eljárás tilalmára vonatkozó, korábban már kifejtett álláspontját is. Az indítványozó kiegészíti az Alaptörvény 28. cikkének az alapbeadványban állított sérelmére vonatkozó indokait is. Megítélése szerint sem a józan ész, sem a közjó, sem az erkölcsös és gazdaságos célok szolgálatának elvét nem valósítja meg az a jogértelmezés, amely szerint a múltban hozott döntések nem revideálhatók akkor, ha az azok alapjául szolgáló határozatot a Kúria megsemmisítette, majd az adóhatóság új, az indítványozó számára kedvező határozatot hozott. Az indítványozó terhére megállapított adókülönbözet és adóbírság megmaradt, sőt a Kúria ítélete meghozatalának másnapján már felszámolási eljárást is kezdeményezett az adóhatóság az indítványozó ellen.
[14]	4. Az alkotmányjogi panasz az alábbiak miatt nem befogadható.
[15]	4.1. Az Abtv. 56. § (1) bekezdése alapján az Alkotmánybíróságnak elsődlegesen az alkotmányjogi panasz befogadhatóságáról szükséges döntenie. Az Alkotmánybíróság ezért tanácsban eljárva mindenekelőtt azt vizsgálta meg, hogy az alkotmányjogi panasz megfelel-e a törvényben írt formai természetű, valamint az Abtv. 26.–27. §-ban, illetve az Abtv. 29.–31. §-ban előírt tartalmi természetű befogadhatósági feltételeknek.
[16]	4.2. Az alkotmányjogi panasz befogadhatósága formai feltételeinek fennálltára vonatkozó vizsgálata során az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a határidőben előterjesztett alkotmányjogi panasz benyújtásra jogosulttól, azaz az ügy felperesétől származik [Abtv. 51. § (1) bekezdés], és az indítvány határozott kérelmet tartalmaz a megjelölt bírói döntések megsemmisítésére [Abtv. 52. § (1b) bekezdés]. Az eljárás során az indítványozó jogorvoslati lehetőségeit kimerítette [Abtv. 27. § b) pont].
[17]	4.3. Az Alkotmánybíróság a befogadhatóság formai feltételeinek vizsgálatát követően az alkotmányjogi panasznak az Abtv. 27. § a) pontja és 29. §-a szerinti tartalmi követelményeit vizsgálta.
[20]	4.4. Az indítványozó alkotmányjogi panaszát részben az Alaptörvény 28. cikkében foglalt szabály vélt sérelmére alapította. Az Alaptörvény 28. cikke a bíróságok számára alkotmányos kötelezettségként írja elő, hogy ítélkező tevékenységük során a jogszabályokat az Alaptörvénnyel összhangban értelmezzék. Az Alaptörvény e szabálya nem az Alaptörvényben az indítványozó számára biztosított jog, így ennek megfelelően vélt sérelmére alkotmányjogi panasz sem alapítható {elsőként lásd: 3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás [19], legutóbb megerősítette 3066/2016. (IV. 11.) AB végzés, Indokolás [11] és 3067/2016. (IV. 11.) AB végzés, Indokolás [15]}. Ebből következően az alkotmányjogi panasz ezen részében nem felel meg a befogadhatóság Abtv. 52. § (1b) bekezdés b) pontjában foglalt törvényi követelménynek.
[21]	4.5. Az indítványozó az ismertetett üggyel kapcsolatosan úgy vélte, hogy az eljáró bíróságok és hatóságok nem vették figyelembe az Alaptörvény XXIV. cikkében rögzített követelményeket.
[22]	Az alkotmányjogi panasz ezen részét illetően az Alkotmánybíróság megjegyzi, hogy az Alaptörvény XXIV. cikkében megfogalmazott alapjogok kizárólag a közigazgatási eljárásokra vonatkoznak, így azok nem terjednek ki a bírósági eljárásokra. Ez utóbbi eljárásokra az Alaptörvény XXVIII. cikkében megfogalmazott követelmények az irányadók, az abban foglaltaknak kell alapjogi szinten érvényesülniük. Mindazonáltal jelen ügyben az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy nem önmagában az Alaptörvény XXVIII. cikkére való hivatkozás elmaradása eredményezi a befogadhatóság hiányát, mivel az indítványból egyértelműen kiderül, hogy az indítványozó az ügyében eljárt bíróságok eljárását is kifogásolja.
[23]	5.1. Az Alkotmánybíróság ezt követően rámutat arra, hogy az Abtv. 27. §-ából következően az Alkotmánybíróság nem tekinthető a bírósági szervezetrendszer egyik felülbírálati fórumának, és valójában e hatásköre is – az indítványozó Alaptörvényben biztosított jogának védelmén keresztül – az Alaptörvény védelmét biztosítja [Alaptörvény 24. cikk (1) bekezdés]. A rendes bíróságok által elkövetett vélt vagy valós jogszabálysértések ezért önmagukban nem adhatnak alapot alkotmányjogi panasz előterjesztésére. Ellenkező esetben az Alkotmánybíróság burkoltan negyedfokú bírósággá válna {lásd: 3268/2012. (X. 4.) AB végzés, Indokolás [28]}.
[24]	Az Alkotmánybíróság jogköre – a fentiekben hivatkozottak szerint – az Alaptörvény 24. cikk (2) bekezdés d) pontja és az Abtv. 27. §-a értelmében arra terjed ki, hogy kiküszöbölje a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenességet. Következésképpen a bizonyítékok bírói mérlegelésének, és a bírósági eljárás teljes egészének ismételt felülbírálatára nem rendelkezik hatáskörrel {lásd: 3231/2012. (IX. 28.) AB végzés, Indokolás [4] és 3325/2012. (XI. 12.) AB végzés, Indokolás [13]}.
[25]	5.2. Az indítványozó állítása szerint az ügyében eljáró adóhatóság nem tisztázta a tényállást megfelelően, a bizonyítékokat tévesen értelmezte, a bíróság nem vette figyelembe a tényállás valódi körülményeit, az alkotmányjogi panasszal támadott ítélet rendelkező része és annak indokolása között ellentmondás áll fenn, az ítélet logikátlan, okszerűtlen és iratellenes. Az indítványozó fentieken túl hivatkozott a „ne bis in idem” elvének általa állított sérelmére is. Az Alkotmánybíróság ez utóbbi panasz-elem kapcsán rámutat, hogy a vélt sérelem fennálltát – ahogyan azt a kúriai ítélet indokolása is tartalmazza – két körülmény is kizárja. Egyrészt az alkotmányjogi panasz beadására okot adó ügy előzményi ügyének tárgya az indítványozó áfa beszámítási jogának fennállta vagy fenn nem állta volt, míg a támadott bírói döntés a számla-sztornírozás jogszerűségére vagy jogszerűtlenségére vonatkozott. Másrészt a két eljárás alanyai sem ugyanazok a felek voltak.
[26]	Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a vélt jogszabálysértésekre irányuló aggályok valójában a bizonyítékok bírói mérlegelésével és szakjogi ténymegállapításaival, a vonatkozó jogszabályok értelmezésével összefüggésben merültek fel, tehát tartalmilag a bírói döntés irányának, a bizonyítékok bírói értékelésének, illetve a hatósági és a bírósági eljárás teljes egészének ismételt felülbírálatára irányulnak, amelyre az Alkotmánybíróság nem rendelkezik hatáskörrel.
[27]	A fentieken túl az Alkotmánybíróság megítélése szerint az indítványozó az alkotmányjogi panaszában értékelhető alkotmányjogi érvelést nem adott elő és a bírói döntés érdemével kapcsolatosan sem jelölt meg olyan pontosan körülírt alaptörvény-ellenességet, amelyet alapvető alkotmányjogi jelentőségű kérdésként lehetne figyelembe venni, vagy amely felvetné a bírói döntést érdemben befolyásoló alaptörvény-ellenesség kételyét.
[28]	5.3. Az Alkotmánybíróság az alkotmányjogi panasz befogadhatósági vizsgálatának eredményeként így arra a következtetésre jutott, hogy az alkotmányjogi panasz az Abtv. 27. és 29. §-ban megfogalmazott befogadhatósági kritériumoknak nem felel meg. Az Alkotmánybíróság ezért a kérelmet – az Abtv. 47. § (1) bekezdése és az 56. § (2)–(3) bekezdései, valamint az Ügyrend 5. § (1) és (2) bekezdései alapján eljárva, az Ügyrend 30. § (2) bekezdés a) és h) pontja alapján – visszautasította.
. 04/21/2015
. 3109/2016. (VI. 3.)

matches: Kúria Bíróság Kúria Bíróság Kúria Bíróság Kúria bíróság bíróság Kúria Kúria Bíróság Kúria bíróság Kúria bíróság Bíróság Bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság bíróság bíróság Kúria Kúria bíróság


text:
Kivételes esetben előfordulhat, hogy szakértő igénybevétele szükséges a foglalkozási megbetegedés és a munkabaleset fogalmak közötti „átfedés” feloldására
A Kúria 2019. február 18. napján tárgyaláson kívül az Mfv.III.10.137/2018. számú ügyben hozott határozatot.
További információ Kivételes esetben előfordulhat, hogy szakértő igénybevétele szükséges a foglalkozási megbetegedés és a munkabaleset fogalmak közötti „átfedés” feloldására tartalommal kapcsolatosan
A keresetlevelek befogadhatóságát vizsgálja a Kúria joggyakorlat-elemző csoportja
Az új polgári perrendtartás tavalyi hatályba lépését követő perindítási tapasztalatokat, a keresetlevelek befogadásának, illetve visszautasításának gyakorlatát vizsgálja a Kúria idei joggyakorlat-elemző csoportja. Dr. Orosz Árpád, a Kúria Polgári Kollégiumának tanácselnöke újságíróknak sajtó-háttérbeszélgetésen arról számolt be 2019. március 6-án a Kúrián, hogy hamarosan megkezdi munkáját a szakértői grémium, a vizsgálati hipotéziseket felállították.
További információ A keresetlevelek befogadhatóságát vizsgálja a Kúria joggyakorlat-elemző csoportja tartalommal kapcsolatosan
Ha a hozzátartozói nyugellátás megállapítására már sor került, az új igényt elbíráló, a Magyar Állam Kincstár Nyugdíjfolyósító Igazgatósága határozata ellen közvetlenül a bírósághoz lehet fordulni
A Kúria tárgyaláson kívül határozatot hozott 2019. február 25-én a Kfv.X.37.606/2018/4. számú ügyben.
További információ Ha a hozzátartozói nyugellátás megállapítására már sor került, az új igényt elbíráló, a Magyar Állam Kincstár Nyugdíjfolyósító Igazgatósága határozata ellen közvetlenül a bírósághoz lehet fordulni tartalommal kapcsolatosan
Orosz Árpád: A keresetlevél világos struktúrája a bíróság és az alperes munkáját is segíti
Az új polgári perrendtartási rendelkezések tavalyi hatályba lépéséhez kapcsolódó változásokról és az alkalmazásuk körüli jogi kérdések megválaszolásáról beszélt a dr. Orosz Árpád a Kossuth Rádiónak adott interjújában. A Kúria Polgári Kollégiumának tanácselnöke a Jó reggelt Magyarország című műsornak elmondta, hogy a legfőbb bírói fórumon megkezdte munkáját az a joggyakorlat-elemző csoport, amely az új típusú keresetlevelek befogadásának gyakorlatát vizsgálja.
További információ Orosz Árpád: A keresetlevél világos struktúrája a bíróság és az alperes munkáját is segíti tartalommal kapcsolatosan
A Kúria határozatot hozott munkaviszony jogellenes megszüntetése és jogkövetkezményei tárgyában
Tájékoztató a Kúria M.I. tanácsa által tárgyaláson elbírált Mfv.I.10.122/2018. számú ügyről.
További információ A Kúria határozatot hozott munkaviszony jogellenes megszüntetése és jogkövetkezményei tárgyában tartalommal kapcsolatosan

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria


text:
1998. június 16. (*)
„Az EGK és Jugoszlávia közötti együttműködési megállapodás – A kereskedelmi engedmények felfüggesztése – A szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény – Clausula rebus sic stantibus”
A C‑162/96. sz. ügyben,
a Bírósághoz a Bundesfinanzhof által az EGK‑Szerződés 177. cikke értelmében benyújtott, az e bíróság előtt
az A. Racke GmbH & Co.
a Hauptzollamt Mainz
között folyamatban lévő eljárásban az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság között létrejött együttműködési megállapodásban előírt kereskedelmi engedmények felfüggesztéséről szóló, 1991. november 11‑i 3300/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 315., 1. o.) érvényességére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában
tagjai: G. C. Rodríguez Iglesias elnök, C. Gulmann, H. Ragnemalm és M. Wathelet tanácselnökök, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kapteyn (előadó), J. L. Murray, D. A. O. Edward, G. Hirsch, P. Jann és L. Sevón bírák,
hivatalvezető : D. Louterman‑Hubeau főtanácsos,
– az A. Racke GmbH & Co. képviseletében Dietrich Ehle, kölni ügyvéd,
– az Európai Unió Tanácsának képviseletében Jürgen Huber és Micail Vitsentzatos jogi tanácsadók, valamint Antonio Tanca, a Jogi Szolgálat tagja, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében Jörn Sack jogi tanácsadó és Barbara Brandtner, a Jogi Szolgálat tagja, meghatalmazotti minőségben,
az A. Racke GmbH & Co., a Tanács és a Bizottság szóbeli észrevételeinek az 1997. július 15‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
a főtanácsnok indítványának az 1997. december 4‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
1 A Bundesfinanzhof 1996. március 7‑i végzésével, amely 1996. május 13‑án érkezett a Bírósághoz, az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti együttműködési megállapodásban előírt kereskedelmi engedmények felfüggesztéséről szóló, 1991. november 11‑i 3300/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 315., 1. o., a továbbiakban: a vitatott rendelet) érvényességére vonatkozó két kérdést terjesztett a Szerződés 177. cikke alapján előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé.
2 E kérdések az A. Racke GmbH & Co. (a továbbiakban: a Racke) és a Hauptzollamt Mainz közötti jogvita keretében merültek fel, amelynek tárgya olyan vámtartozás volt, amely a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaságból származó bizonyos mennyiségű bor Németországba történő behozatalakor keletkezett.
3 Az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti együttműködési megállapodást (a továbbiakban: együttműködési megállapodás) 1980. április 2-án írták alá Belgrádban egyrészről az Európai Gazdasági Közösség tagállamai és a Közösség, másrészről a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság (a továbbiakban: Jugoszlávia), és azt a Közösség nevében a Tanács az 1983. január 24-i 314/83/EGK rendelettel hagyta jóvá (HL L 41., 1. o.).
4 Az együttműködési megállapodás 22. cikke – a Közösség nevében az 1991. december 21-i 87/605/EGK tanácsi határozattal (HL L 389., 72. o.) jóváhagyott, az e megállapodáshoz csatolt, új kereskedelmi rendszer létrehozásáról szóló kiegészítő jegyzőkönyv (a továbbiakban: kiegészítő jegyzőkönyv) 4. cikkéből következő változatában – a következőképpen hangzik:
„(1) A Jugoszláviából származó, a közös vámtarifa 22.05 ex C I és ex C II alszáma alá tartozó, friss szőlőből készült és legfeljebb két literes tartályban kiszerelt borok esetében a Közösségbe történő behozatalra vonatkozó vámok 12 000 hektoliteres éves közösségi vámkontingensen belül 30%-kal csökkennek. A kontingensen felül behozott mennyiségekre vonatkozóan a Közösség a (4) bekezdés rendelkezéseiből következő vámtételeket alkalmazza.
(3) Az (1) és a (2) bekezdés rendelkezései addig maradnak hatályban, amíg a (4) bekezdésben megemlített fokozatos eltörlés keretében az (1) bekezdésben említett borokra előírt vámok szintje 30%-kal nem csökken az (1) bekezdésben előírtak szerint.
(4) A Jugoszláviából származó, a közös vámtarifa 22.05 ex C I és ex C II alszáma alá tartozó, friss szőlőből készült borok esetében a Közösségbe történő behozatalra vonatkozó vámok az új kereskedelmi rendszer létrehozásáról szóló kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének (1) és (2) bekezdése által megállapított módon eltörlésre kerülnek. Ezt a rendelkezést 545 000 hektoliteres éves közösségi vámkontingensen belül kell alkalmazni. Az e kontingensen felül behozott mennyiségekre a Közösség a közös vámtarifa szerinti vámtételeket alkalmazza.
5 A kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében az együttműködési megállapodás alapján a Közösségbe történő behozatalra vonatkozó vámokat fokozatosan eltörlik, ugyanolyan időtartamok alatt, és ugyanolyan ütemezésben, mint amelyek az említett országokból az 1985. december 31-i összetételű Közösségbe behozott ugyanolyan termékekre a Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozási feltételeiről és a szerződések kiigazításáról szóló okmányban (HL 1985., L 302., 23. o.) elő vannak írva. Ha az 1985. december 31-i összetételű Közösségbe behozott termékekre Spanyolország és Portugália vonatkozásában alkalmazott vámtételek különbözőek, a kettő közül a magasabbat kell alkalmazni a Jugoszláviából származó termékekre. A 2. cikk (2) bekezdése szerint, ha Jugoszláviára alacsonyabb vámtételek vonatkoznak, mint Spanyolországra vagy Portugáliára, illetve mindkettőre, akkor a vámok lebontása csak akkor kezdődik meg, amikor a Spanyolországból és Portugáliából származó ugyanolyan termékekre alkalmazott vámtételek alacsonyabb szintet érnek el, mint a Jugoszláviából származó termékekre alkalmazottak.
6 Az egyes, Jugoszláviából származó termékekre vonatkozóan közösségi vámkontingensek megnyitásáról és kezeléséről szóló, 1990 november 19-i 3413/90/EGK tanácsi rendelet (1991) (HL L 335., 26. o.) 1. cikke az ex 2204 21 és 2204 29 KN-kód alá tartozó, friss szőlőből készült, Jugoszláviából származó bornak a Közösségbe történő behozatalára alkalmazandó vámtételeket 1991. január 1-jétől 545 000 hl-es kontingensen belül felfüggesztette a 3,6; 4,4; 4,48 vagy 5,6 ecu/hl-es szinteken. Továbbá a 3413/90 rendelet 2–4. cikke meghatározta a szóban forgó termékek importőreinek a kontingenshez való hozzáférésére vonatkozó szabályokat.
7 Az együttműködési megállapodás 60. cikke értelmében a megállapodás határozatlan időre szól. Mindazonáltal mindkét fél felmondhatja az együttműködési megállapodást a másik félnek küldött értesítéssel. Ebben az esetben a megállapodás hatálya az értesítés időpontját követő hat hónap elteltével megszűnik.
8 Az Európai Közösség és tagállamai, valamint a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti megállapodások alkalmazásának felfüggesztéséről szóló, 1991. november 11-i 91/586/ESZAK, EGK határozatával (HL L 315., 47. o.) a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői azonnali hatállyal felfüggesztették az együttműködési megállapodás alkalmazását, a következő – a határozat második, harmadik, negyedik és ötödik preambulumbekezdésében meghatározott – okok miatt:
„[...] mivel az 1991. október 5-i és 28-i nyilatkozataiban az Európai Közösség és – az európai politikai együttműködés keretében összegyűlt – tagállamai megállapították, hogy Jugoszláviában válsághelyzetet van, és hogy az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa a 713. (1991) határozatában aggodalmát fejezte ki amiatt, hogy e helyzet további fennállása fenyegetést jelent a nemzetközi békére és biztonságra;
mivel az ellenségeskedések további folytatása, és azoknak – mind a Jugoszlávia köztársaságai közötti, mind pedig a Közösséggel fennálló – gazdasági és kereskedelmi kapcsolatokra gyakorolt hatása gyökeres változást jelent azon feltételekhez képest, amelyek között az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti együttműködési megállapodást, valamint annak jegyzőkönyveit, továbbá az Európai Szén- és Acélközösségre vonatkozó megállapodást megkötötték; mivel a fenti tényezők az említett megállapodások alkalmazását megkérdőjelezik;
mivel az 1991. október 6-án Haarzuilens-ben az Európai Közösség és – az európai politikai együttműködés keretében összegyűlt – tagállamai által az 1991. október 4-én Hágában létrejött fegyverszüneti megállapodás tiszteletben tartására meghirdetett felhívás nem talált meghallgatásra;
mivel az Európai Közösség és – az európai politikai együttműködés keretében összegyűlt – tagállamai az 1991. október 6-i nyilatkozatukban bejelentették, hogy megszüntetik a Közösség és a Jugoszlávia közötti megállapodásokat abban az esetben, ha az 1991. október 4-én a konfliktusban álló felek között az Európai Közösség Tanácsának elnöke és a Jugoszláviáról szóló konferencia elnöke jelenlétében létrejött megállapodást nem tartják tiszteletben”.
9 A vitatott rendelet 1. cikke előírja, hogy azok a kereskedelmi engedmények, amelyeket az együttműködési megállapodásban vagy annak alapján nyújtottak, felfüggesztésre kerülnek. A 3. cikk értelmében e rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján, tehát 1991. november 15-én lép hatályba.
10 E rendelet első, második, harmadik és negyedik preambulumbekezdése átveszi a fent hivatkozott 91/589 határozat preambulumában felsorakoztatott érveket.
11 Az együttműködési megállapodás 60. cikkének megfelelően a Tanács elfogadta az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság között létrejött együttműködési megállapodás felmondásáról szóló, 1991. november 25-i 91/602/EGK határozatot (HL L 325., 23. o.). Ez, a megállapodást valamennyi kapcsolódó jegyzőkönyvével és okmányával együtt felmondó határozat a 2. cikke szerint a kihirdetésének napján, tehát 1991. november 27-én lép hatályba.
12 Bizonyos termékekre vonatkozóan – amelyek között azonban nem szerepelnek a borok – a Szlovéniából, Macedóniából, a Horvát Köztársaságból és a Bosznia-Hercegovina Köztársaságból származó termékek behozatalára alkalmazandó szabályokról szóló, 1991. december 2-i 3567/91/EGK rendeletével (HL L 342., 1. o.) a Tanács a Közösség által felfüggesztett együttműködési megállapodás rendelkezéseivel egyenértékű kereskedelmi rendelkezések kedvezményében részesítette a fenti köztársaságokat.
13 A Horvát Köztársaságból és a Szlovén Köztársaságból, valamint a Bosznia-Hercegovina, Macedónia és Montenegró Jugoszláv Köztársaságokból származó termékeknek a Közösségbe történő behozatalára alkalmazandó szabályokról szóló, 1992. február 3-i 545/92/EGK tanácsi rendelet (HL L, 63., 1. o.) fenntartotta a fenti rendelkezéseket 1992-re vonatkozóan is, valamint kiterjesztette azokat bizonyos mezőgazdasági termékekre is, beleértve az ex 2204 21 és 2204 29 KN-kód alá tartozó, az érintett köztársaságokból származó, friss szőlőből készült borokat is. Így az 545/92 rendelet 6. cikke előírja, hogy e borokra vonatkozóan a behozatali vámok mértéke 545 000 hl-es éves kontingens keretein belül 3,2 ecu/hl-re vagy 3,7 ecu/hl-re csökken.
14 A Horvát Köztársaságból és a Szlovén Köztársaságból, valamint a Bosznia-Hercegovina, Macedónia és Montenegró Jugoszláv Köztársaságokból származó egyes termékekre vonatkozó közösségi vámkontingensek megnyitásáról és kezeléséről szóló, 1992. február 3-i 547/92/EGK tanácsi rendelet (HL L, 63., 41. o.) 1. cikke az ex 2204 21 és 2204 29 KN-kód alá tartozó, az érintett köztársaságokból származó, friss szőlőből készült boroknak a Közösségbe történő behozatalára vonatkozó vámtételeket 1992. január 31-től 545 000 hl-es kontingensen belül felfügegsztette a 2,4; 2,9; 3,2 vagy 3,7 ecu/hl-es szinteken. A határozat 2–4. cikke meghatározta a szóban forgó termékek importőreinek a kontingenshez való hozzáférésére vonatkozó szabályokat.
15 A Racke 1990. november 6. és 1992. április 27. között Németországban a koszovói borvidéken termelt borokat vámkezeltetett, a vámraktározási eljárás céljából magánvámraktárban elhelyezve azokat. 1992. május 7-én a Racke bejelentette az együttműködési megállapodásban előírt preferenciális vámtételrendszer keretében szabad forgalomba bocsátott tételeket.
16 A Hauptzollamt Mainz azonban az 1992. május 27-i határozatában kiszabta a preferenciális vámtételek és a harmadik országokra vonatkozó vámtételek közötti különbözetet, azzal az indokkal, hogy a borokat Szerbiából importálták.
17 A Racke keresettel fordult a Finanzgerichthez a fenti határozat ellen, amelyet a Finanzgericht az 1991. november 15. előtt importált borokra vonatkozóan elfogadott, a fennmaradó rész vonatkozásában azonban elutasított, azzal az indokkal, hogy az együttműködési megállapodás által biztosított kereskedelmi engedményeknek a vitatott rendelet általi felfüggesztése indokolt volt a körülmények alapvető megváltozása, nevezetesen a jugoszláviai háború miatt.
18 A Racke felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Bundesfinanzhof elé ezen döntés ellen, amely bíróság mindenekelőtt arra keres választ, hogy vajon az együttműködési megállapodás egyoldalú felfüggesztése megfelel-e a szerződések jogáról szóló, 1969. május 23-i Bécsi Egyezmény 62. cikkének 1. bekezdése által megállapított feltételeknek (a továbbiakban: Bécsi Egyezmény).
19 A Bécsi Egyezmény 62. cikkének 1. bekezdése előírja, hogy:
„1. A szerződés megkötésének idejében fennállott körülményeknek a részes felek által előre nem látott alapvető megváltozására, mint a szerződés megszűnésének vagy az abból való kilépésnek az okára nem lehet hivatkozni, kivéve, ha:
3. Ha a részes fél az előző bekezdések alapján a körülmények alapvető megváltozására, mint a szerződés megszűnésének vagy az abból való kilépésnek az okára hivatkozhat, a megváltozásra, mint a szerződés alkalmazása felfüggesztésének okára is hivatkozhat.”
20 A kérdést előterjesztő bíróság szerint Jugoszlávia több új államra történő feloszlása és a Jugoszlávián belüli ellenségeskedések, amelyek politikai fordulattal érnek fel, azon lényegi körülmények alapvető megváltozását jelentik, amelyek az együttműködési megállapodás szerződő felei számára a megegyezés alapjául szolgáltak. Másrészről azonban nem tűnik úgy, hogy a bekövetkezett változás gyökeresen átalakítaná az együttműködési megállapodásból fakadó kötelezettségek mértékét, amely megállapodás elsősorban kereskedelmi jellegű.
21 A Bundesfinanzhof ezt követően tudni szeretné, hogy a Bécsi Egyezmény 65. cikkére tekintettel jogszerű volt-e az együttműködési megállapodás előzetes értesítés és türelmi idő nélküli felfüggesztése, hogy különösen sürgős eset állt-e fenn, és hogy a szóban forgó vám megfizetését megelőzően eltelt idő vajon lehetővé tette-e az esetleges eljárási hibák orvoslását.
22 A Bécsi Egyezmény 65. cikkének 1. bekezdése előírja, hogy annak a részes félnek, amely az Egyezmény rendelkezéseinek megfelelően olyan okra hivatkozik, amely a szerződés megszűnését, az abból való kilépést, vagy alkalmazása felfüggesztését eredményezheti, a többi részes felet ezen igényéről értesítenie kell. Az értesítésben fel kell tüntetni a szerződéssel kapcsolatban megtenni javasolt intézkedést és annak indokait. A Bécsi Egyezmény 65. cikkének 2. bekezdése továbbá megállapítja, hogy amennyiben bizonyos idő eltelte után, amely – a különösen sürgős eseteket kivéve – nem lehet kevesebb az értesítés átvételétől számított három hónapnál, egyetlen részes fél sem emelt kifogást, az értesítést adó részes fél a 67. cikkben említett módon végrehajthatja az általa javasolt intézkedést. Azonban a Bécsi Egyezmény 65. cikkének 3. bekezdése előírja, hogy abban az esetben, ha bármelyik részes fél kifogást emel, a részes felek az Egyesült Nemzetek Alapokmányának 33. cikkében említett eszközök útján keresik a megoldást.
23 E megfontolásokra tekintettel a Bundesfinanzhof úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Érvényes-e az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság között létrejött együttműködési megállapodásban előírt kereskedelmi engedmények felfüggesztéséről szóló, 1991. november 11-i 3300/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 315., 1. o.)?
2) Az 1. kérdésre adott nemleges válasz esetén:
Milyen következményekkel jár az érvénytelenség a Szerbiából származó, 1991. november közepétől 1992 áprilisáig importált és vámraktározási eljárásnak alávetett borokra 1992. május elején kiszabott vámokra nézve?
A Szerbia kivételével a volt Jugoszláviából származó borokra 1992-ben megállapított, kontingenshez kötött preferenciális vámok alkalmazhatók-e?”
24 Elöljáróban meg kell állapítani, hogy jóllehet a Bécsi Egyezmény nem kötelező sem a Közösségre, sem annak valamennyi tagállamára nézve, több rendelkezése – többek között annak 62. cikke is – tükrözi azon nemzetközi jogi szabályokat, amelyek – bizonyos körülmények között – azt az elvet fejezik ki, hogy a körülmények megváltozása a szerződés megszűnését vagy felfüggesztését vonhatja magával. Ennek megfelelően a Nemzetközi Bíróság úgy ítélte meg, hogy „Ez az elv és a kivételes körülmények, amelyeknek alá van vetve, a szerződések jogáról szóló Bécsi Egyezmény 62. cikkében kerültek rögzítésre, amely számos tekintetben a meglévő szokásjog kodifikációjának tekinthető a szerződéses kapcsolatoknak a körülmények megváltozása okából történő megszüntetését illetően” (az Egyesült Királyság és Izland közötti halászati ügyben 1973. február 2-án hozott ítélet, Reports of Judgments, Advisory Opinions and Orders 1973, 3. o., 36. pont).
25 A Bizottság kételyeit fejezte ki abban a vonatkozásban, hogy van-e a Bíróságnak hatásköre az első kérdés megválaszolására, minthogy az a vitatott rendelet nemzetközi szokásjogi szabályok tekintetében fennálló érvényességének eldöntésére irányul. Bár ez a rendelet valóban a Közösség által hozott jogi aktusnak minősül a Szerződés 177. cikke első bekezdésének b) pontja értelmében, az előzetes döntéshozatali eljárás ugyanakkor mégsem megfelelő a kizárólag a nemzetközi jogra – és különösen a szerződések megszüntetését és alkalmazásuk felfüggesztését szabályozó elvekre – alapított érvelés kifejtésére.
26 Szükséges emlékeztetni arra, hogy amint a Bíróság azt a 21/72–24/72. sz., International Fruit Company és társai egyesített ügyekben 1972. december 12-én hozott ítélet (EBHT 1972., 1219. o.) 5. pontjában kimondta, a Bíróságnak a Szerződés 177. cikke értelmében a közösségi intézmények által hozott jogi aktusok érvényességéről való döntésre vonatkozó hatásköre nem ismer semmiféle korlátozást azon jogalapok tekintetében, amelyek alapján e jogi aktusok érvényességét vitatni lehetne.
27 Minthogy ez a hatáskör kiterjed azon érvénytelenségi okok mindegyikére, amelyek e jogi aktusokat érinthetik, a Bíróság köteles megvizsgálni, hogy vajon azok érvényessége csorbulhat-e azon tény folytán, hogy ellentétesek valamely nemzetközi jogi szabállyal (a fent hivatkozott International Fruit Company és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 6. pontja).
28 Ebből következően meg kell állapítani, hogy a Bíróság hatásköre kiterjed az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés eldöntésére.
A vitatott rendelet érvényességéről
29 Helyénvaló kiemelni, hogy a vitatott rendeletnek a nemzetközi szokásjog tekintetében fennálló érvényességére irányuló kérdés olyan jogvita kapcsán merült fel – mintegy előkérdésként –, amelyben a Racke az együttműködési megállapodás 22. cikkében előírt preferenciális vámrendszer alkalmazását kérte.
30 Következésképpen, mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a 22. cikk (4) bekezdése – amely, minthogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben szereplő kontingensrendeletek tárgyából következik, az alapügyben alkalmazandó – alkalmas-e arra, hogy közvetlenül a jogalanyok számára jogokat keletkeztessen a preferenciális elbánásra.
31 A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely, a Közösség által harmadik országokkal kötött megállapodás adott rendelkezése akkor tekinthető közvetlenül alkalmazandónak, ha szövegét, valamint a megállapodás célját és jellegét tekintve egyértelmű és pontos kötelezettséget foglal magában, amelynek a végrehajtása vagy hatásai nem függnek további jogi aktus meghozatalától (lásd különösen a 12/86. sz. Demirel-ügyben 1987. szeptember 30-án ítélet [EBHT 1987., 3719. o.] 14. pontját).
32 Annak meghatározására, hogy az együttműködési megállapodás 22. cikkének (4) bekezdése megfelel-e ezeknek a kritériumoknak, először meg kell vizsgálni annak szövegét.
33 Ezt a rendelkezést – szövege szerint – közösségi jogi aktusok meghozatalával kell végrehajtani, az említett éves közösségi vámkontingensnek – a kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének (1) és (2) bekezdésében megállapított szabályok szerinti – megnyitása érdekében, a Közösség pedig semmilyen mérlegelési joggal nem rendelkezik e rendelkezések elfogadása tekintetében. A Közösség kellő időben köteles gondoskodni a vámok e rendelkezésekkel összhangban történő pontos kiszámításáról.
34 Ebből következik, hogy az együttműködési megállapodás 22. cikkének (4) bekezdéséből az általa előírt preferenciális elbánás tekintetében olyan jogok származhatnak, amelyeket a jogalanyok a nemzeti bíróságok előtt érvényesíthetnek.
35 Ennek a megállapításnak egyébiránt nem mond ellent azon megállapodás tárgyának és jellegének vizsgálata sem, amelynek a 22. cikk (4) bekezdése a részét képezi.
36 Az együttműködési megállapodás célja a szerződő felek közötti kereskedelem fejlesztésének előmozdítása, és a kereskedelmük lényegi része előtti akadályok fokozatos leépítése. E liberalizáció első szakaszának 1985. június 30-i lezárulásával a kiegészítő jegyzőkönyv létrehozta a kereskedelem későbbi szabályrendszerét. A 22. cikk (4) bekezdése – a kiegészítő jegyzőkönyv 4. cikkéből következő változatában – ebben az összefüggésben bizonyos borokra vonatkozóan közösségi vámkontingenst létesít, amelyen belül megvalósul a Közösségbe történő behozatalra vonatkozó vámok lebontása.
37 Ezt követően azt kell megvizsgálni, hogy amikor a jogalanyok a számukra a módosított együttműködési megállapodás 22. cikkének (4) bekezdésével biztosított preferenciális elbánásra hivatkoznak a bíróság előtt, megkérdőjelezhetik-e a vitatott – az említett megállapodás által biztosított kereskedelmi engedményeket 1991. november 15-től felfüggesztő – rendelet érvényességét a nemzetközi szokásjog szabályai alapján.
38 A Tanács e tekintetben azzal érvel, hogy a vitatott rendelet elfogadását logikai és jogi szempontból megelőzte a 91/586 határozat elfogadása, amely az együttműködési megállapodás alkalmazásának nemzetközi szinten történő felfüggesztésére vonatkozott. A vitatott rendelet elfogadása kötelező volt, mivel a fent említett megállapodásban előírt kereskedelmi engedményeket a múltban is belső közösségi szabályozással hajtották végre.
39 A Tanács szerint, minthogy a nemzetközi jog nem írja elő kötelező jelleggel a nemzetközi jogi szabályok megsértésének orvoslási módjait, e szabályoknak a 91/586 határozat általi esetleges megsértése nem vezet szükségszerűen az együttműködési megállapodás hatályának visszaállításához, és ebből következően közösségi szinten nem vezet a vitatott határozat érvénytelenségéhez azon az alapon, hogy az ellentétes a hatályába visszahelyezett megállapodással. Így a nemzetközi jog megsértését kártérítés útján is szankcionálni lehet, úgy, hogy az együttműködési megállapodás továbbra is felfüggesztve marad. Ennélfogva a vitatott rendelet érvényességének megállapításához a Bíróságnak szükségtelen megvizsgálnia, hogy az együttműködési megállapodásnak a 91/586 határozattal történő felfüggesztése vajon sértette-e a nemzetközi jogot.
40 Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdés csak a vitatott rendelet érvényességére vonatkozik a nemzetközi szokásjog szabályai alapján.
41 Szintén helyénvaló kiemelni, hogy a Tanács által az EGK-Szerződéssel összhangban harmadik állammal kötött megállapodás a Közösség tekintetében a Közösség valamely intézménye által hozott jogi aktusnak minősül, és az ilyen megállapodás rendelkezései a közösségi jogrend szerves részét képezik (a fent hivatkozott Demirel-ügyben hozott ítélet 17. pontja).
42 Vagyis, ha a vitatott rendeletet érvénytelennek kellene is nyilvánítani, az együttműködési megállapodás rendelkezései által biztosított kereskedelmi engedmények a közösségi jogrend részeként továbbra is alkalmazandók maradnának, egészen addig, amíg a Közösség – az alkalmazandó nemzetközi jogi szabályokkal összhangban – meg nem szüntetné a megállapodást.
43 Ebből következik, hogy a vitatott rendelet érvénytelenné nyilvánítása azon az alapon, hogy ellentétes a nemzetközi szokásjoggal, lehetővé tenné a jogalanyok számára, hogy közvetlenül azokra a preferenciális elbánást biztosító jogokra hivatkozzanak, amelyeket az együttműködési megállapodás biztosít a számukra.
44 A Bizottság a maga részéről kételyeit fejezi ki arra vonatkozóan, hogy a nemzetközi jog szabályait, amelyekre az előzetes döntéshozatalra utaló végzés hivatkozik, az EK-Szerződés kifejezett rendelkezése nélkül is a közösségi jogrend részének lehetne tekinteni. Valamely rendelet érvényességének vitatása során a jogalanyok olyan érvekre támaszkodhatnak, amelyek a közöttük és a Közösség között fennálló viszonyon alapulnak, nem jogosultak azonban olyan érveket felhozni, amelyek a Közösség és valamely harmadik állam közötti – a nemzetközi jog területére tartozó – jogviszonyra vonatkoznak.
45 E tekintetben helyénvaló kiemelni, hogy, amint az a C-286/90. sz., Poulsen és Diva Navigation ügyben 1992. november 24-én hozott ítélet (EBHT 1992., I-6019. o.) 9. pontjából következik, a Közösség hatásköreit a nemzetközi jog tiszteletben tartásával kell gyakorolni. Következésképpen a Közösség köteles tiszteletben tartani a nemzetközi szokásjog szabályait, amikor olyan rendeletet fogad el, amely felfüggeszti a valamely harmadik állammal kötött megállapodással vagy ilyen megállapodás alapján nyújtott kereskedelmi engedményeket.
46 Ebből következik, hogy a nemzetközi szokásjognak a körülmények alapvető megváltozása következtében a szerződéses kapcsolatok megszüntetésére és felfüggesztésére vonatkozó szabályai kötik a Közösség intézményeit, és azok a közösségi jogrend részét képezik.
47 Helyénvaló megállapítani, hogy jelen ügyben a Racke – előkérdésként – vitatja valamely közösségi rendelet érvényességét az említett szabályokkal való ellentétes mivolta alapján, olyan jogok érvényesítésének érdekében, amelyeket közvetlenül a Közösségnek valamely harmadik országgal kötött megállapodásából származtat. A jelen ügy tehát nem érinti a szóban forgó szabályok közvetlen hatályát.
48 A Racke lényegében alapvető nemzetközi szokásjogi szabályokra hivatkozik a vitatott rendelettel szemben, amelyet e szabályok értelmében hoztak meg, és amely megfosztja őt az együttműködési megállapodásban biztosított preferenciális elbánáshoz való jogától (lásd a szerződéses jellegű alapvető szabályokkal kapcsolatos hasonló helyzetre vonatkozóan a C-69/89. sz., Nakajima kontra Tanács ügyben 1991. május 7-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-2069. o.] 31. pontját).
49 A Racke által felhozott szabályok kivételt képeznek a „pacta sunt servanda” elv alól, amely valamennyi – különösen a nemzetközi – jogrend alapelve. Ez az elv a nemzetközi jogban alkalmazva előírja, hogy a feleket minden szerződés kötelezi, és azokat a feleknek jóhiszeműen kell végrehajtaniuk (lásd a Bécsi Egyezmény 26. cikkét).
50 E jogelv fontosságára a Nemzetközi Bíróság is emlékeztetett, amely szerint „a szerződéses kapcsolatok stabilitása megköveteli, hogy a körülményekben alapvető megváltozására alapított érvet csak kivételes esetekben lehessen alkalmazni” (a Gabcíkovo-Nagymaros projekttel kapcsolatos, Magyarország és Szlovákia közötti ügyben, 1997. szeptember 25-én hozott ítélet, 104. pont, a Reports of Judgments, Advisory Opinions and Ordersben még nem tették közzé).
51 E körülmények között nem lehet megtagadni a jogalanytól azt, hogy amikor valamely közvetlenül harmadik állammal kötött megállapodásból származó jogait érvényesíti bíróság előtt, vitassa az olyan rendelet érvényességét, amely – azáltal, hogy az említett megállapodásban biztosított kereskedelmi engedményeket felfüggesztette – megakadályozza e jogok érvényesítését, valamint azt sem, hogy a rendelet érvényességének vitatása során a szerződéses kapcsolatok megszüntetésére és felfüggesztésre irányadó nemzetközi szokásjogi szabályokból fakadó kötelezettségekre hivatkozzon.
52 Mindamellett a szóban forgó szabályok összetettsége és bizonyos fogalmak pontatlansága folytán, amelyekre e szabályok utalnak, a bíróság vizsgálatának – különösen olyan előzetes döntéshozatali eljárás során, amely az érvényesség megítélésére irányul – szükségszerűen arra kell korlátozódnia, hogy eldöntse, vajon a Tanács a felfüggesztő rendelet elfogadásával elkövetett-e nyilvánvaló mérlegelési hibát az említett szabályok alkalmazási feltételeit illetően.
53 Ahhoz, hogy valamely megállapodás megszüntetését vagy felfüggesztését a körülmények alapvető megváltozása miatt előirányozzák, a nemzetközi szokásjog alapján – amint azt a Bécsi Egyezmény 62. cikke 1. bekezdése kodifikálta – két feltételnek kell megfelelni. Egyrészt, ezeknek a körülményeknek lényeges alapul kellett szolgálniuk ahhoz, hogy a részes felek a megállapodást magukra nézve kötelező hatályúnak ismerjék el, másrészt a változás hatására gyökeresen át kell alakulnia a szerződés alapján még teljesítendő kötelezettségek mértékének.
54 Az első feltételről szólva helyénvaló megállapítani, hogy az együttműködési megállapodás preambuluma alapján a szerződő felek szilárd elhatározása „hogy előmozdítsák a gazdasági, pénzügyi és kereskedelmi együttműködés fejlődését és diverzifikációját egy jobb egyensúly elősegítése érdekében, valamint a kereskedelem struktúrájának és volumenének fejlődését, továbbá népeik jólétének növekedését”, és hogy tudatában vannak annak, hogy „figyelembe kell venni a Közösség kibővülése által létrehozott új helyzetet, és meg kell erősíteni a meglévő szomszédsági kapcsolatokat a Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti harmonikusabb gazdasági és kereskedelmi kapcsolatok megszervezése érdekében.” E megfontolások értelmében a megállapodás 1. cikke előírja, hogy a megállapodás „célja a szerződő felek közötti teljes körű együttműködés továbbfejlesztése a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság gazdasági és társadalmi fejlődésének előmozdítása céljából, valamint kapcsolataik megerősítése”.
55 Tekintettel e nagyszabású célra, a békés helyzet fenntartása Jugoszláviában, ami nélkülözhetetlen a jó szomszédsági viszonyhoz, és a megállapodás által előirányzott együttműködés Jugoszlávia egész területén való megvalósítására képes intézményrendszer megléte lényegi feltételt képez a megállapodásban előirányzott együttműködés létrehozásához és továbbviteléhez.
56 A második feltételről szólva, nem tűnik úgy, hogy a Tanács nyilvánvaló mérlegelési hibát követett volna el, amikor a vitatott rendelet második preambulumbekezdésében megállapította, hogy „az ellenségeskedések további folytatása és azoknak – mind a Jugoszlávia köztársaságai közötti, mind pedig a Közösséggel fennálló – gazdasági és kereskedelmi kapcsolatokra gyakorolt hatása gyökeres változást jelent azon feltételekhez képest, amelyek között az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti együttműködési megállapodást, valamint annak jegyzőkönyveit megkötötték” és „a fenti tényezők az említett megállapodások alkalmazását megkérdőjelezik”.
57 Ha igaz is, amint azt a Racke állítja, hogy bizonyos volumenű kereskedelem fennmaradt Jugoszláviával, és hogy a Közösség folytathatta volna a vámengedmények biztosítását, a szóban forgó nemzetközi szokásjogi szabályok alkalmazásának – ahogy arra a főtanácsnok indítványának 93. pontjában felhívja a figyelmet – nem feltétele a kötelezettségek teljesítésének lehetetlensége, ezenkívül a kereskedelem ösztönzése érdekében a szóban forgó engedmények folytatólagos nyújtásának nem volt értelme, minthogy Jugoszlávia a széttagolódás állapotába került.
58 Ami azt a kérdést illeti, amelyet az előzetes döntéshozatalra utaló végzés vetett fel, hogy tudniillik – tekintettel a Bécsi Egyezmény 65. cikkére – jogszerű volt-e az együttműködési megállapodás értesítés és türelmi idő nélküli felfüggesztéséhez folyamodni, megállapítható, hogy a Közösség és a tagállamok az 1991. október 5-i, 6-i és 28-i együttes nyilatkozataikban már korábban bejelentették, hogy megszorító intézkedéseket fognak elfogadni azon felekkel szemben, akik nem tartják tiszteletben az 1991. október 4-i fegyverszüneti megállapodást, amelyet a Tanács elnökének és a Jugoszláviáról szóló konferencia elnökének jelenlétében írtak alá; ezenkívül a Közösség a szóban forgó megállapodás megkötése folyamán kifejezte, hogy megszünteti az együttműködési megállapodást, ha a fegyverszünetet nem tartják tiszteletben (Bull. EK, 10-1991. 1.4.6, 1.4.7 és 1.4.16. pont).
59 Még ha az ilyen nyilatkozatok nem is tesznek eleget a hivatkozott rendelkezés által felállított alaki követelményeknek, helyénvaló emlékeztetni, hogy az ott meghatározott különleges eljárási előírások nem részei a nemzetközi szokásjognak.
60 Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az első kérdés vizsgálata nem fedett fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné a felfüggesztési rendelet érvényességét.
61 Tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adott válaszra, a második kérdésről szükséges dönteni.
62 A Bíróságnál észrevételt előterjesztő Tanács és Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről.
a Bundesfinanzhof 1996. március 7‑i végzésével hozzá intézett kérdésekre válaszolva a következőképpen határozott:
A felvetett kérdések vizsgálata nem fedett fel egyetlen olyan tényezőt sem, amely érinthetné az Európai Gazdasági Közösség és a Jugoszláv Szocialista Szövetségi Köztársaság közötti együttműködési megállapodásban előírt kereskedelmi engedmények felfüggesztéséről szóló, 1991. november 11‑i 3300/91/EGK tanácsi rendelet érvényességét.
Kihirdetve Luxembourgban, az 1997. június16‑i nyilvános ülésen.

matches: bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


(2)67 A Hatóság feladata a személyes adatok védelméhez, valamint a közérdekű és a közérdekből nyilvános adatok megismeréséhez való jog érvényesülésének ellenőrzése és elősegítése, továbbá a személyes adatok Európai Unión belüli szabad áramlásának elősegítése.
(2a)68 Az (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendeletben (a továbbiakban: általános adatvédelmi rendelet) a felügyeleti hatóság részére megállapított feladat- és hatásköröket a Magyarország joghatósága alá tartozó jogalanyok tekintetében az általános adatvédelmi rendeletben, valamint az e fejezetben és a VI. Fejezetben meghatározottak szerint a Hatóság gyakorolja.
(3)69 A Hatóság a (2) és (2a) bekezdés szerinti feladatkörében az e törvényben meghatározottak szerint különösen
(4)70 A Hatóság a (2) és (2a) bekezdés szerinti feladatkörében különösen
40. § (1)71 A Hatóságot elnök vezeti. A Hatóság elnökét a miniszterelnök javaslatára a köztársasági elnök nevezi ki, azok közül a jogász végzettségű, az országgyűlési képviselők választásán választható, magyar állampolgárok közül, akik az adatvédelmet vagy az információszabadságot érintő eljárások ellenőrzésében legalább tíz év szakmai tapasztalattal rendelkeznek, vagy e területek valamelyikén tudományos fokozatot szereztek.
(2)72 A Hatóság elnökének nem nevezhető ki az, aki a kinevezésre irányuló javaslat megtételének időpontját megelőző négy évben országgyűlési képviselő, nemzetiségi szószóló, európai parlamenti képviselő, köztársasági elnök, a Kormány tagja, államtitkár, helyi önkormányzati képviselő, polgármester, alpolgármester, főpolgármester, főpolgármester-helyettes, megyei közgyűlés elnöke vagy alelnöke, nemzetiségi önkormányzat tagja, illetve párt tisztségviselője vagy alkalmazottja volt.
(2)73 A Hatóság elnöke más keresőfoglalkozást nem folytathat, és egyéb tevékenységéért – a tudományos, oktatói, művészeti, szerzői jogi védelem alá eső, lektori, szerkesztői és a nevelőszülői foglalkoztatási jogviszony keretében végzett tevékenységet kivéve – díjazást nem fogadhat el.
d)74 a kinevezéséhez szükséges feltételek hiányának vagy a vagyonnyilatkozat-tételi előírások megsértésének megállapításával;
g)76
(3)77 Ha a Hatóság elnöke a 41. § szerinti összeférhetetlenségét a kinevezésétől számított harminc napon belül nem szünteti meg, vagy a tisztsége gyakorlása során vele szemben összeférhetetlenségi ok merül fel, a köztársasági elnök a miniszterelnök indítványára dönt az összeférhetetlenség megállapításának kérdésében.
(6)80 A Hatóság elnökének kinevezéséhez szükséges feltételek hiányát a miniszterelnök indítványára a köztársasági elnök állapítja meg. A köztársasági elnök – a miniszterelnök indítványára – megállapítja a vagyonnyilatkozat-tételi szabályok megsértését, ha a Hatóság elnöke vagyonnyilatkozatában szándékosan lényeges adatot, tényt valótlanul közöl.
(6a)81 A miniszterelnök a (3) és (6) bekezdés alapján megtett indítványát a köztársasági elnök és a Hatóság elnöke részére egyidejűleg megküldi.
(6b)82 A Hatóság elnöke az indítvány megalapozatlanságának megállapítása iránt az indítvány kézhezvételét követő harminc napon belül bírósághoz fordulhat, mely határidő elmulasztása esetén igazolásnak nincs helye. A pert a miniszterelnök ellen kell megindítani. A bíróság eljárására a polgári perrendtartásról szóló törvénynek a munkaviszonyból és a munkaviszony jellegű jogviszonyból származó perekre vonatkozó rendelkezéseit azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy az ügyben a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság kizárólagos illetékességgel, soron kívül jár el, és a keresetet, valamint az ügy érdemében hozott jogerős döntését a bíróság a köztársasági elnökkel is közli.
(6c)83 Ha a Hatóság elnökének a (6b) bekezdés alapján benyújtott keresete alapján a bíróság jogerős ítéletében azt állapítja meg, hogy a miniszterelnök a (3) és (6) bekezdés alapján megtett indítványa megalapozatlan, a köztársasági elnök a Hatóság elnöke megbízatásának megszűnését nem állapítja meg.
(6d)84 A köztársasági elnök a miniszterelnök a (3) és (6) bekezdés alapján megtett indítványáról
(7)85 A megbízatás az (1) bekezdés a) és b) pontja szerinti megszűnése esetén a Hatóság elnökét a megszűnéskori havi illetménye háromszorosának megfelelő összegű külön illetmény illeti meg.
(8)86 A köztársasági elnöknek a (3) és a (6) bekezdéssel és a 40. §-sal a hatáskörébe utalt döntéséhez ellenjegyzés nem szükséges.
45/A. §87 A Hatóság elnöke részt vehet és felszólalhat az Országgyűlés bizottságainak ülésén.
(2)88 Az elnökhelyettesnek meg kell felelnie a Hatóság elnökének kinevezéséhez szükséges, a 40. § (1) és (2) bekezdésében előírt feltételeknek, azzal, hogy az adatvédelmet vagy az információszabadságot érintő eljárások ellenőrzésében öt év szakmai tapasztalattal kell rendelkeznie.
51. § (1)89 A Hatóság elnöke a Hatóság köztisztviselői létszámának legfeljebb húsz százalékáig vizsgálót nevezhet ki, a Hatóság azon köztisztviselői közül, akik felsőfokú informatikai vagy jogász végzettségűek és legalább három évet adatvédelmi szakértő vagy adatvédelmi felelős munkakörben töltöttek, valamint közigazgatási vagy jogi szakvizsgával, vagy közigazgatási tanulmányok szakirányú szakképzettséggel vagy kormányzati tanulmányok szakirányú szakképzettséggel rendelkeznek.
(1a)90 A Hatóság vizsgálata a 31. § (1) bekezdésében meghatározott indokok valamelyikén alapuló bejelentés esetén az igény elutasításának közlésétől, a határidő eredménytelen elteltétől, illetve a költségtérítés megfizetésére vonatkozó határidő lejártától számított egy éven belül kezdeményezhető.
(2)91 A Hatóság vizsgálata nem minősül közigazgatási hatósági eljárásnak.
e)92 a bejelentést az 52. § (1a) bekezdésében meghatározott határidőn túl nyújtották be.
d)93 a vizsgált üggyel összefüggésbe hozható bármely szervezettől vagy személytől írásbeli felvilágosítást, illetve a vizsgált üggyel összefüggésbe hozható iratról másolatot kérhet, és
a)94 az a személy, akit a Hatóság vizsgálatának alapját képező bejelentés érint, a Polgári Törvénykönyv szerinti hozzátartozója vagy volt házastársa;
b)95 a felvilágosítás során magát vagy a Polgári Törvénykönyv szerinti hozzátartozóját, illetve volt házastársát bűncselekmény elkövetésével vádolná, az azzal kapcsolatos kérdésben.
(1a)96 Az (1) bekezdésben meghatározott határidőbe nem számít bele:
(4)97 A Hatóságnak a titkos információgyűjtés folytatására vagy a leplezett eszközök alkalmazására feljogosított szervek e tevékenységével kapcsolatos vizsgálatáról készült jelentése nem tartalmazhat olyan adatot, amelyből az adott ügyben folytatott titkos információgyűjtésre vagy a leplezett eszközök alkalmazására lehetne következtetni.
60. § (1)98 A személyes adatok védelméhez való jog érvényesülése érdekében a Hatóság adatvédelmi hatósági eljárást indíthat, a (4) bekezdésben meghatározott esetben adatvédelmi hatósági eljárást indít.
a)100 személyek széles körét érinti, vagy
(5)102 Az adatvédelmi hatósági eljárásban az ügyintézési határidő kilencven nap.
61. § (1)103 Az adatvédelmi hatósági eljárásban hozott határozatában a Hatóság
(2)104 A Hatóság elrendelheti határozatának – az adatkezelő azonosító adatainak közzétételével történő – nyilvánosságra hozatalát, ha a határozat személyek széles körét érinti, ha azt közfeladatot ellátó szerv tevékenységével összefüggésben hozta, vagy ha a bekövetkezett jogsérelem súlya a nyilvánosságra hozatalt indokolja.
(3)105 Az (1) bekezdés g) pontja szerint kiszabott bírság mértéke százezertől húszmillió forintig terjedhet.
(5)106 A határozat megtámadására nyitva álló keresetindítási határidő lejártáig, illetve közigazgatási per indítása esetén a bíróság jogerős határozatáig a vitatott adatkezeléssel érintett adatok nem törölhetők, illetve nem semmisíthetők meg.
62. § (1)107 Ha a Hatóság vizsgálata alapján vagy egyébként valószínűsíthető, hogy a nemzeti minősített adat minősítése jogellenes, a Hatóság titokfelügyeleti hatósági eljárást indíthat.
(1a)108 Ha a bíróság a 31. § (6a) bekezdésében meghatározottak szerint a Hatóság titokfelügyeleti hatósági eljárását kezdeményezi, a Hatóság titokfelügyeleti hatósági eljárást indít.
(1b)109 A Hatóság titokfelügyeleti hatósági eljárása a Nemzeti Biztonsági Felügyeletnek a minősített adat védelméről szóló törvényben meghatározott feladatait nem érinti.
(2a)111 A titokfelügyeleti hatósági eljárásban és az ezen eljárásban hozott döntés megtámadására indított perben a minősített adatok kezelését a minősített adatok védelméről szóló törvényben és e törvényben meghatározott biztonsági követelményeknek megfelelően kell végezni.
(3)112 A titokfelügyeleti hatósági eljárás kizárólag hivatalból indítható, az akkor sem minősül kérelemre indult eljárásnak, ha a titokfelügyeleti hatósági eljárást a Hatóság bejelentésen alapuló vizsgálata előzte meg, vagy a titokfelügyeleti hatósági eljárást a bíróság a 31. § (6a) bekezdésében meghatározottak alapján kezdeményezte. Ha azonban a titokfelügyeleti hatósági eljárást a Hatóság bejelentésen alapuló vizsgálata előzte meg, a bejelentőt a titokfelügyeleti hatósági eljárás megindításáról és befejezéséről értesíteni kell.
(4)113 A titokfelügyeleti hatósági eljárásban ügyfél a minősítő.
(5)114 A titokfelügyeleti hatósági eljárásban a tényállás tisztázása során a tanú, a szakértő és a szemletárgy birtokosa meghallgatható akkor is, ha nem kapott felmentést a vizsgált nemzeti minősített adatra vonatkozó titoktartási kötelezettség alól.
(6)115 A titokfelügyeleti hatósági eljárásban az ügyintézési határidő kilencven nap.
63. § (1)116 A titokfelügyeleti hatósági eljárásban hozott határozatában a Hatóság
(2)117 A minősítő a Hatóság (1) bekezdés a) pontja szerinti határozatát a közlésétől számított hatvan napon belül támadhatja meg. A keresetlevél benyújtásának a határozat hatályosulására halasztó hatálya van. Ha a minősítő a határozat közlésétől számított hatvan napon belül nem fordul bírósághoz, a nemzeti minősített adat minősítése a határozat közlésétől számított hatvanegyedik napon a határozatban foglaltak szerint megszűnik, illetve minősítési szintje vagy érvényességi ideje a határozatban foglaltak szerint megváltozik.
(2a)118
(3)119 A (2) bekezdésben meghatározott perben a bíróság zárt tárgyalást tart.
(6)121 A perben csak olyan bíró járhat el, akinek a nemzetbiztonsági szolgálatokról szóló törvény szerinti nemzetbiztonsági ellenőrzését elvégezték.
(7)122 A (2) bekezdésben meghatározott per során a bírón, a felperesen és az alperesen kívüli személyek a minősített adatot csak akkor ismerhetik meg, ha az adat minősítési szintjének megfelelő személyi biztonsági tanúsítvánnyal rendelkeznek
(2)123 A bíróság hatáskörének és illetékességének megállapítására a 31. § (5) bekezdését kell alkalmazni.
34/A.124 A kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyására irányuló eljárás
64/A. § (1)125 A kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyását az adatkezelő kérelmezheti a Hatóságnál, azzal, hogy a kérelem kormányablaknál nem terjeszthető elő. Kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyásának kérelmezésére nem jogosult az állami és önkormányzati szervek elektronikus információbiztonságáról szóló törvény hatálya alá tartozó adatkezelő.
64/C. § (1)126 A Hatóság a kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyása iránti kérelmet kilencven napon belül bírálja el. A Hatóság a kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyása iránti kérelem elbírálásakor a kötelező szervezeti szabályozást jóváhagyja, módosítását javasolja vagy a kérelmet elutasítja.
b)127 a bevett egyház belső szabálya szerint történik;
(4)128 Az adatvédelmi nyilvántartás nyilvános, abba bárki betekinthet, az abban foglaltakról feljegyzést készíthet.
69. §129 (1) Az adatvédelmi audit a Hatóság olyan szolgáltatása, amelynek célja a végzett vagy tervezett adatkezelési műveletek a Hatóság által meghatározott és közzétett szakmai szempontok szerinti értékelésén keresztül a magas szintű adatvédelem és adatbiztonság megvalósítása. Tervezett adatkezelési műveletek akkor vonhatók audit alá, ha az adatkezelésre vonatkozó koncepció kidolgozottsága ezt lehetővé teszi.
70. § (1)130 Ha a Hatóság az eljárása során bűncselekmény gyanúját észleli, büntetőeljárást kezdeményez az annak megindítására jogosult szervnél. Ha a Hatóság az eljárása során szabálysértés vagy fegyelmi vétség elkövetésének alapos gyanúját észleli, szabálysértési, illetve fegyelmi eljárást kezdeményez a szabálysértési, illetve a fegyelmi eljárás lefolytatására jogosult szervnél.
(2a)131 Védekezés céljából készült irat esetén az (1) és (2) bekezdésben foglaltakat az ügyvédi tevékenységről szóló törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.
(3)132 A Hatóság az e törvényben meghatározott eljárásai során az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbtv.) 23. § (1) bekezdés a)–f) és i) pontjában, (2) bekezdésében, (3) bekezdés c)–f) pontjában, (4) bekezdés c)–g) pontjában, valamint (5) bekezdés d) pontjában meghatározott adatokat az Ajbtv. 23. § (7) bekezdésében meghatározottak szerint ismerheti meg.
(3a)133 A Hatóság a (3) bekezdésre tekintet nélkül megismerheti az Ajbtv. 23. § (3) bekezdés e) pontjában, (4) bekezdés f) pontjában és (5) bekezdés d) pontjában meghatározott adatot, ha az az együttműködő személy személyes adatainak védelmével kapcsolatban indult
(3b)134 A Hatóság a (3) bekezdésre tekintet nélkül megismerheti az Ajbtv. 23. § (3) bekezdés f) pontjában és (4) bekezdés g) pontjában meghatározott, a titkos információgyűjtés folytatása vagy a leplezett eszközök alkalmazása érdekében használt eszközöket és módszereket alkalmazó személyek azonosítását lehetővé tevő adatot, ha az e személyek személyes adatainak védelmével kapcsolatban indult
(3c)135 Ha a Hatóság által vizsgálni kívánt irat olyan adatot is tartalmaz, amelyet a Hatóság csak a (3) bekezdés szerint ismerhet meg, az irat megismerését a meg nem ismerhető adat felismerhetetlenné tételével kell a Hatóság részére lehetővé tenni.
(4)136 A minősített adatot érintő adatkezeléssel kapcsolatos eljárása során a Hatóság elnökhelyettese, vezetői munkakört betöltő köztisztviselője és vizsgálója – ha megfelelő szintű személyi biztonsági tanúsítvánnyal rendelkezik – a minősített adatot a minősített adat védelméről szóló törvényben meghatározott felhasználói engedély nélkül is megismerheti.
72. § (1)137 Felhatalmazást kap a Kormány, hogy rendeletben
b)138 állapítsa meg a közérdekű adat iránti igény teljesítéséért fizetendő költségtérítés megállapítható mértékét és a 29. § (4) bekezdése szerinti összeghatárt,139
c) különös közzétételi listát állapíthasson meg,140
e)141 – a Hatóság véleményének kikérésével – állapítsa meg a nemzetbiztonsági szolgálatok által közzéteendő adatok körét.142
(3)144 Felhatalmazást kap az igazságügyért felelős miniszter, hogy a Hatóság véleményének kikérésével, az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben a kötelező szervezeti szabályozás jóváhagyásáért, az adatvédelmi nyilvántartásba vételért fizetendő igazgatási szolgáltatási díj mértékét, valamint a díj beszedésével, kezelésével, nyilvántartásával és visszatérítésével kapcsolatos részletes szabályokat rendeletben állapítsa meg.145
73/A. §146 E törvénynek az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény módosításáról szóló 2013. évi XCI. törvénnyel megállapított 26. § (2) bekezdését és 30. § (7) bekezdését az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény módosításáról szóló 2013. évi XCI. törvény hatálybalépésekor147 folyamatban lévő eljárásokra is alkalmazni kell.
75/A. §148 A Hatóság az általános adatvédelmi rendelet 83. cikk (2)–(6) bekezdésében foglalt hatásköreit az arányosság elvének figyelembevételével gyakorolja, különösen azzal, hogy a személyes adatok kezelésére vonatkozó – jogszabályban vagy az Európai Unió kötelező jogi aktusában meghatározott – előírások első alkalommal történő megsértése esetén a jogsértés orvoslása iránt – az általános adatvédelmi rendelet 58. cikkével összhangban – elsősorban az adatkezelő vagy adatfeldolgozó figyelmeztetésével intézkedik.
e)149 a közszféra információinak további felhasználásáról szóló 2003/98/EK irányelv módosításáról szóló, 2013. június 26-i 2013/37/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek
77/A. §150 Az V–VI. Fejezet a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) végrehajtásához szükséges rendelkezéseket állapít meg.
78. § (1)–(2)151
(3)–(9)152
79–89. §153
1. melléklet a 2011. évi CXII. törvényhez154
67 A 38. § (2) bekezdése a 2018: XIII. törvény 4. § a) pontja szerint módosított szöveg.
68 A 38. § (2a) bekezdését a 2018: XIII. törvény 1. §-a iktatta be.
69 A 38. § (3) bekezdés nyitó szövegrésze a 2018: XIII. törvény 4. § b) pontja szerint módosított szöveg.
70 A 38. § (4) bekezdés nyitó szövegrésze a 2018: XIII. törvény 4. § c) pontja szerint módosított szöveg.
71 A 40. § (1) bekezdése a 2012: XXV. törvény 4. § (1) bekezdése szerint módosított szöveg.
72 A 40. § (2) bekezdése a 88. § (5) bekezdése, a 2012: XXXVI. törvény 158. § (27) bekezdése szerint módosított szöveg.
73 A 41. § (2) bekezdése a 2014: CI. törvény 79. §-ával megállapított szöveg.
74 A 45. § (1) bekezdés d) pontja a 2012: XXV. törvény 1. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
75 A 45. § (1) bekezdés f) pontját a 2012: XXV. törvény 5. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
76 A 45. § (1) bekezdés g) pontját a 2012: XXV. törvény 5. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
77 A 45. § (3) bekezdése a 2012: XXV. törvény 5. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
78 A 45. § (4) bekezdését a 2012: XXV. törvény 5. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
79 A 45. § (5) bekezdését a 2012: XXV. törvény 5. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte.
80 A 45. § (6) bekezdése a 2012: XXV. törvény 1. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
81 A 45. § (6a) bekezdését a 2012: XXV. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be.
82 A 45. § (6b) bekezdését a 2012: XXV. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2012: CCXI. törvény 73. § (2) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
83 A 45. § (6c) bekezdését a 2012: XXV. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be.
84 A 45. § (6d) bekezdését a 2012: XXV. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be.
85 A 45. § (7) bekezdése a 2012: XXV. törvény 4. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
86 A 45. § (8) bekezdése a 2012: XXV. törvény 4. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
87 A 45/A. §-t a 2012: XXV. törvény 2. §-a iktatta be.
88 A 46. § (2) bekezdése a 2012: XXV. törvény 3. §-ával megállapított szöveg.
89 Az 51. § (1) bekezdése a 2016: LXIV. törvény 85. §-ával megállapított szöveg.
90 Az 52. § (1a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 7. §-a iktatta be.
91 Az 52. § (2) bekezdése a 2017: L. törvény 368. § a) pontja szerint módosított szöveg.
92 Az 53. § (3) bekezdés e) pontját a 2015: CXXIX. törvény 8. §-a iktatta be.
93 Az 54. § (1) bekezdés d) pontja a 2015: CXXIX. törvény 17. § (8) bekezdés e) pontja szerint módosított szöveg.
94 Az 54. § (3) bekezdés a) pontja a 2017: L. törvény 367. § a) pontja szerint módosított szöveg.
95 Az 54. § (3) bekezdés b) pontja a 2017: L. törvény 367. § a) pontja szerint módosított szöveg.
96 Az 55. § (1a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 9. §-a iktatta be.
97 Az 59. § (4) bekezdése a 2017: CXCVII. törvény 292. §-ával megállapított szöveg.
98 A 60. § (1) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 10. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
99 A 60. § (2) bekezdését a 2017: L. törvény 368. § b) pontja hatályon kívül helyezte.
100 A 60. § (4) bekezdés a) pontja a 2015: CXXIX. törvény 17. § (9) bekezdése szerint módosított szöveg.
101 A 60. § (4) bekezdés b) pontját a 2015: CXXIX. törvény 18. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte.
102 A 60. § (5) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 10. § (2) bekezdésével megállapított, a 2017: L. törvény 367. § b) pontja szerint módosított szöveg.
103 A 61. § (1) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 11. §-ával megállapított szöveg.
104 A 61. § (2) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 11. §-ával megállapított szöveg.
105 A 61. § (3) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 17. § (8) bekezdés f) pontja és (10) bekezdése szerint módosított szöveg.
106 A 61. § (5) bekezdése a 2017: L. törvény 366. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
107 A 62. § (1) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 12. § (1) bekezdéséve lemgállapított szöveg.
108 A 62. § (1a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (1) bekezdése iktatta be.
109 A 62. § (1b) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (1) bekezdése iktatta be.
110 A 62. § (2) bekezdését a 2017: L. törvény 368. § c) pontja hatályon kívül helyezte.
111 A 62. § (2a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (2) bekezdése iktatta be, szövege a 2017: L. törvény 367. § c) pontja szerint módosított szöveg.
112 A 62. § (3) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 12. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
113 A 62. § (4) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (4) bekezdése iktatta be.
114 A 62. § (5) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (4) bekezdése iktatta be.
115 A 62. § (6) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 12. § (4) bekezdése iktatta be, szövege a 2017: L. törvény 367. § b) pontja szerint módosított szöveg.
116 A 63. § (1) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 13. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
117 A 63. § (2) bekezdése a 2017: L. törvény 366. § (2) bekezdésével megállapított szöveg.
118 A 63. § (2a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 13. § (2) bekezdése iktatta be, hatályon kívül helyezte a 2017: L. törvény 368. § d) pontja.
119 A 63. § (3) bekezdése a 2017: L. törvény 366. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
120 A 63. § (4) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 18. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte.
121 A 63. § (6) bekezdése a 2014: CIX. törvény 47. §-a szerint módosított szöveg.
122 A 63. § (7) bekezdése a 2014: CIX. törvény 47. §-a, a 2015: CXXIX. törvény 17. § (11) bekezdés b) pontja szerint módosított szöveg.
123 A 64. § (2) bekezdése a 2017: CXXX. törvény 91. § (3) bekezdésével megállapított szöveg.
124 A 34/A. alcímet (64/A–64/C. §) a 2015: CXXIX. törvény 14. §-a iktatta be.
125 A 64/A. § (1) bekezdése a 2017: L. törvény 367. § d) pontja szerint módosított szöveg.
126 A 64/C. § (1) bekezdése a 2017: L. törvény 367. § e) pontja szerint módosított szöveg.
127 A 65. § (3) bekezdés b) pontja a 2013: CXXXIII. törvény 121. §-a szerint módosított szöveg.
128 A 65. § (4) bekezdése a 2011: CCI. törvény 411. § (6) bekezdésével megállapított szöveg.
129 A 69. § a 2012: CCXI. törvény 73. § (1) bekezdésével megállapított szöveg.
130 A 70. § (1) bekezdése a 2017: CXCVII. törvény 294. §-a szerint módosított szöveg.
131 A 71. § (2a) bekezdését a 2017: CXXXVI. törvény 80. §-a iktatta be.
132 A 71. § (3) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 15. §-ával megállapított szöveg.
133 A 71. § (3a) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 15. §-a iktatta be.
134 A 71. § (3b) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 15. §-a iktatta be, nyitó szövegrésze a 2017: CXCVII. törvény 293. §-a szerint módosított szöveg.
135 A 71. § (3c) bekezdését a 2015: CXXIX. törvény 15. §-a iktatta be.
136 A 71. § (4) beekzdése a 2012: V. törvény 58. § (2) bekezdése szerint módosított szöveg.
137 A 72. § (1) bekezdése a 2011: CCI. törvény 411. § (7) bekezdésével megállapított szöveg.
138 A 72. § (1) bekezdés b) pontja a 2015: CXXIX. törvény 17. § (5) bekezdés g) pontja és (12) bekezdése szerint módosított szöveg.
139 Lásd a 301/2016. (IX. 30.) Korm. rendeletet.
140 Lásd a 368/2011. (XII. 31.) Korm. rendeletet, a 38/2012. (III. 12.) Korm. rendeletet, a 229/2012. (VIII. 28.) Korm. rendeletet.
141 A 72. § (1) bekezdés e) pontját a 2012: XCVI. törvény 1. § (2) bekezdése iktatta be.
142 Lásd a 180/2017. (VII. 5.) Korm. rendeletet.
143 A 72. § (2) bekezdés c) pontját a 2012: XCVI. törvény 1. § (3) bekezdése hatályon kívül helyezte.
144 A 72. § (3) bekezdése a 2015: CXXIX. törvény 16. §-ával megállapított szöveg.
145 Lásd a 20/2015. (VIII. 31.) IM rendeletet.
146 A 73/A. §-t a 2013: XCI. törvény 4. §-a iktatta be.
147 A hatálybalépés időpontja 2013. június 21.
148 A 75/A. §-t a 2018: XIII. törvény 2. §-a iktatta be.
149 A 77. § e) pontját a 2015: XCVI. törvény 1. §-a iktatta be.
150 A 77/A. §-t a 2018: XIII. törvény 3. §-a iktatta be.
151 A 78. § (1)–(2) bekezdését a 2013: LXXVI. törvény 110. §-a hatályon kívül helyezte.
152 A 78. § (3)–(9) bekezdése a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
153 A 79–89. § a 2010: CXXX. törvény 12. § (2) bekezdése alapján hatályát vesztette.
154 Az 1. melléklet a 2011: CLXXV. törvény 188. § (2) bekezdése, a 2011: CXCV. törvény 112. § (1) bekezdése, a 2012: LXIII. törvény 23. §-a, a 2012: XCIII. törvény 79. §-a, a 2015: XCVI. törvény 2. §-a, a 2017: L. törvény 367. § f) pontja szerint módosított szöveg.