text:
Forum Hungaricum - 2018. május 25. 9:22
Hatályon kívül helyezte a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság csütörtökön azt a műemlékvédelmi határozatot, amely védetté nyilvánította Munkácsy Mihály Golgota című festményét. Pákh Imre, a kép tulajdonosa szerint a döntés bizonyítja, hogy jogállamban élünk, a Golgotát illetően visszaállt a történelmi igazság.
A megismételt elsőfokú eljárás jogerős ítéletének indoklásakor a bíróság kiemelte: a Kúria az ügyben kelt 2017. júliusi végzésében egyértelmű iránymutatást adott arról, hogy szigorúan el kell határolni az állam közhatalmi és tulajdonosi minőségét. A bíróság megállapította, hogy a védetté nyilvánítási eljárás megindítása közvetlenül összefüggött a festmény eladásáról szóló tárgyalások elakadásával, így sérült a festmény tulajdonosa, Pákh Imre joga a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogállamiság alapelve is, indokolta döntését a bíróság, amely szerint az állam közhatalmi aktusa, vagyis a védetté nyilvánítási eljárás megindítása és az erről szóló döntés a jogbiztonság alapelvével ütközve jelentős módosulást eredményezett a felek magánjogi jogviszonyában.
Munkácsy Mihály Golgota című festményét a külföldi tulajdonosok 1991 novemberében szállíttatták Magyarországra az Egyesült Államokból; a mű letéti szerződés alapján a restaurálást követően a debreceni Déri Múzeumba került. A festményt 2003-ban vásárolta meg a felperes Pákh Imre amerikai állampolgár. Pákh Imre és a magyar állam képviselői között a festmény megvásárlásáról tárgyalások folytak, amelyek nem vezettek eredményre. Az elsőfokú kulturális örökségvédelmi hatóság 2015. június 8-án hivatalból védetté nyilvánítási eljárást indított, miután Pákh Imre előző nap bejelentette, hogy a festményt elszállíttatja a múzeumból.
Az elsőfokú hatóság határozatában a Golgotát védetté nyilvánította és rögzítette, hogy eladása esetén a magyar államot elővásárlási jog illeti meg, valamint hogy az alkotás csak a hatóság engedélyével vihető ki az ország területéről. A hatóság indoklásában kiemelte, hogy a mű tekintetében nem volt megállapítható visszaviteli kötelezettség, amely kizárhatná a védetté nyilvánítást. A Pákh Imre fellebbezése alapján eljárt hatóság másodfokú határozatában szintén helybenhagyta az elsőfokú határozatot. A felperes keresetet nyújtott be a határozat ellen az elsőfokú bíróságon is, ám az jogerős ítéletében elutasította a kérelmet, indoklása szerint ugyanis Pákh Imre nem tudta irattal bizonyítani a visszaviteli kötelezettséget, a letéti szerződések ezt igazoló adatot nem tartalmaztak, tulajdonjogának korlátozása pedig a közérdek védelméhez képest nem volt aránytalan. Az ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet. A Kúria 2017. júliusi végzésével hatályon kívül helyezte a védetté nyilvánításról szóló per jogerős ítéletét, és új eljárás lefolytatására kötelezte az elsőfokú bíróságot.
Az alkotó (Jósa András Múzeum CC BY-NC-ND)
A Kúria akkor indoklásában rámutatott: álláspontja szerint a visszaviteli kötelezettség az adott kulturális értéket fogadó államot, jelen esetében Magyarországot, elsősorban arra kötelezi, hogy a kulturális értéket teher nélkül kiengedje az országból. A jogviszony elbírálására a kulturális örökségvédelmi jogszabályok rendelkezései vonatkoznak. A letéti szerződéshez kapcsolódóan a Ptk.-ban meghatározott visszaadási kötelezettség nem azonos a visszaviteli kötelezettséggel, a két jogintézmény teljesen eltérő alapokon áll, szögezte le a Kúria határozata. A Kúria szerint az elsőfokú bíróság korábbi jogerős ítéletében nem foglalt állást abban, hogy a visszaviteli kötelezettség tekintetében melyik időpontban hatályos kulturális örökségvédelmi jogszabályok alkalmazandók. Ezért a Kúria a megismételt eljárásra előírta, hogy a bíróság három időpontban (1991, 2003 és 2015) vizsgálja meg, fennállt-e visszaviteli kötelezettség a festménnyel kapcsolatban. Az elsőfokú bíróság csütörtöki ítélete szerint a három időpontban hatályos jogszabályok alapján sem állapítható meg ilyen kötelezettség, mivel az nem törvényi előírás alapján áll fenn, hanem minden esetben dokumentummal kell igazolni, amelyet a felperes nem tett meg. A megismételt eljárásban Pákh Imre az örökségvédelmi hatóság korábbi határozatának felülvizsgálata mellett azt is kérte a bíróságtól, hogy kötelezzék az alperest új eljárásra, ám erről a bíróság ítéletében nem döntött. Az alperes a perben a Forster Gyula Nemzeti Örökségvédelmi és Vagyongazdálkodási Központ jogutódja, a Miniszterelnökséget vezető miniszter volt. Az ítélet ellen a fellebbezésnek helye nincs, ugyanakkor a peres felek kérhetnek felülvizsgálatot a Kúriától hatvan napon belül.
Együtt, Debrecenben (nol.hu)
A döntés bizonyítja, hogy jogállamban élünk, a Golgotát illetően visszaállt a történelmi igazság, kommentálta a bíróság határozatát az MTI megkeresésére Pákh Imre, utalva ezzel arra is, hogy a kép elkészülte óta mindig amerikai tulajdonban volt. A tulajdonos szándéka egyébként, hogy továbbra is együtt maradjon a trilógia, és az Ecce Homo és a Krisztus Pilátus előtt című képek után a Golgota is magyar állami tulajdonba kerüljön, amiről kész a jövőben tárgyalni. Ugyanakkor kiemelte azt is: a bírósági döntéssel megnyílt az út, hogy másutt is bemutathassa a Golgotát, és ha erre alkalom nyílik valahol Európában, élni fog vele. Pákh Imre emlékeztetett arra, hogy amikor a Kúrián megszületett a számára kedvező döntés, lehullt a lepel a debreceni Déri Múzeumban kiállított, addig letakart Golgotáról, ahol a trilógia jelenleg is, és a jövőben is együtt látható.
Borító: A per tárgyát képező festmény (Balatoni Múzeum CC BY-NC-ND)
Ahol egyszerre kilencezer rózsatő virágzik

matches: Bíróság bíróság Kúria bíróság Kúria Kúria Kúria Kúria bíróság Kúria bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Galamus - A Klubrádió esete a „helyreállított” jogállammal
Orbán Viktor a minap meglátogatta az ügyészség napja alkalmából megtartott rendezvényt, és beszédet is mondott. A híradásokból kitűnik, hogy az eseményen jelen volt a magyar jogásztársadalom krémje, számos szaktekintélyhez a miniszterelnöknek közvetlenül is volt néhány személyes szava. Az idilli derű a felszínen azonban némi kontrasztot mutat a ténnyel, hogy Magyarország arról lett felhomályosítva a megcsonkított jogkörű alkotmánybíróság elnökének, a máig nem értelmezhető gyorsasággal távozott egykori legfőbb ügyésznek vagy a közismert gazdasági és polgári jogász professzornak, valamint más jogász kiválóságoknak a jelenlétében, hogy mindaz, ami itt két éve folyik az új alaptörvény elfogadtatásával, a közjogi rendszer átszabásával, az nem a jogállam lerombolása, ellenkezőleg, egyenesen a helyreállítása volt. Mint a miniszterelnök mondta: a közjog természetes állapota a vita, a végrehajtást azonban nem akadályozhatja. Vagyis nálunk ma a közéleti vita valami olyasmi, mondom én, mint a „csendőrpertu”: az egyik fél egyoldalúan szabhatja meg, hogy a vita miről folyhat, hol kezdődik és hol végződik (lásd nemzeti konzultáció). A meghívott kiválóságok pedig – akarták vagy sem – jelenlétükkel nyomatékot adtak az elhangzottaknak.
Mindezt tekintsük hangulati aláfestésnek fő témánkhoz – ez pedig a Klubrádió esete a 95,3-as frekvenciával, a Médiatanáccsal, valamint a bírósággal. Ezzel az esettel is tesztelhetjük, mi maradt meg ténylegesen a jogállamból.
Értelmezési vita?
Mint ismeretes, 2011. július 21-én a Médiatanács pályázati felhívást tett közzé arra a frekvenciára, amelyet addig a Klubrádió használt. A pályázati felhívásból kiderül, hogy az eddig „beszélgető” rádió számára ez azt jelentette, ha nem akarja elveszíteni a lehetőséget a folytatásra, akkor egyszerre kell megfelelnie eddig profilja megőrzésének és egy zenei rádióra kiírt pályázati követelményeknek. Emellett, mivel a frekvenciát kereskedelmi hasznosításra szabták, licitálnia kellett a médiaszolgáltatási díj mértékét illetően is. A Klubrádió elindult, és egy ponttal veszített a médiapiacon addig nem ismert pályázóval, az Autórádió Műsorszolgáltató Kft-vel szemben. A döntés ellen bírósághoz fordult, és a pert megnyerte.
Emlékeztetnék rá, hogy az ügyben teljesen felcsigázta a közvéleményt az az értelmezési vita, amely a Klubrádió pernyertességéről szóló híreket övezte, hogy mit is mond ki az ítélet, amikor új eljárásra utasítja a Médiatanácsot. Ugyanis a Klubrádió úgy értette a döntést, hogy csak új nyertest kell hirdetnie a hatóságnak, s miután a pályázaton a következő legtöbb ponttal rendelkező pályázó a Klubrádió volt, a helyzet egyértelmű. A Médiatanács közleményében először úgy reagált (ezt a közleményt már nem sikerült fellelni a honlapon), hogy „a pert elindító Klubrádió olyan hiba miatt támadta versenytársát, amihez hasonlót maga is elkövetett”, valamint hogy „a jogerős döntés alapján valószínűsíthető, hogy kérdésessé válik több rádió pályázatának érvényessége is. Majd hetekig nem lehetett hallani semmit a döntés végrehajtásáról: a Médiatanács nem osztotta meg világos értelmezési álláspontját a közvéleménnyel. A május 8-án kiadott közleményéből értesülhettünk csupán arról, hogy az ítélet kézbesítésére vártak. A közlemény így szól:
„A Fővárosi Ítélőtábla 2012. március 14-én meghozott ítéletében… a Budapest 95,3 MHz-es pályázati eljárás tárgyában… új eljárásra utasította a Médiatanácsot.
A törvény alapján a megismételt eljárás ügyintézési határideje az ügyiratoknak a Hatósághoz érkezését követő napon, jelen esetben május 4-én kezdődik.”
„A Médiatanács mai napon meghozott végzésével… eleget tett jogszabályi kötelezettségének, miszerint a Budapest 95,3 MHz-es pályázati eljárásban résztvevő ügyfeleket (pályázókat) értesíti a megismételt eljárás megindulásáról.”
Ebből a szövegezésből láthatóan nem állapítható meg egyértelműen, milyen eljárásra céloz a közlemény, mert a megfogalmazásból lehet egy teljesen új eljárás megindítására is következtetni, és arra is, hogy csupán új nyertes megállapítása miatt indul egy új procedúra. Bár kétségtelen, hogy az utóbbi variáció nem indokolna ilyen körülményes előkészítést.
Nézzük az ítéletet!
A Fővárosi Ítélőtábla 2.K.27.053/2012/20 számú, 2012. március 14-én meghozott döntésével
tehát helyt adott a felperes Klubrádió bírósági felülvizsgálati kérelmének.
Az ítélet anonimizált formában fellelhető a Médiatanács honlapján, bár elég nehéz megtalálni, ha valaki nem tudja, hogy annak a határozatnak a száma alapján kell keresni, amelyben a hatóság eredményt hirdetett. Ez a határozatszám – 1983/2011(XII. 20.) – egyébként szerepel a pályázati eljárás eredményéről és nyerteséről kiadott közleményben. Magát a határozatot azonban sajnos több órás kereséssel sem sikerült fellelni.
Az ítéletből kiderül, hogy a perben az alperes, a Médiatanács mellett beavatkozóként részt vett a győztes pályázó is. A 2011. június 21-én indult pályázati eljárásban hét pályázó indult. December 20-án hirdetett eredményt a Médiatanács 1983/2011(X.20.) sz. határozatával, amelynek (az ítélet indokolásából tudható meg) 1. pontjában megállapította, hogy a pályázati eljárás eredményes, a 2. pontjában pedig megállapította, hogy a nyertese az Autórádió Műsorszolgáltató Kft.
A Klubrádió a médiahatóság határozatának a 2. pontjába foglalt, a pályázati eljárás nyertesére vonatkozó rendelkezés felülvizsgálatát kérte a bíróságtól, tartalmi érvénytelenségre hivatkozással, többek közt például azért, mert szerinte a nyertes pályázó reális bevételi tervekkel alá nem támasztott, túlzott mértékű médiaszolgáltatási díjajánlatot tett, amelynek megalapozottságát a pályáztató nem vizsgálta, egyébként is megítélése szerint az értékelési elvek átláthatatlanok voltak. Később, iratbetekintés után, a Klubrádió kiegészítette keresetét: alaki érvénytelenségre hivatkozott, miután konstatálta, hogy a nyertes pályázat nem felel meg a pályázati kiírás által támasztott valamennyi alaki követelménynek. (Észlelte például, hogy a pályázat egyes oldalain hiányoztak az aláírások, vagy nem voltak cégszerűek.) Hivatkozott a jogszabályi előírásokra, miszerint az alakilag érvénytelen pályázat nyilvántartásba vételét meg kellett volna tagadni, érdemben nem lehetett volna elbírálni, ennek elmaradása esetén azonban legkésőbb a pályázati eljárást lezáró, eredményt hirdető határozatban kellett volna megállapítani az ajánlat alaki érvénytelenségét.
Nem érdemes itt részletezni a fellebbezéssel szemben felhozott alperesi érvelést, hogy például miért nem kellett a pályázat részét képező dokumentumok minden oldalát aláírni az alperesi védekezés szerint, hogy miért nem egészíthette volna ki ezzel a hivatkozással keresetét a Médiatanács szerint a Klubrádió stb., mert az olvasót ez valószínűleg untatná. Az a lényeg, hogy a Fővárosi Ítélőtábla mindezt miként értékelte. Ezért csupán az ítélet rendelkező részét és indokolásának azt a részét ismertetem itt, ahol a bíróság megokolta, miért tartotta a Klubrádió felülvizsgálat iránt benyújtott kereseti kérelmet alaposnak.
Az ítélet rendelkező része úgy szól, hogy a bíróság a Médiatanács határozatának 2. pontjában írt, a pályázati eljárás nyertesére vonatkozó rendelkezését hatályon kívül helyezi, és az alperes Médiatanácsot e körben új eljárásra kötelezi. Kimondja azt is, hogy ezen ítélet ellen nincs helye további jogorvoslatnak.(Közbevetőleg, tájékoztatásul: ez a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló törvény 62. § [6] bekezdéséből is következik.)
Az indokoló részben közérthető magyarázat is olvasható arról, hogy közigazgatási perekben a bíróságnak mihez van joga. Például csak olyan közigazgatási határozat támadható meg bíróság előtt, amelynél törvény ezt lehetővé teszi, és kizárólag a határozat jogszabálysértő voltára hivatkozással. A közigazgatási perben nincs a bíróságnak korlátlan ellenőrzési joga, vagyis nem vizsgálhatja teljes körűen a közigazgatási szerv eljárását, valamennyi döntését. A felülvizsgálat irányát a felperes által megjelölt jogszabálysértés szabja meg. A kereseti kérelemhez kötöttség elve érvényesül, vagyis a bíróság nem terjeszkedhet túl a kereseti kérelmen. Ebben az esetben sem ellenőrizhette tehát a pályázati eljárás egészét, a pályázati felhívás jogszerűségét, de a hatósági határozat keresettel nem támadott részeit sem. Azt vizsgálhatta, hogy a megtámadott közigazgatási határozat sérti-e a felperes (a Klubrádió) keresetében megjelölt jogszabályi rendelkezéseket.
Az Ítélőtábla – ilyen körben lefolytatott eljárása során – arra a megállapításra jutott, hogy a Klubrádió alaposan hivatkozott jogszabálysértésre, mert a nyertesként kihirdetett pályázati ajánlat nem felelt meg azoknak az alakiságoknak, amelyeket maga a pályázati felhívás írt elő, ezért a pályázati eljárás nyertesére vonatkozó rendelkezést hatályon kívül helyezte.
(Nem megváltoztatta a döntést, mert – ez a magyarázat is olvasható az indokolásban – nem minden közigazgatási határozatnál van a bíróságnak megváltoztatási joga, csak a törvény által tételesen felsorolt esetekben járhat el így. A médiahatóság szóban forgó határozata nem tartozik ezek közé, tehát csak hatályon kívül helyezésre kerülhetett sor, és csak abban a körben, amelyet a fellebbezés érintett.)
Az ítélet indokolásából érdemes néhány sort szó szerint is idézni: „Ez egyben azt is jelenti, hogy a megismételt eljárás is csak e körön belül maradhat, azaz a bíróság sem új pályázati felhívás közzétételére, sem új pályázati eljárás lefolytatására nem kötelezheti a közigazgatási szervet… a megismételt eljárásban az alperesnek le kell vonnia a beavatkozó pályázati ajánlata alaki érvénytelenségének következményeit, és a fennmaradt pályázatok elbírálásáról szóló döntésében a beavatkozót nem nyilváníthatja a pályázati eljárás nyertesének.”
Adott tehát egy olyan helyzet, amikor a bíróság a hatóság döntésének csak egy részét vizsgálhatta jogszabálysértés szempontjából, e részét jogszabálysértőnek találta, ezért hatályon kívül helyezte, a határozat egyéb részei azonban hatályban maradtak. Így a megtámadott határozatnak az a megállapítása is, hogy a pályázat eredményes volt. Ezt támasztja alá a Médiatanács 2011. november 16-án kiadott közleménye is, amelyből megtudhatjuk, hogy valamennyi pályázót nyilvántartásba vettek, mert úgy találták, hogy alakilag érvényes pályázatot nyújtottak be (igaz, az ítélet indokolásából kiderül, hogy volt olyan pályázó, akit alakiság megsértése miatt kizártak az eljárást lezáró döntésben). Ám maradtak érvényes pályázatok, tehát a pályázati eljárás nem vált eredménytelenné amiatt, mert a győztes pályázó kiesett. Sajtóhírekből is rekonstruálható – és az ítélet indokolásában is szerepel –, hogy a Klubrádió kapta a következő legtöbb pontot a pályázatok értékelése során. (Az eredményt kimondó határozat nem olvasható a honlapon, csupán az erről szóló közlemény.)
A Népszabadság újságírója, Bednárik Imre már áprilisban feltette a kérdést a médiahatóságnak, hogy mikor döntenek, miután „az ítélet szerint a Médiatanács nem ismételheti meg a pályáztatást, csak a nyertes személyét illetően kell új döntést hoznia. Ez gyakorlatilag azt jelenti, hogy a Médiatanácsnak új határozatban meg kell állapítania, hogy az Autórádió Kft. pályázata alaki hiba miatt érvénytelen volt. Ezután pedig a fennmaradó érvényes pályázatok közül kell kihirdetnie a nyertest. A pályázati pontozás során a lehetséges 72-ből 66-ot kapott az Autórádió, a második a Klubrádió lett 65 ponttal. Ebből az következne, hogy a Klubrádió nyeri el a sugárzási jogot”.
Bednarik okfejtésével nehéz lenne nem egyetérteni, mert mi más lehet a sorsa az ítélettel nem érintett, tehát jogerőssé vált hatósági határozati pontnak, mint hogy az eljárás alanyai tudomásul veszik, együtt azzal a bírósági döntéssel, amely az eredmény megállapítását illetően kötelezte új eljárásra a közigazgatási hatóságot, vagyis a Médiatanácsot. De a Népszabadság újságírója nem kapott érdemben választ, csak annyit, hogy „zajlik a döntést előkésztő munka”.
Laws in Stone - flickr/MastaBlasta
Nézzük a jogszabályokat!
Talán segíti a tisztánlátást, ha áttekintjük azokat a rendelkezéseket, amelyek a Médiatanács feladataira vonatkoznak a frekvencia-pályázatokkal kapcsolatban.
szabályozza a követendő eljárást (48–63. §). Az első lépés a pályázati felhívás kiírása, majd közzététele.
A pályázati felhívás kötelező tartalmát a törvény, egyebekben pedig a Médiatanács határozza meg. (Hogy ebben mekkora – nagy! – játéktere van, azzal már a pályázat eredményhirdetésének idején foglalkoztunk a Galamusban.)
A törvény kötelező előírásokat fogalmaz meg arra nézve is, hogy milyen feltételeknek kell megfelelniük a pályázóknak, és a pályázati ajánlat tartalmára vonatkozóan is. Az ajánlatot a megszabott határidőben kell benyújtani, ezt követően a Médiatanács megvizsgálja, hogy a pályázati ajánlat megfelel-e az alaki és tartalmi érvényességi feltételeknek. A törvény az egész pályázati eljárásra 85 napos határidőt ír elő. (51.§) Tehát a felhívás közzétételétől az eredményhirdetésig csak ennyi idő telhet el. A határidőbe nem számít bele a közzétételtől az ajánlat benyújtásáig terjedő időtartam.
Az alakilag érvényes pályázati ajánlatot benyújtó pályázókat – a benyújtási határidő lejártától számított negyvenöt napon belül – hatósági nyilvántartásba kell vennie a Médiatanácsnak, majd honlapján közzé kell tennie a listát.
(Érvénytelen pályázat esetén a nyilvántartásba vételt végzéssel meg kell tagadni. Amennyiben a Médiatanács az alaki érvénytelenségi okot a pályázati nyilvántartásba vételt követően, a pályázati ajánlat érdemi elbírálása során észleli csak, a pályázat alaki érvénytelenségét a pályázati eljárást lezáró döntésébe foglalja bele.) A pályázat tartalmi érvényességének vizsgálata ez után következik. A pályázat értékelésének nincs külön időkerete, e tekintetben a 85 napos összhatáridő az irányadó. Még egy fontos határidőt jelöl meg a törvény: ha a médiahatóság eredményt hirdetett, akkor a nyertessé nyilvánított pályázóval 45 napon belül kell ún. hatósági szerződést kötnie.
Milyen következtetés vonható le a szabályozásból a jelen ügyre nézve? Az, hogy bárhogyan fogja is fel az új eljárásra vonatkozó kötelezettségét a Médiatanács, valamilyen keretet mindenképp kötelezően előír ehhez a törvény. Sajnos csak találgathatunk, mert a médiahatóság semmilyen tájékoztatást nem tartott szükségesnek az állampolgárok számára. Ám, miközben találgatunk, számolhatunk is.
Az ítélet megfogalmazásából kiindulva az új eljárásban csak az eredményhirdetésig kellene visszamenni, és újrakezdeni a processzust. E megközelítésben adottak a nyilvántartásba vett pályázók, adott a pályázatok értékelése és az annak alapján kiosztott pontok is ismertek (hacsak a Médiatanács nem gondolja úgy, hogy az értékelése pusztán attól más lehet ugyanarról a teljesítményről, ugyanazon szempontok szerint, hogy egy pályázó kiesett). Ha csak új eredményt kell hirdetni, az egyetlen aktussal megtörténhetett volna. Azóta már a hatósági szerződés megkötésén is túllehetnénk.
Ha az ítélet rendelkezésével szemben a Médiatanács egészen a pályázat kiírásáig óhajtana visszamenni egy új eljárásban (amihez jogi alapot azért nehéz lenne találni), akkor is eltelt már május 3-ától, az ítélet kézhezvételétől számítva idáig annyi idő (45 nap), amennyi alatt egyéb esetekben kötelező jelleggel dönteni kell a pályázók nyilvántartásba vételéről, vagyis a pályázati ajánlatok alaki érvényességéről. Tehát ha a hatóság újra megvizsgálta volna minden pályázati ajánlatnak az alaki érvényességét, és ki akarta volna meríteni újra az ehhez rendelkezésre álló időkeret maximumát, akkor is tájékoztatnia kellett volna már a nyilvánosságot az eredményről a honlapján. Ám egyetlen olyan információ sem látott napvilágot, amely arról tájékoztatna, hogy ilyen szándéka lett volna a hatóságnak, vagy hogy történt volna bármi ilyesmi.
Ha viszont nem arról van szó, hogy az új eljárásban a nyilvántartásba vételi procedúra előtti stációhoz nyúlt vissza a Médiatanács, hanem csak odáig, amikor a nyilvántartásba vétel már megtörtént, és a pályázati ajánlatok értékelése következik (ehhez is nehéz lenne jogi alapot találni), akkor ez azt jelenti, hogy az új eljáráshoz 85 mínusz 45, tehát 40 nap állt volna csak rendelkezésére, így pedig végképp mulasztásban van, mert már ez az idő is eltelt május 3-a óta. Bizony, sehogy se stimmel az, ahol ma áll – a szó szoros értelmében – ez az ügy, miközben kommunikációs zár tapasztalható körülötte.
Ez a történet akkor is skandalum lenne, ha nem az egyetlen ellenzéki rádióval történne, miközben a kormány látványosan nem érti, mi a baja az egész világnak a médiaszabályozással és az egyszínű médiafelügyelettel.
Bár a Médiatanács közjogi helyzetét ismerve tudható, hogy felette gyakorlatilag csak a csillagos ég van, a törvények és a bírói ítéletek elvben még rá nézve is kötelezőek. Mindenekelőtt a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló törvény. Azonban láthatóan akkor sincs semmi, ha a teljes hazai médiapaletta felügyeletét ellátó, mindenható állami szerv, amely egy jogerős bírósági ítélet alapján pervesztes lett, erről nem vesz tudomást, mint ahogyan akkor sincs semmi, ha nem tartja kötelezőnek magára nézve a legelemibb tájékoztatást sem.
Ennél a helyzetnél frappánsabban aligha lehetne illusztrálni, mit jelent a helyreállított jogállamiság ma Magyarországon. Körülbelül ezt.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Herczegh Géza | arcképcsarnok | Jogi Fórum
A mai Szlovákia területén született jogászprofesszor a nemzeti kisebbségek ügyét keserű ajándékként már a bölcsőben megkapta. Fiatal jogászként elutasított demonstrátori pályázata után kárpótolta az élet: akadémikus, alkotmánybíró és a hágai Nemzetközi Bíróság elismert tagja lett.
Herczegh Géza 1928. október 17-én született a mai Szlovákia területén fekvő Nagykaposon. Felmenői közül többen is a jogi pályát választottak. Édesapja a Nagykaposi Járásbíróság vezető bírája volt. Községi jegyző anyai nagyapját pedig a Csehszlovák Köztársaság hatóságai 1919-ben letartóztatták, mert megtagadta az eskütételt a csehszlovák államra, mondván, a hatályos békeszerződés a terület hovatartozásának kérdését még nem döntötte el. „A nemzeti kisebbségek kérdései, jogai, nemzetközi védelmének problémái olyan ügyek voltak, amelyeket keserű ajándékként már a bölcsőmben megkaptam” – vallotta a jogászprofesszor. Apja halála után három évvel édesanyja újra férjhez ment. 1936-ban Pécsre költöztek, mert történész nevelőapját kinevezték a közép- és kora újkori történeti tanszékre. Ott járt elemibe, majd középiskolai tanulmányait a gödöllői francia gimnáziumban folytatta. Érettségi után a szegedi jogi karra járt, ahol elsősorban Búza László és Bibó István tettek rá nagy hatást. Búza maga mellé akarta venni demonstrátornak, de azzal utasították el a pályázatát, hogy tudományos munkára teljesen alkalmatlan. „Ez volt az a pofon, ami a Magyar Tudományos Akadémia tagságáig repített, mert ilyenkor az ember vagy letörik, vagy azt mondja, ha a fene fenét eszik, akkor is megmutatom” – kommentálta fiatalkori kudarcélményét. A diploma megszerzése után (1951) dokumentátorként tevékenykedett az MTA Állam- és Jogtudományi Intézetében, majd a Közgazdaságtudományi Egyetem nemzetközi kapcsolatok szakán dolgozott. 1967-ben került Pécsre egyetemi docensként először másodállásba, majd főállásba a nemzetközi jogi tanszékre. 1979-ben nevezték ki egyetemi tanárnak, 1981 és 1987 között dékán volt. Egyetemi karrierje a diktatúra puhulását jelezte. 1985-ben Mádl Ferenc és Sárközy Tamás mellett őt is jelölték akadémiai levelező tagnak. A történtekre ekképp emlékezett vissza: „Én voltam a harmadik, akit azért vettek fel a listára, hogy legyen vidéki jelölt is. A választást a pesti jogászok küzdelme jellemezte, rám senki sem figyelt. Így aztán rendhagyó esemény történt, hiszen a tizennégy szavazatból tizenhármat kaptam, amire addig nem volt példa.” Aztán 1990-től már az MTA rendes tagja lett. Tudományos munkásságának fókuszában az ötvenes évektől a gyarmati rendszer és a nemzetközi jog összefüggései álltak, majd foglalkozott a nemzetközi jogelvek szerepével a nemzetközi bíráskodásban, de vizsgálta az emberi jogok nemzetközi érvényesülését, a nemzeti kisebbségek védelmével kapcsolatos kérdéseket és a humanitárius jog nemzetközi fejlődését is. Kedvenc kutatási területéről, a kisebbségek ügyéről a rendszerváltás idején kelt tanulmányában így írt: „A döntő kérdés (…) az önkormányzat, a szabad politikai intézmények kiépítése abban az államban és annak politikai-jogi rendszerén belül, amelyben az adott kisebbség él. A nemzetközi jogi védelem ehhez nyújtott külső biztosíték – garancia. A többség elvileg bármikor módosíthatja a kisebbség javára szóló, annak jogait védő belső szabályokat. Ha viszont ezeket a nemzetközi jog védelme alá helyezzük, az egyoldalú, önkényes módosítás veszélye elhárítható, vagy legalábbis csökkenthető, mert a nemzetközi jogot az államok csak együtt, közös megegyezéssel módosíthatják.” 1990 júliusától alkotmánybíró, kollégáinak bizalmából a testület helyettes elnöke. Az Árpád-híd lábánál fekvő, kissé huzatos alkotmánybírósági székházban eltöltött három évre jó szívvel emlékezett: „Nemzetközi jogi természetű ügyünk viszonylag kevés volt. Azt hittem, hogy jóval több lesz. Csak elvétve akadt olyan, ami nemzetközi vonatkozású lett volna. Ezzel együtt soha annyit nem tanultam, mint alkotmánybírói éveim során. Negyven év alatt annyit változtak a magyar jogrendszer különböző ágazatai, annyit, hogy volt mit pótolnom.” A 4/1993. (II. 12.) AB határozat a volt egyházi ingatlanok tulajdoni helyzetének rendezéséről szóló törvény kapcsán leszögezte, hogy az államnak vallási és a lelkiismereti meggyőződésre tartozó más kérdésekben semlegesnek kell lennie, és lehetőséget kell biztosítania arra, hogy egyházi iskolák jöhessenek létre, de az állam maga nem köteles ilyen iskolákat felállítani. A határozathoz Herczegh Géza rövid, de velős párhuzamos véleményt csatolt, amelyben kifejtette: „Az »állami« és az »egyházi« iskola egyaránt az ismeretek objektív, toleráns és a tanulók lelkiismereti szabadságát tiszteletben tartó átadására köteles. Az általuk oktatott ismeretanyag túlnyomó részének nincs vallásos tartalma, sőt vallásos vonatkozása sincs. Az egyházi iskola épp ezért egészében nem azonosulhat valamely vallás tanításaival. Vallási tanítások igazságáról a hitoktatás keretében lehet és kell állást foglalni, aminek fakultatív jelleggel az állami iskola is helyt adhat. Az egyházi iskolát az állami iskolától nem a tanított ismeretanyag, nem is a tanítás módja különbözteti meg, hanem az, hogy nevelő tevékenységét az illető egyház valláserkölcsi értékrendjére építi és annak megfelelően gyakorolja úgy, hogy az ne legyen teher, illetőleg lelkiismereti konfliktus forrása sem a más vallású tanulók számára, sem pedig azok számára, akik egyetlen vallásnak sem hívei. A valláserkölcsi nevelés az illető vallás tanaiból következő értékrend és az annak megfelelő emberi magatartás közvetítése – ezért és ennyiben »elkötelezett« az iskola. A két iskolatípus egymással való éles szembeállítását történeti tapasztalatok nem támasztják alá. Ugyanakkor a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabadságának joga, valamint a művelődéshez való jog mint alkotmányos alapjogok, önmagukban is kellőképpen megalapozzák plurális – állami, egyházi és más iskolákat egyaránt felölelő – iskolarendszer létesítésének szükségességét, mely az oktatás mellett a nevelési feladatoknak az érintettek kívánsága és választása szerint eleget tehet.” A sötétkék alkotmánybírói talárt 1993 júniusában hágai bírói palástra cserélte, amit egészen 2003 februárjáig viselt. Herczegh Géza szerint a hágai Nemzetközi Bíróság munkarendjét és eljárását olyan időszakban alakították ki, amikor jóval kevesebb ügye volt, mint a kilencvenes években. Számos esetben nem az ügy érdemi részével kellett foglalkozniuk, hanem azzal, hogy a bíróságnak van-e az adott kérdésben joghatósága vagy sem. Évente általában két nagyobb ügyük volt. Ezek között szerepelt a bős-nagymarosi vízlépcsővel kapcsolatos jogvita is. Az ügy írott anyaga tizenkétezerötszáz oldalt tett ki. „A bíróság salamoni ítéletet hozott – nyilatkozta. – Egyrészt azt állította, hogy az 1977-es szerződés még ma is érvényben van, ugyanakkor az események már túlhaladtak ezen, a bíróság részéről a tények teljes mellőzését jelentené, ha ragaszkodna annak maradéktalan teljesítéséhez. Magyarország nem kötelezhető a nagymarosi alsó vízlépcső duzzasztójának megépítésére, Szlovákia pedig a dunacsúnyi vízlépcső lebontására. Mindkét fél kártérítés fizetésére lenne kötelezhető, ezért a bíróság az igazságos »null szaldós« megegyezést ajánlotta.” Végül egy személyes emlék. A nemzetközi hírű jogtudóssal 2004 decemberében készítettem életútinterjút, pontosabban: magnófelvételt, mert a leírt szöveget apró, sűrű betűkkel többször is gondosan kijavította. Az aktuális változatot mindig derűsen adta át Ipoly utcai lakásában, miután egy jóízűt beszélgettünk. Ma már hiába csengetnék újabb kézirattal a kaputelefonján: Herczegh Géza nyolcvankét éves korában, 2010. január 11-én elhunyt.
Alkotmányellenes a frankhitelek lejre váltását szabályozó törvény - A román alkotmánybíróság megállapításai (2017.02.08.)
Egyre több a panasz - Januári Ab-mustra (2017.02.05.)
Zlinszky János Alkotmánybíróság bővebben
Kulcsár Kálmán Prandler Árpád Pálinkás György Nagyné Szegvári Katalin Isépy Tamás jogtörténet bővebben
Határon túli magyarok kedvezményeinek és támogatásának szabályai publikációk
Weimann Krisztina: A homoszexualitás társadalmi megítélése a büntetõjog, illetve a 37/2002 (IX.4.) AB határozat tükrében Dr. Szepesházi Péterné Dr. Tóth Katalin: Emberi Jogok és kisebbségvédelem az Európai Unióban mag. Koren Stefán: A Szlovén Köztársaság Alkotmányában biztosított kisebbségi nyelvi jogok sérelme az igazságszolgáltatásban/hivatalos közeljárásban – Járásbíróság Lendva – Dobronak község – Kommunális hulladékok eltávolítási gazdasági közszolgáltató Puconci Kft. interjúk
Prof. Dr. Herbert Küpper Dr. Magyar Elemér Dr. Furmann Imre Fridli Judit hírek
Magyar kisebbségi albizottság alakult a román parlamentben - Az alsóház emberi jogi bizottságában kezdeményezték (2017.02.23.)
Aláírásgyűjtés az oktatási és nyelvi jogok védelmében - Az ukrajnai magyar lakta településeken kihelyezték az aláírásgyűjtő íveket (2017.02.14.)
Romániában is megünnepelnék a magyar nyelv napját - A román szenátus által elfogadásra javasolt törvényjavaslatról (2015.06.08.)
Prandler Árpád nemzetközi jog bővebben
ENSZ Nemzetközi Bíróság hírek
Prandler Árpád ENSZ Nemzetközi Bíróság bővebben

matches: Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság


text:
Amit az Európai Unióról tudni kell – KNOÉ
Az Európai Parlament az egyetlen közvetlenül megválasztott uniós szerv és a világ egyik legnagyobb demokratikus közgyűlése. 764 tagja az EU 500 millió polgárát képviseli. Ötévente választják őket a 28 tagállam választópolgárai. Megválasztásuk után a képviselők politikai irányvonalak mentén szerveződnek. Képviselőcsoportokat alkotnak, hogy jobban meg tudják védeni álláspontjaikat. Jelenleg hét képviselőcsoport működik. A részletes parlamenti munka nagy része szakbizottságokban zajlik, amelyek a későbbiekben a plenáris ülésen megszavazandó jelentéseket készítenek. A Parlament eljárási szabályzata meghatározza a parlamenti munka részletes keretét. Mivel a közgyűlés az összes európai polgár képviselője, soknyelvűsége az egyik legfontosabb szemponttá vált. A parlamenti dokumentumok az EU minden hivatalos nyelvén megjelennek, továbbá valamennyi képviselőnek jogában áll, hogy az általa választott hivatalos nyelven szólaljon fel.
Az Európai Parlament székhelye:
Strasbourg: a hivatalos székhely és a plenáris ülések székhelye
Brüsszel: a szakbizottsági ülések, a politikai frakciók találkozói és a „rövid” plenáris ülések helyszíne
Luxemburg: a főtitkárság otthona
Évi 12-szer, általában egy hétig tartó plenáris ülés Strasbourgban, időnként rövid, 1-2 napos plenáris ülések Brüsszelben (évente 4-5 alkalommal), két héten át szakbizottsági ülések Brüsszelben, egy héten át a politikai csoportok megbeszélései Brüsszelben, havonta legalább 2-3 napot a képviselők választókörzetükben töltenek
A képviselők nem országuk, hanem politikai frakcióik szerint foglalnak helyet a parlamentben. Munkájukat a politikai csoportokban egyeztetett álláspontok és feladatok szerint végzik.
Sándor Mihálku2019-12-04T15:38:48+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
Európai Parlament 7 képviselőcsoportja
A hét képviselőcsoport a következő:
Európai szintű jobbközép politikai párt. Kereszténydemokrata pártok alapították 1976-ban.
273 képviselő
Jelenlegi nevét 2009. június 23-án vette fel. Az 1999-es választásokig a parlament legnagyobb tömörülése volt, jelenleg a második legnagyobb tömörülés.
196 képviselő
1988-ban jött létre a Liberális Párt (Liberal Party) és a Szociáldemokrata Párt (Social Democratic Party, SDP) egyesülésével. A két párt SDP-Liberális Szövetség néven választási szövetséget alkotott.
82 képviselő
A 2009-es európai parlamenti választásokon 55 helyet szereztek az EP-ben. A zöldpolitikát és a regionalizmust tartja szem előtt.
57 képviselő
Újra meghatározzák az európai nemzetek közötti együttműködést, véleményük szerint új egyensúly kell, új hatáskörök és felelősségi körök.
Az Egységes Európai Baloldal és az Északi Zöld Baloldal nézete: Európának valami másról is kell szólnia, mint a megszorításokról és a munkanélküliségről.
35 képviselő
Olyan politikai nézetrendszer, amely szemben áll az Európai Unió intézményeivel, sőt az egész második világháború utáni európai integrációs folyamattal.
31 képviselő
Az egyetlen irányvonalhoz sem tartozó képviselők csoportja
33 képviselő
Sándor Mihálku2019-12-04T15:34:43+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
Az Európai Tanács határozza meg az Európai Unió általános politikai irányait és prioritásait. Ez a szerv a Lisszaboni Szerződés 2009. december 1-jei hatálybalépésével az Unió intézményévé vált. Elnöke Herman Van Rompuy.
Az Európai Tanács adja az Uniónak a fejlődéséhez szükséges ösztönzést, és meghatározza annak általános politikai irányait és prioritásait. Az Európai Tanács nem lát el jogalkotási feladatokat.
Az Európai Tanács a tagállamok állam-, illetve kormányfőiből, valamint saját elnökéből és a Bizottság elnökéből áll. Munkájában részt vesz az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjeKülső oldalra mutató link. Amikor a napirend úgy kívánja, tagjai úgy határozhatnak, hogy munkájukat tagonként egy miniszter, illetve a Bizottság elnökének esetében egy biztos segítse.
Az Európai Tanács, elnökének összehívására, félévente kétszer ülésezik. Ha a helyzet úgy kívánja, az elnök az Európai Tanácsot rendkívüli ülésre hívja össze.
Az Európai Tanács általában konszenzussal dönt. Bizonyos esetekben egyhangúlag vagy minősített többséggel hoz határozatot, a Szerződésben foglaltaktól függően.
Az Európai Tanács minősített többséggel választja meg elnökét. Megbízatása két és fél évre szól, és egy alkalommal meghosszabbítható. Az Európai Tanács üléseire általában Brüsszelben, a Justus Lipsius épületben kerül sor. Munkáját a Tanács Főtitkársága segíti.
Az Európai Tanácsot 1974-ben hozták létre az állam-, illetve kormányfők közötti megbeszélések nem hivatalos fórumaként. Rövid időn belül olyan testületté vált, amely valamennyi uniós tevékenységi területen célkitűzéseket határoz meg az Unió számára és iránymutatást ad e célok eléréséhez. Hivatalos státusszal az 1992. évi Maastrichti Szerződés óta rendelkezik, amelynek értelmében feladata, hogy lendületet adjon az Unió fejlődésének és általános politikai iránymutatást nyújtson. A Lisszaboni Szerződés 2009. december 1-jei hatálybalépése óta az Unió hét intézményének egyike.
Sándor Mihálku2019-12-04T14:49:50+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
Az EU Tanácsa képviseli a tagállamok kormányait. A nem hivatalosan Tanácsnak is nevezett intézmény biztosít kereteket az uniós országok minisztereinek üléseihez, amelyeken a miniszterek jogszabályokat fogadnak el és koordinálják a szakpolitikákat.
A Tanács az Unió egyik fő döntéshozó szerve. A Tanács keretében vitatják meg és fogadják el az új uniós jogszabályokat, illetve – amennyiben szükséges – módosítják a már meglévőket. A Tanács koordinálja a szakpolitikákat is.
A Tanács egyetlen jogi személynek minősül, de a napirenden szereplő kérdésektől függően 10 különböző formációban ülésezik.
A Tanács egyszerű többséggel, minősített többséggel vagy egyhangúlag szavaz attól függően, hogy milyen határozatot kell meghozni.
A Tanács munkáját az Állandó Képviselők Bizottsága (Coreper) és a Tanács előkészítő szerveiként ismert, több mint 150 szakosított munkacsoport és bizottság támogatja. A tanácsi határozatok előkészítéseként ezek a munkacsoportok és bizottságok megvizsgálják a jogalkotási javaslatokat, tanulmányokat készítenek, és elvégzik az egyéb előkészítő munkákat.
Az EU Tanácsa nem tévesztendő össze:
az Európai Tanáccsal, – amely egy másik uniós intézmény. Az Európai Tanács keretében a tagállamok vezetői üléseznek évente általában négy alkalommal, hogy megvitassák az uniós szakpolitikai prioritásokat
az Európa Tanáccsal, – amely az Európai Uniótól teljesen független intézmény
Az EU Tanácsának elnöki tisztét félévente más és más tagállam tölti be. Az elnökség vezeti a különböző szintű üléseket, amelyek a Tanácsban, az Állandó Képviselők Bizottságában (Coreper) és a munkacsoportokban zajlanak. Az elnökség iránymutatásokat és kompromisszumos szövegeket állít össze, amelyek a tanácsi határozatok meghozatalához szükségesek.
A Tanács Főtitkárságának az a feladata, hogy segítséget nyújtson az Európai Tanácsnak és az EU Tanácsának, valamint az ennek körébe tartozó soros elnökségeknek, az Állandó Képviselők Bizottságának (vagyis a Corepernek), valamint a többi tanácsi bizottságnak és munkacsoportnak.
A Főtitkárság a személyzetét egyrészt más uniós intézményeknél, másrészt az EPSO versenyvizsgák sikeres pályázóinak tartaléklistájáról toborozza. Esetenként előfordulnak kiírások nagy szaktudást igénylő álláshelyek betöltésére, illetve ideiglenes alkalmazottak felvételére is.
A Főtitkárságnál gyakornoki rendszer is működik, háromféle formában: fizetett szakmai gyakorlat, a tanulmányok kötelező részét képező, meghatározott idejű szakmai gyakorlat, valamint tagállami tisztviselők számára biztosított szakmai gyakorlat.
Sándor Mihálku2019-12-04T14:47:01+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
Az Európai Unió Bíróságának 1952-ben történt alapítása óta feladata, hogy biztosítsa „a jog tiszteletben tartását” a Szerződések „értelmezése és alkalmazása során”. Ennek során az Európai Unió Bírósága:
Így az Európai Unió igazságügyi hatóságaként a tagállami bíróságokkal együttműködve gondoskodik az uniós jog egységes értelmezéséről és alkalmazásáról. Az Európai Unió luxembourgi székhelyű Bírósága három igazságszolgáltatási fórumból áll, melyek a következők: a Bíróság, a Törvényszék (amelyet 1988-ban hoztak létre), valamint a Közszolgálati Törvényszék (amelyet 2004-ben hoztak létre). A három igazságszolgáltatási fórum eddig hozzávetőleg 28 000 ítéletet hozott.
Mivel minden tagállam saját hivatalos nyelvvel és jogrendszerrel rendelkezik, az Európai Unió Bírósága többnyelvű intézmény. A Bíróság a nyelvhasználatra vonatkozóan az igazságszolgáltatás területén a világon egyedülálló szabályokat alkalmaz, mivel az Unió bármely hivatalos nyelve lehet az eljárás nyelve. A Bíróságnak ugyanis teljes mértékben tiszteletben kell tartania a többnyelvűség követelményét, mivel a felekkel az eljárás nyelvén kell kommunikálnia, és biztosítania kell ítélkezési gyakorlatának valamennyi tagállamban való közzétételét.
A Bíróságot 28 bíró és 9 főtanácsnok alkotja. A bírákat és a főtanácsnokokat a tagállamok kormányai közös megegyezéssel, a jelölt személyeknek a szóban forgó feladatokra való alkalmasságáról szóló vélemény nyújtásával megbízott bizottsággal történő konzultációt követően nevezik ki. Megbízásuk hat évre szól, és megújítható. Olyan személyek közül választják ki őket, akiknek függetlenségéhez nem férhet kétség, és akik megfelelnek az országukban a legmagasabb bírói tisztségekbe történő kinevezéshez szükséges feltételeknek, vagy elismert szakértelemmel rendelkező jogtudósok.
A főtanácsnokok a Bíróság munkáját segítik. Az a feladatuk, hogy a Bíróság előtt folyamatban lévő ügyekben – pártatlanul és függetlenül eljárva – előterjesszék jogi szakvéleményüket, az ún. „indítványt”.
Sándor Mihálku2019-12-04T14:36:06+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
A bíróság szerepe az EU-ban
A Cassis de Dijon ügyben 1979-ben hozott ítélet óta az áruk szabad mozgásának elve alapján a kereskedők bármilyen, az Unió másik tagállamából származó terméket behozhatnak saját országukba, feltéve, hogy ott azt törvényesen állították elő és hozták forgalomba, illetve nincs semmilyen – például az egészség vagy a környezet védelmével kapcsolatos – kényszerítő indok, amely tiltaná a fogyasztás helyéül szolgáló országba történő behozatalt.
A Kraus-ügyben 1993-ban hozott ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a közösségi jog vonatkozik annak a közösségi polgárnak a helyzetére, aki munkavállalását vagy gazdasági tevékenység gyakorlását elősegítő egyetemi diplomáját valamely másik tagállamban szerezte, illetve ezen állampolgár és a származási állama közötti kapcsolatokra is. Ezért ha egy tagállam e végzettséget tanúsító okiratnak a saját területén történő használatát közigazgatási engedélyhez köti, akkor ez kizárólag csak annak ellenőrzésére irányulhat, hogy ezt az okiratot a származási országban szabályszerűen állították-e ki. Az e területtel kapcsolatos ítéletek között az egyik legismertebb a Bosman-ügyben 1995-ben hozott ítélet, amelyben a Bíróság egy belga bíróság kérdése alapján a labdarúgó-szövetségek szabályzatainak a munkavállalók szabad mozgásával való összeegyeztethetőségének tárgyában határozott. Ebben kifejtette, hogy a hivatásos sport olyan gazdasági tevékenység, amelyet nem korlátozhatnak a játékosok átigazolására vagy a más tagállamokból származó játékosok számára vonatkozó szabályok. Későbbi ítéleteiben a Bíróság ez utóbbi megállapításra hivatkozott az Európai Közösségekkel társulási vagy partnerségi megállapodást kötött harmadik országokból származó hivatásos sportolók helyzetének megítélésekor is (az előbbire a Deutscher Handballbund ügyben 2003-ban hozott ítélet, az utóbbira a Simutenkov-ügyben 2005-ben hozott ítélet említhető példaként).
A szolgáltatásnyújtás szabadságára egy 1989-es ítélet vonatkozik, amely egy brit turistával volt kapcsolatos, akit a párizsi metróban megtámadtak és súlyosan megsebesítettek. A francia bíróság kérdésére a Bíróság kifejtette, hogy az illető turistaként hazáján kívüli szolgáltatások kedvezményezettje volt, és rá is érvényesek a közösségi jognak az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó rendelkezései. Az illető tehát ugyanarra a kártalanításra volt jogosult, mint amely a francia állampolgároknak járt volna (lásd a Cowan-ügyben hozott ítéletet). Egy luxemburgi bíróság megkeresésére a Bíróság kifejtette, hogy az a nemzeti szabályozás, amely – azon az alapon, hogy az ellátást valamely másik tagállamban vették igénybe – kizárja, hogy egy biztosított visszatéríttethesse fogászati ellátásának költségeit, jogellenesen korlátozza a szolgáltatásnyújtás szabadságát (lásd a Kohll-ügyben 1998-ban hozott ítéletet), illetve az áruk szabad mozgásának jogellenes korlátozását jelenti, ha nem térítik meg egy másik tagállamban vásárolt szemüveg árát (lásd a Decker-ügyben 1998-ban hozott ítéletet).
Egy női légiutas-kísérő keresetet nyújtott be munkáltatója ellen, mivel hátrányos megkülönböztetést szenvedett el, amikor alacsonyabb összegű díjazást kapott, mint az ugyanazon munkát végző férfi kollégái. Egy belga bíróság megkeresésére a Bíróság 1976-ban úgy határozott, hogy a női és férfi munkavállalók ugyanazon munkáért járó egyenlő díjazásának Szerződésben foglalt elve közvetlen hatállyal bír (lásd a Defrenne-ügyben hozott ítéletet). A férfiak és nők közötti egyenlő bánásmóddal kapcsolatos közösségi jogi szabályok értelmezése során a Bíróság nagymértékben hozzájárult a nők anyasággal kapcsolatos elbocsátásokkal szembeni védelméhez. Az egyik ügy alapjául szolgáló esetben egy hölgyet, aki a terhességgel összefüggő komplikációk miatt nem tudott tovább dolgozni, elbocsátottak. A Bíróság 1998-ban kimondta, hogy ez az elbocsátás ellentétes a közösségi joggal. Ennek értelmében, ha egy várandós női munkavállalót – a terhességgel összefüggő betegsége miatti távolléte okán – elbocsátanak, az a nemen alapuló, tiltott hátrányos megkülönböztetésnek minősül (lásd a Brown-ügyben hozott ítéletet). A munkavállalók biztonságának és egészségének védelme érdekében szükség van arra, hogy a munkavállalók fizetett éves rendes szabadsággal rendelkezzenek. 1999-ben a BECTU nevű brit szakszervezet megtámadta a brit szabályozást, amely a rövid időtartamú munkaszerződéssel rendelkező munkavállalókat megfosztotta e joguktól. A szakszervezet szerint a brit szabályozás nem összeegyeztethető a munkaidő szabályozásáról szóló közösségi irányelvvel. A Bíróság a BECTU-ügyben 2001-ben hozott ítéletében kimondta, hogy a fizetett éves rendes szabadsághoz való jog a közösségi jog alapján valamennyi munkavállalót közvetlenül megillető szociális jog, amelytől egyetlen munkavállaló sem fosztható meg.
A Bíróság kimondta, hogy az alapvető jogok tiszteletben tartása az általa biztosított általános jogelvek szerves részét képezi, s ezzel maga is jelentős mértékben hozzájárult e jogok védelméhez. Ezzel kapcsolatban a tagállamok közös alkotmányos hagyományaira és az emberi jogok védelmének nemzetközi eszközeire támaszkodik, különösen az Emberi Jogok Európai Egyezményére, amelyhez valamennyi tagállam csatlakozott. A Lisszaboni Szerződés hatályba lépését követően a Bíróság alkalmazhatja és értelmezheti az Európai Unió 2000. december 7 én aláírt alapjogi chartáját, amelynek a Lisszaboni Szerződés a Szerződésekkel azonos jogi értéket tulajdonít. A rendőrök ellen elkövetett terrortámadásokat követően Észak-Írországban a rendőri erőknél előírták a fegyverviselést. Azonban a közbiztonságra hivatkozva (az illetékes miniszter által kiadott és bíróság előtt meg nem támadható hatósági engedély alapján) a női rendőröknek nem engedélyezték a fegyverviselést. Ennek következtében az észak-írországi rendőrségnél egyetlen nőnek sem ajánlottak fel teljes munkaidős szerződést. Egy egyesült királysági bíróság megkeresésére a Bíróság kimondta, hogy a valamely nemzeti hatóság által hozott engedély bírósági felülvizsgálatának kizárása ellentétes a hatékony jogorvoslat elvével, amely minden olyan személyt megillet, aki nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést szenvedett el (lásd a Johnston-ügyben 1986-ban hozott ítéletet).
Az uniós polgárság vonatkozásában – amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés alapján a tagállamok állampolgárságával rendelkező valamennyi személyt megilleti – a Bíróság kimondta, hogy annak fogalmába egy másik tagállam területén való tartózkodás joga is beletartozik. Ezért egy tagállam fiatalkorú állampolgárát – aki rendelkezik betegbiztosítással és megfelelő anyagi fedezettel – szintén megilleti ez a tartózkodási jog. A Bíróság kiemelte, hogy a közösségi jog nem írja elő a fiatalkorúnak, hogy saját maga rendelkezzék a szükséges anyagi fedezettel; továbbá megállapította, hogy minden hatékony érvényesüléstől megfosztaná a gyermek tartózkodáshoz való jogát, ha elutasítanák a harmadik ország állampolgárságával rendelkező édesanyja tartózkodáshoz való jogát (lásd a Zhu és Chen ügyben 2004-ben hozott ítéletet). Ugyanebben az ítéletben a Bíróság kimondta, hogy egy tagállam még akkor sem korlátozhatja valamely másik tagállam által megadott állampolgárság joghatásait, ha a tagállam állampolgárságának megszerzése azzal a céllal történik, hogy a közösségi jog alapján valamely harmadik ország állampolgára tartózkodási jogot szerezzen.
Sándor Mihálku2019-12-04T14:31:51+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|
Az Európai Számvevőszék tevékenysége
A Számvevőszék létrehozásának célja az Unió pénzügyeinek ellenőrzése volt. Az ellenőrzési munka kiindulási pontját az uniós költségvetés és a szakpolitikák jelentik, elsősorban a növekedéshez és munkahelyteremtéshez, az uniós hozzáadott értékhez, a közpénzekkel folytatott gazdálkodáshoz, a környezetvédelemhez és az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez kapcsolódó területeken. A Számvevőszék a költségvetésnek mind a bevételi mind a kiadási oldalát ellenőrzi.
A nyilvános elszámoltathatóság javítása az Unióban
A számvevőszéki munka eredményét az Európai Bizottság, az Európai Parlament, a Tanács és a tagállamok felhasználják az uniós költségvetési pénzgazdálkodás felügyeletéhez és szükség esetén javításához. A Számvevőszék munkája fontos szerepet játszik az éves zárszámadási eljárás megalapozásában. Az eljárás során a Tanács javaslatai alapján eljáró Parlament dönt arról, hogy a Bizottság megfelelően hajtotta-e végre az előző évi költségvetést.
Jelentések készítése az uniós döntéshozók és a polgárok számára
A számvevőszéki jelentések és vélemények hozzájárulnak az uniós közpénzkezelés fejlesztéséhez és az Unión fejlődéséhez, valamint ahhoz, hogy az Uniót közelebb hozzuk az európai polgárokhoz. A Számvevőszék célja, hogy olyan jó minőségű, egyértelmű, releváns és időszerű ellenőrzési jelentéseket készítsen, amelyek jól meghatározott kritériumokon és megbízható bizonyítékokon alapulnak, valamint az érdekelt felek számára jelentőséggel bíró ügyekkel foglalkoznak, ennélfogva fontos és mérvadó dokumentumoknak minősülnek. A Számvevőszék kiadványai közé az éves jelentések, különálló éves jelentések, különjelentések, vélemények és állásfoglalások tartoznak.
Szoros együttműködés más legfőbb ellenőrzési intézményekkel
Az uniós költségvetési gazdálkodás mintegy 80%-ban a tagállamokkal megosztott irányítás keretében történik. A tagállamok együttműködnek a Bizottsággal a felügyeleti és belső kontrollrendszerek kialakításában, ezáltal biztosítva hogy az uniós forrásokat megfelelően és a szabályok betartásával költsék el. Az ellenőrzés így mind uniós, mind tagállami vetülettel rendelkezik. A Számvevőszéken kívül sok tagállami ellenőrzési intézmény maga is ellenőrzi a tagállamok közigazgatási szervei által kezelt és felhasznált uniós forrásokat.
A közpénzkezelés ellenőrzésére vonatkozó szabványosítási tevékenység
Az Európai Számvevőszék elkötelezett a közpénzkezelés és -ellenőrzés fejlesztése mellett, és igyekszik e területen az élvonalban szerepelni. Fontos szerepet tölt be a nemzetközi standardok kidolgozásában és alkalmazásában, többek között az INTOSAI keretében végzett tevékenységével. Hatásunk
A Számvevőszék az évek során pozitív visszajelzéseket kapott munkája eredményeiről. A külső szakértők jónak ítélik meg a számvevőszéki jelentések minőségét, és a leginkább érdekelt intézmények is hasznosnak találják őket. A számvevőszéki ajánlások döntő többségét a Bizottság elfogadja, és a hasznosulásvizsgálati jelentések kimutatták, hogy az ajánlások hatása pozitív.
Az elkövetkező években a Számvevőszék azzal a kihívással néz szembe, hogy segítenie kell az uniós célok megvalósítására szánt közpénzeket illetően a polgárok felé való elszámoltathatóság javítását.
Sándor Mihálku2019-12-04T14:23:54+01:002019. december 4.|Amit az Európai Unióról tudni kell, Segédanyagok|

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság


text:
WiMAX for Broadband Wireless Access by SARBJEET SINGH 891 views
öSszeomlott a csalárdul kötvényt ki... by Arany Tibor 249 views
Twitter Stylebook by Demandum 528 views
Cs E - székelyföld az autonómia es... by Arany Tibor 245 views
Európa bírósági itélet by Arany Tibor 3095 views
Henley October Outlook 2012 by ollywick 257 views
1. DR. LÉHMANN GYÖRGY (8600 Siófok Szűcs u. l. - tel. 84/313-176 és 06-20/49-39-85l) ügyvéd irata e-mail: lehmann@invitel.hu=========================================================================Magyar KöztársaságLegfőbb ÜgyészénekB u d a p e s tTisztelt Legfőbb Ügyész Úr!Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiuma előtti 25.G.40.102/2013. számú, S……… É……felperesnek M… Bank Zrt alperes elleni perben Dr. B. C. Z. bíró járt el, és az ide mellékelt elsőfokú ítéletethozta.Az ítélet 7. oldalán többek között a következők olvashatók:„A bíróság megállapította azt is, hogy a keresettel támadott szerződéses kikötések, miszerint akölcsönszerződés egyoldalúan módosítható – figyelemmel a szerződés létrejöttekor hatályos Hpt.210. § 3. bekezdésében szereplő rendelkezésre – önmagukban nem jogszabálysértőek. Ugyanezenokból megállapította azt is a bíróság, hogy a támadott szerződéses kikötések nem sértik a 2/2012.(XII.10.) PK Véleményben megfogalmazott egyértelmű és érthető megfogalmazás elvét, a tételesmeghatározás elvét, az objektivitás elvét, a ténylegesség és arányosság elvét, valamint azátláthatóság elvét sem. E körben rámutat arra is a bíróság, hogy a felperes keresetlevelében és aper során benyújtott előkészítő irataiban nem arra hivatkozott, hogy az egyoldalúszerződésmódosításnak az Üzletszabályzatban meghatározott feltételei jogszabálysértőek, illetőlegtisztességtelenek, hanem kizárólag arra, hogy a kölcsönszerződés 4.1. pontja és 6.4. pontjatisztességtelen. A felperes nem terjesztett elő keresetet sem a szerződés létrejöttekor hatályos, semaz azt követően hatályba lépett Üzletszabályzat rendelkezései érvénytelenségének megállapításairánt, melyre tekintettel a Pp. 3. § 2. bekezdésében rögzített kereseti kérelemhez kötöttség elvérefigyelemmel a bíróság jelen perben dönthetett a szerződés létrejöttekor hatályosÜzletszabályzatban, illetőleg az azt követően hatályba lépett Üzletszabályzat 1.3. pontjábanfoglaltak érvényességéről.”Az idézett indokolás első mondata megállapítja tehát azt, hogy az egyoldalú szerződésmódosítás nemjogszabálysértő, majd a következő mondata úgy kezdődik, hogy „Ugyanezen okból megállapította azt is abíróság…”Ebből következően a bíróság abból, hogy a szerződésmódosítás nem jogszabálysértő, a második mondatábanmegállapította azt, hogy a támadott szerződéses kikötések nem sértik a 2/2012. (XII.10.) PK Véleménybenmegfogalmazott egyértelmű és érthető megfogalmazás elvét, valamint az átláthatóság elvét sem.Nem másért nem sértik tehát az indokolás szerint a 2/2012. PK Véleményben megfogalmazottelveket, hanem csak azért, mert az egyoldalú szerződésmódosítás nem jogszabálysértő.A 2/2012 (XII.10.) PK Véleménynek a bíróság által emlegetett rendelkezései a következők:2. Az egyoldalú szerződésmódosításra vonatkozó jogszabályba ütköző kikötés ezen okbólsemmis. A bíróság ezért először azt vizsgálja, hogy az általános szerződési feltételek közöttszereplő kikötés a jogszabályi rendelkezéseket sérti-e.Semmis a kikötés akkor is, ha jogszabályba ugyan nem ütközik, de azegyoldalú szerződésmódosításra okot adó egy vagy több feltétel – tartalmát tekintve – ajóhiszeműség és tisztesség követelményének megsértésével indokolatlanul ésegyoldalúan előnyös a pénzügyi intézmény, illetve hátrányos a fogyasztó számára, ezért aPtk. 209. § (1) bekezdése értelmében tisztességtelen.
2. 6. Tisztességtelen az egyoldalú szerződésmódosításra vonatkozó olyan kikötés, amely afogyasztóval szerződő pénzügyi intézmény számára – a fogyasztó hátrányára – indokolatlan ésegyoldalú előnyt nyújt. Az egyoldalú szerződésmódosításra vonatkozó kikötés különösenakkor tisztességtelen – feltéve, hogy nem ütközik jogszabályba –, ha:a) tartalma a fogyasztó számára nem világos, nem érthető (egyértelmű és érthetőmegfogalmazás elve);b) az egyoldalú szerződésmódosítás feltételei nem tételesen meghatározottak, vagyis az ok-listahiányzik, vagy van ok-lista, de az csak példálózó jellegű felsorolást tartalmaz (tételesmeghatározás elve);c) az egyoldalú módosítás feltételei nem objektív jellegűek, vagyis a fogyasztóval szerződő félnekmódja van a feltétel bekövetkeztét előidézni, abban közrehatni, a módosításra okot adó változásmértékét befolyásolni (objektivitás elve);d) az ok-listában meghatározott körülmények ténylegesen nem, vagy nem a körülményekváltozásának mértékében hatnak a kamatra, költségre illetve díjra (ténylegesség ésarányosság elve);e) a fogyasztó nem láthatta előre, hogy milyen feltételek teljesülése esetén és milyen mértékbenkerülhet sor további terhek rá történő áthárítására (átláthatóság elve);Ítéletet hozó bíró pontosan ugyanazokat a szavakat használta az ítéletben az elvek megnevezése során, mintamit a 2/2012 PK Vélemény meghatároz, melyből következően pontosan tudta azt az ítéletmeghozatalakor, hogy ez a Kúriai Vélemény mit tartalmaz.- tudta jól a Kúriai Véleményben írt „feltéve, hogy nem ütközik jogszabályba” szavakból azt, hogycsak akkor lehet a szerződési feltétel tisztességtelenségét megállapítani, ha nem ütközik jogszabályba,de a tudomása ellenére az ítéletben a bíró ennek ellenkezőjét állította. Azt, hogy az dönti el aszerződési feltétel tisztességtelenségét, hogy jogszabályba ütközik, vagy sem.- tudta jól, hogy a Kúriai Véleményben egyenként ismertetésre került milyen körülmények döntik el azt,hogy egy szerződési feltétel mikor sérti meg az egyértelmű és érthető megfogalmazás elvét, atételes meghatározás elvét, az objektivitás elvét, a ténylegesség és arányosság elvét, átláthatóságelvét, de mindezek helyett azt állította, hogy ezeket az elveket a perben felhozott szerződési feltételekazért nem sértették meg, mert megállapítható az, hogy a szerződésmódosítás nem jogszabálysértő.Szándékosan, tudatosan, célzatosan fordult szembe eljáró bíró a Kúriai Véleményben írtakkal anélkül,hogy az ítéletben szembefordulásának okát megjelölte volna, és ezzel a hivatali kötelességét tartalmazó bíróiesküt szegte meg:Én .................................. esküszöm, hogy hazámhoz a Magyar Köztársasághoz hű leszek; azAlkotmányt és a jogszabályokat megtartom; a minősített adatot megőrzöm, a hatáskörömbe tartozóügyekben részrehajlás nélkül, lelkiismeretesen, kizárólag a törvényeknek megfelelően járok el(az esküt tevő meggyőződésének megfelelően: Isten engem úgy segéljen).Azt a kötelességét szegte meg, hogy részrehajlás nélkül, lelkiismeretesen járjon el. És mivel ennek aszándékos kötelezettségszegésnek eredményeként a kereset elutasította, nyilvánvaló célját elérte.Az alperesi banknak előnyt, a felperesi adósnak hátrányt okozott.Ezzel a magatartásával álláspontom szerint megvalósította ítéletet hozó bíró az alábbi bűncselekmény törvényitényállását:225. § Az a hivatalos személy, aki azért, hogy jogtalan hátrányt okozzon vagy jogtalan előnytszerezzen, hivatali kötelességét megszegi, hatáskörét túllépi, vagy hivatali helyzetével egyébkéntvisszaél, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.2
3. A Btk. 225. §-ban szabályozott hivatali visszaélés bűntette egy immorális magatartás, melynek társadalomraveszélyessége főleg abban realizálódik, hogy azok, akiket az állam a társadalmi, politikai, gazdasági feladatokvégrehajtására elsődlegesen kijelöl, a hivatali tevékenységük végzésének tartamára fokozott védelemben részesít, ehelyzetükkel visszaélve, jogtalan előnyökhöz jutnak, vagy másokat jogtalan hátrányokkal sújtanak.E bűncselekmény jogi tárgya az államapparátus törvényes, szabályszerű működésébe, valamint az állami szervekbe éshivatalos személyekbe vetett bizalom.Elkövetési magatartásai a hivatali kötelesség megszegése a hivatali hatáskör túllépése, vagy a hivatali helyzettelvaló egyébkénti visszaélés.A hivatali kötelesség fogalmát tágan kell értelmezni.Fentiekre tekintettelf e l j e l e n t é s s e lélek és kérem T Legfőbb Ügyész Urat arra, hogy a fenti elkövetési magatartás alapján hivatalivisszaélés bűncselekménye elkövetésének alapos gyanúja miatt a nyomozástDr. B……… C……… Z……… feljelentett ellen rendelje el és a nyomozás lefolytatását követő bíróságieljárásban bűnösségét a Btk. 225. § alapján állapítsák meg.Siófokon 2013. június 2. napján.Tisztelettel:Dr. Léhmann György8600 Siófok Szűcs u. 1. sz. a. lakos feljelentő3

matches:
bíróság
§ 3
§ 2
bíróság
bíróság
bíróság
bíróság


text:
„Nem értem, mit vétettem én a hazámnak” - Nemzeti.net Nemzeti.net
2016-04-09 11:11
Legyen bármilyen rendszer Magyarországon, Bencsik Mihálynak nincs bocsánat. A 77. évében lévő nyíregyházi férfit 1982. március 15-én jogerősen hat év fegyházra ítélték kémkedés és devizagazdálkodás rendjének megsértése miatt. Elmondása szerint nem Magyarországról adott ki információkat, hanem a Szovjetunióról. A katonai bíróság ítélete ma is „bizalmas”, nem adják ki senkinek. Bencsik elmondásából azonban legalábbis egy pancser kém sorsa rajzolódik ki, aki hiába futkos fűhöz-fához, a mindenkori államhatalom nem ismer kegyelmet.
Tirpák (szlovák népcsoport, Nyíregyházán és környékén élnek – a szerző) vagyok, így a szlovák alapokon gyorsan megtanultam anyanyelvi szinten oroszul – kezdi az ősz hajú férfi a mondandóját. Időnként megigazítja a szemüvegét, de egyébként rezzenéstelen; néha érhető csak tetten, hogy milyen feszült.
Tanári képesítést szerzett, felsőfokú szinkrontolmácsi vizsgát tett, és így került a Szovjetunióba, ahol 1969-től 1977 végéig konzuli útlevéllel Moszkvában dolgozott. Néhány hónapig a Moszkvai Rádió magyar osztályán, majd hét éven át a Szovjet Kommunista Párt Központi Bizottsága mellett működő pártfőiskolán a magyar hallgatók hároméves képzésén előadásokat fordított. De ez még semmi – saját bevallása szerint Bencsik emellett a Magyar Népköztársaság legfelsőbb szintű párt-, állami és társadalmi vezetői számára három hónapig tartó, rendszeresen ismétlődő továbbképzéseinek előadásait fordította. Részt vett több felsőszintű, pártvezetői, illetve kormánydelegáció tárgyalásán, valamint gazdasági, ideológiai, katonai témájú tárgyalásokon és nemzetközi találkozókon mint szinkrontolmács. Nagy titkok tudója lehet tehát.
A tanulni érkezettek többsége élt a nagy távolság adta lehetőséggel, és gyakran eleresztette magát, de akadtak, akik nem. Közéjük tartozott Horváth József, a BM III/III-as főcsoportfőnökség, az állambiztonság politikai rendőrsége későbbi főigazgatója (aki egyébként a magán-titkosszolgálatnak mondott UD Zrt.-ből ismertté vált Horváth Józsefnek az édesapja. Az információt három egykori állambiztonsági tiszt is megerősítette lapunknak – a szerző) és dr. Gajdócsi István, az akkori Országgyűlés jogi bizottságának elnöke, Bács-Kiskun megye tanácselnöke is. Horváthtal Bencsik baráti viszonyba is került. Ennek a kapcsolatnak később lett szerepe.
A feleség a KGB-nek dolgozott
Bencsik Mihály a kint töltött évek alatt járt szovjet köztársaságokban is, így széles körű képet kaphatott az ottani hétköznapokról. – Furcsa volt eleinte, hogy az emberek már akkor kritikusan viszonyultak a rendszerhez, ám külfölditől nem tűrték el a kritikát – mondta.
– Bennünket, magyarokat is figyelmeztettek, mondván: ők szidhatják a rendszert, szidhatják Brezsnyevet, de ha mi megtesszük, feljelentenek minket a KGB-nél. Meg is tették volna. Megnősültem, egy orosz orvosnőt vettem el, aki aztán, amikor hazajöttem, nem követett, ekkor derült ki, hogy a KGB-nek dolgozik, nyilván engem kellett figyelnie, és jelentenie rólam. Elváltunk – enged bepillantást Bencsik magánéletébe.
Mindenesetre – mint Bencsik meséli – a Szovjetunióban való tartózkodása elég volt arra, hogy megismerje a „szocialista világrendszert” és annak katonai, gazdasági szervezetét, a szovjet valóságot, a népek közötti „megbonthatatlan, örök barátság”, az „egyenértéken alapuló árucsere” igazi lényegét és tartalmát. Bennfentes tolmácsként olyan információkhoz jutott, melyek világossá tették számára, hogy a szocialista világrendszer, annak gazdasági és katonai szervezetei nem állnak fenn örökké. A Szovjetunió belső ellentmondásai pedig már olyan súlyosak voltak, hogy felbomlása előre látható volt.
– Én és az oroszok arra tippeltünk, hogy Brezsnyev haláláig húzza a Szovjetunió – mondja most Bencsik Mihály –, ám a pártfőtitkár 1982-es halála után még jött Csernyenko, majd Andropov – sajnos, mert így kitolták az egész rendszert 1991-ig, és csak Gorbacsov hozta azt a változást, a peresztrojkát, melynek igénye már a ’70-es évek végén tetten érhető volt az országban – ad egy kis történelmi visszatekintést Bencsik Mihály, aki 1977 végén hazatért.
Az amerikait a Szovjetunió érdekelte
Egy tipikus pártállami, obskúrus szervezetnél, az Országos Béketanácsnál dolgozott, majd visszatért Nyíregyházára, ahol tanárként helyezkedett el. 1980-ban, a Szovjetunióban félretett pénzéből és némi kölcsönből vásárolt Budapesten egy XII. kerületi lakást, ám mielőtt átírták volna a nevére, a tulajdonos disszidált. A lakást azonnal elkobozta az állam, Bencsik meg ott állt pénz és lakás nélkül.
A volt tulajdonos egyszer csak üzent Münchenből, hogy menjen ki, és kifizeti nyugatnémet márkában a vételárat. Bencsik Mihály most úgy magyarázza történetének következő fordulóját, hogy miután szovjet előélete miatt megbízhatónak minősült, gond nélkül kapott kék útlevelet (nyugatra szóló úti okmány, a szocialista országokba szóló piros volt – a szerző). Még azt is bejelentette – az akkori devizatörvényeknek megfelelően –, hogy hazafelé várhatóan 42 ezer nyugatnémet márkával a zsebében érkezik. 1981. január 20-án indult az NSZK-ba, Münchenbe.
– A lakás tulajdonosa várt, szállást adott, két napon át traktált, bemutatta például a várost, majd kibökte: nem tud fizetni, ám arra kért, hogy amíg megoldja a pénzkérdést, beszélgessek egy szociológussal, aki orosz és a Szovjetunió hétköznapjait kutatja. Belementem. Utólag tudtam meg, hogy az NSZK-ban állomásozó amerikai NATO-alakulat orosz szekciójának egyik emberével beszélgettem két hónapon át, napi 7-8 órában. Amerikai hírszerző volt, aki anyanyelvi szinten, de angol akcentussal beszélt oroszul. Csak oroszul beszélgettünk. Magyarországról csak annyit kérdezett az első nap, hogy le tudjon ellenőrizni, valóban a Nyírségből jöttem-e. Pontosan tudta, hogy a megyében hol vannak szovjet csapatok, melyik alakulatuknál található atomrakéta. Miután leellenőrzött, csak a Szovjetunió érdekelte, de avval kapcsolatban az égvilágon minden. Folyamatosan jegyzetelt, de szerintem fel is vehették magnetofonra a beszélgetéseket.
A kihallgatás alatt Bencsik napi 40 nyugatnémet márkát kapott egy „szociális szervezettől” ellátásra, lakásra, élelemre.
– Végül két hónap után ráuntam, a lakás tulajdonosa sem tudott fizetni, így hazajöttem. 1981. március 21-én jöttem haza Nyíregyházára. Két napig gondolkodtam a történteken, majd 23-án bementem a megyei pártbizottságra és K-vonalon felhívtam dr. Horváth Józsefet, a III/III-nál – mondja el Bencsik azt, hogy miként „buktatta” le magát. – Mondtam neki, Jóska, Münchenben voltam, azt válaszolta, tudom. Mindent elmondtam neki, hogy mi történt kint, kiderült: mindenről tudott. Kértem, jöjjön el Nyíregyházára, és szívesen elmondok jegyzőkönyvbe minden részletet, biztosan tudják használni az információkat. Azt válaszolta, hogy az ő pozíciója nem engedi, hogy lejöjjön, de másnap küld két tisztet. Egy alezredes és egy főhadnagy jött, a megyei rendőrkapitányságon 148 oldalas tanúvallomást tettem. Azzal mentek el, hogy köszönik az információkat, és hogy minden rendben van.
E megnyugtató hír után jött a meglepetés: Bencsik Mihálynál 1981. október 14-én házkutatást tartottak, és megbilincselve elvitték. Hat évet kapott, 57 hónapot a Budapesti Gyűjtő Fegyházban töltött, 1986. március 6-án szabadult feltételesen. A történetben itt feltűnik egy újabb érdekes név: Bencsik a gyűjtőben néhány hónapig együtt dolgozott Belovai Istvánnal (lásd keretes írásunkat – a szerk.), akit a NATO-nak való kémkedésért halálra ítéltek, végül büntetését 25 év fegyházra változtatták.
– Belovai úgy halt meg Amerikában, hogy nem kapott kegyelmet az új, demokratikus Magyarországtól. Csakúgy, mint én. A büntetésem jogkövetkezményei már elévültek, de nem rehabilitáltak a mai napig sem, hiába kértem eddig az összes köztársasági elnöktől. Rehabilitáció nélkül nem kaphatok kártérítést. Nem Magyarországról adtam információkat, hanem a Szovjetunióról. Nem értem, mit vétettem én a hazámnak, hogy nem bocsát meg? – teszi fel a megválaszolatlan kérdést Bencsik Mihály, akit a Legfelsőbb Bíróság Katonai Kollégiuma a Katf.I.003/1982. sz. ítéletével 6 év fegyházra ítélt. Szabaduláskor 1608 forint 60 fillért vett át a fegyház pénztárosától. Szabadulása után nem engedték vissza tanítani.
„Az ön által elkövetett cselekmény jellege miatt pedagógus munkakörben történő foglalkoztatását nem tartjuk kívánatosnak” – utasította el kérelmét 1986-ban a megyei tanács művelődési osztálya. 1992-ben a Fővárosi Bíróság katonai tanácsa megtagadta az ítélete semmissé nyilvánítását, mondván: a Kádár-rendszerben elkövetett kémkedés nem tartozik a rehabilitálható cselekmények közé.
1995-ben a Legfelsőbb Bíróság elutasítását egy olyan bírói tanács hozta meg, amelynek tagja volt dr. Kaposvári Bertalan. Kaposvári bíró 1981-ben Bencsik egyik zárkatársa, Rimner Gábor szintén kémkedési ügyében a katonai bíróságon előadó bíró volt. Bencsik 2008-ban másolatot szeretett volna kérni a vádiratáról, ám a Legfelsőbb Bíróság illetékese, bizonyos dr. Kaposvári Bertalan elutasította ezt.
Jogtörténeti példa
2013. május 3-án Navracsics Tibor, akkori közigazgatási és igazságügyi miniszter egy, a Bencsik Mihály kegyelmi ügyében írásbeli kérdést feltevő országgyűlési képviselőnek többek között ezt írta: a kémkedés miatt elítéltekre abból a megfontolásból nem vonatkoztak a rendszerváltozást követően az igen széles körű semmisségi törvények és az ugyancsak tág körre kiterjedő közkegyelmi rendelkezések, hogy a kémkedésre vonatkozó büntetőjogi rendelkezés nem az állam céljait, hanem a mindenkori államot magát védi. „Közömbös, hogy az elkövetőt… milyen indítóok vagy motiváció vezényelte. Az állam biztonsága ellen elkövetett bűncselekmények büntetendősége nem függ attól, hogy az elkövető politikai motívumból cselekedett.”
A miniszter irata szerint jogtörténeti példa erre a Kúria egyik, 1922-ben hozott ítélete, ami úgy szól: elkövette az állam elleni bűncselekményt az, aki 1919-ben azért csatlakozott a román megszálló hadsereghez, mert ezáltal a „vörös uralom letörésében akart részt venni”.
[16:41] Sam Havadtoy újra hazánkban gondola.hu
[16:38] Rekordot döntött a menekültek száma gondola.hu

matches: bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Bíróság Kúria