text:
Az Urantia könyv, 121. írás. Mihály alászállásának kora
Az Urantia könyv - 121. írás. Mihály alászállásának kora
121. írás. Mihály alászállásának kora
§ 1. A Krisztus utáni első század nyugati világa
§ 2. A zsidó nép
§ 3. A nem-zsidók körei
§ 4. A nem-zsidó bölcselet
§ 5. A nem-zsidó vallások
§ 6. A héber vallás
§ 7. Zsidók és nem-zsidók
§ 8. Korábbi írásos feljegyzések
121:0.1 (1332.1) ÉN, AKI az Urantiai Közteslények Egyesült Testvériségének tizenkét tagjából álló s a rendünk elnöklő fejének és a feljegyzési Melkizedeknek az együttes támogatását élvező bizottság felügyelete alatt működöm, az a másodfajú közteslény, aki egykor András apostol mellé volt kirendelve, én vagyok felhatalmazva a názáreti Jézus élettörténetéről szóló beszámoló rögzítésére, ahogyan azokat az eseményeket a rendembeli földi teremtmények észlelték, és ahogy azokat később részlegesen feljegyezte az átmeneti gondnokságom alatt állott emberi társam. Tudván, hogy a Mestere mennyire gondosan kerülte azt, hogy feljegyzéseket hagyjon hátra, András következetesen ellenezte, hogy az írott beszámolóit sokszorosítsák. A Jézus többi apostola részéről megnyilvánuló hasonló hozzáállás nagyban hátráltatta az evangéliumok megírását.
121:1.1 (1332.2) Jézus nem valamiféle szellemi hanyatlást mutató korszakban jött el e világra; megszületésekor az Urantia a szellemi gondolkodás és a vallási élet olyasfajta megújhodását élte át, amilyet sem az egész korábbi, Ádám utáni történelme, sem bármely későbbi korszak óta nem látott. Mihálynak az Urantián való megtestesülése idején a világ a Teremtő Fiú alászállásához olyan kedvező körülményeket kínált, amilyenek sem korábban, sem azóta soha nem álltak elő. Épp az ezen idők előtti századokban terjedt el a görög műveltség és a görög nyelv nyugaton és a Közel-Keleten, és a zsidók, lévén levantei emberfajta, természetükben részben nyugatiak, részben keletiek, kiválóan alkalmasak voltak e műveltségi és nyelvi körülmények kihasználására ahhoz, hogy egy új vallás hatékonyan elterjedhessen keleten és nyugaton egyaránt. Ezen igen kedvező körülményeket tovább javította a rómaiaknak a földközi-tengeri világ feletti türelmes politikai uralma.
121:1.2 (1332.3) A világhatásoknak e teljes keveredését jól példázza Pál tevékenysége, aki a vallásos műveltségben a héberek hébere volt, a zsidó Messiásról szóló evangéliumot hirdette görög nyelven, s közben ő maga római polgár volt.
121:1.3 (1332.4) A Jézus korabeli polgárosodott társadalomhoz foghatót addig, illetőleg azóta sem láttak a nyugati világban. Az európai polgárosodott társadalom egy rendkívüli hármas hatás alatt egyesült és hangolódott össze:
121:2.2 (1333.4) A híres ókori világ nemzeteit összekötő főbb útvonalak áthaladtak Palesztinán, mely így három földrész találkozóhelye, illetőleg útkereszteződése lett. Babilónia, Asszíria, Egyiptom, Szíria, Görögország, Pártusföld és Róma utazói, kereskedői és hadseregei egymás után vonultak át Palesztinán. Már időtlen idők óta számos keleti szállítási útvonal haladt át e vidék valamely részén a Földközi-tenger keleti végén lévő néhány jó tengeri kikötő felé, ahonnan hajók vitték tovább rakományukat a nyugat minden tengerparti vidékére. És ennek az áruforgalomnak több mint a fele szelte keresztül a galileai Názáret kis városát vagy haladt közvetlenül mellette.
121:2.4 (1333.6) Görögország nyelvet és műveltséget adott, Róma építette az utakat és egyesített egy birodalmat, de a zsidók szétszóródása, valamint a római világban mindenfelé elszórtan fellelhető, több mint kétszáz zsinagógájuk és a jól szervezett vallási közösségeik jelentették azokat a műveltségi központokat, amelyekben a mennyország új evangéliumát befogadták, és ahonnan később az a világ legtávolabbi részeibe is elterjedt.
121:2.5 (1333.7) Minden egyes zsidó zsinagóga megtűrte a nem-zsidó hívek csoportját, a „hívő” vagy „istenfélő” embereket, és Pál az áttértek e csoportja köréből térítette a kereszténységre az első hívek zömét. Még a jeruzsálemi templomnak is megvolt a maga díszes udvara a nem-zsidók körében. Igen szoros kapcsolat volt Jeruzsálem és Antiókhia műveltsége, kereskedelme és istenimádása között. Pál antiókhiai tanítványait hívták először „keresztényeknek”.
121:2.6 (1333.8) A zsidó templomi istenimádás Jeruzsálembe való összpontosítása szintén hozzátartozott az ő egyistenhitük továbbélésének titkához, de idetartozott a minden nemzet Istenére és a minden halandó Atyjára vonatkozó új és teljesebb fogalom kialakításának és a nagyvilágban való elterjesztésének ígérete is. A jeruzsálemi templomi szolgálat egy vallási műveltségi felfogás továbbélését jelentette, szemben a nem-zsidó nemzeti legfőbb urak és fajüldözők sorozatos elbukásával.
121:2.7 (1334.1) A korabeli zsidó nép római fennhatóság alatt élt, mégis komoly mértékű önkormányzatiságot élvezhetett, és mivel az emlékezetükben éltek azok az akkoriban még csak közelmúltbeli megszabadulási hőstettek, melyeket Júdás Makkabeus és az ő közvetlen utódai vittek véghez, izgatottan várták egy még nagyobb megszabadító, a régóta várt Messiás bármelyik pillanatban való megjelenését.
121:2.8 (1334.2) Palesztina, a zsidók királysága mint félig független állam túlélésének titka a római kormányzat külpolitikájában rejlett, mely külpolitika arra törekedett, hogy fenntartsa az ellenőrzést a Szíria és Egyiptom közötti palesztinai kereskedelmi főútvonal felett, valamint a kelet és a nyugat közötti szállítási útvonalak nyugati végállomásai felett. Róma nem akarta, hogy bármiféle hatalom emelkedjék a Levantéban, mely útját állhatta volna az e vidéken való későbbi terjeszkedésének. A szeleukida Szíria és a ptolemaioszi Egyiptom egymással való szembeállítását célul tűző fondorlatos politika megkívánta Palesztina, mint különálló és független állam megerősítését. A római politika, vagyis Egyiptom legyöngítése és a szeleukidák fokozatos meggyengítése a megerősödő Pártusföld előtt, a magyarázat arra, hogy miért történhetett meg, hogy a zsidók maroknyi és gyenge csoportja néhány nemzedéknyi időn keresztül képes volt megőrizni a függetlenségét mind a szeleukidákkal szemben északon, mind pedig a ptolemaioszokkal szemben délen. A környező és erősebb népek politikai uralmától való váratlan szabadságot és függetlenséget a zsidók az ő „választott nép” voltuk tényének, Jahve közvetlen beavatkozásának tulajdonították. E faji felsőbbrendűségi beállítottság annál jobban megnehezítette számukra, hogy elviseljék a római fennhatóságot, amikor az végül elérte az ő földjüket is. De a zsidók még e szomorú órán sem voltak hajlandók megérteni, hogy az ő világküldetésük szellemi, nem pedig politikai.
121:2.9 (1334.3) A zsidók szokatlanul nyugtalanok és gyanakvók voltak Jézus korában, mert akkoriban egy kívülálló uralkodott felettük, Heródes, az edómi, aki azáltal kaparintotta meg a Júdea feletti fennhatóságot, hogy megkedveltette magát a római uralkodókkal. És bár Heródes hűségesnek mondta magát a héber szertartási előírásokhoz, mégis számos idegen istennek is építtetett templomot.
121:2.10 (1334.4) Heródes baráti kapcsolatai a római uralkodókkal tették a világot biztonságossá a zsidó utazók számára és ez teret engedett annak, hogy a zsidók egyre mélyen behatoljanak a római birodalomnak és a szövetséges idegen nemzeteknek még a legtávolabbi területeire is és elvigyék oda a mennyország új evangéliumát. Heródes uralkodása nagyban hozzájárult a héber és a hellén népek további keveredéséhez is.
121:3.6 (1335.5) 5. A rabszolgák. A római állam népességének felét rabszolgák tették ki; sokuk felsőbbrendű egyed volt és gyorsan megtalálta a boldogulás módját a szabad bérmunkások, sőt a kereskedők köreiben. A többség azonban középszerű vagy rendkívül alacsonyrendű volt.
121:3.7 (1335.6) A rabszolgasorba vetés, még a felsőbbrendű népeké is, a római katonai hódítások sajátsága volt. Az úr hatalma a rabszolgája felett korlátlan volt. A korai keresztény egyház nagyobbrészt az alsóbb néposztályokból és e rabszolgákból állt.
121:3.8 (1335.7) A felsőbbrendű rabszolgák gyakran kaptak munkabért és a keresetük megtakarításával megválthatták a szabadságukat. Sok ilyen felszabadult rabszolga szerzett magas állami, egyházi és üzleti tisztséget. És e lehetőségek miatt volt a korai keresztény egyház oly elnéző a rabszolgaság e módosult formájával szemben.
121:3.9 (1335.8) A Krisztus utáni első században nem voltak általános társadalmi problémák a római birodalomban. A népesség nagyobbik hányada úgy tekintett önmagára, mint akinek a helye abban a csoportban van, ahova történetesen megszületett. Az ajtó mindig nyitva állt, melyen át a tehetséges és ügyes egyének felemelkedhettek a római társadalom alsóbb rétegéből a felsőbbe, de az emberek általában elégedettek voltak a társadalmi helyzetükkel. Nem voltak osztálytudatosak, és nem is tekintettek úgy ezekre az osztálykülönbségekre, mint igazságtalan és rossz dologra. A kereszténység semmilyen értelemben nem volt az elnyomott osztályok nyomorúságának enyhítését célul tűző gazdasági mozgalom.
121:4.3 (1336.1) 2. A sztoikus. A sztoicizmus a tehetősebb osztályok felsőbbrendű életfelfogása volt. A sztoikusok hittek abban, hogy az egész természetet egy szabályozó Értelem-Végzet uralja. Azt tanították, hogy az ember lelke isteni; hogy az a fizikai természetű rossz testbe van bezárva. Az emberi lélek azáltal nyerheti el a szabadságát, hogy összhangban él a természettel, Istennel; így az erény elnyeri a maga jutalmát. A sztoicizmus a magasztos erkölcsiség, az eszményképek olyan szintjére emelkedett, melyre egyetlen tisztán emberi bölcseleti rendszer sem jutott el azóta sem. Bár a sztoikusok azt állították, hogy ők az „Isten gyermekei”, nem tudták megismerni és ezért nem is találták meg őt. A sztoicizmus megmaradt bölcseletnek; sohasem lett belőle vallás. A követői törekedtek elméjüknek az Egyetemes Elmével való összehangolására, azonban nem tudtak úgy tekinteni magukra, mint egy szeretetteljes Atya gyermekeire. Pál erősen hajlott a sztoicizmusra, amikor azt írta, hogy „megtanultam, hogy megelégedjem azzal, amim van”.
121:4.6 (1336.4) E bölcseletek félig vallási jellegűek voltak; gyakran voltak éltetők, erkölcsi és nemesítő jellegűek, azonban rendszerint meghaladták a köznép szintjét. Talán a cinizmus kivételével az erősek és a bölcsek életfelfogásai voltak ezek, nem pedig az üdvözülés vallásai, melyek már a szegényeknek és az elesetteknek is szólhattak volna.
121:5.3 (1336.7) 1. A pogány tiszteletfajták. Ezek a hellén és a latin mitológia, hazafiság és hagyomány keverékét alkották.
121:5.4 (1336.8) 2. Császárimádás. Az embernek az állam jelképeként való ezen istenítését erősen helytelenítették a zsidók és a korai keresztények, és emiatt a római kormányzat kegyetlenül üldözte mindkét egyházat.
121:5.6 (1337.2) 4. A rejtelemvallások. Egy ilyen szellemileg kiéhezett világra tört rá a rejtelemimádatok hulláma, az új és különös levantei vallások halmaza, melyek magukba bolondították a köznépet és egyéni üdvözülést ígértek nekik. E vallások gyorsan a görög-római világ alsóbb néposztályainak elfogadott hiedelmeivé váltak. És sokat tettek a jóval felsőbbrendű keresztény tanítások gyors elterjedésének előkészítése érdekében, melyek egy fenséges Istenség-képet mutattak, melyhez az okosak számára egy érdekes istentant, mindenki számára pedig az üdvözülés mélységes felajánlását társították, a mindenkibe beleértve a kor tudatlan, ám szellemileg kiéhezett átlagembereit is.
121:5.7 (1337.3) A rejtelemvallások maguk után vonták a nemzeti hiedelmek megszűnését és számos személyimádás megszületéséhez vezettek. A rejtelemhiedelmekből sok volt, de mindegyiket jellemezte:
121:5.9 (1337.5) 2. A rejtelmek nem-nemzetiek és fajköziek voltak. Személyesek és testvériesek voltak, vallási testvériségeket és számos szakadár felekezeti társaságot hívtak életre.
121:5.11 (1337.7) 4. De függetlenül a szertartásaik természetétől, illetőleg a túlzásaik mértékétől, e rejtelemhiedelmek mind üdvözülést ígértek a híveiknek, „megszabadulást a rossztól, továbbélést a halál után és maradandó életet a szomorúság és a rabszolgaság e világán túli áldott területeken”.
121:5.12 (1337.8) De ne essetek abba a hibába, hogy összekeveritek Jézus tanításait a rejtelemhiedelmekkel. A rejtelmek népszerűsége az embernek a továbbélés utáni törekvését láttatja, megmutatva ezzel a személyes vallás és az egyéni pártatlanság utáni valós vágyat és szomjat. Bár a rejtelemhiedelmek e vágy megfelelő kielégítésével nem szolgáltak, azért előkészítették a terepet Jézus későbbi megjelenéséhez, aki viszont tényleg elhozta e világnak az élet kenyerét és annak vizét.
121:5.13 (1337.9) Pál, arra törekedvén, hogy kihasználja a rejtelemvallások jobb fajtáihoz való általános ragaszkodást, Jézus tanításait bizonyos mértékben ezekhez igazította annak érdekében, hogy a várható megtértek nagyobb tömegei számára tegye azokat elfogadhatóbbá. De még Pálnak a jézusi tanításokkal (kereszténységgel) kapcsolatos engedménye is felsőbbrendű volt a rejtelemhiedelmek legjobbjaihoz képest annyiban, hogy:
121:5.14 (1337.10) 1. Pál erkölcsi megváltást, erkölcsi üdvözülést tanított. A kereszténység egy új életet vázolt fel és egy új eszményképet hirdetett. Pál elhagyta a varázslási szertartásos szokásokat és a szertartásos bűbájolást.
121:5.15 (1337.11) 2. A kereszténység az emberi probléma végső megoldásaival foglalkozó vallást kínált, mert nem csak üdvözülést ajánlott a szomorúságtól, sőt a haláltól, hanem megszabadulást ígért a bűntől, az örök továbbélési jegyekkel bíró igaz jellemmel való felruházottság eredményeképpen.
121:5.16 (1338.1) 3. A rejtelemhiedelmek hitregékre épültek. A kereszténység, ahogyan Pál hirdette azt, történelmi tényen alapult: azon, hogy Mihály, az Isten Fia az emberiségnek adta magát.
121:5.17 (1138.2) A nem-zsidók körében az erkölcsiség nem szükségképpen kapcsolódott bölcselethez vagy valláshoz. Palesztinán kívül nem mindig gondolta úgy a nép, hogy a vallás papjának erkölcsös életet is kell élnie. A zsidó vallás és később Jézus tanításai, valamint a később kialakuló Pál-féle kereszténység nyitotta meg az első olyan európai vallások sorát, melyek egyik kézzel az erkölcsöket, a másikkal pedig az erkölcstant markolták, ragaszkodva ahhoz, hogy a vallási híveknek mindkettőre gondot kell fordítaniuk.
121:5.18 (1338.3) Jézus ilyen emberi nemzedékbe született Palesztinában, melyet ilyen tökéletlen bölcseleti rendszerek uraltak és amelyet ilyen összetett vallási imádásfajta zavart össze. És ugyanezen nemzedéknek adta át később a maga személyes vallási evangéliumát — az Istennél való fiúi elismerésről szóló evangéliumot.
121:6.1 (1338.4) A Krisztus előtti első század végére a jeruzsálemi vallási gondolkodást erőteljesen befolyásolták és némiképp át is alakították a görög műveltségi tanítások, sőt a görög bölcselet is. A héber bölcselet keleti és nyugati tanhelyei közötti hosszú küzdelemben Jeruzsálem és a nyugat többi része, valamint a Levante végül általában elfogadta a nyugati zsidó vagy átalakított hellén nézőpontot.
121:6.2 (1338.5) Jézus korában három uralkodó nyelv volt Palesztinában: a köznép az aráminak valamilyen nyelvjárását használta; a papok és a rabbik héberül beszéltek; a művelt osztályok és a tehetősebb zsidó néprétegek általában a görögöt használták. A héber írásoknak az Alexandriában elkészített korai görög fordítása nem kis mértékben okolható azért, hogy később a görög vonal túlsúlya érvényesült a zsidó műveltségben és istentanban. És a keresztény tanítók írásai is rövidesen ugyanezen a nyelven jelentek meg. A judaizmus újjáéledése a héber írások görögre fordításának korától indul. Ez az alapvető fontosságú hatás döntötte el később, hogy a Pál-féle kereszténytisztelet inkább nyugat és nem kelet felé terjeszkedik.
121:6.3 (1338.6) Bár az epikureusok tanításai igen kevéssé befolyásolták az elgörögösödött zsidó hiedelmeket, azokat azért anyagi értelemben igencsak érintették a platóni bölcselet elemei és a sztoikusok önmegtagadási tantételei. A sztoicizmus erőteljes benyomulását példázza a Makkabeus negyedik könyve; a platóni bölcselet és a sztoikus tantételek behatolása Salamon bölcsességeiben mutatkozik meg. Az elgörögösödött zsidók olyan mértékben vittek be a héber írásokba efféle képutaló értelmezéseket, amennyire még nem jelentett nehézséget a héber istentan megfeleltetése az általuk tisztelt arisztotelészi életfelfogásnak. Mindez azonban irtózatos zűrzavar kialakulásához vezetett, mígnem e problémákkal az alexandriai Filó kezdett el komolyan foglalkozni, aki arra törekedett, hogy a görög bölcseletet és a héber istentant szilárd és meglehetősen következetes vallási hiedelem- és szokásrendszerré hangolja össze és rendszerezze. És az egyesített görög bölcselet és héber hittudomány e későbbi tanítása uralkodott Palesztinában akkor, amikor Jézus élt és tanított, és amelyet Pál olyan alapként vett igénybe, melyre a kereszténység fejlettebb és felvilágosultabb vallásgyakorlatát építhette.
121:6.4 (1338.7) Filó nagyszerű tanító volt; a nyugati világ erkölcstani és vallási gondolkodására ilyen mély hatást gyakoroló ember Mózes óta nem élt. Az erkölcstani és vallási tanítások mindenkori rendszereiből származó jobb elemek egyesítése terén eddig hét kiemelkedő emberi tanító tevékenykedett: Szetárd, Mózes, Zoroaszter, Lao-ce, Buddha, Filó és Pál.
121:6.5 (1339.1) Filó ama következetlenségeit, melyek onnan eredtek, hogy megpróbálta egyesíteni a görög rejtelemközpontú bölcseletet és a római sztoikus tantételeket a héberek mereven előírásszerű istentanával, Pál nagyobbrészt felismerte és bölcsen el is távolította a kereszténységet megelőző alaptanból. Filó mutatta az utat Pálnak ahhoz, hogy tökéletesebben helyreállíthassa a paradicsomi Háromság felfogását, mely régóta szunnyadt a zsidó istentanban. Pál csak egyetlen dologban nem tudott lépést tartani Filóval, illetőleg nem tudta meghaladni e jómódú és művelt alexandriai zsidó tanításait, s ez pedig a vezeklés tantétele volt; Filó a kizárólag a vér kiontása révén elnyerhető megbocsátás tantételétől való megszabadulást tanította. Talán a Gondolatigazítók valóságáról és jelenlétéről is tisztább képet alkotott, mint Pál. De Pál elmélete az eredendő bűnről, az öröklött bűnösségről és a veleszületett rosszról, valamint az attól való megszabadulásról alkotott tantételei részben Mitrász-eredetűek voltak, kevés közös elemük volt a héber istentannal, Filó bölcseletével vagy Jézus tanításaival. Az eredendő bűnnel és a vezekléssel kapcsolatos páli tanítások némely része magától Páltól származik.
121:6.6 (1339.2) János evangéliuma, a Jézus földi életéről szóló beszámolók utolsó darabja a nyugati népeknek szól és a történetet erősen a későbbi alexandriai keresztények nézőpontjából láttatja, akik szintén Filó tanításainak befogadói voltak.
121:6.9 (1339.5) E szétszóródott zsidók közül mintegy két és fél millió járt vissza rendszeresen Jeruzsálembe a nemzeti vallási ünnepeik megünneplésére. És nem számított, hogy milyen istentani vagy bölcseleti különbségek voltak is a keleti (babiloni) és a nyugati (hellén) zsidók között, mind egyetértettek abban, hogy az imádatuk középpontjában Jeruzsálem áll és abban, hogy mindegyre várták a Messiás eljövetelét.
121:7.3 (1340.1) Az írástudók, a farizeusok és a papság az egyházi formasághoz való ragaszkodás és a betű szerint értelmezett tanítások szörnyű kötelékével fogva tartotta a zsidókat, olyan béklyóban, mely még a római politikai uralomnál is valóságosabb volt. A Jézus korabeli zsidókat nemcsak hogy a törvénynek alárendelve tartották, hanem ugyanígy fogva tartották őket a hagyományokhoz való szolgai kötöttségek is, melyek a személyes és a társadalmi élet minden területére kiterjedtek és behatoltak. Minden hithű zsidót e részletesen előírt viselkedési szabályok gyötörtek és uraltak, és nincs semmi különös abban, hogy azonnal elutasították azt a közülük valót, aki megpróbálta figyelmen kívül hagyni a szent hagyományaikat, és aki semmibe merte venni az ő régóta tiszteletben tartott társadalmi viselkedési szabályaikat. Aligha tudtak valami nagy jóindulattal viseltetni egy olyannak a tanításaival szemben, aki nem habozott szembeszállni azokkal a hitelvekkel, melyeket ők magától Ábrahám apjuktól elrendeltnek tekintettek. Mózes adta a törvényt nekik és ebből nem voltak hajlandók engedni.
121:7.4 (1340.2) A Krisztus utáni első századra a törvénynek az elfogadott tanítók, az írástudók általi szóbeli értelmezése erősebb hatalmi erőt képviselt, mint maga az írott törvény. És mindez megkönnyítette a zsidók bizonyos vallási tanítóinak, hogy az embereket bármilyen új evangélium elfogadása ellen hangolják.
121:7.6 (1340.4) És így egy tőlük különböző nép kapott felkérést arra, hogy egy fejlettebb istentant adjon a világnak, egy olyan tanítási rendszert, mely magába foglalja a görögök bölcseletét, a rómaiak törvényét, a héberek erkölcsiségét, valamint a személyiség szentségének és a szellemi szabadságnak az evangéliumát, melyet Pál alakított ki és amely Jézus tanításain alapult.
121:7.7 (1340.5) Pál kereszténységtisztelete az erkölcsiségét mint zsidó anyajegyet hordozta magán. A zsidók úgy tekintették a történelmet, mint az isteni gondviselést — Jahve munkálkodását. A görögök tisztább fogalmakat vittek az új tanításba az örökkévaló életről. Pál istentani és bölcseleti tantételeit nem csak Jézus tanításai befolyásolták, hanem Platón és Filó is. Erkölcstanában nem csak Krisztustól, hanem a sztoikusoktól is ösztönzést kapott.
121:8.1 (1341.2) Amennyire csak lehetséges volt, összhangban a felhatalmazásunkkal, arra törekedtünk, hogy felhasználjuk és bizonyos mértékben össze is hangoljuk azon meglévő feljegyzéseket, melyek Jézusnak az Urantián eltöltött életével kapcsolatosak. Bár hozzáfértünk András apostol elveszett feljegyzéséhez és hasznos segítséget kaptunk azon mennyei lények nagy sokaságának közreműködése által is, akik Mihály alászállásának (nevezetesen az ő ma már Megszemélyesült Igazítójának) idején a földön tartózkodtak, az volt a szándékunk, hogy felhasználjuk Máté, Márk, Lukács és János úgynevezett evangéliumait is.
121:8.3 (1341.4) 1. A Márk által írt evangélium. János Márk írta a legkorábbi (leszámítva András jegyzeteit), a legrövidebb és a legegyszerűbb feljegyzést Jézus életéről. Úgy ábrázolta a Mestert mint segédkezőt, aki ember volt az emberek között. Bár Márk az általa bemutatott helyszíneken maga is megfordult, a feljegyzése valóságban a Simon Péter szerinti evangélium. Már korán Péter mellé szegődött; később pedig Pál mellé. Márk e feljegyzést Péter bíztatására és a római egyház nyomatékos kérésére írta meg. Tudván, hogy a Mester mily következetesen tiltotta a tanításainak leírását a földön és a húsvér testben való ittléte során, Márk az apostolokhoz és a többi vezető tanítványhoz hasonlóan nem tudta rászánni magát e dolgok leírására. Péter azonban úgy érezte, hogy a római egyháznak szüksége van az ilyen írott beszámoló jelentette segítségre, és Márk beleegyezett, hogy hozzáfog annak elkészítéséhez. Számos jegyzetet készített még Péternek a Kr.u. 67-ben bekövetkezett haláláig, és a Péter által jóváhagyott vázlat alapján és a római egyház számára röviddel Péter halálát követően elkezdett írni. Az evangéliumot röviddel a Kr.u. 68. év vége előtt fejezte be. Márk teljes mértékben a maga és Péter emlékeiből dolgozott. A feljegyzést azóta alaposan megváltoztatták, számos részt kivettek belőle és végül némely későbbi anyagot hozzáadtak annak érdekében, hogy pótolják az eredeti evangélium utolsó ötödét, mely az első kéziratból még a lemásolása előtt elveszett. A Márk által készített eme feljegyzés, András és Máté jegyzeteivel együtt alkotta az írott alapját minden későbbi evangéliumi beszámolónak, mely Jézus életének és tanításainak bemutatására irányult.
121:8.4 (1341.5) 2. Máté evangéliuma. Az úgynevezett Máté szerinti evangélium a Mester életéről szóló, a zsidó keresztények tájékoztatása céljából írt feljegyzés. E feljegyzés szerzője mindegyre arra törekszik, hogy Jézus életében megmutassa mindazt, amit annak érdekében tett, hogy „beteljesedjék, amit a látnok mondott”. Máté evangéliuma Dávid fiaként ábrázolja Jézust, olyan képet fest róla, mint aki nagy tiszteletet mutat a törvény és a látnokok iránt.
121:8.5 (1341.6) Ezt az evangéliumot nem Máté apostol írta. Ezt Izador, az ő egyik tanítványa írta, aki az ezen események elbeszélésével kapcsolatos munkájában nem csak Máté személyes emlékeire támaszkodhatott, hanem egy bizonyos feljegyzésre is, melyet ez utóbbi készített Jézus mondásairól közvetlenül a keresztre feszítés után. A Máté által készített eme feljegyzés arámiul íródott; Izador pedig görögül írt. Nem szándékos csalást akartak elkövetni azzal, hogy a művet Máténak tulajdonították. Akkoriban szokás volt, hogy a tanítványok így tisztelik meg a tanítóikat.
121:8.9 (1342.4) Evangéliumának összeállítása során Lukács először a jézusi életet Pál elbeszélése szerint láttató anyagokra támaszkodott. Ennélfogva Lukács evangéliuma bizonyos tekintetben a páli evangélium. De Lukács egyéb forrásanyagokat is igénybe vett. A jézusi élet számos eseményének nem csak nagyszámú szemtanúját kérdezte ki ama részletek felől, melyeket lejegyzett, hanem megvolt neki a Márk-féle evangélium egy példánya is, vagyis az első négyötöd rész, az Izador-féle beszámoló és egy rövid feljegyzés is, melyet egy Cedesz nevű hívő készített Kr.u. 78-ban Antiókhiában. Lukács rendelkezésére állt egy csonka és átjavítgatott jegyzetmásolat is, melynek szövegéről azt állították, hogy András apostol készítette.
121:8.11 (1342.6) Mindezen írók őszinte képet festettek Jézusról, ahogy ők látták, emlékeikben felidézték vagy hallották másoktól, és ahogy e távoli eseményekről alkotott fogalmaikat befolyásolta az, hogy később a magukévá tették a kereszténység Pál-féle istentanát. És e feljegyzések, bár tökéletlenek, elégségesnek bizonyultak ahhoz, hogy megváltoztassák az urantiai történelem menetét csaknem kétezer éven át.
121:8.14 (1343.1) [Az írások hiteléül: Azon megbízatásom teljesítése során, hogy a názáreti Jézus tanításait újra megfogalmazzam és a tetteit újra elmondjam, szabadon merítettem minden feljegyzés- és bolygói ismeretanyagból. Vezérlőelvemnek megfelelően olyan feljegyzést igyekeztem készíteni, mely nem csak a ma élő emberi nemzedék számára lesz megvilágosító hatással, hanem amely hasznos lesz minden jövőbeli nemzedéknek is. A rendelkezésemre álló hatalmas ismerethalmazból azokat választottam, melyek e cél eléréséhez a legmegfelelőbbek. A lehető legnagyobb mértékben tisztán emberi forrásokból vettem az adatokat. Csak az ilyen források hiánya esetén folyamodtam emberfeletti feljegyzésekhez. Amikor a jézusi élet és tanítások eszméi és fogalmai megfelelően kifejezhetők voltak az emberi elme által, akkor mindig előnyben részesítettem az ilyen, kétségtelenül emberi gondolatmintákat. Bár törekedtem arra, hogy a szavakra épülő kifejezésmódot jobban hozzáigazítsam a Mester életének és tanításainak valós jelentéstartalmához és igaz jelentőségéhez, amennyire az csak lehetséges volt, azért minden beszámolómban tartottam magam a tényleges emberi fogalomhoz és gondolatmintához. Tudom jól, hogy az emberi elméből eredő fogalmak elfogadhatóbbak és hasznosabbak lesznek minden más emberi elme számára is. Amikor nem tudtam megtalálni a szükséges fogalmakat az emberi feljegyzésekben, illetőleg emberi kifejezésekben, akkor a rendembeli földi teremtmények, a közteslények emlékforrásaihoz folyamodtam. És amikor az a másodlagos ismeretanyag is elégtelennek bizonyult, habozás nélkül igénybe vettem a bolygói szint feletti forrásokat.
121:8.12 (1343.2) Az emlékeztetők, melyeket összegyűjtöttem és amelyekből elkészítettem a Jézus életéről és tanításairól szóló eme beszámolót — az András apostoltól rögzített emlékeken kívül — olyan értékes gondolatokat és felsőbbrendű fogalmakat tartalmaznak a jézusi tanokról, melyek több mint kétezer olyan emberi lénytől származnak, akik Jézus kora óta ezeknek a kinyilatkoztatásoknak, pontosabban újbóli közléseknek az időpontjáig a földön éltek. A kinyilatkoztatási engedélyt csakis olyan esetben vettem igénybe, amikor az emberi adatok és emberi fogalmak nem szolgálhattak megfelelő gondolatmintával. A kinyilatkoztatási megbízásom tiltotta, hogy emberin kívüli ismeretanyaghoz vagy kifejezésforrásokhoz folyamodjak addig, amíg igazolni nem tudom, hogy az erőfeszítéseim ellenére sem sikerült megtalálnom a szükséges fogalmi kifejezést a tisztán emberi források között.
121:8.13 (1343.3) Jóllehet a tizenegy közteslény társammal együttműködve és a feljegyzési Melkizedek felügyelete alatt dolgozva annak megfelelően adtam elő e beszámolót, ahogy annak hatékony rendszeréről gondolkodtam és ahogy annak közvetlen kifejezésmódját megválasztottam, mindazonáltal azon eszmék többsége, sőt ama hatékony kifejezések némelyike, melyeket így felhasználtam, számos emberfajta olyan egyedeinek elméjében fogant meg, akik a közbenső nemzedékek korában éltek a földön, közöttük azokkal is, akik most, e vállalkozás idején élnek. Sok esetben inkább szolgáltam adatgyűjtőként és szerkesztőként, mint eredeti elbeszélőként. Habozás nélkül magamévá tettem azokat a lehetőleg emberi eszméket és fogalmakat, melyek képessé tehettek arra, hogy a legeredményesebben mutassam be Jézus életét, és amelyek képessé tehettek arra, hogy az ő páratlan tanításait a legnagyobb haszonnal és általánosan magasztos kifejezésmóddal adjam elő újra. Az urantiai Egyesült Közteslények Testvériségének nevében a leghálásabb elismerésemet fejezem ki minden olyan feljegyzés és fogalom iránt, melyet a továbbiakban felhasználtunk Jézus földi élete újbóli, részletesebb kifejtése során.]

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8


text:
Avi Ben Giora. – Egy téves ítélet – 7torony Irodalmi Magazin
Avi Ben Giora. : Egy téves ítélet
2008.05.10. Avi Ben Giora. Elbeszélés 6
– A bíróság meghozta ítéletét. Vádlott álljon fel. Bűnösnek érzi magát az alábbi vádpontokban?
– Nem érzem magamat bűnösnek tekintettel arra, hogy alaptalanul vádolnak. Nem loptam el semmiféle értéket sem, nem károsítottam meg a munkaadómat.
– Tehát tagadja?
– Azt nem tagadom, hogy a telepről elhoztam a tűzifát, de előzőleg engedélyt kértem rá. Többször is kértem és kaptam is télire.
– Van erről írásos bizonyítéka is, hogy kiigényelte a tűzifát a telepről, és csak azt a mennyiséget vitte is ki?
– Kérem szépen én a telepvezető úrtól, a Kárász úrtól kértem engedélyt és ő mindig adott nekem.
– Kárász Róbert mar régóta nem telepvezető. El lett bocsátva a cégtől, jelenlegi tartózkodási helye ismeretlen. Tehát kitől kapott engedélyt?
– Én kérem, még tőle kaptam a nyáron. A számomra kiutalt mennyiség akkor el lett különítve. Csak november elején vittem el.
– De most mondtam önnek, hogy Kárász telepvezető már nem dolgozik a cégnél.
– Nyáron még ott volt.
– Rendben van. Megismételnem a kérdésem. Van valami bizonylata, hogy magának ki lett utalva ez a mennyiség, amit elhozott?
– Ezek szerint ön csak szóban állapodott meg vele?
– Ha úgy vesszük, igen. De már lassan harmadik éve, hogy mindig kisegített a téli tüzelővel és ezért nem kért semmiféle ellenszolgáltatást.
– És önnek nem tűnt fel, hogy Kárász úr csak úgy kiad magánk tűzifát, és ezért nem kér semmit, mikor nem is ő a tulajdonos?
– Honnét tudhattam volna, kérem? Én csak egy egyszerű munkás vagyok. Kárász úr onnét ismer engem, hogy egyszer én javítottam ki nála a tetőt. Utána egyszer említettem, hogy két gyerekem van, a feleségem nem tud dolgozni, és nehezen tudom megvenni a téli tüzelőt. Ő ajánlotta fel a segítséget.
– Az sem tőnt fel önnek, hogy ő nem tulajdonos és csak úgy kiutal magának tüzelőtő
– Kérem, mondtam már, hogy csak egyszerű munkás vagyok.
– A tények ismeretében a bíróság úgy döntött, hogy Szijjártó Lajost az okozott kár megtérítésére kötelezi. Mely esetben az okozott kárt nem tudja kifizetni, a bíróság egyévi szabadságvesztésre ítéli. Az ítélet jogerős, fellebbezésnek helye nincs. A tárgyalást berekesztem.
– Ügyvéd úr kérem, most mihez kezdjek? Honnét teremtsem elő azt a rengeteg pénzt? Hiszen tudja, hogy nincsen pénzem. Két gyerekem van otthon. Ha engem börtönbe zárnak, ki fogja őket eltartani?
– Szijjártó úr, magát én megértem, de nem tudunk már fellebbezni. Ez az ítélet. Magának tényleg tudni kellett volna, hogy nem a Kárászé a telep, tehát ő nem adhatott volna tüzelőtő
– Hát honnét tudtam volna? Ő mindig a főnökkel mutatkozott, a főnöknek a jobbkeze volt, és az mindent ráhagyott. Szerintem soha nem számoltatta el, hogy kinek mit adott. Csak a pénzekkel, és azzal soha hiba nem volt. Én csak ennyit tudok. Hiszen tudja, hogy én csak egy dolgozó voltam.
– Maga a naivságának az áldozata lett, sajnos. Feltétel nélkül megbízott a főnökeiben.
– Miért ne bíztam volna meg? Egyszerű ember vagyok, amit mondtak mindig megcsináltam és soha nem háborogtam, hogy kevés a fizetés, vagy sok a munka.
– Idefigyeljen Lajos. Egyelőre még úgysem rögtön kell a börtönbe bevonulnia. Majd kiértesítik. Addig meg majd meglátjuk, mit tehetünk.
– Körülbelül mennyi idő az, amíg megkapom az idézést, hogy mikor kell bevonulnom a börtönbe?
– Nem tudom. Lehet, hogy egy fél év, lehet, hogy több. Addig is van időnk. Dolgozni meg menjen be rendesen. Nem függesztették fel, és ez alapja lehet egy perújrafelvételnek.
Lajos elmesélte a feleségének a történteket,
– Akkor most tulajdonképpen mi lesz a továbbiakban?
– Amíg nem hívnak be, hogy letöltsem a szabadságvesztésem, szabadon mozoghatok és ezt száz százalékig ki fogom használni.
– Mondd, mit értesz ezalatt, hogy kihasználod? Nincsen elég baj már így is? Mit akarsz még? Hogyan fogunk megélni, ha te nem leszel, nem dolgozol, nem lesz pénz?
– Először is elmegyek, és valahol megpróbálom megkeresni Kárászt. A munkahelyre be kell járnom továbbra is dolgozni, ezt mondta az ügyvéd. Ha meg be kell vonulnom, ott biztosan kell majd valamit dolgozni és a pénzt, azt meg átutaltatom nektek.
– Miért akarod megkeresni a Kárászt? A bíróság is az ügyvéd is kereste, hogy megidézzék tanúnak és nem találták. Majd épp’ te tudod megkeresni?
Lajos továbbra is járt be a munkahelyére dolgozni. A kollégái vegyes érzelmekkel viszonyultak hozzá. Volt, aki továbbra is barátkozott vele és minden maradt úgy, mint régen, de sokan voltak, akik ha meglátták, összesúgtak–búgtak a háta mögött, hogy: na itt megy a lopós cigány, miért nincsen még lakat alattő – Nem reagált ezekre, de bántotta, zavarta. Egy vasárnap aztán felkerekedett és elment Kárász régi címére, ahol annak idején segített a tetőt javítani. A ház üresnek, kihaltnak tűnt. Bement a szomszéd portára, hátha tudnak valamit Kárászékról.
– Jó napot kívánok, bejöhetek?
– Mi járatban van jóember?
– Érdeklődnék a szomszédokról. Úgy látom, senki sincs itt már hosszú ideje.
– Igen, már régen nem lakik itt senki. De ne haragudjon, kihez van szerencsém? A rendőrségtől tetszik lenni?
– Nem a rendőrségtől jöttem. Egy régi kollégája vagyok, és szerettem volna pár dolgot megkérdezni tőle.
– Amikor utoljára láttuk, bepakolt az autójába és az egész család felkerekedett. Többé nem láttuk őket.
– És nem tetszik tudni, hogy hova mentekő
– Azt sajnos nem. De a felesége családjának a címet esetleg meg tudom adni. Hátha azok többet tudnának mondani. Minket is érdekelne különben, mert mégiscsak mi vagyunk a szomszédok és nem jó, hogy a házuk itt üresen áll. Annyiféle ember mászkál erre, egyszer kifigyelik, és még betörnek, aztán utána már a mi házunk sem lesz biztonságban. Mi sem vagyunk ugye állandóan itthon, dolgozunk, ez a kutya meg nem sokat ér. Látja, magát sem bántja. Várjon, rögtön hozom a címet. Remélem, szerencsével jár majd ott, és ha megtud valamit, akkor majd jöjjön vissza, nekünk is elmondani.
Kis idő után a hölgy egy papírszeletet nyújtott át Lajosnak.
– Itt a cím és van egy telefonszám is, de senki sem veszi fel a telefont. Mobil szám, ki lett kapcsolva.
– Köszönöm a kedvességüket és, ha tudok valamit, akkor eljövök elmondani.
Már jól elszaladt az idő, lassan dél közeledett, de Lajos nem ment még haza. Elindult a címre, Óbudára, hogy megtudja, mi történt, hova tűntek Kárászék. Nehezen találta meg a Szömölnök utcát is meg a házat is. Óbuda – mint minden – nagyon megváltozott.
– Kósa – olvasta –, első emelet.
Öreg, düledező bérház. Becsengetett. Egy olyan tízéves forma kislány nyitott ajtót.
– Kósáék itt laknak?
– Igen, Kósa Éva vagyok.
– Kit hívnád anyukádat egy pillanatra? – Közben belülről hangok hallatszottak és egy ötven körüli hölgy jelent meg az ajtóban.
– Szijjártó Lajos vagyok, Kárász Bandi kollégája. Azért jöttem, mert szeretném megtudni, hol találom Kárászékat. Anno én javítottam a házukon a tetőt. Voltam a házuknál, de senki sem lakik most ott, üres a ház. A szomszédok adták meg ezt a címet, hogy talán önöktől megtudok valamit. Aggodnak a szomszédok is, hogy esetleg kirabolják az üres a házat, aztán így ők is veszélybe kerülhetnek.
– Maga az a Szijjártó, akit perbe fogtak falopás miatt?
– Én volnék kezicsókolom. Már sajnos el is ítéltek, de próbálom igazolni az ártatlanságomat, ami nehéz lesz Kárász úr nélkül.
– Jöjjön beljebb. Éppen ebédelünk, de rögtön befejezzük.
– Ne haragudjon, nem akarok zavarni, talán beszéljünk meg egy időpontot, amikor nem zavarok. Van egy mobilszámom is, azt is ott kaptam, de senki sem veszi fel.
– Sajnos a mobilom már jó ideje elhagytam. Azóta másik számom van. De nem zavar, jöjjön beljebb. Különben meg akartam magukat keresni, csak nem tudtam a címüket. Sajnos ez egy nagyon piszkos ügy. Senki sem szívesen akar belekeveredni, de magának én segítek.
Bevezette Lajost a szobába, ahol a család éppen ebédnél ült.
– A férjem – mutatta be az asztalnál ülő férfit – és ő a lányom, Évike. Foglaljon helyet itt, vagy ott a karosszékben, ahol kényelmesebb. Lajos igen csak kellemetlenül érezte magát, de ha már ilyen kedvesen fogadták, nem akart elmenni.
– Valamivel megkínálhatom? Egy kávé vagy frissítő, kis sütemény?
– Ne tessék miattam fáradni, majd ha befejezték az ebédet, akkor egy kávét elfogadok. Kósáné behozta a kávét, aztán leültek beszélgetni.
– Amit most magának elmesélek, egy kész krimi. Ne csodálkozzon majd. Azért nem mentünk el a bíróságra, mert vagy hülyének néznének minket, vagy el sem hinnék. Na de hadd kezdjem az elején:
Kárász Bandiéknak ott kint Pomázon, ahol a kitermelés van, és ahol maga is dolgozik, valamikor erdőjük volt. A háború után államosították mindenüket. Jött a rendszerváltás, és mint mindenki, ő is benyújtotta a kárpótlási igényét. Papírokkal tudta igazolni, hogy anno ez a terület az övék volt. Kárpótlási jegyeket kapott és mondták, ha majd lesz a földárverés, akkor ezekkel visszaveheti azt a területet. Bandi egy jóhiszemő ember volt. Átvette a kárpótlási jegyeket és várta a földárverést. Közben megtudta, hogy kik azok, akik most ott gazdálkodnak. Egy tsz volt. Érdekes módon elég jól prosperáltak még abban az időben. Itt volt főnök Stöger, a jelenlegi tulajdonos. Bandi bement hozzá és megmondta ki ő és mit szeretne. Stöger örömmel fogadta. Megbeszélték, hogy amikor majd lesz a magánosítás ő elintézi, hogy a kárpótlási jegyekkel jó áron meg tudja vásárolni az erdőt. Bandi megmutatta neki a jegyeket és megegyeztek, hogy amint aktuális lesz a dolog, Stöger jelentkezni fog.
Bandi közben elmesélte az egészet a testvéremnek, Erzsinek is, aki elmesélte nekem, hogy Bandi mibe akar utazni. Meghánytuk–vetettük a dolgokat és úgy döntöttünk, hogyha a Stöger csak a jegyekért meg tudja szerezni, ám szerezze meg. Hogy aztán majd mit kezdenek vele, az egy későbbi dolog lesz. Teltek a hónapok, már majdnem el is felejtették az egészet, hiszen látták, hogy a privatizáció nem úgy folyik, ahogy egyesek gondolták. Egy napon jelentkezett Stöger. Azt mondta Bandinak, vigye ki a kárpótlási jegyeket és ő azokkal gyorsan elintézi az átíratást. Ne törődjön semmivel, az egész fakitermelésnek és a hozzátartozó erdőnek újra ő lesz a tulajdonosa. Bandi ki is ment hozzá Pomázra és átadta neki a kárpótlási jegyeket. Nem kért róla semmi átvételi elismervényt, mert egyik oldalon tudta, hogy valami simli is van a dologban, ezt csak így nem lehetne elintézni, a másik oldalon meg meg is bízott Stögerben.
Elég az hozza, vagy két hét múlva megjelent náluk Stöger a hivatalos papírokkal, hogy az egész telep Bandi tulajdonába került. Most már csak annyi van hátra, hogy bejelentsenek egy Kft céget, aminek – ha lehet – ő lesz az ügyvezető igazgatója. Bandi azt hitte először, hogy vicc az egész, de elmentek a cégbíróságra bejegyeztetni a céget.
– Na, itt álljunk meg egy pillanatra – szakította félbe Lajos a beszélgetést. – Ezek szerint Stöger nem tulajdonos, hanem a Kárász úr?
– Pontosan, de várjon, hadd mondjam tovább.
– Na, ha a Kárász úr a tulajdonos, akkor engem nem ítélhetnek el, elvégre a sajátjából annyit és úgy adhat, amennyit csak akar.
– Ez így van, de sajnos nem ennyire egyszer?. Ha így volna, akkor maga most nem ülne itt nálunk, és se Erzsi, se Bandi nem tartózkodna ismeretlen helyen. Legalább is a törvény előtt ismeretlen helyen. Magának megmondom most persze, hogy hol vannak, de maga nem mondhatja el senkinek sem. Különben, ha elmondja, akkor sem változtat a lényegen semmit. Hozzájuk nem tudnak már nyúlni sehogy sem. Hiába fenyegetőzött a Stöger, hogy ez lesz, az lesz. Bandiék Németországban vannak, onnét nem fognak hazajönni… De folytatom.
Tehát ott tartottunk, hogy Bandiék megalapították a Kft–t, aminek Stöger lett az igazgatója. Cégalapításnál Bandi úgy szerepelt, mint a törzstőkét adó társ. Nagyon jól mentek a dolgok az elején. Úgy egy év után Stöger titokban bement a cégbíróságra és változtatást eszközölt. Az egész cég ezután úgy volt jegyezve, hogy Stöger. Bandi ezt csak úgy egy féléve, vagy egy éve tudta meg a könyvelőnőtől. Ö mondta neki, hogy különféle követelések és vásárlások jönnek és azon csak Stöger neve szerepel. Bandi résen volt.
Megtudott mindent, de nem szólt Stögernek. Ezek szerint azért jutott neki minden hónapban kevesebb pénz, mert Stöger jócskán megcsapolta minden hónapban. Fél éven keresztül a bevételek egy részét elkülönítette magának. Stöger rájött és botrányt provokált. Bandi csak annyit mondott, ha akarja, akkor dobja ki, úgysem tudja. Stöger megfenyegette, hogy ő itt az igazgató és az lesz, amit ő akar. Ő csak simán „társ”. Teltek a hónapok. A könyvelésben hiányosságok kezdtek mutatkozni. Bandi is és Stöger is saját zsebre kezdett játszani. Aztán egy nap Stöger azzal állt elő, hogy ez így nem megy tovább. Ő az igazgató és Bandi nem számol el neki rendesen, ezért fel fogja jelenteni sikkasztásért és csalásért. Bandi csak annyit mondott neki, hogy talán fordítva lehetne, de Stöger tovább fenyegetőzött. Utána megfenyegette, hogyha nem megy el önszántából, akkor neki megvannak a „kapcsolatai”, hogy jobb belátásra bírja, és ugye nem szeretné, ha esetleg a családjának is bántódása esnék. Bandi nem ment el se rendőrségre, se sehová.
Kivette a pénzt, amit összegyűjtött és a telepről is elvitte az egyheti bevételt. Majd másfél milliót. Utána átjöttek Erzsivel egy este, és azt mondták, ne keressük őket, mert őnekik el kell menni innét. Ideadták a kulcsot, de azt mondták, jó darabig senki se menjen oda. Hiába próbáltuk kiszedni belőlük, miért ez a nagy idegeskedés, kapkodás, csak annyit mondtak, jobb ez így, ne firtassuk, hogy miért. Mi kérdeztük: baj van az üzletben vagy valami pénz vagy egyéb dolog miatt kell menniük? –, de erre nem akartak válaszolni.
– Mi nem akarunk senkit sem bajba keverni. Jobb, ha mi elmegyünk.
Mikor már Németországban voltak, akkor telefonáltak és mesélték el, hogy mi van. Külön megkértek minket, semmibe ne avatkozzunk bele, mi nem tudunk semmiről, még ha a rendőrség is keresne meg minket. Meg is kerestek minket pont akkor, amikor a maga ügye kirobbant. Úgy cselekedtünk, ahogy megígértük. Azt mondtuk, nem tudjuk, hogy hol vannak valószínűleg külföldre mentek, de hogy hová, nem tudjuk. Nem írtak, nem telefonáltak.
Hát most már láthatja, hogy maga is áldozatul esett ennek a Stögernek.
– De hiszen, ha ez az igazság, akkor ennek valahol nyomai vannak és én is, meg Kárász úr is be tudja bizonyítani, hogy ez egy csalás.
– Drága Szijjártó úr én segítenék magán és lehet, hogy ezáltal Bandiéknak is, de maga nem tudja hogy abban az úri „vállalkozói” világban mik mennek végbe. Jobb, ha nem is tudja. Itt mindenki, aki a tőz közelében van, el tud mindent intézni úgy, hogy a másikat kétvállra fekteti. Egy kis ismeretség a régi világból, téeszelnök, volt párttitkár és minden el van intézve. Mire felébred, már nem is a magáé a jogos tulajdona. Így van ez itt. Ha elmegy pereskedni, nem magának lesz igaza, hanem nekik, sőt előfordulhat, hogy valóban felfogadnak embereket és tettlegességig viszik a dolgokat. Olvas újságot, nézi a tévét bizonyára, nem egy és nem két eset volt már. Nézze, mi egyszerű emberek vagyunk, nem akarunk belekeveredni semmibe. Maga és az ügyvédje ezt az információt úgy használja fel, ahogy akarja, de mi úgysem tudunk semmiről és azt is letagadjuk, amit magának most elmondtam. Még azt is, hogy egyáltalán beszéltem magával. Ne ítéljen el ezért. Én sajnálom igazán magát és a családját, de mi is családosak vagyunk. Nem tehetünk mást. Most mondjam azt magának, hogy mi is készülünk Erzsiék után menni? Nem mondom, mert esetleg még elmondja és keresztbe tesz nekünk. Ámbár, ahogy most itt röviden megismertem, nem az, az ember. Nem fog bajt okozni nekünk, ezért meséltem el önnek ezt, nem csak azért, hogy így talán valahogy ki tudja magát húzni a bajból.
Lajos megköszönte az értékes információkat és megígérte, hogy nem keveri bele őket az ügyébe. Majd megbeszéli az ügyvédjével, hogy hogyan adják be a bíróságon.
Kóválygott a feje, de azért valahogy hazaért. Otthon a felesége már idegesen várta.
– Na megtaláltad? Ugye megmondtam, hogy majd pont te fogod őket megtalálni, ha a rendőrségnek nem sikerült.
– Ülj le légy szíves. Amit most elmondok, arról senkinek egy szót sem! Senkinek! Érted?
– Miért, mi történt? Csak nem csináltál valamit? Nem elég ez a baj, csináltál hozzá másikat?!
Lajos elmesélte az egészet, a felesége csak hüledezett és nem tudta, hogy ez most valóság vagy egy rossz álom.
– Akkor most mi lesző
– Holnap telefonálok az ügyvédnek és idehívom. Majd ő tudni fogja, mit lehet csinálni. Elvégre azért ügyvéd és azért fizetem.
Másnap este Lajos ügyvédje felkereste őket és végighallgatta a történteket.
– Szijjártó úr, nekem meg kell, hogy mondja, hol találom meg Kósáékat, mert ez a maga érdeke. Csak így „mesélve” a bíróság semmit sem fog tenni az ügyében. Kósáék tanúk és ennek helyt fog adni a bíróság is.
– Nem mondhatom meg. Még, ha le is csuknak, akkor sem. Szavamat adtam és a szavamat ritkán szoktam megszegni, hiába mondják, a cigánynak nincsen szava, még az sem igaz, amit kérdez, de ezt most hagyjuk. Maga ügyvéd, magának kell tudnia, hogy hol, merre kell és lehet kutakodnunk. Egyet ajánlanék. Mint ügyvéd, ki tudja kerestetni a cégbíróságon az összes papírt, és ennek birtokában aztán tud majd tovább lépni.
– Maga álmodik Szijjártó úr. A cégbíróságon elvileg minden papírnak meg kéne lennie. Elvileg, hangsúlyozom, de a gyakorlat más.
– És ha Pomázon megnézné a telekkönyvi bejegyzéseket?
– Na, latja, ez már járhatóbb. Tegyük fel, hogy ott megvan, hogy Kárász mennyiért és hogy vette meg a telepet, és az is benne van, hogy ki, mikor eszközölt ezen változtatást. Így már járhatóbb. Értesíteni fogom a fejleményekről. Maga ne izguljon, és ne cselekedjen semmit se anélkül, hogy nekem ne szólna.
Egy hét sem telt el, az ügyvéd hozta a jó hírt.
– Magának volt igaza. A telepet anno Kárász Andor vette meg a téesztől kárpótlási jegyekkel, ráfizetés nélkül. Jó ideig az ő nevén futott. Szerintem most is az ő nevén van, mert tulajdonosnak a Kft van bejegyezve a vásárlást követő két év után.
– De hát a Kft a Stöger tulajdona, mondtam magának.
– Ezen akkor is elindulhatok.
Az ügyvéd kiderítette a cégbíróságon, hogy a változtatást, a törzstőke emelést illetve átruházást pontosan akkor csinálták, amikor a telekkönyvi változtatást is. Viszont a telekkönyvi hivatalban nem egyértelmően nevezték meg a tulajdonost. A Kft, az egy eléggé tág fogalom, mégis azt írták be tulajdonosnak.
– De hát ügyvéd úr, hogy lehet ilyet megtenni egy hivatalban? Mindennek nyoma kell, hogy legyen.
– Kéne Szijjártó úr. De csak annak maradt nyoma, aminek akarták, hogy maradjon. A mai napig könnyen el lehet tűntetni dolgokat és, ha elő akarják kaparni, akkor hímeznek–hámoznak az urak. Most is ilyen eset áll fenn. Gyanúm szerint Stöger hamisított. Ezt bebizonyítani nehéz persze, valószínűleg nem is tudjuk. Kárász tudta nélkül adatokat hamisított. Sőt nem lennek meglepődve, ha valahol egy hamis szerződés is lenne, amiben Kárász úr átruházza az egész Kft–t Stögerre. De ezt hogyan bizonyítsam be? Hiszen Kárász úr nem lesz hajlandó ezért visszajönni Magyarországra. A sógornője, Kósáné szintén nem lesz hajlandó erre sőt, mivel maga nem akarja belekeverni őket az egész ügybe, ki is hagyhatjuk őket.
Sajnos egyetlen egy dolog marad hátra. Ha nem is teljesen járható út, de össze–vissza ez maradt. Az egész ügyet visszaadani az ügyészségnek ezekkel a módosítási bejegyzésekkel kiegészítve. Ők majd átadják a nyomozóhivatalnak.
Úgy is történt minden, ahogy az ügyvéd mondta. Az ügyészség átadta az egész ügyet a nyomozócsoportnak. Hosszas hónapok következtek.
Közben valakik elintézhették, hogy Szijjártót behívják a büntetés–végrehajtó intézetbe, hogy kezdje meg büntetésének letöltését. Az utolsó pillanatban sikerült az ügyvédjének megakadályoznia, hogy a nyomozás befejeztéig ne kelljen bevonulnia. A munkahelyről eljött már hetekkel előbb, ahogy megkapta a behívót, de ki is tették volna automatikusan…
A nyomozás sokat nem állapított meg. Találtak adatokat, amik alátámasztották a gyanút, hogy hamisítás történt. Mivel Kárász tartózkodási helyét nem tudták és nem akartak ellene nemzetközi körözést kiadni, az ügyet adatok és bizonyítékok hiányában megszüntették.
Lajos kapott egy hivatalos papírt, hogy az ügyben a nyomozás holtpontra jutott. A továbbiakban a büntetés végrehajtását az ügy teljes kiderítéséig felfüggesztik.
Mindez ’92–ben történt. Lajos nagyon nehezen tudott ezután elhelyezkedni. Elköltöztek a fővárosból vidékre. Az ország nyugati felében kapott új munkahelyet, hasonló munkakörben, szintén egy fakitermelésnél. Azóta is ott él. Ügyében további érdemleges döntés nem történt.
Stöger bezárt és egy új Kft–t alapított. Azóta is mint üzletember keresi kenyerét. Az ügyből kifolyólag mindennemű további vizsgálódást befejeztek ellene.
Legutóbb szerkesztette 2008.05.10. @ 15:52 - Avi Ben Giora.

matches: bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság


text:
Elfogadott szövegek - Az EU–Szingapúr közötti beruházásvédelmi megállapodás (állásfoglalás) - 2019. február 13., Szerda
Eljárás : 2018/0095M(NLE)
Válasszon egy dokumentumot : A8-0049/2019
Az EU–Szingapúr közötti beruházásvédelmi megállapodás (állásfoglalás)
Az Európai Parlament 2019. február 13-i nem jogalkotási állásfoglalása az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Szingapúri Köztársaság közötti beruházásvédelmi megállapodásnak az Európai Unió nevében történő megkötéséről szóló tanácsi határozat tervezetéről (07979/2018 – C8-0447/2018 – 2018/0095M(NLE))
– tekintettel a tanácsi határozatra irányuló javaslatra (07979/2018),
– tekintettel az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Szingapúri Köztársaság közötti beruházásvédelmi megállapodás tervezetére (07980/2018),
– tekintettel a Tanács által az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 207. cikke (4) bekezdésével és 218. cikke (6) bekezdése második albekezdése a) pontjának v. alpontjával összhangban előterjesztett, egyetértésre irányuló kérelemre (C8-0447/2018),
– tekintettel a Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetségének (ASEAN) tagállamaival kötendő szabadkereskedelmi megállapodásra irányuló, 2007. április 23-án elfogadott tárgyalási irányelvekre,
– tekintettel a 2009. december 22-i tanácsi határozatra, amelynek értelmében kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodásra irányuló tárgyalásokat kell indítani az ASEAN egyes tagállamaival, Szingapúrral kezdve,
– tekintettel a jövőbeni európai nemzetközi beruházási politikáról szóló, 2011. április 6-i állásfoglalására(1),
– tekintettel az eredeti tárgyalási irányelvek 2011. szeptember 12-i módosításaira, melyek célja, hogy felhatalmazzák a Bizottságot a beruházásokról szóló tárgyalásra,
– tekintettel a tagállamok és harmadik országok közötti kétoldalú beruházási megállapodások tekintetében átmeneti rendelkezések megállapításáról szóló, 2012. december 12-i 1219/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre(2),
– tekintettel a kereskedelem és beruházás új, előretekintő és innovatív jövőbeli stratégiájáról szóló, 2016. július 5-i állásfoglalására(3),
– tekintettel „A mindenki számára előnyös kereskedelem – A felelősebb kereskedelem- és beruházáspolitika felé” című, 2015. október 14-i bizottsági közleményre (COM(2015)0497),
– tekintettel a Bíróság által 2017. május 16-án kiadott, a 2/15. sz. ügyben(4) az Európai Bizottság által az EUMSZ 218. cikkének (11) bekezdése szerint 2015. július 10-én kért véleményére,
– tekintettel az Unió által a transznacionális vállalatokra és egyéb transznacionális jellegű üzleti vállalkozásokra az emberi jogokat illetően vonatkozó kötelező ENSZ-eszközhöz nyújtott hozzájárulásról szóló, 2018. október 4-i állásfoglalására(5),
– tekintettel az ENSZ Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottsága (UNCITRAL) által kiadott, a beruházó és állam közötti, szerződésen alapuló választottbírósági eljárás átláthatóságáról szóló szabályokra,
– tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és különösen annak az Unió külső tevékenységéről szóló V. címére,
– tekintettel az EUMSZ-re, különösen ötödik részének I., II. és V. címére, konkrétabban a 218. cikk (6) bekezdése a) pontja v. alpontjának összefüggésében a 207. cikkre,
– tekintettel a határozat tervezetéről szóló, 2019. február 13-i jogalkotási állásfoglalására(6),
– tekintettel a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság jelentésére (A8-0049/2019),
A. mivel az Uniónak és Szingapúrnak közösek az alapvető értékei, például a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok tiszteletben tartása, a kulturális és nyelvi sokszínűség, valamint a multilaterális kereskedelmi rendszeren belüli, szabályokon alapuló kereskedelem melletti erős elkötelezettség;
B. mivel az Unió világszerte a közvetlen külföldi befektetések legfőbb haszonélvezője és legnagyobb forrása is egyben;
C. mivel Szingapúr az Unió közvetlen külföldi befektetéseinek nyolcadik legnagyobb célállomása, az ASEAN-régión belül pedig az első;
D. mivel Szingapúr messze az Unió legjelentősebb délkelet-ázsiai partnere, ugyanis az ország az áruk és szolgáltatások EU és ASEAN közötti kereskedelmének közel egyharmadáért és a két térség között zajló valamennyi beruházás mintegy kétharmadáért felel; mivel több mint 10 000 európai vállalatnak van regionális irodája Szingapúrban, és ezek rendes körülmények között, biztonságos és kiszámítható jogi környezetben működnek;
E. mivel Szingapúr az Ázsiába irányuló európai beruházások legfontosabb célországa, a kétoldalú beruházások összértéke ugyanis 2016-ban elérte a 256 milliárd EUR-t;
F. mivel jelenleg több mint 3 000 nemzetközi beruházási szerződés van érvényben, és az uniós tagállamok mintegy 1 400-nak részes felei;
G. mivel ez az első olyan, kizárólag a beruházásvédelmet szolgáló megállapodás, amely a Bíróság 2017. május 16-i 2/15. sz. véleménye alapján az uniós szabadkereskedelmi megállapodások új struktúrájáról folytatott intézményi megbeszéléseket követően az Unió és egy harmadik ország között létrejött;
H. mivel a beruházásvédelemre vonatkozó új uniós megközelítés és hozzá tartozó végrehajtási mechanizmus, azaz a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszer fényében Szingapúr 2017-ben vállalta, hogy felülvizsgálja a 2014-ben megtárgyalt beruházásvédelmi rendelkezéseket, ily módon újra megnyitva a lezárt megállapodást;
I. mivel a megállapodás az EU és Kanada közötti, a Parlament által 2017. február 15-én ratifikált átfogó gazdasági és kereskedelmi megállapodásban (CETA) szereplő beruházásvédelmi rendelkezésekre épül;
J. mivel 2017. szeptember 6-án Belgium kikérte az Európai Bíróság véleményét arról, hogy a CETA beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszerének rendelkezései összeegyeztethetők-e az uniós szerződésekkel;
K. mivel a megfelelően működő igazságszolgáltatással rendelkező, fejlett gazdaságokban nem annyira jelentős a beruházó és az állam közötti vitarendezési mechanizmusok szükségessége, bár e mechanizmusok biztosíthatják a jogviták gyorsabb rendezését; mivel ugyanakkor egy beruházási vitákkal foglalkozó, független multilaterális bíróság felállítása fokozná a rendszerbe vetett bizalmat és a jogbiztonságot;
L. mivel a megállapodás a 13 uniós tagállam és Szingapúr közötti, már meglévő kétoldalú beruházási szerződések helyébe lép, amelyek nem tartalmazzák a beruházásvédelemre vonatkozó új uniós megközelítést és a hozzá tartozó végrehajtási mechanizmust;
M. mivel a felek kötelezettséget vállaltak egy, a beruházási viták rendezésével foglalkozó multilaterális bíróság felállítására, és ezt a kezdeményezést a Parlament határozottan támogatja;
N. mivel 2018. március 20-án a Tanács elfogadta azokat a tárgyalási irányelveket, amelyekben felhatalmazta a Bizottságot, hogy az Unió nevében tárgyalásokat folytasson a beruházási viták rendezésével foglalkozó multilaterális bíróság létrehozásáról szóló egyezményről; mivel ezeket a tárgyalási irányelveket nyilvánosságra hozták;
O. mivel az Unió hasonló beruházásvédelmi megállapodást kötött Vietnammal, melyet a Bizottság 2018. október 17-én fogadott el;
1. üdvözli a beruházásvédelemre vonatkozó új uniós megközelítést és az ahhoz tartozó végrehajtási mechanizmust, amelyek felváltották egyrészt a vitatott, beruházó és állam közötti vitarendezést, orvosolva annak néhány eljárási hibáját, másrészt az uniós tagállamok által a meglévő kétoldalú beruházási megállapodásokban követett egyéni megközelítéseket;
2. alapvető fontosságúnak tartja, hogy a megállapodás magas szintű beruházásvédelmet, átláthatóságot és beruházásvédelmet biztosít, és egyúttal megőrzi a szabályozáshoz való jogot valamennyi kormányzati szinten, illetve mindkét fél számára garantálja a legitim közpolitikai célok követéséhez fűződő jogot, többek között a közegészségügy és a környezetvédelem terén; hangsúlyozza, hogy ha valamely fél olyan módon szabályoz, hogy az hátrányosan érinti valamely beruházást vagy valamely beruházó várható profitját, az nem minősül a beruházásvédelmi előírások megsértésének, és ezért nem igényel semmilyen kompenzációt; hangsúlyozza, hogy a megállapodás semmilyen módon nem korlátozhatja a szociális partnerek autonómiáját és a szakszervezeti jogokat;
3. hangsúlyozza, hogy a megállapodás garantálja, hogy a szingapúri uniós befektetőket ne érje hátrányos megkülönböztetés a szingapúri befektetőkkel szemben, és megfelelően megvédi őket a jogellenes kisajátítástól;
4. emlékeztet arra, hogy a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszer keretében egy beruházásokkal foglalkozó állandó elsőfokú bíróság és egy fellebbviteli bíróság létrehozását is tervezik, melyek tagjainak a Nemzetközi Bíróság bíráiéihoz hasonló képesítésekkel kell rendelkezniük, ideértve a kereskedelmi jog mellett a nemzetközi közjog terén szerzett jártasságot is, valamint az összeférhetetlenség megelőzését szolgáló, kötelezően alkalmazandó magatartási kódex révén a függetlenség, a feddhetetlenség és az etikus magatartás terén szigorú szabályoknak kell megfelelniük;
5. üdvözli, hogy a bíróságok előtti eljárásokra átláthatósági szabályok vonatkoznak majd, az üggyel kapcsolatos dokumentumokat közzéteszik, a meghallgatások pedig nyilvánosak lesznek; úgy véli, hogy a fokozott átláthatóság hozzájárul majd a rendszerbe vetett közbizalom megalapozásához; ezenkívül üdvözli annak egyértelmű meghatározását, hogy milyen indokokkal nyújthat be keresetet egy beruházó, ami további átláthatóságot és tisztességességet biztosít a folyamat számára;
6. hangsúlyozza, hogy a harmadik felek, például a munkaügyi és környezetvédelmi szervezetek nem rendelkeznek jogképességgel a bíróságok előtt, és így nem vehetnek részt érintett felekként a beruházók kötelezettségeinek érvényesítése érdekében, hanem amicus curiae leveleken keresztül járulhatnak hozzá a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszer eljárásaihoz; hangsúlyozza, hogy a beruházási ügyekkel foglalkozó bíróság továbbra is különálló rendszernek tekinthető, amely kizárólag a külföldi beruházókkal foglalkozik;
7. hangsúlyozza, hogy nem szabad lehetőséget biztosítani a legkedvezőbb igazságszolgáltatási fórum kiválasztására, és hogy el kell kerülni a többszörös vagy párhuzamos eljárásokat;
8. emlékeztet arra, hogy a megállapodás jelentős mértékben épít a CETA beruházásvédelmi rendelkezéseire, ugyanis rendelkezéseket tartalmaz a korábbi bírák kötelezettségeire vonatkozóan, részét képezi egy, az összeférhetetlenség megelőzését szolgáló magatartási kódex, valamint rendelkezik arról, hogy megkötésekor már álljon egy teljes körűen működőképes fellebbviteli bíróság;
9. üdvözli Szingapúr elkötelezettségét a beruházási viták rendezésével foglalkozó multilaterális bíróság létrehozása mellett, amely egy olyan nyilvános és független nemzetközi bíróság, amely felhatalmazást kap arra, hogy meghallgatásokat tartson a beruházók, valamint a kétoldalú beruházási szerződéseik tekintetében e bíróság joghatóságát elfogadó államok közötti, beruházásokkal kapcsolatos vitákban, és amelynek végső célja a jelenlegi kiegyensúlyozatlan, költséges és széttagolt beruházásvédelmi rendszer megreformálása és felváltása; úgy véli, hogy a megállapodás döntő fontosságú mérföldkő e cél elérése irányában; ösztönzi a Bizottságot, hogy folytassa arra irányuló erőfeszítéseit, hogy meggyőzze a harmadik országokat a beruházási viták rendezésével foglalkozó multilaterális bíróság mihamarabbi felállításáról;
10. üdvözli a Tanács arra irányuló döntését, hogy nyilvánosságra hozza a beruházási viták rendezésével foglalkozó multilaterális bíróságról szóló, 2018. március 20-i tárgyalási irányelvet, és felszólítja a Tanácsot, hogy az átláthatóság és a nyilvános ellenőrzés fokozása érdekében közvetlenül elfogadásukat követően tegye közzé az összes korábbi és jövőbeli kereskedelmi és beruházási megállapodással kapcsolatos tárgyalási irányelvet;
11. felhívja a figyelmet arra, hogy a megállapodás a 13 uniós tagállam és Szingapúr közötti, már meglévő kétoldalú beruházási szerződések helyébe lép, ezzel nagyobb koherenciát biztosítva e kétoldalú beruházási szerződésekhez képest, amelyek idejétmúlt beruházásvédelmi rendelkezéseken alapulnak, és még tartalmazzák a beruházó és állam közötti vitarendezést; hangsúlyozza, hogy a megállapodás a fennmaradó 15 tagállamban is új jogokat határoz meg a befektetői követelések tekintetében; hangsúlyozza, hogy a működőképes nemzeti bíróságok jelentik az első lehetőséget a beruházási viták rendezésére, de úgy véli, hogy a megállapodás fontos lépést jelent a beruházásvédelemre és a vitarendezésre vonatkozó globális szabályok reformja terén;
12. sajnálatát fejezi ki a befektetői felelősségre vonatkozó rendelkezések hiánya miatt, és ezzel összefüggésben kiemeli a vállalati társadalmi felelősségvállalás jelentőségét; felszólítja a Bizottságot, hogy vegye fontolóra a konfliktusövezetből származó ásványokra és a faanyagokra vonatkozókhoz hasonló jogszabályok bevezetését, például a ruhaipar tekintetében; emlékeztet az OECD multinacionális vállalkozásokra vonatkozó irányelveire és az üzleti és emberi jogokra vonatkozó irányadó ENSZ-alapelvekre;
13. megállapítja, hogy hiányzik a vállalatok emberi jogi jogszabályoknak való megfelelésével kapcsolatos globális megközelítés, és jogorvoslati mechanizmusok sem állnak rendelkezésre; tudomásul veszi az ENSZ keretében a transznacionális vállalatokkal és egyéb üzleti vállalkozásokkal emberi jogi szempontból foglalkozó nyitott kormányközi munkacsoport által kezdeményezett, egy kötelező erejű ENSZ-eszköz létrehozását célzó munkát; ösztönzi a Bizottságot és az Unió tagállamait, hogy konstruktív módon vegyenek részt e kezdeményezésben;
14. ösztönzi a Bizottságot arra, hogy folytassa a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszer hozzáférhetőbbé tételét célzó munkáját, különösen a kkv-k és a kisebb vállalatok számára;
15. felszólítja a Bizottságot és Szingapúrt, hogy fogadjanak el szigorúbb szankciókat abban az esetben, ha a bíróságok valamely tagja nem felel meg a magatartási kódexnek, és gondoskodjanak arról, hogy e bíróságok a megállapodás hatálybalépésének időpontjában már álljanak;
16. úgy véli, hogy e megállapodás elfogadása nagyobb befolyást biztosít az Unió számára ahhoz, hogy az ASEAN egyéb tagországaival hasonló megállapodásokra irányuló tárgyalásokat tudjon folytatni, és így régió-szerte hasonló beruházásvédelmi szabályokat tudjon bevezetni;
17. utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az állásfoglalást a Tanácsnak, a Bizottságnak, a Bizottság alelnökének/az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének, az Európai Külügyi Szolgálatnak, a tagállamok kormányainak és parlamentjeinek, valamint a Szingapúri Köztársaság kormányának és parlamentjének.
(1) HL C 296. E, 2012.10.2., 34. o.
(2) HL L 351., 2012.12.20., 40. o.
(3) HL C 101., 2018.3.16., 30. o.
(4) A Bíróság 2017. május 16-i véleménye, 2/15, ECLI:EU:C:2017:376.
(5) Elfogadott szövegek, P8_TA(2018)0382.
(6) Elfogadott szövegek, P8_TA-PROV(2019)0090.

matches: Bíróság Bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság bíróság bíróság bíróság bíróság Bíróság


text:
A plázában nem jár vasárnapi pótlék
pláza Kereskedelmi Alkalmazottak Szakszervezete Vámos György OKSZ Kúria Kártyás Gábor vasárnapi pótlék Sálinger József
A Kúria döntése szerint a plázák üzletei rendeltetésüknél fogva vannak nyitva vasárnap, ebből az vezethető le, hogy a dolgozóknak nem jár vasárnapi pótlék. A kereskedelmi szakszervezet megdöbbent.
A Munkajog.hu-n írta meg dr. Kártyás Gábor, hogy a Kúria ítélt így egy fellebbezés ügyében. Az ellen emelt kifogást egy ruházati üzlet, mert megbírságolta a munkaügyi hatóság az 50 százalékos vasárnapi pótlék elmaradása miatt. A Kúria döntése szerint a „fővárosi bevásárlóközpontban található ruházati üzlet az elmúlt évek során a vásárlási szokások lényeges átalakulása folytán vasárnap rendeltetése folytán működőnek minősül”. Az ítélet precedens értékű, vagyis ezután az ezért elmarasztalt vagy beperelt üzletek joggal hivatkozhatnak a döntésre, ami egyébként egy régi vita végére tett pontot.
Munkáltató vagy a munkakör akkor minősül a vasárnapon is rendeltetése folytán működőnek, ha a tevékenység igénybevételére a vasárnaphoz közvetlenül kapcsolódó, helyben kialakult vagy általánosan elfogadott társadalmi szokásból eredő igény alapján, továbbá baleset, elemi csapás, súlyos kár, az egészséget vagy a környezetet fenyegető veszély megelőzése vagy elhárítása, valamint a vagyonvédelem érdekében kerül sor.
A Kúria szerint tehát a vasárnapi vásárlás immár társadalmi szokás. Ez azért lényeges, mert ezekben a kiemelt esetekben nem jár a szokásos 50 százalékos vasárnapi pótlék.
Vámos György, az Országos Kereskedelmi Szövetség (OKSZ) főtitkára meglepőnek nevezte a Kúria ítéletét, mert eszerint a kereskedelem az eddigi jogértelmezésekkel szemben rendeltetésszerűen működik vasárnap, és így valóban nem kötelező bérpótlékot adni. A Kúria ezzel a vasárnapi munkavégzésre vonatkozó eddigi jogértelmezést változtatta meg, ugyanakkor azt nem mondja, hogy tilos vasárnapi bérpótlékot adni - tette hozzá. A kereskedők jelenleg mérlegelik a kialakult helyzetet. A munkaügyi ellenőrzéseken és a bíróságokon korábban olyan döntések születtek, hogy a kereskedelemben a vasárnapi nyitva tartás nem rendeltetésszerű - mondta Vámos György. Megjegyezte: ha egy munkavállaló a Kúria döntése nyomán pert indít a munkaadóval szemben azért, mert nem kap vasárnapi pótlékot, a vállalkozás megnyerheti a pert a munkavállalóval szemben.
Az LMP törvénymódosítást kezdeményez
Schiffer András, az LMP társelnöke vasárnap Budapesten a WestEnd bevásárlóközpont előtt tartott sajtótájékoztatóján azt közölte: ebben a helyzetben a törvényhozás térfelén "pattog a labda", vagyis meg kell változtatni a jogszabályt.
Az ellenzéki politikus azt mondta: amennyiben a Kúria a hatályos rendelkezések alapján arra a következtetésre jut, hogy bevásárlóközpontban dolgozni ugyanolyan, mint mentősként, rendőrként vagy tűzoltóként, akkor szükséges a munka törvénykönyve 102-es paragrafusának kiegészítése azzal: a bevásárlóközpontokban található üzletek munkaszüneti napon történő működése nem minősíthető általánosan elfogadott társadalmi szokásnak.
A bérpótlék megvonása azért is igazságtalan - folytatta -, mert ez további versenyelőnyt ad a bevásárlóközpontoknak, a multinacionális nagykereskedelmi láncoknak a kiskereskedőkkel szemben. Ugyanis utóbbiaknak ki kell fizetniük a bérpótlékot.
Azt látjuk, hogy Orbán Viktor egy olyan Magyarországot akar, ahol a nagy multinacionális kereskedelmi hálózatok olcsón, ázsiai bérekért ki tudják zsákmányolni a magyar munkavállalókat - fogalmazott Schiffer András.
Szél Bernadett, ugyancsak az LMP társelnöke arra hívta fel a figyelmet, hogy a kereskedelemben dolgozók az egyik leginkább kizsákmányolt réteg. Ezek az emberek ugyanis naponta átlagosan 9 órát dolgoznak, havi nettó 75 ezer forintért. Ugyanakkor az új munka törvénykönyve szerint már a délutáni műszakért korábban járó bérpótlékot sem kapják meg - tette hozzá.
Ebben a helyzetben nem csak a törvény módosítását kezdeményezi az LMP, hanem a munkaügyi ellenőrzések szigorítását is. Ugyanis egy friss kutatás szerint a munkáltatók 75 százaléka követ el különböző jogsértéseket a kereskedelmi dolgozókkal szemben - mondta Szél Bernadett.
Munkajog.hu / Magyar Nemzet / MTI / HR Portal
Megállapodtak a bérfejlesztésről az Auchannál 4 hete
A leggyakoribb hibák a munkajogi adminisztrációban 1 hónapja

matches: Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria Kúria