text:
Дарение в полза на наследник с уговорка за привнасяне в наследството на дарителя | Предизвикай правото!
Публикации Облигационно право Дарение в полза на наследник с уговорка за привнасяне в наследството на...
Настоящата статия е посветена на проблема за валидността и действието de lege lata на клауза в договор за дарение, по силата на която дарителят дарява вещ на свой наследник с уговорката, че при откриване на наследството дареният ще привнесе в наследството вещта, а ако тя е отчуждена или обременена с ипотека, ще внесе стойността на вещта в пари, т.е. ще прихване стойността й от дела си.
Подобни клаузи не ми е известно да се практикуват у нас, но исторически те са били познати и са били свързани с института на привнасянето и прихващането в наследяването по закон, който е бил познат на нашето наследствено право. В статията покрай въпроса за валидността и действието на клаузата неминуемо ще разгледам част от това историческо развитие, както и становището на законодателя и доктрината по отношение на този институт.
2. Институтът на привнасянето и прихващането в наследяването по закон в българското право
2.1. Този институт е бил подробно уреден в отменения Закон за наследството от 1889 г., чийто разпоредби (чл.чл. 251-278) съставляват отдел IV („За привнасянията и прихващанията“) на глава трета от закона „Общи правила на наследяването по закон и по завещание“[1].
Същността на института накратко е следната: привнасят се дарения, направени от наследодател на низходящ наследник, когато той сънаследява с други низходящи наследници – чл. 251 ЗН (отм.). Законодателят изхожда от идеята, че имуществото на наследодателя ще мине при смъртта му преди всичко у низходящите му. Възможно е обаче един от тези низходящи приживе да има нужда от средства и при близките връзки, които съществуват между баща и син, респ. дядо и внук и пр., е нещо обикновено възходящият да предостави такива средства. Много рядко обаче това се оформя като заем, а в големия брой случаи се оформя като дарение. Правейки това дарение обаче, според законодателя дарителят бъдещ наследодател няма намерение да облагодетелства един от своите низходящи спрямо другите, да ги постави в неравностойно положение. По тази причина според законодателя волята на дарителя е дареното да бъде за сметка на дела от наследството на дарения, то да бъде своеобразен „аванс от наследството“. Именно затова и при липсата на противна уговорка в договора за дарение (или в друг акт – напр. завещание, нотариален договор) за освобождаване от привнасяне, то след смъртта на дарителя дареният низходящ е длъжен да привнесе (възвърне) на своите сънаследници всичко, което е получил като дарение от наследодателя.
Правилата на ЗН (отм.), които уреждат този институт, са подробни и комплицирани, особено в частта за даренията, които са изключени от привнасяне. Трябва да се има предвид обаче, че правото да се иска привнасяне на дареното от останалите сънаследници низходящи не изключва възможността тези лица да претендират възстановяване на накърнена запазена част от наследството, но за разлика от второто право, първото може да се упражни само против приелия наследството дарен. Ето защо дареният може да се откаже от наследството, за да запази дареното. Затова ако например дарителят е оставил за наследници по закон двама сина А и Б, като приживе е дарил на А имот за 120000 лв., а в наследството има имоти за сумата от 100000 лв., то А има интерес да се откаже от наследството, за да запази дарения имот. И наистина, ако той приеме наследство при делбата, ще трябва да привнесе дарения имот и делбата ще се направи върху имоти общо от 220000 лв., от които А ще получи 110000 лв., т.е. по-малко от стойността на дареното. В такъв случай обаче Б има правото да иска възстановяване на запазената му част от наследството, ако смята, че тя е накърнена.
2.2. При внасяне за обсъждане на законопроекта за наследството през 1948 г. във Великото народно събрание уредбата на договора за дарение е била в този нормативен акт, като на привнасянето на даренията е посветен един-единствен член. Мотивите на законодателя[2] да изостави подробната уредба на привнасянията и прихващанията са, че, на първо място, тази уредба изхожда от изкуствени предположения за волята на наследодателя дарител и на второ място, че уредбата от 28 члена на ЗН (отм.) е изключително комплицирана. В крайна сметка ЗН е приет, като неговият чл. 88 има следния вид:
чл. 88, ал. (1) Когато дарението в полза на низходящите, които наследяват заедно с други низходящи, е направено с изрична уговорка от дарителя да се върне подареният имот в наследството, имотът се връща в положението, в което се намира при смъртта на наследодателя.
(2) Връщането на имота са прави по избор на надарения или в натура, или чрез внасяне на стойността му.
(3) Когато имотът е отчужден или обременен с тежести, надареният трябва да внесе стойността му без всякакви тежести.
(4) Заедно с имота се връщат и доходите от него, събрани след откриване на наследството.
Този член с неговите четири разпоредби е част от действащото право в страната за твърде кратко време, тъй като с приемането на ЗЗД уредбата на дарението е „пренесена“ в кодификационния закон на облигационното право, но при „транспортирането“ чл. 88 ЗН отпада. Впоследствие при работата по проект за Граждански кодекс на страната (напр. този от 1978-1979 г.[3]) отново у законодателя възниква идея за възраждане на института на привнасянията и прихващанията на даренията, но тази идея така и не вижда своята реализация.
2.3. Доктрината ни в областта на наследственото право също няма еднозначно отношение към института.
Проф. Цанка Цанкова в своя статия от 1981 г.[4] след задълбочен анализ на проектоуредбата на проекта за Граждански кодекс на НРБ от 1978-1979 г. дава отрицателна оценка на предложението, като изтъква комплицираността на уредбата, несъгласуваността й с редица други институти на облигационното и наследственото ни право, както и привидната опора на несъществуваща презюмирана воля на дарителя. Вместо това проф. Цанкова изразява подкрепа към възприемане на уредба, подобна на тази в чл. 88 (отм.) ЗН, включително посредством разширяване на приложното поле на привнасянето, което да бъде между всички наследници. Подобно становище de lege ferenda проф. Цанкова е изразила и в по-нова своя статия от 2008 г.[5].
Доц. Кръстю Цончев в една своя по-обща статия от 1989 г.[6] подкрепя идеята за възстановяване на института на привнасянето и прихващането между низходящи, и то в по-общия вид, който е имал, по ЗН (отм.), но без да настоява за изрична уговорка в договора за дарение за такова прихващане. Доц. Цончев обосновава полезността от възприемането на принципа на равенството на низходящите наследници, макар и не на всяка цена, както и тезата, че посоченият институт има своето място при делбата на наследство и възприемането му е въпрос на баланс на практически разрешения.
Моята цел в настоящия доклад не е да дам становище за целесъобразността от възстановяването под една или друга форма на този институт, а да разгледам de lege lata допустимостта и правното действие на договорна клауза за привнасяне на дареното в наследството на дарителя.
3. Естество и действие на клаузата
На първо място, обсъждана е възможността описаната договорна клауза да се разглежда като дарение с тежест (проф. Цанкова)[7]. Тежестта е факултативна клауза в един договор, която обвързва страната, получаваща някакво благо, да изпълни едно свое (допълнително) задължение[8]. Тук обаче „допълнитеното“ задължение е по същество такова, водещо до прекратяване действието на договора и връщане на дадената престация. По-големият проблем с това обяснение на института е механизмът на действие на тежестта. По арг. чл. 18, изр. 1 ЗН всеки заинтересуван може да иска изпълнение на тежестта. Сънаследяващите низходящи и изобщо сънаследяващите определено имат интерес от привнасянето, но според мен чл. 18, изр. 1 ЗН има предвид осъдителна искова претенция за реално изпълнение. Каква ще е ползата на сънаследяващите, ако осъдят дарения да внесе дарения имот в наследството? Възможността да образуват индивидуално принудително изпълнение за налагане на глоби по чл. 527, ал. 1 ГПК от съдебния изпълнител, докато дареният не склони да изпълни „тежестта“? Едва ли тази доста ефимерна последица би отговаряла на волята на дарителя[9].
На второ място, поддържана е тезата, че привнасянето става с особено искане в първата фаза на съдебната делба (доц. Цончев)[10], като, ако дареният се откаже от наследството, то той се изключва от делбата и запазва дареното (рискувайки обаче да бъде атакуван с иск за възстановяване на запазна част), а в противен случай дареното се включва в делбата. Проблемът с това становище е, че това „искане“, така както е описано, прилича на конститутивен иск, а съгласно т. 3, б. „а“ от ППВС № 7/1973 г. конститутивните искове в първата фаза на делбата са поначало изключени[11]. Оставям настрана въпроса, че ако приемем тезата за конститутивен иск, ще трябва да разсъждаваме относно държавната такса, необходимостта от вписване на исковата молба по иска за привнасяне на дарения недвижим имот и пр.
Аз споделям тезата, че коментираната уговорка представлява по същество особено прекратително условие – откриване на наследството на дарителя преди смъртта на дарения. Касае се според мен именно за условие, а не за неопределен срок (dies incertus)[12], защото макар да е сигурно, че дарителят ще почине, не е сигурно, че той ще почине преди дарения, който дължи привнасяне, доколкото наследниците на дарения според мен не могат да бъдат задължени с договор да привнасат дареното (чл. 21, ал. 1 ЗЗД)[13]. Но следва да се подчертае, че привнасянето на имота в наследството (а ако той е отчужден или обременен с ипотека – на стойността му) не настъпва автоматично при откриване на наследството на дарителя. В този момент дареният има качеството на призовано към наследяване лице. От него зависи дали и как ще упражни правото си на наследяване[14]. Той може да се откаже от наследството, за да задържи дарения имот. В този случай клаузата става невъзможна за изпълнение, тя се кадуцира.
Ако приеме наследството, настъпва действието на уговореното от страните прекратително условие и дареният е длъжен да върне дарената вещ в наследството[15], а ако тя е отчуждена или обременена с вещно право или ипотека, дареният е длъжен да внесе паричната стойност на вещта. Доколкото сбъдването на прекратителното условие има обратно действие (чл. 25, ал. 2 ЗЗД), то дареният не е собственик на вещта, считато от откриване на наследството, и дължи връщане на доходите, събрани от имота за периода от откриване на наследството до внасянето на имота в наследството (чл. 88, ал. 4 (отм.) ЗН).
4. Валидна ли е клаузата?
Валидността на коментираната уговорка може да бъде поставена под въпрос с оглед забраната на чл. 26, ал. 1 in fine ЗН за сключването на договори върху неоткрити наследства[16]. Самото възприемане на действителността на подобни уговорки е важно с оглед евентуалното преосмисляне на общата забрана за сключването на договори върху неоткрити наследства и на съвместните завещания. Дали законодателят ще продължава да се придържа към „дребнавата мъдрост на честния буржоа“[17], който не желае синът му да намери аванс срещу неговото наследство и да спекулира с по-далечни събития, които засягат устоите на семейното благополучие? Или ще подходи по-реалистично и ще допусне в името на договорната автономия подобни уговорки[18]? Това е въпрос на допълнително проучване, който надхвърля рамките на статията. Тук само ще се задоволя да изразя становището, че клаузата, която коментирам, според мен е валидна.
Забраната за сключване на договори върху неоткрити наследства според мен обхваща такива уговорки, които създават изгода за страна по договора от (по-бързото) откриване на наследството на едно лице (наследодател). Именно в такава изгода се състои „спекулирането“ на наследника със смъртта на наследодателя, което попада под забраната[19]. Затова например ЗН изрично урежда делбата-завещание в чл. 77-80 ЗН, за да я извади от приложното поле на забраната на чл. 26, ал. 1 in fine ЗН. Но при обсъжданата клауза дареният няма изгода от по-близката смърт на дарителя, напротив, положението е точно обратното. Ако може да се говори за изгода от смъртта на дарителя, тя е за другите сънаследяващи, които обаче не са страна по договора за дарение. По тази причина ми се струва, че нищожността по чл. 26, ал. 1 in fine ЗН е неприложима към уговорки като коментираните в статията.
Статията няма претенцията да обхване всички възможни хипотези и усложнения, които биха възникнали, ако се признае допустимостта на подобни договорни клаузи за привнасяне на дареното в наследството на дарителя. Надявам се обаче тя да стане повод за ползотворно обсъждане на интересните и важни въпроси, които проблемите на сънаследяването повдигат.
[1] Венедиков, П. Система на българското наследствено право. 2 изд. С.: печ. Книпеграф, 1945, с. 348-365, Тончев, Д. Коментар върху Закона за наследството. Т. V. 2 изд. С.: печ. Т. Т. Драгиев & С-ие, 1927, с. 76-264.
[2] Достъпни на следния адрес: http://www.parliament.bg/pub/StenD/2013070512360229121948_20.pdf.
[3] За него и за причините той да не бъде внесен за обсъждане в Народното събрание вж. Петров, Вл. Развитие на идеята за кодификацията на гражданското право в Република България. // Римското право и съвременните кодификации. Съст. М. Новкиришка-Стоянова и Т. Колев. С.: УИ „Св. Кл. Охридски“, 2008, с. 144-149.
[4] Цанкова, Ц. Прихващането и привнасянето между низходящи наследници според проекта за Граждански кодекс на НРБ. // Правна мисъл, 1981, № 1, с. 50-58.
[5] Цанкова, Ц. Привнасянето и прихващането на даренията при наследявяне. // Юбилеен сборник в памет на проф. Петко Венедиков. Научен ред. проф. Вл. Петров. С.: УИ „Св. Кл. Охридски“, 2008, с. 366-381.
[6] Цончев, Кр. Прихващане на дарения при наследяване от низходящи, приживна делба и договор на наследство. // Държава и право, 1989, № 4, с. 52-58.
[7] Цанкова, Ц. Прихващането и привнасянето…, с. 56. Проф. Цанкова обсъжда и други възможни тези.
[8] Марков, М. Гражданско право. Обща част. Помагало. 7 прераб. и доп. изд. С.: Сиби, 2013, с. 206. Сходно е определението на тежестта на Ставру, Ст. (В: Ставру, Ст., В. Петров. Дискусии в българското наследствено право. Книга първа. С.: Фенея, 2013, с. 142): „допълнителна клауза, съставляваща част от случайното съдържание на правната сделка, с която се възлага определено юридическо задължение за облагодетелствано от сделката лице“.
[9] В теорията е спорно дали може да се търси обезщетение за неизпълнение на тежестта от заинтересованото лице. Вж. дискусията и аргументите у Ставру, Ст. // Ставру, Ст., В. Петров. Цит. съч., с. 150-152.
[10] Цончев, Кр. Цит. съч., с. 54.
[11] В теорията този тълкувателен резултат се оспорва като неправилен. Вж. Венедиков, П. Съсобственост. Правни въпроси. 3 изд. С.: ИК „Петко Венедиков“, 2000, с. 116-120; Цончев, Кр. Съдебна делба. 2 изд. С.: Наука и изкуство, 1985, с. 69-72.
[12] Условието е бъдещо несигурно събитие, а срокът – дори когато не е ясен точният момент на изтичането му, е бъдещо сигурно събитие. Още римското право е разграничавало неопределените срокове от условията по това, че срокът даже и когато е неопределен, сигурно ще изтече, докато при прекратителното условие не е известно изобщо дали събитието, което се визира, ще настъпи. Вж. Андреев, М. Римско частно право. 5 прераб. и доп. изд. С.: Наука и изкуство, 1975, с. 299-301.
[13] Разбира се, дареният може да учреди завет с предмет дарената вещ в полза на дарителя, който би бил напълно валиден. Договорната уговорка за учредяването на такъв завет обаче ще бъде нищожна като несъвместима с отменимия характер на завещанието (Цанкова, Ц. Завещанието в българското наследствено право. 2 прераб. и доп. изд. С.: Фенея, 1995, с. 38-39).
[14] За същността, съдържанието и упражняването на това право вж. Петров, В. // Ставру, Ст., В. Петров. Цит. съч., с. 356-358, 395-396, Марков, М. – Цанкова, Ц., Ек. Матеева, М. Марков, Вес. Петров, Д. Танев, Ив. Георгиев. Закон за наследството. Научноприложен коментар. С.: Труд и право, 2016, с. 534-541.
[15] Вещта от негова лична собственост става сънаследствена.
[16] За това основание за нищожност на договорите вж. Кацарски, Ал. Основанието за нищожност при сделки върху неоткрити наследства. // Съвременно право, 1999, № 6, с. 49-55, Недев, Д. Субективната страна на сделките върху неоткрити наследства. // Съвременно право, 2015, № 3, с. 19-34.
[17] Изразът е на проф. Demogue, цит. у Меворах, Н., Д. Лиджи, Л. Фархи. Коментар на Закона за задълженията и договорите. чл.чл. 1-133. 2 изд. С.: печ. Херман Поле и с-ие, 1926, с. 56, бел. под линия.
[18] Сравнителноправно допустимостта на договори за наследство в германското право е обоснована, на първо място, с необходимостта да се осигури възможност на многобройните емигранти от Германия да ликвидират бъдещите си наследства, като получат при изселванията си от отечеството парична престация в замяна на отказ от евентуалния си наследствен дял. За тези лица няма почти никаква надежда да се завърнат в Германия и ако им се откаже възможността да ликвидират бъдещите си наследства, в действителност би им се отказала възможността изобщо да се възползват от тях. Вж. Диков, Л. Курс по българско гражданско право. Т. III. Облигационно право. Обща част. 3 изд. С.: Университетска печатница, 1943, с. 300-301.
[19] Основанието по чл. 26, ал. 1, пр. 4 ЗЗД е обективно, тъй като липсва изискване страните да осъзнават, че нарушават закона. Това обаче не означава, че субективен елемент е изобщо изключен. Субективната страна на сделките върху неоткрити наследства винаги включва определено знание, а в редица случаи и намерение на страните. Вж. Недев, Д. Цит. съч., с. 21 и сл.
Предишна статияДискриминация в трудовите отношения. Практика на Европейския съд за правата на човека
Следваща статияПревод на промените във френския Граждански кодекс от 10 февруари 2016 г. относно договорите, общия режим на задълженията и тяхното доказване (част V)

matches:
de lege lata
de lege ferenda
de lege lata
in fine
in fine
in fine


Размисли по пътя към Европа » 2015 » февруари
Жалба до Върховна касационна прокуратура относно предположение за съставяне и използване на документ с невярно съдържание
понеделник, февруари 2nd, 2015
София 1061, ул. „Витоша” № 2
Входящ номер 1393/2015
от Димитър Николов Митев, гр. Пловдив 4002, ул. xxxxxxxxxxxxx, ЕГН xxxxxxxxxx тел: 0888/704984
относно предположение за извършване на престъпление от общ характер – съставяне и използване на документ с невярно съдържание от съдиите Татяна Петрова (ПАС), Йовка Дражева, Таня Вачева, Иван Раденков (ВАС), Мариана Михайлова (ПАС), Андрей Икономов, Донка Чакърова и Илиана Славовска (ВАС) с цел избягване на произнасяне по същество по жалба за пряка дискриминация.
Уважаеми госпожи и господа прокурори,
1) Подадох жалба до Пловдивски административен съд срещу Решение № 8/ 01.03.2012 г. на Директора на Дирекция „МДТ” – община Пловдив като НЕЗАКОНОСЪОБРАЗНО и ПРЯКО ДИСКРИМИНАЦИОННО. Съдията-докладчик по образуваното адм. дело 1391/2012 г. отказа да разглежда въпроса за пряката дискриминационност и с писмо до зам. председателя на ПАС поиска образуване на ново адм. дело в частта за исканата от нас отмяна на акта като „пряко дискриминационен” и определяне на докладчик.
Цитирам: “Предпоставките за установяване на пряка дискриминация и установените в чл. 73 от Закона за защита от дискриминация определят самостоятелен режим за защита на засегнатото лице, различен от съдебното оспорване на АУЗД издаден по ЗМДТ. При двата закона подлежат на установяване различни факти и обстоятелства от значение за законосъобразност на административния акт, респективно – за основателност на жалбата.
По съображенията, съдията-докладчик
Отделя за самостоятелно разглеждане в отделно съдебно производство жалбата на Ивана Димитрова Хоусен, представлявана от Димитър Николов Митев – гр. Пловдив, ул xxxxxxxxxxx № xx против АУЗД № 1041/28.12.2011 г., потвърден с Решение № 8/01.03.2012г. на Директор Дирекция “МДТ”- Община Пловдив в частта за поисканата отмяна на акта като “пряко дискриминационен”.
Искането на съдията докладчик бе уважено от ръководството на ПАС, въпросът за „пряката дискриминационност бе изваден от адм. дело 1391/2012 г. и бе образувано ново адм. дело 2308/2012 г.по описа на ПАС, което бе счетено за изяснено от нов съдия докладчик Татяна Петрова и му бе даден ход по същество на 29.11.2012 г.
Три месеца по-късно, с ново определение (№ 647/ 28. февруари 2013 г.) председателката на състава Татяна Петрова постанови, че „поради наличието на образувано дело пред същия съд, между същите страни, на същото основание, жалбата ще следва да бъде оставена без разглеждане, а производството по делото – прекратено”.
На базата на тази НЕИСТИНА, че въпросът за „пряката дискриминационност” се съдържа в друго дело, след като е изваден от там, съдия Петрова прекрати дело 2608/2012 г.и го остави без разглеждане с което на практика ни бе отказано правосъдие.
2). Недоволен от постановеното определение на съдия Петрова подадох частна жалба , в която изрично посочих НЕИСТИНАТА, съдържаща се в Определение 647. Във ВАС бе образувано дело 4432/2013 –по което с определение 5323/16.04.2013 г. тричленен състав: Председател ЙОВКА ДРАЖЕВА и членове ТАНЯ ВАЧЕВА и ИВАН РАДЕНКОВ потвърди определението на съдия Татяна Петрова по дело 2308, въпреки че същото е постановено на базата на посоченото невярно твърдение.
Само за пълнота посочвам, че Адм. дело 1391/2012 г. по описа на ПАС, от което бе изваден казусът за пряка дискриминационност, приключи с РЕШЕНИЕ № 2844/27.12.2012 г.(два месеца преди съдия Т. Петрова да постанови своето определение 647) в което няма нито една дума по казуса за пряката дискриминационност на оспорваното от нас решение на ДМДТ – Пловдив.
3. Тъй като в посочените решения и определения на ПАС и ВАС липсва произнасяне по същество ние се опитахме да потърсим защита от дискриминационната практика на ДМДТ при определянето на „такса битови отпадъци” (ТБО) за нежилищни имоти чрез Районен съд Пловдив. В жалбата си описахме подробно развитието на делото „пряка дискриминация в ПАС и ВАС. С определение 12200/26.092013 г. по дело 15248/2013 г. съдия Миглена Площакова постанови, че случаят е подсъден на Административен съд Пловдив. Това определение бе потвърдено и от Окръжен съд Пловдив с негово определение 139/14.01.2014 по гражданско дело № 3648/2013 г.
В определенията на ПРС и ПОС липсва какво и да било становище относно описаното в жалбите ми постановяване на определения в ПАС и ВАС на базата на НЕИСТИНАТА, използвана от съдия Т. Петрова. Няма и становище дали е упражнена дискриминация в разглеждания случай или не. Просто случаят бе прехвърлен отново в системата на административния съд.
Образувано бе дело 1080/2014 г по описа на ПАС. Ответникът в лицето на Дирекция „МДТ” пледира за недопустимост на жалбата с позоваване на съществуващото определение 5323/16.04.2013 г. на ВАС по дело 4432/2013, а СЪДИЯТА МАРИАНА МИХАЙЛОВА, ПОДХОЖДАЙКИ ФОРМАЛНО, УВАЖИ ИСКАНЕТО НА ОТВЕТНИКА ЗА НЕДОПУСТИМОСТ НА ДЕЛОТО. ЖАЛБАТА НИ БЕ ОСТАВЕНА БЕЗ РАЗГЛЕЖДАНЕ И ДЕЛОТО БЕ ПРЕКРАТЕНО.
След определението на съдия М. Михайлова подадохме частна жалба до ВАС, образувано бе дело 15872/2014 г. по което тричленен състав с председател Андрей Икономов, членове Донка Чакърова и Илиана Славовска също не обърна никакво внимание на посочение от нас факт за НЕИСТИНАТА , на базата на която бе постановено първото определение на съдия Татяна Петрова по дело 2308/2012 г. и с определение № 717/21.01.2015 Г. пътвърди базиращото се на тази НЕИСТИНА определение на съдия Мариана Михайлова
Оказа се, че оспорваното определене (№ 647 28. февруари 2013 г.) на съдия Татяна Петрова по дело 2308 и неговото потвърждаване от тричленния състав по дело 4432 с определение 5323 за нас по формално-правни причини стана невъзможно да търсим защита от упражняваната от ДМДТ пряка и продължаваща години наред дискриминация тъй като има влязло в сила решение и случаят не може да се преразглежда.
Да разпоредите проверка с цел:
1. Установяване истинността на писмото, поместено по долу, изх. № 13.09.2012 г., от съдия Здравка Диева до зам. председателя на Пловдивски административен съд, с което се изпраща копие от жалбата ни вх. № 12 СГ 14/04.04.2012 против Решение № 8 в частта за поисканата отмяна на акта като пряко дискриминационен и препис на решение № 113/21.06.2011 г. по преписка 267/2009 г. Четвърти специализиран заседателен състав /дискриминация на основата на признак „имуществено състояние” – КЗД , за образуване на ново дело с определяне на докладчик.
2. Установяване дали съдия Татяна Петрова се е запознала с писмото по т. 1 след като на него е написано Адм.д. № 2308/2012 и тя е определена за докладчик по същото дело.
3. Във връзка с отговорите на точки 1 и 2, да се прецени верността на твърдението на съдия Т. Петрова, че освен дело 2308/2012 г. има друго дело пред същия съд от същите участници И НА СЪЩОТО ОСНОВАНИЕ.
4. Ако се установи, че ОСНОВАНИЯТА ЗА ВОДЕНЕ НА ДЕЛО 1391/2012 И 2308/2012 СА РАЗЛИЧНИ , да се прецени дали Определение (№ 647 28. февруари 2013 г.) е документ с невярно съдържание, както и дали са документи с невярно съдържание последвалите го, посочени по-горе определения, постановени от съответните състави при обжалването му, с които то е потвърдено и оставено в сила.
5. В случай че оспорваните определения са документ с невярно съдържание да се прецени дали следва да се носи наказателна отговорност от съдебните състави, които са ги създали и използвали като средство и начин за прекратяване на производството по споменатите по-горе дела с цел избяггване на произнасяне по същество по жалба за пряка дискриминация. Моля да се има предвид, че на всички състави сме обърнали внимание в жалбите си за наличието на невярно твърдение в определението на съдия Татяна Петрова, което не бе взето предвид.


text:
Васил Петров | Предизвикай правото!
редактор в Професионален сайт „Предизвикай правото!“
Здравейте, казвам се Васил Петров и съм редактор в сайта от месец март 2015 г. Завършил съм специалност „право“ в Юридическия факултет на Софийския университет. Доктор съм по административно право и процес от месец март 2016. Работя като съдия в Софийския районен съд, I ГО. Интересите ми са предимно в областта на административното право и процес, наследственото право и трудовото право. Приех поканата да стана част от екипа на сайта без колебание. В общуването си със Стоян, Румен и Делян открих споделената радост от науката и идеите на другия. Убеден съм, че усилието да помагаш на другия, особено ако е млад, неуверен и едва прохожда в науката, заслужава да бъде подкрепено. Готов съм да ви помагам, колкото ми стигат силите.
Може да се свържете с мен на следния електронен адрес: vassilp (at) gmail.com
1. Общият административен акт. С., Сиела, 2017. 408 с.
2. Публичноправни проблеми на трудовото право. С., Сиела, 2015. 232 с.
3. Административнопроцесуалният кодекс. Критичен преглед на съдебната практика. Коментар и предложения за усъвършенстване на уредбата (заедно с проф. Мария Славова). С., Фенея, 2014. 387 с.
4. Дискусии в българското наследствено право (заедно с д-р Стоян Ставру). С., Фенея, 2013. 422 с.
II. Студии, статии, критични бележки и библиографии
1. Унищожаване на отказ от наследство по чл. 56 от ЗН – процесуални аспекти. – В: Актуални въпроси на семейното и наследственото право. Сборник в памет на проф. Лиляна Ненова. С., Университетско издателство „Св. Климент Охридски“, 2017, 321-333. 2. Могат ли недееспособните да приемат наследство с конклудентни действия? Критични бележки към определение № 380 от 04.10.2016 г. по гр.д. № 3235/2016 г., ВКС, III о. – Адвокатски преглед, 2016, № 12, 46-51.
3. Съдоустройствените жалони в Конституцията от 1991 г. относно административното правосъдие: Бележки с оглед на някои настоящи и бъдещи конфликти в законодателството и съдебната практика. – 25 години Конституция на Република България в перспективата на върховенството на правото, демокрацията и защитата на основните права? сб. от Научна конференция, организирана от Народно събрание на Република България, Софийски университет „Св. Климент Охридски“, Нов български университет, 11 юли 2016 г. Б.м. [С.], НБУ, б.г. [2017], 179-190.
4. Ограничената отговорност на наследника, приел наследство по опис – Норма, 2017, № 1, 5-27. 5. Проблеми на исковата защита срещу неравно третиране пред гражданския съд. – Защита от дискриминация в България и Европа. Сборник от Научна конференция на Академия на МВР, 10.12.2015 г. С., Академия на МВР, 2016, 318-329.
6. За основанието на отрицателния установителен иск за несъществуване на право или правоотношение (коментар на едно съдебно решение). – Адвокатски преглед, 2016, № 9, 59-63.
7. Наказанието в публичното право – опит за дефиниция и приложения на дефиницията. Разграничения. – В: Право и права. Сборник в памет на проф. д-р Росен Ташев. Съст. Симеон Гройсман. С., УИ „Св. Кл. Охридски“, 2016, 557-568.
8. Кой да наказва дисциплинарно съдиите? Българската нормативна уредба (1880-2016 г.) и перспективи за нейното усъвършенстване. – Адвокатски преглед, 2016, № 8, 25-46.
9. За правото на информация на родителя по отношение на учебно заведение и исковата му защита. – В: Правни и икономически проблеми в съвременната бизнес среда. Сб. доклади от докторантска научна конференция от 23 октомври 2015 г. С., Изд. комплекс – УНСС, 2016, 115-122.
10. Частичните цесии – проблеми на разноските в изпълнителния и исковия процес. – В: сб. Предизвикай: Изпълнителния процес! Съст. Ст. Ставру, В. Петров. С., Сиела, 2016, 97-109.
11. Законосъобразно ли е отнемането на имущество по Закона за отнемане в полза на държавата на незаконно придобито имущество от осъдено лице? – Доклад на Научна конференция на Русенския университет и Съюза на учените-Русе, 10.10.2015 г. – Научни трудове на Русенския университет, т. 54, серия 7 (Правни науки). Русе, 2015, 144-147.
12. Академик Петко Стайнов и теорията за административния договор в българското административно право. – Правна мисъл, 2015, № 3, 51-59.
13. Видове общи административни актове. – Научни трудове на Института за държавата и правото. Т. XIII (2015). Актуални правни проблеми. Под общата ред. проф. д.ю.н. Цв. Каменова. С., ИДП БАН, 2015, 24-34.
14. Как отговарят недееспособните, приели наследството по опис, за наследствените задължения след навършване на пълнолетие? Критични бележки към решение № 12 от 02.02.2015 г. по гр.д. № 3895/2014 г., ВКС, III о. – Адвокатски преглед, 2015, № 4-5, 60-66.
15. Библиография на българската литература по наследствено право. – Юридически свят, 2015, № 1, 101-109.
16. Заповед за изпълнение и изпълнителен лист за неизискуеми вземания. – Правна мисъл, 2015, № 1, 72-80.
17. Загубване на изгодите от приемането на наследството по опис (чл. 64 ЗН и чл. 65, ал. 1 in fine ЗН). – Норма, 2015, № 3, 5-29.
18. Понятието за общ административен акт в българската административноправна доктрина – исторически преглед. – Научни трудове на Института за държавата и правото при Българската академия на науките, Т. X (2015). С., ИДП-БАН, 2015, 33-42.
19. Силата на пресъдено нещо на отказа от иск по отношение на приобретателя на спорното право в хода на процеса. – Съвременно право, 2014, № 6, 36-46.
20. Подлежи ли на оспорване пред съда актът на по-горестоящия административен орган по чл. 97, ал. 2 in fine АПК? (По повод Тълкувателно дело № 3/2014 г., ОСК на ВАС). – Норма, 2014, № 11, 53-70.
21. Административното правосъдие в XXI век: от какви изменения и допълнения се нуждае Административнопроцесуалният кодекс. – сб. 100 години Върховен административен съд. Сборник доклади от научна конференция в Софийския университет „Св. Климент Охридски“, Юридически факултет, 17.10.2013 г. Съст. проф. Сашо Пенов. С., УИ „Св. Климент Охридски“, 2014, 54-98.
22. Пряката демокрация и академичната автономия (заедно с Иван Георгиев). – Научни трудове на Института за държавата и правото при Българската академия на науките, Т. IX (2014). С., ИДП-БАН, 2014, 113-123.
23. За пределите на съдебната проверка на законността на уволнението при предявен от работника или служителя иск за отмяната му (чл. 344, ал. 1, т. 1 КТ). – Юбилейна международна научна конференция „50 години Великотърновски университет „Св. св. Кирил и Методий“ (1963-2013)“. Юридически университет. Велико Търново, УИ „Св. св. Кирил и Методий“, 2014, 135-143 (диск).
24. Съвместни завещателни разпореждания на съпрузи. – В: Семейните отношения в променящия се свят. Правни, социологически и икономически измерения. Съст. А. Шопов. С., Сиби, 2014, 261-269.
25. За тежестта на доказване на факта на полагането на труд при предявен иск за заплащане на трудово възнаграждение. – Норма, 2014, № 9, 44-48.
26. За тълкувателните актове на Върховния административен съд (заедно с Мария Славова). – В: Юбилеен сборник в чест на 85-годишнината от рождението на проф. д-р Добри Димитров. С., УИ „Св. Климент Охридски“, 2014, 380-389.
27. Правото на наследяване – няколко дискусионни въпроса. – Съвременно право, 2014, № 3, 36-47.
28. Относно правната природа на трудоустрояването по чл. 317, ал. 1 от Кодекса на труда. – Правна мисъл, 2014, № 2, 55-65.
29. Разходите във връзка с погребението на загинал при непозволено увреждане близък като имуществени вреди, подлежащи на обезвреда. – Норма, 2014, № 5, 5-12.
30. Противозаконна ли е разпоредбата на чл. 16 от Тарифата за държавните такси, които се събират от съдилищата по Гражданския процесуален кодекс? – Адвокатски преглед, 2014, № 4, 40-43.
31. Спорни въпроси на прекъсването на погасителната давност. – Норма, 2014, № 4, 5-28.
32. Може ли гражданският съд да упражнява косвен съдебен контрол върху решение на административния съд по оспорване на индивидуален административен акт? Критични бележки по Тълкувателно решение от 14.01.2013 г. по тълк.д. № 5/2011 г., ОСГК на ВКС. – Liber amicorum по случай 80-годишнината на проф. Кино Лазаров. С., Фенея, 2014.
33. Прекратяване на правомощията на народния представител поради несъвместимост (по повод казуса „Пеевски“). – Съвременно право, 2013, № 6, 19-28.
34. Защитимо ли е правото на работника или служителя на обезщетение за вредите от трудова злополука и професионална болест без предварителното признаване по административен ред на злополуката за трудова и болестта за професионална? – Труд и право, 2014, № 2, 35-44 (препечатка).
35. Защитимо ли е правото на работника или служителя на обезщетение за вредите от трудова злополука и професионална болест без предварителното признаване по административен ред на злополуката за трудова и болестта за професионална? – Адвокатски преглед, 2014, № 1, 44-52.
36. 100 години административно правосъдие в България. Минало, настояще и бъдеще (заедно с М. Славова). – Studia Iuridico-Historica, г. I, бр. 1 (2012). Благоевград, УИ „Н. Рилски“, 2013, 88-93.
37. За самостоятелния характер на иска на работника или служителя за заплащане на обезщетение за оставане без работа вследствие на незаконно уволнение (чл. 344, ал. 1, т. 3 КТ). – Норма, 2013, № 10, 101-111.
38. Може ли гражданският съд да упражнява косвен съдебен контрол върху решение на административния съд по оспорване на индивидуален административен акт? Критични бележки по Тълкувателно решение от 14.01.2013 г. по тълк.д. № 5/2011 г., ОСГК на ВКС. – Адвокатски преглед, 2013, № 9, 38-48.
39. Тежестта на доказване на оставането без работа след незаконно уволнение на работник или служител. – В: Правото – изкуство за доброто и справедливото. 20 години Юридически факултет. Отг. ред. проф. д-р Дарина Зиновиева. Пловдив, УИ „Паисий Хилендарски“, 2013, 365-373.
40. Актът за налагане на строителна забрана – правна същност и ред за защита. – В: сб. Научни трудове на Института за държавата и правото. Т. VIII. Актуални правни проблеми. Под общата ред. на проф. д-р Цв. Каменова. С., БАН, ИДП, 2013, 86-95.
41. За противоконституционността на чл. 122е, ал. 3 от Закона за обществените поръчки. – Адвокатски преглед, 2013, № 7-8, 15-21.
42. Предели на съдебната проверка и предмет на делото при предявен от работника или служителя иск за отмяната на уволнението като незаконно (чл. 344, ал. 1, т. 1 КТ). – Норма, 2013, № 6, 86-101.
43. Към предстоящата реформа на административното наказване. Размисли de lege ferenda (заедно с Мария Славова). – Административно правосъдие, 2012, № 5, 7-42.
44. Наследственоправното положение на държавата по чл. 11 при наследствена трансмисия (заедно със Стоян Ставру). – Норма, 2013, № 3, 68-83.
45. Сумарното съдебно решение в българското процесуално право – de lege lata и de lege ferenda. – В: Развитие на право в глобализиращия се свят. Юбилеен сборник по случай 100-годишнината от рождението на акад. Любен Василев и проф. дюн Живко Сталев и 90-годишнината от рождението на проф. дюн Витали Таджер. С., Фенея, 2013, 513-522.
46. Административни актове, определящи условията на участие в състезателни процедури за издаване на облагодетелстващи административни актове. – В: Европейското бъдеще на България – правни аспекти. сб. от Годишна научна конференция на Юридическия факултет на УНСС, проведена на 30.11.2012 г. С., Изд. комплекс – УНСС, 2013, 288-297.
47. За правомощието на Министерския съвет, предоставено му от § 121 ПЗР ЗИД КТ, ДВ, бр. 25 от 16.03.2001 г. – Адвокатски преглед, 2013, № 1, 49-51.
48. Споразумението по чл. 20 от Административнопроцесуалния кодекс (кратки правно-догматични бележки). – Адвокатски преглед, 2012, № 12, 27-49.
49. Производството за издаване и оспорване на общи административни актове по Административнопроцесуалния кодекс като производство по защита на колективен интерес. Сравнения с някои други производства по българското положително право. – В: сб. Научни трудове на Института за държавата и правото. Т. VII. Актуални правни проблеми. Под общата ред. на проф. д-р Цв. Каменова. С., БАН, ИДП, 2012, 118-136.
50. Мълчанието на некомпетентен административен орган и фикцията по чл. 58, ал. 1 АПК. – Норма, 2012, № 9, 17-29.
51. Нормативните административни актове по Административнопроцесуалния кодекс – правна същност и ред за защита (заедно с Мария Славова). – Административно правосъдие, 2012, № 2, 7-45. 52. Административният акт на министъра на труда и социалната политика по чл. 51б, ал. 4 от Кодекса на труда – правна същност и ред за защита. – В: сб. Правната наука. Традиции и актуалност. Научна конференция по случай петдесетата годишнина на Пловдивския университет „Паисий Хилендарски“ Пловдив, 30.09–01.10.2011 г. (организирана от Юридическия факултет), Мръчков, В., Д. Зиновиева, В. Стоянов – отг. ред.; Генова, Яр. – съставител. Пловдив, 2012, 241-258.
53. За приемането на наследство и доказването му – няколко спорни въпроса в практиката. – Адвокатски преглед, 2012, № 4, 41-47.
54. Административните актове по учредяване на защитен статут на природни територии по Закона за защитените територии и Закона за биологичното разнообразие. – В: Научни трудове на Русенския университет, т. 50, серия 7, сб. доклади от Научна конференция на Русенския университет „Ангел Кънчев” и на Съюза на учените – Русе’2011 г. Русе, Русенски университет „Ангел Кънчев”, 2011, 177-182.
55. Заплащане на чужди местни данъци и такси във връзка с недвижим имот – правна същност и гражданскоправен ред за възстановяване. – В: Научни трудове на Русенския университет, т. 50, серия 7, сб. доклади от Научна конференция на Русенския университет „Ангел Кънчев” и на Съюза на учените – Русе’2011 г. Русе, Русенски университет „Ангел Кънчев”, 2011, 183-188.
56. Защитата на страните по трудовото правоотношение срещу актовете на Инспекцията по труда по чл. 333 КТ. – Търговско право, 2011, № 2, 59-70.
57. Една законодателна аномалия в административното правораздаване. – Адвокатски преглед, 2011, № 7, 48-53.
58. Принудителното изпълнение на незаместими задължения по Административнопроцесуалния кодекс. – В: Научни трудове на Русенския университет, т. 49, серия № 7, сб. доклади от Научна конференция на Русенския университет „Ангел Кънчев“ и на Съюза на учените – Русе’2010 г. Русе, Русенски университет „Ангел Кънчев“, 2011, 167-172.
59. Обжалване на актовете на Инспекцията по труда по разрешаване на уволнение. – В: Научни трудове на Русенския университет, т. 49, серия № 7, сб. доклади от Научна конференция на Русенския университет „Ангел Кънчев“ и на Съюза на учените – Русе’2010 г. Русе, Русенски университет „Ангел Кънчев“, 2011, 162-166.
60. За уголемяването на дяловете при наследяването по завещание. – Съвременно право, 2011, № 1, 51-68.
61. Административно наказване по Административнонаказателния кодекс или наказване по Наказателния кодекс? Алтернативен поглед към бъдещата уредба на административното наказване (в съавторство с Мария Славова). – В: Съвременното право – проблеми и тенденции. Сб. от Национална научно-практическа конференция по случай 20-годишнината на списание „Съвременно право“. С., Сиби, 2011, 423-445. 62. Reopening of Final National Judicial Proceedings Pursuant to a Judgment Finding Violation by ECtHR: Constitutionality and Legislative Expediency. – Bulgarian Journal of International Law, Vol. II (2010), Issue 1, 133-145.
63. Бончо Матеев Бончев. – Адвокатски преглед, 2010, № 12, 19-22.
64. Отстраняване и недопускане на кандидат до участие в състезателна процедура за издаване на облагодетелстващ административен акт. – Търговско право, 2010, № 4, 27-38.
65. За лихварството, лихоимството и чл. 252 НК. – Адвокатски преглед, 2010, № 10-11, 66-78.
66. Оспорването на административни актове по административен ред (в съавторство с Мария Славова). – Съвременно право, 2010, № 5, 7-35.
67. Преглед на практиката по приложението на Административнопроцесуалния кодекс. Предложения за усъвършенстване на уредбата (в съавторство с Мария Славова). – Административно правосъдие, 2010, № 3, 7-64.
68. Общият административен акт в практиката на Върховния административен съд по Административнопроцесуалния кодекс. – Правна мисъл, 2010, № 3, 3-28.
69. Принудителното изпълнение на незаместими задължения по Административнопроцесуалния кодекс. – Съвременно право, 2010, № 3, 56-73.
70. Приложно поле на наказателната отговорност за кредитиране от физически лица. – Икономически алтернативи, 2010, № 3, 134-141.
71. Проблемът за прикритото трудово правоотношение и последиците от разкриването му (в съавторство с Иван Георгиев). – Търговско право, 2010, № 1, 5-25.
72. Съдбата на висящите към 1 март 2007 г. дела по чл. 1 от Закона за отговорността на държавата и общините за вреди. – Адвокатски преглед, 2009, № 1-2, 3-7.
73. Тормоз на етническа основа чрез публикация. – Общество и право, 2009, № 4, 32-43. 74. Антон Каблешков: Бележит съдия и борец за независима съдебна власт. Края на XIX-началото на XX век. – Общество и право, 2009, № 1, 133-135.
75. Някои законодателни недоразумения в административното правораздаване. – Адвокатски преглед, 2008, № 5-6, 23-36.
76. Отмяна на влязло в сила съдебно решение поради осъдително решение на Европейския съд за защита на правата на човека: конституционност и целесъобразност. – Адвокатски преглед, 2008, № 3, 15-24.
77. Може ли да влезе в сила административен акт, издаден от лице, което по закон не е овластено да го издава: критика на една статия. – Адвокатски преглед, 2007, № 12, 35-39.
III. Професионален сайт „Предизвикай правото!“
1. Може ли да бъде намалена поради прекомерност законна неустойка? (14.05.2017 г.); 2. За осъдителния характер на иска по чл. 56, ал. 1 от Закона за наследството (02.02.2017 г.);
3. Сигнал за противоречива съдебна практика по тълкуването на чл. 153, ал. 1 от Закона за енергетиката и чл. 57, ал. 1 от Закона за собствеността (19.01.2017 г.); 4. Библиография на публикации по придобивна и погасителна давност в периода 1951-2016 г. (в съавторство с Мартин Пенчев) (06.10.2016 г.);
5. По два спорни въпроса на осиновяването (тълкувателно дело № 1/2015 г. на ВКС, ОСГК) (29.09.2016 г.);
6. Отмяна на влязло в сила съдебно решение поради осъдително решение на Европейския съд за защита на правата на човека: конституционност и целесъобразност (07.08.2016 г.);
7. Заповед за изпълнение и изпълнителен лист за неизискуеми вземания (17.07.2016 г.); 8. Библиография на публикации за давността (придобивна и погасителна) до 1951 г. (16.06.2016 г.); 9. Тълкувателно решение от 14.01.2013 г. по тълк.д. № 5/2011 г., ОСГК на ВКС, и косвеният съдебен контрол върху решението на административния съд по оспорване на индивидуален административен акт. (22.05.2016 г.); 10. Библиография на публикации по българско обичайно право (края на 19 в.-първата половина на 20 в.) (19.05.2016 г.); 11. Ползват ли се съдиите, прокурорите и следователите от предварителната закрила при уволнение по чл. 333 КТ? (01.05.2016 г.);
12. Заявление за издаване на заповед в полза на топлопреносно дружество за период, по-кратък от година (24.03.2016 г.);
13. Споразумението по чл. 20 от Административнопроцесуалния кодекс (06.03.2016 г.);
14. Приватизиране на обвинението? За монопола на Прокуратурата да преследва престъпления от общ характер (17.01.2016 г.); 15. Мълчанието на некомпетентния административен орган (20.12.2015 г.); 16. Подлежи ли на оспорване пред съда актът на по-горестоящия административен орган по чл. 97, ал. 2 in fine АПК? (15.11.2015 г.); 17. Архив за правни науки. Библиография (1940-1943) (08.10.2015 г.);
18. Искове за признаване за установено, че длъжникът не дължи поради погасяване по давност на вземането (13.09.2015 г.);
19. Преглед на решенията по чл. 290 ГПК, постановени от ТК на ВКС през м. февруари и март 2015 г. (19.07.2015 г.);
20. За подсъдността по исковете за защита срещу дискриминация по чл. 71 ЗЗДискр. с публичноправен ответник (05.07.2015 г.);
21. Деликтът „разбиване на чужд брак“ (19.04.2015 г.);
22. Преглед на решенията по чл. 290 ГПК, постановени от Търговска колегия на ВКС през месец януари 2015 г. (05.04.2015 г.);
23. Убийство на наследник по завещание или заветник от завещателя (01.03.2015 г.);
24. За отговорността на приелия наследството по опис наследник за наследствените дългове (08.02.2015 г.);
25. Принципът nulla poena sine lege и решение № 1 от 2007 г. на Конституционния съд (11.01.2015 г.);
26. Допустима ли е трансформацията на осиновяване от непълно в пълно? (09.11.2014 г.);
27. Констатиране и обявяване недействителността на кандидатска листа или независим кандидат от Централната избирателна комисия (07.09.2014 г.);
28. Сумарното съдебно решение в българското процесуално право – de lege lata и de lege ferenda (10.08.2014 г.);
29. Скрит сервитут в Закона за собствеността: алтернативен поглед към субективното право, защитавано от чл. 52 ЗС (11.05.2014 г.);
30. Спиране на гражданско дело по чл. 229, ал. 1, т. 4 ГПК (30.03.2014 г.);
31. Тормоз на етническа основа чрез публикация (18.12.2013 г.);
32. За отказа от наследство при наследствената трансмисия (19.05.2013 г.);
33. За образуването на маса по чл. 31 ЗН (10.03.2013 г.);
34. Заплащане на чужди местни данъци и такси във връзка с недвижим имот – правна същност и гражданскоправен ред за възстановяване (14.10.2012 г.);
35. За уголемяването на дяловете при наследяването по завещание (29.01.2012 г.). Comments are closed.

matches:
in fine
in fine
de lege ferenda
de lege lata
de lege ferenda
in fine
de lege lata
de lege ferenda


text:
ИНТЕРЕСЪТ НА ГОСПОДАРЯ ОТ ПРЕДПРИЕМАНЕТО
НА РАБОТАТА ОТ УПРАВИТЕЛЯ
а. Разпоредбите на чл. 60-62 ЗЗД. — Първата предпоставка в чл. 60, ал. 1 е интересът на господаря от предприемането на работата[1]. Именно той оправдава едностранната намеса на едно лице в чужд правен кръг без съгласието на засегнатия (чл. 60, ал. 1, пр. III). Всъщност, интересът е задължителен елемент на всички гестионни състави (срв. и чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Слабост на ЗЗД е, че той не съдържа изрично такова изискване в чл. 60, ал. 1. Но понеже законът означава dominus negotii като „заинтересуван“(вж. чл. 60, ал. 1, чл. 61 и чл. 62), няма как правото да не изисква последният да не притежава изначално интерес от интервенция на negotiorum gestor. До този извод се идва и по друг път. Щом отговорността на гестора може да бъде намалена с оглед на „особените обстоятелства“ при предприемането на работата (чл. 60, ал. 3), ясно е, че „нещото“, което го е подтикнало към това, е тъкмо интересът на доминуса. В противен случай последният би претърпял някаква вреда[2].
Впрочем, изискването за интерес се потвърждава от уредбата на обраните искове. За да възникне задължение за господаря, работата трябва да е била „предприета уместно и [да] е била добре управлявана в чужд интерес“ (чл. 61, ал. 1). Следващата алинея дава да се разбере, че работата може да бъде „предприета и в собствен интерес“, т. е. в интерес и на гестора, и на доминуса. Най-сетне, от обвързаността на господаря по чл. 61, ал. 1, пр. III да заплати „необходимите и полезни разноски“ също се подразбира, че работите трябва са били предприети с оглед запазването на интересите му. Другояче той би бил увреден[3], тъй като рискът от погиването на вещта е върху него (арг.: чл. 186а, чл. 196, ал. 1, чл. 205, ал. 1 in fine, чл. 263, пр. I).[4] Синтезът на всички тези правила позволява да се заключи, че интересът на господаря е предпоставка на прекия гесторен иск по чл. 60, ал. 1.
б. Разпоредбите на приложената гестия. — Тясна и двупосочна е връзката между negotiorum gestio и mandatum. Не просто чл. 60, ал. 2 и чл. 62 препращат към чл. 280 и сл., но обратното също е вярно. В определени случаи поръчката мълчаливо предпоставя воденето на чужда работа. Довереникът (в т. ч. и комисионерът) „трябва“ да извърши работата така, както му е била поръчана (вж. напр. чл. 280 in fine, чл. 281, пр. I, чл. 283, ал. 1 ЗЗД; чл. 348, ал. 1, чл. 350, ал. 1 ТЗ). Отклонявайки се от нея, той не изпълнява задължението си точно, за което носи отговорност (чл. 79 и сл.). Такива актове не обвързват доверителя (комитента). Последното обстоятелство, освен че следва per argumentum a contrario от чл. 282 и чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД и чл. 348, ал. 1 in fine ТЗ, е намерено за необходимо да бъде изтъкнато от законодателя в чл. 351, ал. 1, изр. I ТЗ.
Понякога, обаче, excessus mandate от мандатаря (комисионера) би могло да бъде предприето в интерес на манданта (комитента). Такива са хипотезите на чл. 282, чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД и чл. 350, ал. 2 и ал. 4, чл. 351, ал. 1, изр. II, ал. 4 ТЗ. Тогава отклонението от възложеното действие, за да има ефект за довереника (комитента), трябва да бъде предприето съгласно чл. 60-62. Ето защо законът постановява, че довереникът (комисионерът) „може“ да се отклони от поръчката (чл. 282 ЗЗД), да превъзложи работата (чл. 283, ал. 2, пр. II), да продаде или да купи по различни от уговорените цени (чл. 350, ал. 4 ТЗ) и т. н. (Съответно и представителят „може“ да преупълномощи другиго: чл. 43, ал. 1, пр. I ЗЗД.) Следователно, разграничението между „трябва“ (т. е. обвързан е от договорна облигация) и „може“ (т. е. без да е бил длъжен, но по правилата за гестията) от закона е прокарано консеквентно.
В разпоредбите на приложена гестия законодателят е уредил недвусмислено изискването за интерес на доминуса (мандант, комитент или представляван). Нещо, което не може да не важи и в общия случай по чл. 60, ал. 1. Затова чл. 283, ал. 2, пр. II ЗЗД посочва, че субституцията на мандатаря (gestor) е обвързваща ex lege за мандата (dominus), когато това е „станало необходимо за запазването [на][5] неговите интереси и ако от неизвършването му би претърпял вреди“. Същото важи и при отклонението от поръчката (комисията) (вж. чл. 282 ЗЗД и по чл. 351, ал. 1, изр. II ТЗ). Интересът отново се свързва с предпазването на манданта (комитента) от настъпването на вреди (арг. от чл. 350, ал. 4 in fine и чл. 351, ал. 4 in fine ТЗ)[6]. Така е и при преупълномощаването по чл. 43, ал. 1 in fine.[7] Възникващо ex lege[8], то е частен случай на gestio representativa[9].
Приеме ли се, че тези правила се прилагат направо, без пряка и обратна връзка с чл. 60-62, би означавало, че всеки акт, предприет с оглед запазването на чуждия интерес, ще бъде обвързващ за довереника, комитента, представлявания, вкл. и този, който е изначално вредоносен за него (вж. чл. 60, ал. 1 ab initio, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio); че довереникът, комисионерът, пълномощникът би могъл да извърши отклонението от поръчката, комисията, преупълномощаването независимо от противопоставянето на довереника, комитента, представлявани (срв. чл. 61, ал. 3, във вр. с чл. 60, ал. 1) или макар възможността на последния да я извърши сам (per contrario от чл. 60, ал. 1 in fine); и т. н. Очевидно подобни тези противоречат на духа на нашето право. Обстоятелство, което пък потвърждава извода (вж. т. II.6.), че интересът на доминусът е елемент от състава на гесторовото задължение по чл. 60, ал. 1.
в. Други разпоредби. — Българското гражданското право познава още няколко фактически състава, от чиито предпоставки може да се извлече по analogia legi (чл. 46, ал. 2, изр. I от Закона за нормативните актове) отстояваното изискване за интерес на господаря от предприемането на работата по чл. 60, ал. 1 ЗЗД. Става дума за чл. 11, ал. 2 от Закона за лицата и семейството (ЗЛС) и чл. 130, ал. 3 и ал. 4, изр. II от Семейния кодекс (СК)[10]. Съдът предоставя разрешение за разпореждане с имуществото на лице, не можещо да изяви юридически релевантна воля поради безвестно отсъствие или непълнолетие, когато тази намеса в правната му сфера е свързана с „нужда“ или „очевидна полза“ за него, съотв. „не противоречи на интереса“ му. Няма как интересите на по чл. 60 и сл. ЗЗД да бъдат по-различни от тези на отсъстващия или недееспособния по чл. 11, ал. 2 ЗЛС и чл. 130, ал. 3 и ал. 4, изр. II СК. Целта на всички тези правила е една и съща: запазването на чуждия интерес.
Предпоставката за интерес на доминуса от предприемането на работата в директния иск по чл. 60, ал. 1 може да бъде изведена и от систематическото тълкуване на редица други частноправни разпоредби. Напълно вероятно е добрият стопанин да претърпи разноски, за да погаси пожара в имота си; да направи всичко необходимо, за да запази останалото обгоряно имущество (срв. чл. 396, ал. 1, изр. I КЗ); да се грижи за вещите си, които подлежат на бърза развала (срв. чл. 97, ал. 2 и чл. 198, ал. 2 ЗЗД; чл. 313, чл. 325, ал. 2, чл. 376, изр. II ТЗ), като храни животните си или поправя повредените си предмети, особено ако ремонтът не би могъл да бъде отложен (срв. чл. 61, ал. 1, пр. III, чл. 177, чл. 189, ал. 1, изр. II, чл. 245, изр. II, чл. 254, изр. I, пр. I ЗЗД; чл. 41, чл. 72, ал. 2, чл. 73, ал. 2 ЗС). В тези и подобни ситуации, ако dominus negotii е в невъзможност да действа (per contrario: чл. 60, ал. 1 in fine), понеже обикновено всеки се грижи за своите работи (срв. § 678 ab initio BGB), за него е налице интерес някой да интервенира правната му сфера qua gestor[11]. (Впрочем, този постулат се корени още в римското право[12].)
Същност на интереса на доминуса[13]. — Никой не може да се намеси в чужда правна сфера като negotiorum gestor, без dominus negotii да има интерес от това (арг. от чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Но, все пак, кога господарят има такъв интерес? На този въпрос следва да се отговори посредством разгледаните по-горе разпоредби за приложената гестия[14]. Така чл. 43, ал. 1, пр. II допуска преупълнощаването по силата на закона, щом то е „станало необходимо за запазването интересите на упълномощителя“. При същото условие и чл. 282 позволява отклонение от поръчката. Докато чл. 283, ал. 2 in fine добавя, че при неизвършването на субституцията „доверителят би претърпял вреди“. По-обстоятелствен от ЗЗД е ТЗ. Съгласно чл. 350, ал. 4 in fine ТЗ с продажбата на по-ниска цена комисионерът трябва „да предпази от по-големи вреди“ комитента. Член 351, ал. 4 in fine ТЗ пък конкретизира, че същият „няма право да се откаже от сделката“, когато чрез нея комисионерът го е „предпазил от по-големи вреди“. Всички тези правила, изтълкувани във вр. чл. 60, ал. 1 и чл. 61, ал. 1 и ал. 2 ЗЗД, водят до единствено верния извод, че, независимо от различните им словесни формулировки[15], те означават едно и също нещо. Доминусът притежава интерес, когато, ако гесторът не е бил предприел работите му, той би претърпял някаква вреда.
При договора за поръчка (както и при всеки друг договор) интересът на доверителя е много по-ясно забележим. Той съществува ex hypothesi, щом действията са „възложени“ (чл. 280). Само че за negotiorum gestio изискването за интерес придобива по-технически характер[16] и много по-важно значение тъкмо по причината на отсъствие на съглашение (чл. 60, ал. 1, пр. III). Фиксирането на интереса на господаря не може да стане посредством неговите субективни представи и желания, които поради absentia domini (per contrario: чл. 60, ал. 1 in fine)[17] са сравнително трудно достижими по несъмнен начин. Ето защо при гестията интересът трябва се констатира обективно (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). С оглед на това, което добрият стопанин (едно разумно и добросъвестно трето лице) би възприел в конкретния случай (срв. чл. 63). За установяването на чуждия интерес е от значение, обаче, не само угрозата господарят да претърпи вреда, стига да не се бил намесил управителя, но още и състоянието, в което се е намирала чуждата работа, а също и способностите на гестора да се е погрижил за нея (срв. чл. 60, ал. 3)[18].
Казаното може да се скицира така. Съборило ли е земетресение частично една сграда, по всичко личи, че собственикът би имал интерес от поправянето ѝ преди да се срути цялата конструкция. При тези условия, предприеме ли някой чуждата работа, извършвайки саниране на постройката, той би могъл да стори това qua gestor (вж. чл. 60, ал. 1). Титулярят на неограниченото вещно право може да е бил против, но след като управителят не е могъл да издири действителната му воля, нито пък тя му е била известна (срв. чл. 61, ал. 3)[19], трябва да се приеме, че той, господарят, е имал интерес. Още два примера. Единият, след като чуждият имот вече е изгорял, очевидно е, че собственикът му има незначителен интерес някой да се намеси, за да угаси пламъците, отколкото да се уведоми органите за пожарна безопасност. Друга илюстрация: съмнително е доколко някой, чийто живот е застрашен, би имал интерес за него да се погрижи ветеринарен медик в сравнение с това да бъде откаран до бърза помощ. Или, в обобщение, за интереса на господаря се прави комплексна преценка с оглед на всички обстоятелства, при които се предприема чуждата работа.
а. Материален и морален интерес. — Угрозата от увреждане, обосноваваща интереса на dominus negotii (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio и ал. 2), може да бъде не само имуществена (какъвто е най-честият случай), но и неимуществена[20]. Това следва от обстоятелството, че ЗЗД, вкл. и в посочените по-горе разпоредби за приложената гестия[21], означава с термина „вреда“ и моралните, и материалните вреди (чл. 28, ал. 3; чл. 40; чл. 45-52, чл. 54; чл. 82, чл. 83, ал. 2, чл. 85; и т. н.), доколкото не следва друго (вж. напр. чл. 86, ал. 1; чл. 135, ал. 4; чл. 154, изр. I, чл. 177, ал. 2; и др.). В случая, обаче, такова изключение не е налице. Затова водене на чужда работа съществува както при подобрения в чужда вещ, така и при придружаване на пострадал от пътнотранспортно произшествие до болница. Впрочем, интересът може да бъде едновременно и имуществен, и морален[22].
Като не прави разлика между морални и материални вреди при воденето на чужда работа, гражданският закон не придава различни правни последици в зависимост от интереса на господаря в единия или другия случай (срв. чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 и ал. 2). Българското облигационно право не познава рестриктивно правило относно неимуществения интерес на кредитора, подобно на чл. 1174 CC[23]. Освен това у нас отдавна господства разбирането, че кредиторовият интерес може да бъде изцяло неимуществен[24]. Специалното отбелязване на проблема за моралния интерес на господаря се оправдава както с това, че все още липсва практика на българските съдилища в този смисъл[25]; така и с това, че някои автори у нас се съмняват в това положение[26].
б. Претърпяна загуба и пропусната полза. — Имущественият интерес на доминуса (чл. 60, ал. 1, във вр. с чл. 61, ал. 1 ab initio и ал. 2) би могъл да представлява угроза от претърпяване на загуба или от пропускането на полза. Това е така, защото съставните части на материалните вреди в българското облигационно право са две: damnum emergens и lucrum cessans (арг. от чл. 82 ab initio[27], във вр. с чл. 51, ал. 1, изр. I ab initio). В този смисъл е чл. 199 in fine на новия словенски Obligacijski zakonik от 2001 г.: „Чужда работа може да бъде поета от някого, без да му е било възложено, само ако не е възможно това да бъде отложено, тъй като би се стигнало до вреда или би се пропуснало очевидна полза.“[28] (Срв. и ст. 980 ГКРФ.)
Така напр. съществува интерес от предприемането на работата на dominus negotii, когато животното му би умряло, ако не е било нахранено от negotiorum gestor. Когато корабът му би потънал или съществено би се увредил, ако не е била положена съответната грижа[29]. Когато спрямо моторното му превозно средство (МПС) би била поставена „скоба“, а той би бил заставен да плати глоба, доколкото не е било заплатено за паркирането вместо него. Като примери за пропуснати ползи може да се посочат случаите, когато имуществото на господаря би се изнесло на публична продан, за да бъде продадено на безценица, стига да не беше заплатен дългът му от управителя. Когато земеделската му продукция не би била реализирана на пазара, щом не е била обрана своевременно; и др. т.
8. Интерес на гестора от предприемането на работата.
а. Преимуществен интерес на доминуса. — Интересът на господаря бил той морален или материален, а в последния случай – претърпяна загуба или пропусната полза, не бива да се абсолютизира. Достатъчно е той да преобладава, за да се приеме, че работата се води в „чужд“ интерес (срв. чл. 61, ал. 1, във вр. с ал. 2 ЗЗД)[30]. (Подобно правило съдържа кн. V, чл. 1:101, ал. 1 DCFR.) Управителят може да има незначителен интерес от воденето на чуждата работа и тя пак да е предприета в чужд, а не в съвместен (на управителя и на господаря) или личен (на управителя) интерес. Това е така, защото много рядко някой действа изключително в чужд интерес[31]. Казаното може да се скицира с два примера.
Първият – низходящите (G.) на лице (D.) с неплатени данъци, погасявайки задълженията му към държавата (T.) с оглед на това да избегнат публично изпълнение върху някои ценни картини, които се надяват да наследят, действат като гестори в интерес на родителя си[32]. Те имат претенция към него въз основа на чл. 61, ал. 1, а не по ал. 2, защото техният интерес в случая е маловажен. Вторият – след проливни дъждове в имота на D. се счупва дърво, което пада навън и затруднява движението на улицата пред къщата му. G. премества дървото, влизайки в чуждия имот, като извършва изкопи в него, а след това ремонтира оградата му. Макар че G., както всеки, който минава по това шосе, да има някакъв интерес от безпроблемното придвижване, то той е несъществен с оглед интереса на D.[33]
б. Общ интерес на доминуса и гестора. — Преобладаващият чужд интерес от предприемането на работата далеч не означава, че облигацията по чл. 60, ал. 1 не може да възникне и когато управителят също има интерес, съвместим с този на господаря на работата[34]. Това следва по арг. от чл. 61, ал. 2, който урежда обратния гестионен иск при „съвместен“ интерес[35]. Затова, напр., някой може да прокара водопровод в общ интерес, действайки qua gestor[36]. Подобно на мандата, гестията също може да бъде в интерес само на доминуса или в интерес и на доминуса, и на гестора (съотв. в интерес на манданта; в интерес и на манданта, и на мандатаря). Ясно е, че нито договорът за поръчка, нито воденето на чужда работа без възлагане биха могли да бъдат изцяло в интерес на negotiorum gestor[37], съотв. на mandatarius[38].
Но ако работата, която е в интерес на управителя, и работата, която е в интерес на господаря (съотв. в съвместен интерес на двамата), са разграничими, то гестията се отнася само до чуждата (респ. до общата) работа[39]. Относно работата в личен интерес е налице обикновено упражняване на права от носителя им. Ето защо, ако едно лице (G.), поправяйки собственото си жилище в етажна собственост, ремонтира и стълбището, то водене на чужда работа би могло да се разпростре само за последните СМР (в съвместен интерес на всички индивидуални собственици), но не и спрямо първите СМР (изключително в личен интерес на G.)[40]. Правното значение на това в чий – в чужд или в съвместен – интерес се води работа у нас[41] е с оглед на размера на задължението на господаря към управителя: срв. чл. 61, ал. 1, във вр. с ал. 2[42].
[1] В този смисъл в доктрина вж.: Н. Стойнов. Цит. съч., с. 255; Л. Василев. Цит. съч., с. 605; Зл. Сукарева. Цит. съч., 85-85. По същия начин в съдебната практика вж.: р. № 63/15.93.1893 г., р. № 385/08.02.2016 г. по гр. д. № 6740/2014 г., IV г. о., р. № 47/21.07.2016 г. по т. д. № 828/2015 г., II т. о. на ВКС; а също и р. № 1099/31.05.2016 г. по в. гр. д. № 5104/2015 г. на САС.
[2] В каквото значение следва да се схваща разглежданата тук предпоставка съгласно изложеното по-долу в т. II.6.
[3] Съгласно р. № 1449/10.07.2014 г. по в. гр. д. № 3344/2013 г. на САС: „охраната на изграждащия се обект всякога е необходима, затова и съставлява необходими разноски по смисъла на [чл. 61, ал. 1].“
[4] Така е и при обратните искове на заемателя, съотв. влогополучателя, за „извънредните“ разноски във връзка с вещта (срв. чл. 245, изр. II, респ. чл. 254, ал. 1 ab initio, с чл. 61, ал. 1, пр. III). Необходимостта и неотложността и тук се преценява съгласно с чл. 60 и сл. (Изрично правило в този смисъл съдържа § 601, ал. 1, изр. I; вж. обаче и § 693 BGB. По този начин у нас вж. напр. Ал. Кожухаров. Облигационно право. Отделни видове облигационни отношения. Нова редакция: О. Герджиков. С.: Софи-Р, 1996 г., с. 249, съотв. с. 266.)
[5] Законодателят е пропуснал предлога „на“ както в чл. 283, ал. 2, пр. II, така и в чл. 43, ал. 1 ab initio.
[6] Макар че в уредбата на чл. 32 и сл. ТЗ няма положително правило, което да предоставя възможност на търговския представител да се отклони от предписанията на принципала, за да запази интересите му, няма и съмнение, че това е допустимо. Според К. Касабова. Търговски представител. С.: „Сиела“, 2005 г., с. 250, тази възможност следва по аналогия от чл. 282 ЗЗД и чл. 351 ТЗ. Това становище трябва да се сподели, но с едно уточнение. Член 282 ЗЗД се прилага не по аналогия, а на общо основание: арг. от чл. 288, пр. I ТЗ.
[7] Разликата във формулировките на чл. 43, ал. 1 in fine и чл. 283, ал. 2, пр. II е чисто редакционна, но не и по същество, както това ще се изясни по-долу в т. II.6.
[8] С други думи, представителната власт на преупълномощения по чл. 43, ал. 1, пр. II възниква от първично (оригинерно), а не на производно (деривативно) правно основание. Иначе би си приложила хипотезата на чл. 43, ал. 1, пр. I. Ето защо с прекратяването на представителната власт на преупълномощителя представителната власт на преупълномощения по чл. 43, ал. 1, пр. II не престава да съществува. В същия смисъл като в текста вж. – Св. Иванов. Репрезентативна гестия…, с. 115; contra – Кр. Таков. Доброволно представителство. 2. изд. С.: Сиби, 2008, 147-148.
[9] Вече съм обосновал тезата си, че ЗЗД урежда т. нар. представително водене на чужда работа без възлагане (negotiorum gestio representativa), което се изразява във възможността управителят, действайки от чуждо име, да обвърже tête-à-tête господаря с третото лице, когато работата е била „уместно предприета“ и „добре управлявана“: чл. 61, ал. 1, пр. I, във вр. с чл. 36, ал. 1, пр. 1. (Срв. Св. Иванов. Репрезентативната гестия…, 90-122. В същия смисъл: вж. напр. Ив. Апостолов. Цит. съч., с. 45; и П. Венедиков. Система на българското вещно право. 3. прераб. изд., С.: Университетска печатница, 1947, 115-116, срв. и бел. № 1, стр. 116 и сл.) Така или иначе, преобладаващото мнение у нас понастоящем отхвърля тази възможност. (Вж. Л. Василев. Цит. съч., с. 604; Т. Йосифова. Мнимото представителство. 2. прераб. и доп. изд. С.: „Сиби“, 2008, 81-86; Кр. Таков. Цит. съч., с. 27; и др.)
[10] Относно допустимостта на предложената аналогия на закона – вж. Св. Иванов. Приложно поле на воденето на чужда работа без възлагане според българското облигационно право. – Съвременно право, 2017, бр. № 4, с. 41 (по-нататък цит. като: Приложно поле…).
[11] По този начин и S. Stoljar. Negotiorum gestio. (Chapter 17.) – In: Restitution – unjust enrichment and negotiorum gestio. (Volume X.) International encyclopedia of comparative law. Tübingen: J. C. B. Mohr (Paul Siebeck), the Hague, Boston, London: Martinus Nijhoff Publishers, 1984, p. 50.
[12] За всичко това е настоявал и Ulp. Libro X ad edictum (D. 3.5.1), обосновавайки необходимостта от гестията: ‘Hoc edictum necessarium est, quoniam magna utilitas absentium versatur, ne indefensi rerum possessionem aut venditionem patiantur vel pignoris distractionem vel poenae committendae actionem, vel iniuria rem suam amittant.’ („Този едикт е необходим, понеже е от голяма полза за отсъстващите страни да не бъдат заставени да изгубят владението на собствеността си или вещите им да бъдат продадени, залозите им да бъдат отчуждени; или да отговарят по искове за обезщетение; или да не им бъдат причинени несправедливо вреди на имуществото, въпреки че не са били присъстващи.“) По същия начин срв. и Gaius. Libro III aureorum (D. 44.7.5.pr.).
[13] Проблемът за интереса в правото е извън предмета на настоящото съчинение. За него вж. напр. Р. фон Йеринг. Интерес и право. Том V. 2. изд. Москва: „М. Н. Прокоповича“, 1907 г., 31-108, както и посочената по-долу в бел. № 84 литература.
[14] Вж. по-горе т. II.6.
[15] Вж. както в текста Кр. Таков. Цит. съч., с. 140, който приема, че застрашаването на интересите и опасността от увреждане (срв. чл. 43, ал. 1, пр. II и чл. 283, ал. 2, пр. II) се отнасят до една и съща предпоставка, защото „винаги, когато има вреди, интересите ще бъдат накърнени. И обратното.“ Според Т. Йосифова. Комисионният договор…, с. 118, обаче, предпоставките са две, отделни.
[16] Така и S. Stoljar. Op. cit., p. 41; срв. и ibid., p. 44 ff.
[17] Невъзможността на доминуса да се погрижи за работата се разглежда по-долу като самостоятелно отрицателно условие в състава на чл. 60, ал. 1 (вж. по-долу п. VI).
[18] В същия смисъл и S. Stoljar. Op. cit., p. 50, и посочената там френска литература.
[19] Противопоставеността на господаря относно предприемането на работата се явява пречка по чл. 60, ал. 1 (вж. по-долу п. VIII).
[20] В този смисъл S. Soljar. Op. cit., p. 143: „Да се помогне на някога във физическа опасност се е превърнало в модерен образец на negotiorum gestio“. По същия начин както Ch. v. Bar, Ch. Op. cit., p. 104; така и obiter dictum Св. Иванов. Приложно поле…, 52-53.
[21] Вж. по-горе т. II.6.
[22] Напр. Т. клеветнически твърди, че D. не изпълнявал свой дълг, макар че бил състоятелен. Плати ли G. Това задължение, защитава както бонитета на D., избягвайки принудително изпълнение върху имуществото му, така и неимуществения му интерес, запазвайки реномето му на почтен длъжник.
[23] ‘La prestazione che forma oggetto dell’obbligazione deve essere suscettibile di valutazione economica e deve corrispondere a un interesse, anche non patrimoniale del creditore.’ („Изпълнението, което формира обекта на задължението, трябва да подлежи на икономическа оценка и да съответства на интереса на кредитора, който може да бъде и неимуществен.“)
[24] Вж. in toto: Ив. Апостолов. Върху имуществения интерес на кредитора от облигационния договор. С.: „Придворна печатницa“, 1938 г. В обратния смисъл е по-старата ни литература: вж. напр. Д. Тончев. Цит. съч., с. 159-160.
[25] Така с р. от 07.11.1960 г. Bundesgerichtshof (BGH) е приел, че когато G. е пострадал сериозно, опитвайки се безуспешно да помогне на жена (D.), която е била изнасилвана, разполага с иск по § 683 BGB (съответстващ на чл. 61, ал. 1 ЗЗД) за причинените му вредите. (Цит. по: S. Soljar. Op. cit., p. 144.)
[26] М. Марков. Облигационно право. Помагало. Modus studendi. 9. прераб. и доп. Изд. С.: „Сиби“, 2014, с. 401; поставя въпроса за възможността доминусът да притежава неимуществен интерес, без да предлага един или друг отговор, но, по всичко личи, с дидактическа цел.
[27] По същия начин и Кр. Таков. Цит. съч., с. 139.
[28] „Tujega posla se sme kdo nepoklicano lotiti samo, če ga ni mogoče odložiti, ker bi sicer nastala škoda ali bi bila zamujena očitna korist.“
[29] В този смисъл: р. № 1021/29.06.1999 г. по гр. д. № 251/1999 г., V г. о.
[30] Така Ch. v. Bar. Op. cit., p. 108, и др.
[31] В този смисъл напр. и Г. Губиделников. Цит. съч., с. 251.
[32] Примерът е взет от Ch. v. Bar. Op. cit., p. 109.
[33] Решение от 10.06.1992 г. на Първоинстанционния съд в гр. Соанѝ, Кралство Белгия. (Цит. по: Ch. v. Bar. Op. cit., p. 172.)
[34] В този смисъл: Хр. Павлов. Цит. съч., с. 191; Н. Стойнов. Цит. съч., с. 254; П. Попов към Ал. Кожухаров. Облигационно право. Отделни видове облигационни отношения. Нова редакция и допълнения. С.: „Юриспрес“; „Св. Климент Охридски“, 2002 г., 355-356. Както в текста в чуждата теория вж. A. Vaz Serra. Gestão de negócios. – In: Boletim do Ministério da Justiça, 1957, No 66, p. 97; P. Rammel. Kommentar zum Allgemeinen Bürgerlichen Gesetzbuch in zwei Banden. 3 Auflage, Wien, 2000, § 1035, № 5. За практика по същия начин вж.: р. от 24.10.1974 г. на Западногерманския BGH; р. от 08.03.1990 г. на BGH; р. от 07.12.1972 г., р. от 08.11.1984 г., р. от 03.10.1996 г. на австрийския Oberster Gerichtshof (OGH). (Чуждите съчинения и практика са цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 140.)
[35] В обрания смисъл у нас, но изолирано вж. Ал. Кожухаров. Основи на държавата и правото…, с. 410. Практиката, изглежда, че също възприема последната теза, тъй като отъждествява гесторния иск по чл. 61, ал. 2 с адиективния иск по чл. 59. Вж. както р. № 461/12.05.1986 г. по гр. д. № 570/1985 г., II г. о. на ВС; така и р. № 69/08.02.2011 г. по гр. д. № 44/2010 г., IV г. о.; р. № 487/30.11.2011 г. по гр. д. № 1503/2010 г., I г. о.; р. № 315/25.10.2012 г. по гр. д. № 1189/2011 г., I г. о. и др. на ВКС.
[36] Срв. Pap., Libro secundo responsorum (D. 3.5.30.7): ‘Uno defendente causam communis aquae sententia praedio datur: sed qui sumptus necessarios ac probabiles in communi lite fecit, negotiorum gestorum actionem habet.’ („Защитаващият дело (ответник) относно общо право на вода, ако съдебното решение е в негова полза, разполага с иск на основание водене на чужда работа за необходимите и заслужаващи внимание разноски по общото съдебно дело.“)
[37] Така и Ch. v. Bar. Op. cit., p. 139. В подобен смисъл е и р. № 1334/24.07.2013 г. по т. д. № 8206/2012 г. на СГС: правилата за гестията са изключени, когато „[G.] е извършил строително-монтажни работи (СМР) единствено с оглед на постигането на определена търговска печалба и това е главният мотив за неговите действия, а не че следва да действа в интерес на заинтересованото лице [D.]“
[38] В този смисъл – вж. R. Zimmerman. Op. cit., p. 422. Срв. обаче по-долу т. IV.15.в.
[39] Така и L. Auri. Commentario al codice civile, Libro IV, Delle obbligazioni (artt. 2028-2042). Bologna-Roma, 1981, p. 8 (цит. по: v. Bar, Ch. Op. cit., p. 141).
[40] В тази връзка Апелативният съд – гр. Лас Палмас с р. от 06.11.1985 г. е постановил, че е налице съвместен интерес от воденето на работата, ако съсобственикът (G.) построи втори асансьор, който може да се ползва и от другия съсобственик (D.), макар че договорът със строителят (T.) е бил сключен от името на G. (Цит. по: Ch. v. Bar. Op. cit., p. 141.)
[41] Любопитно е, обаче, разрешението, което е установил Código civil (Cc) от Español от 1889 г. Съгласно чл. 1891, пр. II от с. к.: „Управителят на чужда работа отговаря за случайно събитие…, когато е (по)оставил интереса на господаря на работата след своя собствен.“ (‘El gestor de negocios responderá del caso fortuito… cuando hubiese pospuesto el interés de éste al suyo propio.’)
[42] Следва да се отбележи, че според Кожухаров, Ал. Основи на държавата и правото…, с. 410, не може да съществува водене на чужда работа в съвместен интерес.
ПРЕДПОСТАВКИТЕ ЗА ВЪЗНИКВАНЕ НА ЗАДЪЛЖЕНИЕТО НА УПРАВИТЕЛЯ ОТ ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО* ПРИЛОЖНО ПОЛЕ НА ВОДЕНЕТО НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО КОЙ МОЖЕ ДА БЪДЕ УПРАВИТЕЛ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО? (ЧАСТ I)* КОЙ МОЖЕ ДА БЪДЕ УПРАВИТЕЛ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ СПОРЕД БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО? (ЧАСТ II)* КЪМ ВЪПРОСА ЗА ПРАВНАТА УРЕДБАТА НА ПРЕДСТАВИТЕЛНОТО ВОДЕНЕ НА ЧУЖДА РАБОТА БЕЗ ВЪЗЛАГАНЕ В БЪЛГАРСКОТО ОБЛИГАЦИОННО ПРАВО*
« ИЗКЛЮЧЕНИЯ ОТ ПРАВИЛОТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОИЗВОДСТВО ПО СТАБИЛИЗАЦИЯ ПО ОТНОШЕНИЕ НА ТЪРГОВЦИ

matches:
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine
in fine


text:
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 75/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 338/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 108/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 231/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 234/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 243/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 244/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 251/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 334/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 344/2017 г. [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 347/2017 г. [ още ...]
КОНКУРС - „СЪДЕБЕН ДЕЛОВОДИТЕЛ” [ още ...]
ПРЕССЪОБЩЕНИЕ - адм. дело 81/2015 г. - "Ючбунар" [ още ...]
Продължава изпълнението на Образователна програма „Съдебна власт – информиран избор и гражданско доверие. Отворени съдилища и прокуратури“ в Административен съд - Кюстендил [ още ...]

matches:
дело 75
дело 338
дело 108
дело 231
дело 234
дело 243
дело 244
дело 251
дело 334
дело 344
дело 347
дело 81


text:
УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2013 г. 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ИЗКУСТВА И ТЕХНИКИ, ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 341 ТЪРГОВИЯ НА ЕДРО И ДРЕБНО 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 345 АДМИНИСТРАЦИЯ И УПРАВЛЕНИЕ 482 ПРИЛОЖНА ИНФОРМАТИКА 521 МАШИНОСТРОЕНЕ, МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МЕТАЛУРГИЯ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА, АВТОМАТИКА, КОМУНИКАЦИОННА И КОМПЮТЪРНА ТЕХНИКА 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ СРЕДСТВА 541 ХРАНИТЕЛНИ ТЕХНОЛОГИИ 542 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖИ 543 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ДЪРВЕСИНА, ХАРТИЯ, ПЛАСТМАСА И СТЪКЛО 582 СТРОИТЕЛСТВО 621 РАСТЕНИЕВЪДСТВО И ЖИВОТНОВЪДСТВО 622 ГРАДИНАРСТВО (ПАРКОВЕ И ГРАДИНИ) 725 МЕДИЦИНСКА ДИАГНОСТИКА И ЛЕЧЕБНИ ТЕХНОЛОГИИ 762 СОЦИАЛНА РАБОТА И КОНСУЛТИРАНЕ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 813 СПОРТ 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2012 г. 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ИЗКУСТВА И ТЕХНИКИ, ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 345 АДМИНИСТРАЦИЯ И УПРАВЛЕНИЕ 481 КОМПЮТЪРНИ НАУКИ 482 ПРИЛОЖНА ИНФОРМАТИКА 521 МАШИНОСТРОЕНЕ, МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МЕТАЛУРГИЯ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА, АВТОМАТИКА, КОМУНИКАЦИОННА И КОМПЮТЪРНА ТЕХНИКА 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ СРЕДСТВА 541 ХРАНИТЕЛНИ ТЕХНОЛОГИИ 542 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖИ 543 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ДЪРВЕСИНА, ХАРТИЯ, ПЛАСТМАСА И СТЪКЛО 582 СТРОИТЕЛСТВО 621 РАСТЕНИЕВЪДСТВО И ЖИВОТНОВЪДСТВО 762 СОЦИАЛНА РАБОТА И КОНСУЛТИРАНЕ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 813 СПОРТ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ Заповед за актуализация на учебни планове УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2011 г. 214 ДИЗАЙН 341 ТЪРГОВИЯ НА ЕДРО И ДРЕБНО 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 345 АДМИНИСТРАЦИЯ И УПРАВЛЕНИЕ 346 СЕКРЕТАРСКИ И АДМИНИСТРАТИВНИ ОФИС ДЕЙНОСТИ 481 КОМПЮТЪРНИ НАУКИ 482 ПРИЛОЖНА ИНФОРМАТИКА 521 МАШИНОСТРОЕНЕ, МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МЕТАЛУРГИЯ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА, АВТОМАТИКА, КОМУНИКАЦИОННА И КОМПЮТЪРНА ТЕХНИКА 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ СРЕДСТВА 541 ХРАНИТЕЛНИ ТЕХНОЛОГИИ 542 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖИ 543 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ДЪРВЕСИНА, ХАРТИЯ, ПЛАСТМАСА И СТЪКЛО 582 СТРОИТЕЛСТВО 621 РАСТЕНИЕВЪДСТВО И ЖИВОТНОВЪДСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 762 СОЦИАЛНА РАБОТА И КОНСУЛТИРАНЕ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2010 г. 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ИЗКУСТВА И ТЕХНИКИ, ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 215 ПРИЛОЖНИ ИЗКУСТВА И ЗАНАЯТИ 221 РЕЛИГИЯ 341 ТЪРГОВИЯ НА ЕДРО И ДРЕБНО 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЧНО ОБЛАГАНЕ 345 АДМИНИСТРАЦИЯ И УПРАВЛЕНИЕ 346 СЕКРЕТАРСКИ И АДМИНИСТРАТИВНИ ОФИС ДЕЙНОСТИ 481 КОМПЮТЪРНИ НАУКИ 482 ПРИЛОЖНА ИНФОРМАТИКА 521 МАШИНОСТРОЕНЕ, МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МЕТАЛУРГИЯ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА, АВТОМАТИКА, КОМУНИКАЦИОННА И КОМПЮТЪРНА ТЕХНИКА 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ СРЕДСТВА 541 ХРАНИТЕЛНИ ТЕХНОЛОГИИ 542 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖИ 543 ПРОИЗВОДСТВЕНИ ТЕХНОЛОГИИ - ДЪРВЕСИНА, ХАРТИЯ, ПЛАСТМАСА И СТЪКЛО 544 МИННО ДЕЛО, ПРОУЧВАНЕ И ДОБИВ НА ПОЛЕЗНИ ИЗКОПАЕМИ 581 АРХИТЕКТУРА, УРБАНИЗЪМ И ГЕОДЕЗИЯ 582 СТРОИТЕЛСТВО 621 РАСТЕНИЕВЪДСТВО И ЖИВОТНОВЪДСТВО 622 ГРАДИНАРСТВО (ПАРКОВЕ И ГРАДИНИ) 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 762 СОЦИАЛНА РАБОТА И КОНСУЛТИРАНЕ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2009 г. 211 ИЗОБРАЗИТЕЛНИ ИЗКУСТВА 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ТЕХНИКИ И ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 341 ПРОДАЖБИ НА ЕДРО И ДРЕБНО 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 544 ДОБИВ И ОБОГАТЯВАНЕ НА ПОЛЕЗНИ ИЗКОПАЕМИ 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2008 г. 211 ИЗОБРАЗИТЕЛНИ ИЗКУСТВА 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ТЕХНИКИ И ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 215 ХУДОЖЕСТВЕНИ ЗАНАЯТИ 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2007 г. 211 ИЗОБРАЗИТЕЛНИ ИЗКУСТВА 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ТЕХНИКИ И ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 215 ХУДОЖЕСТВЕНИ ЗАНАЯТИ 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 544 ДОБИВ И ОБОГАТЯВАНЕ НА ПОЛЕЗНИ ИЗКОПАЕМИ 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 814 УСЛУГИ ЗА ДОМА 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА ЗА ВСИЧКИ НЕИКОНОМИЧЕСКИ ПРОФЕСИИ ЗБУТ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2006 г. 211 ИЗОБРАЗИТЕЛНИ ИЗКУСТВА 213 АУДИО-ВИЗУАЛНИ ТЕХНИКИ И ПРОИЗВОДСТВО НА МЕДИЙНИ ПРОДУКТИ 214 ДИЗАЙН 215 ХУДОЖЕСТВЕНИ ЗАНАЯТИ 341 ПРОДАЖБИ НА ЕДРО И ДРЕБНО 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 814 УСЛУГИ ЗА ДОМА 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА ПРОФИЛ ТУРИЗЪМ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2005 г.
341 ПРОДАЖБИ НА ЕДРО И ДРЕБНО 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 544 ДОБИВ И ОБОГАТЯВАНЕ НА ПОЛЕЗНИ ИЗКОПАЕМИ 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 814 УСЛУГИ ЗА ДОМА 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА ЗА ВСИЧКИ НЕИКОНОМИЧЕСКИ ПРОФЕСИИ УЧЕБНИ ПЛАНОВЕ и ПРОГРАМИ по ПРОФЕСИОНАЛНА ПОДГОТОВКА, УТВЪРДЕНИ през 2004 г.
211 ИЗОБРАЗИТЕЛНИ ИЗКУСТВА 214 ДИЗАЙН 215 ХУДОЖЕСТВЕНИ ЗАНАЯТИ 341 ПРОДАЖБИ НА ЕДРО И ДРЕБНО 342 МАРКЕТИНГ И РЕКЛАМА 343 ФИНАНСИ, БАНКОВО И ЗАСТРАХОВАТЕЛНО ДЕЛО 344 СЧЕТОВОДСТВО И ДАНЪЦИ 345 СТОПАНСКО УПРАВЛЕНИЕ И АДМИНИСТРАЦИЯ 346 СЕКРЕТАРСКИ И ОФИС ДЕЙНОСТИ 443 НАУКИ ЗА ЗЕМЯТА 482 ИЗПОЛЗВАНЕ НА КОМПЮТРИ 521 МЕТАЛООБРАБОТВАНЕ И МАШИНОСТРОЕНЕ 522 ЕЛЕКТРОТЕХНИКА И ЕНЕРГЕТИКА 523 ЕЛЕКТРОНИКА И АВТОМАТИЗАЦИЯ 524 ХИМИЧЕСКИ ПРОДУКТИ И ТЕХНОЛОГИИ 525 МОТОРНИ ПРЕВОЗНИ СРЕДСТВА, КОРАБИ И ЛЕТАТЕЛНИ АПАРАТИ 541 ПРОИЗВОДСТВО НА ХРАНИ И НАПИТКИ 542 ПРОИЗВОДСТВО НА ТЕКСТИЛ, ОБЛЕКЛО, ОБУВКИ И КОЖЕНИ ИЗДЕЛИЯ 543 ПРОИЗВОДСТВО НА ИЗДЕЛИЯ ОТ ДЪРВЕСИНА 544 ДОБИВ И ОБОГАТЯВАНЕ НА ПОЛЕЗНИ ИЗКОПАЕМИ 582 СТРОИТЕЛСТВО И ГЕОДЕЗИЯ 621 СЕЛСКО СТОПАНСТВО 622 ОЗЕЛЕНЯВАНЕ И ЦВЕТАРСТВО 623 ГОРСКО СТОПАНСТВО 624 РИБНО СТОПАНСТВО 640 ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА 762 СОЦИАЛНИ ДЕЙНОСТИ 811 ХОТЕЛИЕРСТВО, РЕСТОРАНТЬОРСТВО И КЕТЕРИНГ 812 ПЪТУВАНИЯ, ТУРИЗЪМ И СВОБОДНО ВРЕМЕ 813 СПОРТ 814 УСЛУГИ ЗА ДОМА 815 ФРИЗЬОРСКИ И КОЗМЕТИЧНИ УСЛУГИ 840 ТРАНСПОРТНИ УСЛУГИ 851 ОПАЗВАНЕ НА ОКОЛНАТА СРЕДА ЗБУТ Странична навигация

matches:
ДЕЛО 345
ДЕЛО 345
ДЕЛО 344
ДЕЛО 344
ДЕЛО 344
ДЕЛО 344
ДЕЛО 344