text:
Решение по Гражданско дело 684/2013г.
гр. Троян, 27.02.2014 год.
при секретаря М.С. и в присъствието на прокурора ...……………...........................…..…….. като разгледа докладваното от съдията – Ютерова гр. дело № 684 по описа на ТРС за 2013 год., за да се произнесе - съобрази:
В.Д.Д. и И.В.Д.,*** са предявили срещу В.Д.Б. *** и И.Д.Б. *** два обективно съединени при условията на комулативност както следва: 1. конститутивен иск с правно основание чл. 87 ал. 3 ЗЗД за разваляне поради неизпълнение на договори за продажба на недвижим имот; 2. осъдителен иск за връщане на даденото по договора в размер на платената продажна цена с правно основание чл. 55 ал. 1 ЗЗД в хипотезата на връщане на даденото при отпаднало основание. В исковата си молба ищците излагат, че през 2013 г. са закупили от ответниците два недвижими имоти от землището на с. Дълбок дол, след което установили, че същите имоти преди това са продадени на трети лица през 2004 г. Излага се, че при това положение към момента на продажбата ответниците не са били собственици на процесните имоти. За установяване на обстоятелствата по исковата си молба са ангажирани писмени и гласни доказателства, в съдебно заседание ищците се явяват лично и са представлявани от адвокат Красимир Немски от ЛАК, който от името на доверителите си моли съда изцяло да уважи исковата им претенция като развали двата договора, както и ответниците да бъдат осъдени да им заплатят продажната цена в размер на 3 400 лева.
По реда на чл. 131 от ГПК на ответниците е изпратено копие от ИМ и доказателствата. И.Б. не представя отговор и не е изразил становище по иска. Ответницата В.Б. е представила молба, с която излага, че признава иска. В с. з. не се явяват лично и не са изпратили представител.
От приложените към делото писмени доказателства: Нотариален акт № 163 том I, рег. 1723 дело 129 от 2013г. на М.Гладкова - Нотариус рег.№ 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 994, акт 180, том III, дело 437 от 2013 г., Нотариален акт № 94 том П, рег. 2875 дело 231 от 2013г. на М.Гладкова - Нотариус рег.№ 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 1705, акт 58, том VI, дело 785 от 2013 г., Пълномощно рег. № 1729 от 18.04.2013 г. за подписите и рег. № 1730, том I, акт № 56 от 18.04.2013 г. за съдържанието на М.Гладкова - нотариус рег.№ 477 на НК, Удостоверения за данъчна оценка с изх. № ДО001279 от 17.04.2013г. и с изх. № ДО001949 от 20.06.2013г. на Община Троян, отдел „Местни приходи", Скици № 11331 от 17.04.2013г. и № 18612 от 17.06.2013г. на СГКК- Ловеч, Нотариален акт № 86 том VII, рег. 6227 дело 984 от 2004г. на Б.Кожухаров - Нотариус рег.№ 337 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 1935, акт 43, том VII, дело 1407 от 2004г., Нотариален акт № 24 том VIII, рег. 6985 дело 1105 от 2004г. на Б.Кожухаров - Нотариус рег.№ 337 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 2179, акт 33, том VIII, дело 1608 от 2004 г., Удостоверение за наследници изх.№ АИО3-193 от 26.02.2013 г. на Столична община, 12 Район Илинден, Разходно-оправдателни документи: - Преводно нареждане от 25.06.2013 г. на „УниКредит Булбанк" АД - Троян - за сумата от 2450 лева за закупуване на имот с кад. № 24476.536.123 и преписи от нот. дела № 129/2013 г. и № 231/2013 г. и двете на нотариус М. Гладкова с район на действие ТРС, от показанията на свидетелката по делото Л.Г.Д., съдът приема за установена следната фактическа обстановка:
Видно от представения нотариален акт № 163 том I, рег. 1723 дело 129 от 2003 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС - Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег. № 994, акт 180, том III, дело 437 от 2013 г. ищците В. и И. Докови са закупили от ответниците В.Б. и И.Б. недвижим имот, находящ се в с. Дълбок дол, община Троян, област Ловеч, а именно: ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.540.105, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Садината", с площ 5486 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.540.122, 24476.540.123, 24476.540.104, 24476.540.103, 24476.540.124, 24476.540.130.
Данъчната оценка на имота съгласно удостоверение с изх. № ДО001279 от 17.04.2013 г. на Община Троян, отдел „Местни приходи" е 564.51 лева.
За закупуване на имота ищците са заплатили на ответниците сумата 950.00 лева.
Установява се, че на същата дата ответниците са подписали пълномощно рег. № 1729 от 18.04.2013 г. за подписите и рег. № 1730, том I, акт № 56 от 18.04.2013 г. за съдържанието на М. Гладкова нотариус рег.№ 477 на НК, с което са упълномощили ищците, заедно и по отделно да подпишат нотариален акт, с който при условията на чл. 38 от ЗЗД придобие собствеността на недвижими имоти, между които Нива от 8.000 дка в местност „ШАЛА КОПЕЛЕ", имот № 536123 .
С нотариален акт № 94 том II, рег. 2875 дело 231 от 2013 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС- Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 1705, акт 58, том VI, дело 785 от 2013 г. ищците са закупили от ответниците недвижим имот, находящ се в с. Дълбок дол, община Троян, област Ловеч, а именно: ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.536.123, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Шала Копеле", с площ 8001 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.537.19, 24476.536.124, 24476.536.125, 24476.714.4, 24476.714.1, 24476.536.134, 24476.536.122.
Данъчната оценка на имота съгласно удостоверение с изх. № ДО001949 от 20.06.2013г. на Община Троян, отдел „Местни приходи" е 705.69 лева.
За закупуване на имота в деня на сделката ищците изплатили на ответниците по банков път сумата 2 450.00 лева.
Ищците твърдят, че след като сключили процесните договори, след разговор с Л.И.Г. от гр. София, установили, че през 2004 г. ответниците са продали двата процесни имота на баща му - И.Л.Г., б. ж. на гр. София, починал на 12.02.2013 година.
Любомир Гьорчев е представил на ищците копия от Нотариален акт № 86 том VII, рег. 6227 дело 984 от 2004 г. на Б. Кожухаров - Нотариус рег.№ 337 на НК с район на действие района на РС - Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 1935, акт 43, том дело 1407 от 2004 г., с който е прехвърлена собствеността на ПОЗЕМЛЕН ИМОТ - Нива от 8.000 дка, пета категория, местност „ШАЛА КОПЕЛЕ", имот № 536123, при граници /съседи/: № 536125 - нива на Андрей Найденов Бораджиев, № 536124 - нива на наел. на Иван Иванов Найденов, № 000080 - полски път на Община Троян, № 536122 - нива на Петър Пенчев Бояджиев, № 714001 - залесена територия на МЗГ ДЛ Троян, № 714002 - залесена територия на наел. на Васил Колев Курев и от Нотариален акт № 24 том рег. 6985 дело 1105 от 2004 г. на Б. Кожухаров - Нотариус рег. № 337 на НК с район на действие района на РС - Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 2179, акт 33, том VIII, дело 1608 от 2004 г. с който е прехвърлена собствеността на ПОЗЕМЛЕН ИМОТ - Нива от 5.486 дка, пета категория, местност „САДИНАТА", имот № 540105, при граници /съседи/: № 500083 - Полски път на Община Троян, № 540124 - нива на наел. на Илия Илиев Колев, № 540103 - нива на наел. на Иван Найденов Китин, № 540104 - нива на наел. На Трифон Иванов Топалов, № 540123 - нива на наел. на Петко Иванов Йотов, № 540122 - нива на Цочо Пенков Стоянов.
От показанията на разпитаната свидетелка Л.Д. се установява, че ищците В. и И. Докови са купили от В. Б. имоти. В последствие се оказало, че преди тях тези имоти са закупени от друг човек от гр. София, т.е. продадени са два пъти на различни хора.
От така изложената фактическа обстановка се налагат следните правни изводи: Съгласно разпоредбата на чл. 87, ал. 1 ЗЗД, когато длъжникът по един двустранен договор не изпълни задължението си поради причина, за която отговаря, кредиторът може да развали договора. При всички случаи, когато се касае за договор за прехвърляне, учредяване, признаване или прекратяване на вещни права, развалянето става по съдебен ред - ал. 3 на същия текст. Първият елемент от фактическия състав на чл. 87, ал. 1 ЗЗД е неизпълнението и е достатъчно да се отнася само до едно задължение. Всяка форма на неизпълнение може да бъде основание за разваляне на договора. Неизпълнението трябва да е по причина, за която длъжникът отговаря, а страната, която иска развалянето, да е изправна. Обикновено изправността се определя като изпълнение или готовност за изпълнение. В случая тези предпоставки на разпоредбата на чл. 87, ал. 1 от ЗЗД са налице. Изрично право да се развали договор за покупко-продажба на недвижим имот от купувача предвиждат разпоредбите на чл. 188 и сл. от ЗЗД, регламентиращи различни хипотези на неизпълнение на договора за покупко-продажба. Чл. 189, ал. 1 и ал. 2 от ЗЗД гласят, че ако продадената вещ принадлежи изцяло на трето лице, купувачът може да развали продажбата по реда на чл. 87 от ЗЗД. В този случай продавачът е длъжен да върне на купувача платената цена и да му заплати разноските по договора, както и необходимите и полезни разноски за вещта. С решение под № 140 от 19.05.2006 г. на ВКС по т. д. № 693/2005 г„ ТК, II о., е прието, че надлежното реализиране правото на купувача да развали договора по съдебен ред, съгласно чл. 87, ал. 3 от ЗЗД, към която норма препраща чл. 189, ал. 1 от ЗЗД, не е обусловено от допълнителни законови изисквания, след като е доказано пълното неизпълнение на задължението на продавача да прехвърли на купувача правото на собственост върху имот и че купувачът е добросъвестен. В производството по чл. 189, ал. 1 ЗЗД ищецът не следва да доказва, че е изправна страна по договора, предвид липсата на такова законово изискване.
В конкретния случай от събраните по делото писмени доказателства се установи, че собственик на двата процесни имота, прехвърлен от ответниците на ищците с процесните договори е трето лице, с който факт ответниците са били запознати, видно от представените два нот. акт от 2004 г. Видно от съдържанието на нотариалните актове нотариусът при изслушване и удостоверяване на сделката за покупко - продажба не е отразил да са налице пречки за прехвърляне на собствеността, като пред същия е удостоверено, че именно продавачите са собственици на имота. При тези обстоятелства няма как да се вмени на ищците да са знаели, че трето лице е собственик на имотите или че има такива претенции. На следващо място при преценката на съда, следва ли да се развали сключения договор за покупко-продажба, обективиран в нотариален акт № 163 том I, рег. 1723 дело 129 от 2003 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег. № 994, акт 180, том III, дело 437 от 2013 г. и нотариален акт № 94 том II, рег. 2875 дело 231 от 2013 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег. № 1705, акт 58, том VI, дело 785 от 2013 г., следва да се съобрази каква е била очакваната от ищците престация срещу платената от тях цена - прехвърляне от страна на ответниците - продавачи, респ. придобиване от ищците на правото на собственост върху двата процесни недвижими имоти, предмет на договорите за покупко-продажба. Основен принцип на облигационното право е изпълнението на поетите по договор задължения и постигането на тези реални цели, които страните са преследвали със сключването на договора - чл. 87 ЗЗД. С оглед на това при спорове във връзка с неизпълнение на договорите следва да се изхожда от възможностите за тяхното изпълнение и да се допуска развалянето им в случаите, когато неизпълнението е толкова съществено, че прави невъзможно постигането на договореното. Именно за това е предвидено задължение за кредитора и при виновно неизпълнение на договора от страна на длъжника да му даде подходящ срок за изпълнение, след изтичането на който договорът да се смята за развален, /в т.см. Постановление № 3/29.03.1973 г. на Пленума на ВС/. При тези изводи ще следва исковата претенция изцяло да бъде уважена, като бъдат развалени двата процесни договора за покупко-продажба на имотите, както и да бъдат осъдени ответниците да заплатят на ищците продажната цена общо в размер на 3 400 лева и сумата 456.44 лева, представляваща нотариални разходи при изповядване на двете сделки.
Ще следва при този изход на процеса ответниците да бъдат осъдени да заплатят солидарно на ищците сторените съдебни разноски в размер на 486 лева.
РАЗВАЛЯ на основание чл. 87 ал. 3 от ЗЗД сключения на 18.04.2013 г. с нотариален акт № 163 том I, рег. 1723 дело 129 от 2003 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег. № 994, акт 180, том III, дело 437 от 2013 г. договор за покупко-продажба, по силата на който ищците В.Д.Д., ЕГН ********** и И.В.Д., ЕГН **********, двамата с адрес:*** са закупили от ответниците В.Д.Б., ЕГН **********,*** А /съд. адрес: с. Дълбок дол, ул. „Иван Дончев” № 63, Дилян Дамянов/ и И.Д.Б., ЕГН **********,*** недвижим имот, находящ се в с. Дълбок дол, община Троян, област Ловеч, а именно: ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.540.105, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Садината", с площ 5486 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.540.122, 24476.540.123, 24476.540.104, 24476.540.103, 24476.540.124, 24476.540.130.
РАЗВАЛЯ на основание чл. 87 ал. 3 от ЗЗД сключения на 25.06.2013 г. с нотариален акт № 94 том II, рег. 2875 дело 231 от 2013 г. на М. Гладкова - Нотариус рег. № 477 на НК с район на действие района на РС Троян, вписан в служба по вписванията - Троян с вх. рег.№ 1705, акт 58, том VI, дело 785 от 2013 г. договор за покупко-продажба, по силата на който ищците В.Д.Д., ЕГН ********** и И.В.Д., ЕГН **********, двамата с адрес:*** са закупили от ответниците В.Д.Б., ЕГН **********,*** А /съд. адрес: с. Дълбок дол, ул. „Иван Дончев” № 63, Дилян Дамянов/ и И.Д.Б., ЕГН **********,*** недвижим имот, находящ се в с. Дълбок дол, община Троян, област Ловеч, а именно: ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.536.123, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Шала Копеле", с площ 8001 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.537.19, 24476.536.124, 24476.536.125, 24476.714.4, 24476.714.1, 24476.536.134, 24476.536.122.
ОСЪЖДА В.Д.Б., ЕГН **********,*** А /съд. адрес: с. Дълбок дол, ул. „Иван Дончев” № 63, Дилян Дамянов/ и И.Д.Б., ЕГН **********,*** да заплатят солидарно на В.Д.Д., ЕГН ********** и И.В.Д., ЕГН **********, двамата с адрес:*** сумата 3 400 – три хиляди и четиристотин лева, представляваща платената от ищците продажна цена общо за двата продадени имота: ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.540.105, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Садината", с площ 5486 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.540.122, 24476.540.123, 24476.540.104, 24476.540.103, 24476.540.124, 24476.540.130 и ПОЗЕМЛЕН ИМОТ с идентификатор 24476.536.123, с адрес: с. Дълбок дол, местност „Шала Копеле", с площ 8001 кв. м, с трайно предназначение на територията: земеделска и начин на трайно ползване: нива, стар идентификатор: няма, номер по предходен план: няма, при съседни имоти с идентификатори: 24476.537.19, 24476.536.124, 24476.536.125, 24476.714.4, 24476.714.1, 24476.536.134, 24476.536.122 и сумата 456.44 – четиристотин петдесет и шест лева и 44 стотинки, представляваща нотариални разходи при изповядване на двете сделки, ведно със законната лихва, считано от 03.07.2013 г. до окончателното изплащане на кумата, както и 486.00 – четиристотин и осемдесет и шест лева сторени съдебно-деловодни разноски.

matches:
дело 684
дело 129
дело 437
дело 231
дело 785
дело 984
дело 1407
дело 1105
дело 1608
дело 129
дело 437
дело 231
дело 785
дело 984
дело 1407
дело 1105
дело 1608
дело 129
дело 437
дело 231
дело 785
дело 129
дело 437
дело 231
дело 785


text:
(1) Договорът предвижда създаването на вътрешен пазар и установяването на система, която гарантира, че няма нарушаване на конкуренцията във вътрешния пазар. Хармонизирането на законодателствата на държавите-членки в областта на авторското право и сродните му права допринася за постигането на тези цели.
(2) Европейският съвет на заседанието си в Корфу на 24 и 25 юни 1994 г. подчерта необходимостта от създаване на обща и гъвкава правна рамка на ниво Общността, за да се насърчи развитието на информационното общество в Европа. Това изисква, inter alia, съществуването на вътрешен пазар на нови продукти и услуги. Важни законови актове на Общността за гарантиране на такава регулаторна рамка са вече приети или предстои да бъдат приети. Авторското право и сродните му права играят важна роля в този контекст, тъй като закрилят и стимулират развитието и търговията на нови продукти и услуги, както и създаването и използването на творческото им съдържание.
(3) Предложеното хармонизиране ще допринесе за прилагането на четирите свободи на вътрешния пазар и се отнася до спазването на основните принципи на правото, и особено на собственост, включително интелектуалната собственост и свободата на изразяване и на обществения интерес.
(4) Хармонизирана правна рамка в областта на авторското право и сродните му права, като се повишава правната сигурност и едновременно с това се осигурява високо ниво на закрила на интелектуалната собственост, ще насърчи значителни инвестиции в творческите и иновационни дейности, включително в инфраструктурата на мрежи и ще доведе на свой ред до растеж и засилена конкуренция на европейската промишленост, както в областта на предоставянето на съдържание, така и в тази на информационните технологии и по-общо в голям брой промишлени и културни сектори. Това ще гарантира заетостта и насърчи създаването на нови работни места.
(6) Без хармонизиране на ниво Общността, законодателните дейности на национално ниво, които вече са започнати в редица държави-членки, за да се отговори на технологичните предизвикателства, биха могли да доведат до значителни различия в закрилата и чрез тях до ограничения на свободното движение на услуги и стоки, които съдържат, или се основават на интелектуална собственост, което би предизвикало ново фрагментиране на вътрешния пазар и законодателна несъгласуваност. Последиците от такива законодателни несъответствия и правна несигурност ще станат по-значителни с по-нататъшното развитие на информационното общество, което вече значително е увеличило трансграничното ползване на интелектуална собственост. Това развитие следва да продължи. Значителните правни несъответствия и несигурност по отношение на закрилата могат да затруднят осъществяването на икономии от мащаба за нови продукти и услуги, съдържащи авторско право и сродните му права.
(7) Правната рамка на Общността за закрила на авторското право и сродните му права трябва, следователно, да бъде също адаптирана и допълнена, доколкото е необходимо, за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар. За тази цел, тези национални разпоредби в областта на авторското право и сродните му права, които се различават в значителна степен във всяка държава-членка, или които пораждат правна несигурност, възпрепятстваща безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар и правилното развитие на информационното общество в Европа, следва да бъдат адаптирани, като е важно да се избегне държавите-членки да реагират по несъгласуван начин на технологичното развитие. В замяна на това, не е необходимо да се премахнат или предотвратят различия, които не засягат неблагоприятно функционирането на вътрешния пазар.
(9) Всяка хармонизация на авторското право и сродните му права трябва да се основава на висока степен на закрила, тъй като такива права са основни за интелектуалното творчество. Тяхната защита спомага, за да гарантира поддържането и развитието на творческия процес в интерес на авторите, артистите-изпълнители, продуценти, потребителите, културата, промишлеността и публиката като цяло. Интелектуалната собственост следователно е призната за неразделна част от собствеността.
(10) Ако авторите или артистите-изпълнители следва да продължат творческата си и артистична работа, те трябва да получат съответно възнаграждение за използването на техните произведения, както и продуцентите, за да бъдат в състояние да финансират това произведение. Инвестициите, необходими за създаването на продукти като звукозаписи, филми или аудио-визуално произведение, и на услуги, като услугите "до поискване", са значителни. Необходима е адекватна правна закрила на правата върху интелектуална собственост, за да се гарантира наличието на такова възнаграждение, и за да се гарантира възможността за задоволителна възвръщаемост от тези инвестиции.
(11) Строга и ефективна система за защита на авторското право и сродните му права е един от основните начини, който позволява да се гарантира на европейското културно творчество и продуценство получаването на необходимите средства и да се запази независимостта и достойнството на творците и изпълнителите.
(13) Общо търсене и съгласувано прилагане на европейско равнище на технически мерки за защита на произведения и други закриляни обекти и за гарантиране на необходимата информация за правата придобиват голямо значение, доколкото тези мерки имат за крайна цел прилагането на принципите и гаранциите, установени в закона.
(15) Дипломатическата конференция, която се проведе под егидата на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) през декември 1996 г. доведе до приемането на два нови договора, а именно "Договора на СОИС за авторското право" и "Договора на СОИС за изпълнения и звукозаписи", разглеждащи съответно закрилата на автори и закрилата на изпълнители и продуценти на звукозаписи. Тези договори актуализират международната закрила на авторското право и на сродните му права в значителна степен, а именно по отношение на така-наречения "електронен бележник" и усъвършенства средствата за борба с пиратството в световен мащаб. Общността и голяма част от държавите-членки вече са подписали договорите и е в ход процесът за изготвяне на процедури за ратификация на договорите от Общността и държавите-членки. Настоящата директива също има за цел прилагането на някои от новите международни задължения.
(16) Въпросът за отговорността за дейности, осъществени в среда на мрежа, се отнася не само до авторското право и сродните му права, но и до други области като клевета, заблуждаваща реклама или имитация на търговските марки. Този въпрос се разглежда хоризонтално в Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 г. за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия във вътрешния пазар ("Директива за електронната търговия")(4), която изяснява и хармонизира различни правни въпроси, отнасящи се до услугите на информационното общество, включително електронната търговия. Настоящата директива следва да бъде приложена в срок, аналогичен на този, определен за директивата за електронната търговия, тъй като гореупомената директива предвижда хармонизирана рамка от принципи и разпоредби, отнасящи се, inter alia, до важни части на настоящата директива. Настоящата директива не накърнява разпоредбите, отнасящи се до отговорността в тази директива.
(17) Необходимо е, особено в светлината на изискванията, произтичащи от цифровата среда, да се гарантира, че организациите за колективно управление постигат по-високо ниво на рационализация и прозрачност по отношение на спазването на правилата на конкуренцията.
(18) Настоящата директива не накърнява правилата, които съществуват в държавите-членки по отношение на управлението на правата, като разширени колективни лицензии.
(20) Настоящата директива се основава на принципите и правилата, вече установени в директиви, понастоящем в сила в тази област, и по-специално Директиви 91/250/ЕИО(5), 92/100/ЕИО(6), 93/83/ЕИО(7) и 96/9/ЕО(8) и развива тези принципи и правила и ги поставя в контекста на информационното общество. Разпоредбите на настоящата директива следва да се прилагат без да се накърняват разпоредбите на гореупоменатите директиви, освен ако не е предвидено друго в настоящата директива.
(21) Настоящата директива следва да определи приложното поле на действията, предмет на правото на възпроизвеждане по отношение на различни бенефициенти. Това следва да се извърши в съответствие с достиженията на правото на Европейския съюз. Необходимо е да се даде на тези действия широко определение, за да се гарантира правна сигурност във вътрешния пазар.
(23) Настоящата директива следа да хармонизира в по-голяма степен правото на автора на съобщаване на публиката. Настоящото право следва да се разбира в широк смисъл, като обхваща всяко съобщаване на публиката, която не присъства на мястото, откъдето произхожда разгласяването. Това право следва да обхваща всяко такова предаване или препредаване на произведение на публиката по жичен или безжичен път, включително аудио-визуално излъчване. Това право не обхваща други действия.
(24) Правото да се предоставят на разположение на публиката закриляни обекти, посочени в член 3, параграф 2 следва да се разбира като обхващащо всички действия на предоставяне на такъв обект на разположение на публиката, която не присъства на мястото, откъдето произхожда акта на предоставяне на разположение и като необхващащо други действия.
(25) Правната несигурност по отношение на естеството и нивото на закрила на действия на предаване при поискване по мрежи, на произведения, закриляни от авторското право и на обекти, закриляни от сродните му права, следва да бъде преодоляна, като се предвиди хармонизирана закрила на ниво Общността. Следва да бъде ясно, че всички притежатели на права, признати съгласно настоящата директива, имат изключителното право да предоставят на разположение на публиката произведения, закриляни от авторското право или друг закрилян обект, чрез интерактивни предавания при поискване. Такива интерактивни предавания при поискване се характеризират с факта, че всеки може да има достъп до тях от място и във време, което той избира индивидуално.
(28) Закрилата на авторското право съгласно настоящата директива включва изключителното право върху контрола на разпространението на произведение върху материализиран носител. Първата продажба в Общността на оригинала на произведение или на копия от него от притежателя на правото или с негово съгласие изчерпва правото на контрол върху препродажбата на този предмет в Общността. Това право следва да не се изчерпва по отношение на оригинала или на копия от него, продадени от притежателя на правото или с негово съгласие извън Общността. Правото на използване и правото на отдаване под наем за автори са установени в Директива 92/100/ЕИО. Правото на разпространение, предвидено в настоящата директива, не накърнява разпоредбите, отнасящи се до правото на използване и правото на отдаване под наем, съдържащи се в глава І от тази директива.
(29) Въпросът за изчерпване на правото не възниква в случая на услуги, и по-специално на он-лайн услуги. Това също се прилага за материализирано копие на произведение или друг обект, реализиран от ползвател на такава услуга със съгласието на притежателя на право. Следователно, същото се отнася до използването и отдаването под наем на оригинала и на копията на произведения или друг обект, които са услуги по своята същност. За разлика от CD-ROM или CD-І, при които интелектуалната собственост е включена в материалния носител, а именно стока, всяка он-лайн услуга е в действителност акт, който следва да подлежи на разрешително, когато авторското право или сродните му права предвиждат това.
(30) Правата, посочени в настоящата директива, могат да бъдат прехвърлени, преотстъпени или да бъдат предмет на договорни лицензии, без да се накърнява съответното национално законодателство в областта на авторското право и сродните му права.
(31) Трябва да се поддържа справедлив баланс между правата и интересите на различните категории притежатели на права, както и на различните категории притежатели на права и ползватели на закриляни обекти. Съществуващите изключения и ограничения по отношение на правата, както са определени от държавите-членки, следва да бъдат преоценени с оглед на новата електронна среда. Съществуващите различия в изключенията и ограниченията по отношение на някои ограничени действия имат пряко отрицателно въздействие върху функционирането на вътрешния пазар в областта на авторското право и сродните му права. Такива различия могат да се задълбочат с оглед на по-нататъшното развитие на трансграничното използване на произведения и презграничните дейности. За да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар, такива изключения и ограничения следва да бъдат определяни по-хармонично. Степента на тяхната хармонизация следва да се основава на въздействието им върху безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(33) Изключителното право на възпроизвеждане следва да е предмет на изключение, за да се разрешат някои действия на временно възпроизвеждане, които имат инцидентен или преходен характер, съставляващи неразделна и основна част от технологичния процес и се извършват с единствената цел да позволят ефективно предаване в мрежа между трети страни от посредник или законно използване на произведение или друг закрилян обект. Съответните действия на възпроизвеждане не би следвало да имат собствена икономическа стойност. Доколкото отговарят на тези условия, това изключение обхваща изключения, които позволяват осъществяването на "прелистване" (браузинг), както и действия на кашинг, включително тези, които позволяват ефективното функциониране на системите за предаване, при условие, че посредникът не изменя информацията и не пречи на законното използване на технологията, широко призната и използвана от промишлеността за получаване на данни за използването на информацията. Използване се счита за законно, когато е разрешено от титуляра на права или не е ограничено от закона.
(35) В някои случаи на изключения или ограничения притежателите на права следва да получат справедливо обезщетение, за да бъдат обезщетени в достатъчна степен за използването на произведенията им или на други закриляни обекти. При определянето на формата, на подробните условия и възможното ниво на такова справедливо обезщетение, следва да се отчетат конкретните обстоятелства за всеки случай. За оценяване на тези обстоятелства полезен критерий би бил потенциалната вреда за притежателите на права, произтичаща от въпросното действие. В случаи, когато притежателите на права вече са получили плащане под друга форма, например като част от лицензионна такса, конкретно или специфично плащане би могло да не се дължи. Нивото на справедливо обезщетение следва изцяло да вземе предвид степента на използване на техническите мерки за защита, определени в настоящата директива. В някои случаи, когато накърняването на титуляра на права е минимална, би могло да не възниква задължение за плащане.
(38) На държавите-членки следва да се разреши да предвидят изключение или ограничение по отношение на правото на възпроизвеждане за някои видове възпроизвеждане на аудио, визуален или аудио-визуален материал, за лично използване, придружено от справедливо обезщетение. Това може да включва въвеждането или поддържането на схеми за възнаграждение за обезщетяване на притежателите на права за претърпените вреди. Въпреки, че различията между тези схеми за възнаграждение засягат функционирането на вътрешния пазар, тези различия по отношение на възпроизвеждане за лично използване по аналогов път не би трябвало да оказват значително въздействие върху развитието на информационното общество. Копирането за лично ползване по цифров път може да е по-разпространено и да има по-големи икономически последици. Поради това, следва да се отдаде необходимото внимание на различията между цифровото и аналогово копиране за лично ползване и да се направи разграничение между тях в някои аспекти.
(40) Държавите-членки могат да предвидят изключение или ограничение в полза на някои учреждения с нестопанска цел като обществено достъпни библиотеки и други аналогични институции, както и архивите. От друга страна, това следва да се ограничи до някои специални случаи, обхванати от правото на възпроизвеждане. Такова изключение или ограничение не следва да обхваща ползване, извършващо се в контекста на он-лайн доставка на закриляни произведения или други закриляни обекти. Настоящата директива следва да не накърнява правото на държавите-членки да дерогират изключителното право на публично заемане в съответствие с член 5 от Директива 92/100/ЕИО. Поради това, следва да се насърчават конкретни договори или лицензии, които, без да нарушават равновесието, са благоприятни за такива учреждения и осъществяването на тяхната задача за разпространение.
(42) При прилагане на изключението или ограничението за нетърговски образователни и научноизследователски цели, включително дистанционно обучение, нестопанския характер на въпросната дейност следва да бъде определена от тази дейност като такава. Организационната структура и начините за финансиране на съответното учреждение не са решаващи фактори в това отношение.
(43) Във всеки случай е важно държавите-членки да приемат всички необходими мерки за улесняване на достъпа до произведения на лица с увреждания, който представляват пречка при използването на самите произведения и да се обърне особено внимание на достъпните формати.
(44) Когато се прилагат изключенията и ограниченията, предвидени в тази директива, това следва да се извършва в съответствие с международните задължения. Такива изключения и ограничения не може да се прилагат по начин, който накърнява законните интереси на притежателя на права или противоречи на нормалното използване на неговото произведение или на друг обект. Предвиждането на такива изключения или ограничения от държавите-членки следва, по-специално, надлежно да отразява нарасналото икономическо въздействие, което може да имат такива изключения или ограничения в контекста на новата електронна среда. Следователно, обхватът на някои изключения или ограничения, може да е необходимо да бъде още по-ограничен по отношение на ново използване на произведения, закриляни от авторското право или други закриляни обекти.
(45) Изключенията и ограниченията, посочени в член 5, параграфи 2, 3 и 4 не следва, въпреки това, да предотвратят определянето на договорните отношения, имащи за цел осигуряването на справедливо обезщетение за притежателите на права, доколкото националното законодателство го позволява.
(47) Технологичното развитие ще позволи на притежателите на права да използват технически мерки, които имат за цел да предотвратят или ограничат действия, които не са разрешени от титулярите на авторско право, на някое от сродните му права или на право sui generis върху база данни. Въпреки това, съществува опасност, че биха могли да бъдат извършени незаконни дейности, за да се позволи или улесни заобикалянето на техническата защита, предвидена от тези мерки. За да се избегнат фрагментирани правни подходи, които могат да възпрепятстват функционирането на вътрешния пазар, необходимо е да се предвиди хармонизирана правна закрила срещу действия на заобикалянето на ефективните технически мерки и срещу предоставянето на устройства или услуги за тази цел.
(48) Такава правна закрила следва да бъде осигурена по отношение на техническите мерки, които ефективно ограничават неразрешени действия от притежателите на авторско право, сродни права или на sui generis право върху база данни, без, въпреки това, да се възпрепятства нормалната работа на електронното оборудване и неговото технологично развитие. Такава правна закрила не предполага задължение да се приведат в съответствие съоръженията, продуктите, компонентите или услугите с техническите мерки, доколкото споменатите съоръжения, продукти, компоненти или услуги не попадат под забраната на член 6. Такава правна закрила следва да спазва принципа на пропорционалност и не следва да забранява тези устройства или дейности, които имат търговско значима цел или използване, различна от заобикалянето на техническата защита. И по-специално, защитата не следва да възпрепятства изследванията в областта на криптографията.
(50) Такава хармонизирана правна закрила не засяга специфичните разпоредби за закрила, предвидена съгласно Директива 91/250/ЕИО. И по-специално, тя не следва да се прилага за защитата на технологичните мерки, използвани във връзка с компютърни програми, която изключително се разглежда в тази директива. Тя не следва нито да възпрепятства, нито да попречи на развитието или използването на всяко средство за заобикаляне на техническа мярка, която е необходима да направи възможно предприемането на действия в съответствие с условията на член 5, параграф 3 или член 6 от Директива 91/250/ЕИО. Членове 5 и 6 от тази директива единствено определят изключения от изключителните права, приложими към компютърните програми.
(51) Правната закрила на техническите мерки се прилага без да се накърнява обществения ред, както е определено в член 5 или обществената сигурност. Държавите-членки следва да насърчават доброволните мерки, предприети от притежателите на права, включително сключването и изпълнението на споразумения между притежателите на права и други заинтересовани страни, за да се позволи постигането на целите на някои изключения или ограничения, предвидени в националното законодателство в съответствие с настоящата директива. При отсъствието на такива доброволни мерки или на споразумения от този вид в разумен срок държавите-членки следва да предприемат подходящи мерки, за да осигурят притежателите на права да предоставят на бенефициентите на упоменатите изключения или ограничения подходящи средства, за да извлекат полза от тях, като изменят приложена техническа мярка или чрез други средства. Въпреки това, за да се предотврати злоупотреба с такива мерки, взети от притежателя на права, включително в рамките на споразуменията, или взети от държава-членка, всички технически мерки, приложени в изпълнение на такива мерки, следва да се ползват от правна закрила.
(52) По същия начин, при прилагането на изключение или ограничение за копиране за лично ползване в съответствие с член 5, параграф 2, буква б), държавите-членки следва да насърчават използването на доброволни мерки, за да позволят постигането на целите на такова изключение или ограничение. Ако, в разумен срок не се вземат такива доброволни мерки, които да направят възможно възпроизвеждането за лично ползване, държавите-членки могат да вземат мерки, които да позволят на бенефициентите на съответното изключение или ограничение да се възползват от него. Доброволни мерки, взети от притежателите на права, включително споразумения между притежателите на права и други заинтересовани страни, както и мерки, взети от държавите-членки, не възпират притежателите на права да използват технически мерки, които са съвместими с изключенията или ограниченията за копирането за лично ползване в националното законодателство в съответствие с член 5, параграф 2, буква б), като се взима предвид условието за справедливо обезщетение съгласно тази разпоредба и възможното разграничаване между различните условия на използване в съответствие с член 5, параграф 5, като например контролиране на броя на екземплярите. С цел да се предотврати злоупотреба с тези мерки, всички технически мерки , приложени в тяхно изпълнение, следва да се ползват с правна закрила.
(53) Закрилата на техническите мерки следва да гарантира сигурна среда за предлагането на интерактиви услуги до поискване по такъв начин, че да се осигури публичен достъп до произведенията или други обекти на място и във време самостоятелно избрано от публиката. Когато такива услуги се уреждат от договорни разпоредби, първа и втора алинея на член 6, параграф 4 следва да не се прилагат. Неинтерактивни форми на он-лайн използване следва да останат обект на тези разпоредби.
(55) Технологичното развитие ще улесни разпространението на произведения, в частност по мрежи, и това ще породи необходимостта притежателите на права да идентифицират по-добре произведението или друг обект, автора или друг притежател на права и да предоставят информация за условията на използване на произведението или друг обект, за да се улесни управлението на правата, които са им присъщи. Притежателите на права следва да бъдат насърчавани да използват знаци, означаващи, освен информацията, посочена по-горе, inter alia, разрешителното им, когато произведенията или други закриляни обекти се разпространяват по мрежите.
(57) Системите за информация относно режима на правата, посочени по-горе, могат, в зависимост от тяхното проектиране, да обработват лични данни за схемите за потребление на закрилян обект от гражданите и позволяват наблюдение на поведение он-лайн. Тези технически средства, следва, в техническите им функции, да включват принципите на защита на личния живот съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защита на физическите лица при обработка на лични данни и за свободно движение на тези данни(9).
(58) Държавите-членки следва да предвиждат ефективни санкции и средства за правна защита при накърняване на правата и задължения, определени в настоящата директива. Те следва да вземат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези санкции и правни средства за защита. Предвидените санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални и разубеждаващи и следва да включват възможност за предявяване на претенции за щети и/или съдебно постановяване на запрещение и, ако е уместно, изземване на материала, предмет на нарушението.
(59) В цифровата среда, и по-специално, услугите на посредници, могат да се използват все повече от трети лица за извършване на нарушения. В много случаи, такива посредници са в състояние да сложат край на тези нарушения. Следователно, без да се накърняват никакви други санкции или средства за правна защита, които могат да използват, притежателите на права трябва да имат възможност да поискат съдебна забрана по отношение на посредник, който предава в мрежа фалшификат на закрилено произведение или закрилян предмет, който е извършен от трето лице. Тази възможност следва да бъде предвидена, дори когато действията на посредника са обект на изключения съгласно член 5. Редът и условията, отнасящи се до такава съдебна забрана би трябвало да се определят от националното законодателство на държавите-членки.
(60) Закрилата, предвидена в настоящата директива следва да не накърнява националните правни разпоредбите или разпоредбите на Общността в други области като индустриалната собственост, защита на данните, услугите за условен достъп, достъп до обществени документи и правилото за хронология на използване на медиите, което може да се отрази на закрилата на авторското право или на сродните му права.
(61) С цел да спази Договора на СОИС за изпълненията и звукозаписите, Директиви 92/100/ЕИО и 93/98/ЕИО следва да бъдат изменени,
б) право на използване, право на отдаване под наем и някои права, отнасящи се до авторското право в областта на интелектуалната собственост;
г) срокът на закрила на авторското право и някои сродни права;
а) за авторите - на техните произведения;
б) за артистите-изпълнители - на фиксирането на техните изпълнения;
в) за продуценти на звукозаписи - на техните звукозаписи;
г) за продуцентите на първото фиксиране на филми, по отношение на оригинала и копията на техните филми;
д) за радио- и телевизионните организации, за фиксирането на техните излъчвания, независимо дали тези излъчвания са предавани по жичен път или по въздуха, включително чрез кабел или спътник.
2. Държавите-членки предвиждат за авторите изключително право да разрешават или забраняват предоставяне на публично разположение по жичен или безжичен път, по такъв начин, че всеки да има достъп до тях от място и във време, самостоятелно избрани от него:
а) за изпълнителите - на фиксиранията на техните изпълнения;
б) за продуценти на звукозаписи - на техните звукозаписи;
в) за продуцентите на първото фиксиране на филми, на оригинала и копията на техните филми;
г) за радио- и телевизионните организации, за фиксирането на техните излъчвания, независимо дали тези излъчвания са предавани по жичен път или по въздуха, включително чрез кабел или спътник.
2. Правото на разпространение не се изчерпва в Общността по отношение на оригинала или копия от произведението, с изключение когато първата продажба или друго прехвърляне на собствеността в Общността на този обект се извършва от притежателя на права или с неговото съгласие.
а) предаването в мрежа между трети лица чрез посредник; или
2. Държавите-членки могат да предвидят изключения или ограничения от правото на възпроизвеждане, предвидено в член 2 в следните случаи:
а) по отношение на възпроизвеждане върху хартия или друг подобен носител, извършено чрез каквато и да е фотографска техника или някакъв друг процес, който има подобни резултати с изключение на нотни листове, при условие, че притежателите на права получават справедливо обезщетение;
б) по отношение на възпроизвеждане върху какъвто и да е носител, извършвано от физическо лице за лично ползване и за цели, които нямат пряко или косвено търговски характер, при условие, че притежателите на права получават справедливо обезщетение, което отчита прилагането или неприлагането на технически мерки, посочени в член 6 по отношение на съответните произведения или обект;
в) по отношение на специфични действия на възпроизвеждане, извършвани от общодостъпни библиотеки, учебни заведения или музеи или от архивни учреждения, които нямат за цел пряка или непряка икономическа или търговска изгода;
д) по отношение на възпроизвеждане на излъчвания, извършвани от социални заведения с нестопанска цел, болници или затвори, при условие, че притежателите на права получават справедливо обезщетение.
а) използване с единствена цел за илюстриране при преподаване или научно-изследователски изследвания, с уговорка да се посочи източника, освен ако това не се окаже невъзможно, включително името на автора, доколкото е оправдано от преследваната нетърговска цел.
в) възпроизвеждане от пресата, разгласяване на обществото (публиката) или предоставяне на разположение на публикувани статии по актуални икономически, политически или религиозни въпроси или излъчени произведения или други закриляни обекти от същия характер, в случаи, когато такова използване не е изрично запазено и доколкото източникът, включително името на автора е посочено или използването на произведения или други закриляни обекти във връзка със съобщаването на актуални събития, доколкото е оправдано от преследваната цел за информираност и доколкото източникът, включително името на автора, е посочено, освен ако това се окаже невъзможно.
г) цитати за целите като критика или обзор, при условие, че се отнасят до произведение или друг закрилян обект, който вече е предоставен законно на разположение на публиката, и че, освен ако това се окаже невъзможно, е посочен източникът, включително името на автора, и че тяхното използване е в съответствие със справедливата практика и доколкото се изисква от конкретната цел;
е) използване на политически речи както и откъси от публични лекции или подобни произведения или закриляни обекти, доколкото е оправдано от целта на информираност и при условие, че източникът, включително името на автора е посочено, с изключение, когато това се окаже невъзможно.
к) използване с цел рекламиране на публично представяне или продажба на произведения на изкуството, доколкото е необходимо за рекламирането на събитието, с изключение на друго използване с търговска цел;
л) използване за целите на карикатурата, пародията или имитацията на друго литературно произведения;
м) използване във връзка с демонстрация или ремонт на оборудване;
н) използване на произведение на изкуството под формата на сграда или чертеж или план на сграда за целите на реконструкцията на сградата;
о) използване чрез разгласяване или предоставяне на разположение за целите на частно изследване или проучване на отделни лица от публиката чрез специализирани терминали в помещенията на ведомствата, посочени в параграф 2, буква в) на произведения или други закриляни обекти, които са част от тяхната колекция и не подлежат на условията за покупка или лицензия;
п) използване в някои други по-маловажни случаи, за които вече съществуват изключения или ограничения в националното законодателство, при условие, че те се отнасят само за аналогично използване и не засягат свободното движение на стоки и услуги в Общността, без да се накърняват другите изключения и ограничения, съдържащи се в настоящия член.
5. Изключенията и ограниченията, предвидени в параграфи 1, 2, 3 и 4 се прилагат само в някои специални случаи, които не засягат нормалното използване на произведението или друг закрилян обект и не засягат неоправдано законните интереси на притежателя на права.
1. Държавите-членки предвиждат адекватна правна защита срещу заобикалянето на всяка ефективна технологична мярка, която лицето извършва, като знае или има достатъчно основания да счита, че тя/той преследва тази цел.
2. Държавите-членки предвиждат адекватна правна защита срещу производството, вноса, разпространението, продажбата, наемането, рекламата за продажба или наемане или притежаване за търговски цели на устройства, продукти или компоненти или предоставянето на услуги, които:
3. За целите на настоящата директива изразът "технологична мярка" означава технология, устройство или компонент, който в нормалния ход на работата си е предназначен да предотврати или ограничи действия по отношение на произведения или други обекти, защитени от закона, които не са разрешени от притежателя на авторско право или право, сродно на авторското право, както предвижда закона, или на правото sui generis, предвидено в глава ІІІ от Директива 96/91/ЕО. Технологичните мерки се считат за "ефективни", когато закриляно произведение или друг закрилян от закона обект, е контролиран от титулярите на права чрез прилагането на контрол на достъпа или защитен процес, като кодиране, замъгляване или друго преобразуване на произведението или на друг обект, закрилян от закона или механизъм за контрол върху копието, който постига целта за защита.
4. Независимо от правната защита, предвидена в параграф 1, при липсата на доброволни мерки, взети от притежателите на права, включително споразумения между притежателите на права и други заинтересовани страни, държавите-членки вземат съответни мерки, за да гарантират притежателите на права да предоставят на бенефициента изключение или ограничение, предвидено в националното законодателство в съответствие с член 5, параграф 2, буква а), параграф 2, буква в), параграф 2, буква г),параграф 2, буква д), параграф 3, буква б) или параграф д), средствата за ползване на изключението или ограничението, доколкото е необходимо да се възползват от това изключение или ограничение и когато бенефициентът има законен достъп до защитеното произведение защитения от закона обект.
Държава-членка може да вземе такива мерки по отношение на бенефициент на изключение или ограничение, предвидено в съответствие с член 5, параграф 2, буква б), освен ако възпроизвеждането за лично ползване е било направено вече възможно от притежателите на права доколкото е необходимо, за да се ползва съответното изключение или ограничение и в съответствие с разпоредбите на член 5, параграф 2, буква б) и параграф 5, без да се възпрепятстват притежателите на права да приемат адекватни мерки по отношение на броя на копията в съответствие с тези разпоредби.
Разпоредбите на първа и втора алинея не се прилагат за творби или други обекти, защитени от закона, предоставени на разположение на публиката съгласно договорените условия на споразумение по такъв начин, че отделните лица от публиката да имат достъп до тях от място и по време, индивидуално избрано от тях.
Когато този член се прилага в контекста на Директиви 92/100/ЕО и 96/9/ЕО, настоящият параграф се прилага mutatis mutandis.
1. Държавите-членки предвиждат адекватна правна защита срещу всяко лице, което извършва съзнателно без разрешение, някое от следните действия:
б) разпространението, вноса с цел разпространение, излъчването, разгласяването или предоставянето на разположение на публиката на произведения или на други обекти, защитени по силата на настоящата директива или на глава ІІІ на Директива 96/91/ЕО, от които е била премахната или изменена представена в електронна форма информация за режима на правата без разрешение,
ако такова лице знае или има достатъчно основания да предполага, че като извършва това, то подбужда, позволява, улеснява или прикрива нарушаване на авторското право или на сродните му права, както е предвидено от закона или на sui generis право, предвидено в глава ІІІ на Директива 96/91/ЕО.
2. По смисъла на настоящата директива изразът "информация за режима на правата" означава всяка информация, предоставена от притежателите на права, която идентифицира произведението или друг защитен обект, посочен в тази директива или обхванат от sui generis право, предвидено в глава ІІІ на Директива 96/91/ЕО, автора или друг притежател на права или информация за условията за използване на произведението или друг защитен обект, както и номер или код, представляващи такава информация.
Първата алинея се прилага, когато някой от тези елементи на информацията е приложен към копието или се отбелязва във връзка с разгласяването на публиката на произведение или друг обект, определен от тази директива или обхванат от sui generis право, предвидено в глава ІІІ на Директива 96/9/ЕО.
1. Държавите-членки предвиждат съответни санкции и средства за правна защита по отношение на нарушения на правата и задълженията, определени в настоящата директива и вземат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези санкции и средства за правна защита. Санкциите са ефективни, пропорционални и разубеждаващи.
2. Всяка държава-членка взема необходимите мерки, за да гарантира притежателите на права, чиито интереси са засегнати от нарушаващата дейност, извършена на тяхна територия, могат да предявят иск за щети и/или поискат налагането на съдебна забрана и, при необходимост, изземване на материала на нарушението , както и на съоръжения, продукти или компоненти, посочени в член 6, параграф 2.
Настоящата директива не накърнява разпоредбите, отнасящи се по-специално до патентното право, търговските марки, правата върху дизайна, полезните модели, топографиите на полупроводниците, печатарските шрифтове, условен достъп, достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги, опазване на националните съкровища, изискванията по отношение на правния депозит, законодателството в областта на ограничителните практики и нелоялната конкуренция, търговските тайни, сигурността, поверителността, защита на данните и на личния живот, достъп до публични документи, договорното право.
1. Разпоредбите на настоящата директива се прилагат по отношение на всички произведения и други обекти, посочени в настоящата директива, които на 22 декември 2002 г. са защитени от законодателството на държавите-членки в областта на авторското право и сродните му права, или които отговарят на критериите за защита съгласно разпоредбите на настоящата директива или разпоредбите, посочени в член 1, параграф 2.
2. Настоящата директива се прилага, без да накърнява сключените актове и придобитите права преди 22 декември 2002 г.
1. С настоящото Директива 92/100/ЕИО се изменя както следва:
"3. Ограничението се прилага само в някои специални случаи, които не противоречат на нормалното използване на обекта и не увреждат необосновано законните интереси на притежателя на правото".
"2. Правото на продуцентите на звукозаписи изтича 50 години след извършване на фиксирането. Въпреки това, ако звукозаписът е законно публикуван в този период, гореупоменатите права изтичат 50 години след датата на първото законно публикуване. Ако не е извършено законно публикуване в посочения период в първото изречение и звукозаписът е законно разгласен на публиката в този период, горепосочените права изтичат 50 години от датата на първото законно разгласяване на публиката.
Въпреки, ако поради изтичане на срока на закрила, дадена съгласно настоящия параграф във версията му преди изменението с Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 22 май 2002 г. относно хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество(*) правата на продуцентите на звукозаписи не са вече закриляни на 22 декември 2002 г., този параграф не може да има за резултат да закриля отново тези права отново.
(*) ОВ L 167, 22.6.2001 г., стр. 10."
1. Най-късно до 22 декември 2004 г. и на всеки три години след това Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Икономическия и социален комитет доклад за прилагането на настоящата директива., в който, inter alia, въз основа на конкретна информация, предоставена от държавите-членки, разглежда, по-специално, прилагането на членове 5, 6 и 8 с оглед на развитието на цифровия пазар. В случай на член 6, тя разглежда по-специално дали този член осигурява достатъчно ниво на закрила и дали действия, разрешени от закона, са неблагоприятно засегнати от използването на ефективни технически мерки. Тя представя при необходимост, и по-специално, за да гарантира функционирането на вътрешния пазар съгласно член 14 от Договора, предложения за изменение на настоящата директива.
2. Закрилата на правата, сродни на авторското право, предвидена от настоящата директива, запазва и не засяга по никакъв начин закрилата на авторското право.
3. С настоящата директива се създава Комитет за контакти. Той се състои от представители на компетентните власти на държавите-членки. Той се председателства от представител на Комисията и заседава или по инициатива на председателя или по искане на делегацията на държава-членка.
1. Държавите-членки въвеждат в сила законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими, за да се съобразят с приложението на настоящата директива преди 22 декември 2002 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите на националното си законодателство, които приемат в областта, регулирана от настоящата директива.
N.FONTAINE	M.WINBERG
(1) ОВ С 108, 7.4.1998 г., стр. 6 и ОВ С 180, 25.6.1999 г., стр. 6
(2) ОВ С 407, 28.12.1998 г., стр. 30
(3) Становище на Европейския парламент от 10 февруари 1999 г. (ОВ С 150, 28.5.1999 г., стр. 171), Обща позиция на Съвета от 28 септември 2000 г. (ОВ С 344, 1.12.2000 г., с. 1) и Решение на Европейския парламент от 14 февруари 2001 г. (все още непубликувано в Официален вестник), Решение на Съвета от 9 април 2001 г.
(4) ОВ L 178, 17.7.2000 г., стр. 1
(5) Директива 91/250/ЕИО на Съвета от 14 май 1991 г. относно правната защита на компютърните програми (ОВ L 122, 17.5.1991 г., стр. 42). Директива, последно изменена с Директива 93/98/ЕИО.
(6) Директива 92/100/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1992 г. относно правото на използване и правото на заемане и за някои права, отнасящи се до авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 346, 27.11.1992 г., стр. 61). Директива, последно изменена с Директива 93/98/ЕИО.
(7) Директива 93/83/ЕИО на Съвета от 27 септември 1993 г. относно координацията на някои правила, отнасящи се до авторското право и сродните му права, приложими за спътниково излъчване и кабелно препредаване (ОВ L 248, 6.10.1993 г., стр. 15)
(8) Директива 96/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 1996 г. относно правната закрила на базата данни (ОВ L 77, 27.3.1996 г., стр. 20)
(9) ОВ L 281, 23.11.1995 г., стр. 31
32001L0029- ЦПР- редактиран

matches:
sui generis
sui generis
sui generis
sui generis
sui generis
sui generis


text:
Спорната съдебна администрация на гражданските отношения | Предизвикай правото!
Публикации Граждански процес Спорната съдебна администрация на гражданските отношения
(статията е публикувана за пръв път в сп. Търговско право, 2015, бр. 4)
2. СЪЩНОСТ И ПРЕДМЕТ
Съдът обаче има правомощието, в определени хипотези, да разреши спор между субектите на гражданските отношения без спорът между тях да се отнася до насрещни права и задължения помежду им. Съдът, в тези случаи, не присъжда спорно право – спорно материално право няма, макар между страните да съществува спор. В общия случай съдът не следва да разрешава спорове, които не са правни, т.е. нямат за предмет права и задължения. Това обаче не изключва възможността законът в изрични хипотези да възложи на съда и решаването на такива спорове, които не се отнасят до права и задължения. Тогава всъщност дейността на съда се изразява в това да се намеси в гражданските отношения и да ги администрира, като определи как следва да се развива правоотношението, за което страните спорят1.
2.2.1. Съгласно чл. 32, ал. 2 ЗС съдът има правомощие да определи ползването и управлението на обща вещ, ако липсва решение на мнозинството от съсобствениците й или решението е вредно за вещта2.
2.2.2. Съгласно чл. 59 СК при прекратяване на брак съдът определя режима на отношенията между деца и родители3. Съдът има правото и да се произнася по упражняването на родителските права (чл. 127 СК; чл. 123, ал. 2 СК)4, вкл. и пътуването на дете в чужбина (чл. 127а СК), както и относно отношенията родител-дете (чл. 124 СК).
2.2.3. Съдът може да определи уговорки от съдържанието на търговска сделка, ако страните са възложили това на трето лице и то не го е извършило или го е извършило не по установения в закона ред (чл. 299, ал. 2 ТЗ); може да приспособи търговска сделка към новонастъпили обстоятелства, ако има такава уговорка между страните и те не могат да достигнат до съгласие за това (чл. 300 ТЗ); може да прекрати или измени договор при стопанска непоносимост (чл. 307 ТЗ)5.
2.3. От дадените примери става ясно, че съдът има правомощието да се намеси и да администрира гражданското правоотношение, когато страните по него не са успели, в рамките на автономията на волята, да достигнат до общо съгласие за неговото развитие. Процесът не се отнася до материалното право на едната страна да получи определено поведение от другата; ако ставаше въпрос за това, процесът би бил исков с цел да се реализира субективното право на едната страна срещу другата (дали притезателно, потестативно или друго такова) по съдебен път. Обратно, съдебната администрация съществува там, където тя трябва да замести общото решение на страните по гражданското правоотношение, да запълни липсата на тяхната обща воля6. Затова спорът между страните как следва да се развива правоотношението между тях ще се разреши като се намеси трети, който да определи как, от този момент нататък, ще се развива гражданското отношение.
В тези случаи съдът обаче няма функцията на помирител. Той не е длъжен да намери пресечната точка в отношенията между страните, нито е длъжен да се съобразява единствено с техните интереси. Напротив, той следва да вземе предвид установените в закона критерии съобразно особеностите на конкретното правоотношение и да постанови онова, което в най-голяма степен отговаря на целите и същността на правоотношението – така, както е „проектирано“ от закона. Затова при спорната съдебна администрация не става въпрос за решаване кому принадлежи спорното право, а какво е най-целесъобразното разрешение за развитието на съответното гражданско отношение съгласно законовите критерии7.
2.4. След като не става дума за спор за права между страните, то тогава предметът на производството не е спорно материално право – съдът не установява, признава или отрича съществуването на такова8. От друга страна, администрацията на гражданското отношение води до изменението на отношението съгласно постановеното от съда.
Предмет на производството не е потестативно право, макар последиците от акта на съда да се изразяват в правна промяна между страните, а актът на съда не е конститутивен, нито пък производството е по конститутивен иск9. Правната промяна, която съдът внася в гражданското отношение чрез своя акт, представлява едно напълно ново правно положение между страните: създаване на материални права и задължения между страните по отношението, които не са съществували преди акта на съда, или изменение в съществувалите преди акта права и задължения10. Затова чрез съдебната администрация не се реализират материални права, а се създават нови такива или се изменят съществуващите. Правната сфера на едната страна в правоотношението бива обременена със задължения, докато другата страна бива облагодетелствана от предоставени от съда материални права11.
3. ПРОЦЕСУАЛНИ ВЪПРОСИ
В ГПК няма специална процесуална уредба на спорната съдебна администрация. Следователно, доколкото такава липсва, то следва съответно да се прилагат общите правила на исковия процес12. За разлика от охранителното производство, обезпечителния процес (на първа инстанция, както и на въззивна при въззивна жалба на молителя) и изпълнителния процес, при спорната администрация производството е двустранно и се разрешава спор (макар и не правен такъв). Това доближава спорната администрация до исковия процес.
И при трите става дума за субективно публично потестативно процесуално право да се иска от съда издаване на съдебен акт. При правото на иск се търси защита на материални права, накърнени от неправомерно поведение13. В охранителните производства молителят има (процесуално) право да сезира съда с искане съдът да съдейства за упражняването (реализирането) на дадено материално право на молителя и осъществяване на благоприятни за него правни последици14. А при спорната съдебна администрация съдът бива сезиран, но без да се иска реализирането на определено материално право по съдебен път – напротив, материалното право изобщо не е предмет на това производство, а ролята на съда е да определи правното положение между страните, т.е. да определи материалните права и задължения между тях.
Следователно, съдът администрира гражданските отношения само доколкото една от страните е сезирала съда за съответното гражданско правоотношение. Само в такъв случай съдът може да се намеси в отношението; дори когато действа по своя инициатива, това е след като е имало надлежно сезиране от страна по гражданското правоотношение, по което сезиране е образувано самото дело. В този смисъл съдебната администрация не се отклонява от общото начало на диспозитивност в гражданския процес. Спецификата, която обаче следва да се има предвид, е, че веднъж сезиран, съдът ще постанови онова, което счита не само за законосъобразно, но и целесъобразно за съответното гражданско отношение, правейки преценка въз основа на заложените в закона критерии15. В случая законосъобразното решение е целесъобразното такова.
Преобладаващото мнение в съдебната практика и правната доктрина16 счита, че при тези хипотези става въпрос за конститутивни искове и потестативни права. Макар това мнение да е утвърдено, особено по отношение на стопанската непоносимост по чл. 307 ТЗ, внимателният анализ показва, че всъщност става въпрос за уредени в ТЗ възможности за съдебна администрация, а не за конститутивни искове.
Изложеното тук виждане отговаря и на съдебната практика, съгласно която ответникът в производство по иск за договорно неизпълнение не разполага с възражение на основание посочените разпоредби на ТЗ17. Материалноправното възражение е правна възможност да се осуети (да се откаже) изпълнението на изискуемо притезание18. Тълкуването на чл. 299, ал. 2 ТЗ, чл. 300 ТЗ или чл. 307 ТЗ не сочи, че с искане за изменение на договор или за допълването му може да се „отблъсне“ искането договорът да бъде надлежно изпълнен. Възражението не може да се релевира тук именно защото възражение с материалноправен източник и характер може да се противопостави на претенцията на ищеца по посочените искове. Ако за момент се приеме обратното, т.е. че чл. 307 ТЗ урежда материално потестативно право, то би могло да бъде противопоставено на ищеца, ако, като възражение, изключва, унищожава или погасява претендирани от ищеца права, т.е. иска му за изпълнение на договора или за обезщетение поради неизпълнение на същия. В същото време обаче съществуването на (твърдяното) материално право по чл. 307 ТЗ следва да бъде не просто установено в съдебния процес, а, съгласно ТЗ, съдът трябва да определи обхвата на последиците му именно в съдебния процес – как да се измени, например, договорното отношение, така че да бъде в съответствие с добросъвестността и справедливостта. Това би означавало на иска на ищеца за договорно изпълнение да се противопостави искане на ответника изобщо да се измени договора – а това изменение ще има значение за в бъдеще от момента на постановяването му от съда, докато неизпълнението е вече осъществил се факт. Затова възражение на основата на чл. 307 ТЗ не може да парира иска за неизпълнение на договора – неизпълнението вече се е осъществило, няма как да му бъдат противопоставени евентуални бъдещи правни последици. Следователно, тезата, че чл. 307 ТЗ може да даде основание за възражение се оказва несъстоятелна. Това може да е така при положение, че чл. 307 ТЗ не урежда материално право.
Следва да се посочи и че потестативните права се упражняват еднократно19. Независимо дали извънсъдебно или по съдебен път, след като веднъж е направено съответното изявление, то следва да породи правна промяна и с това да се изчерпи и погаси потестативното право. Нека това се разгледа в светлината на чл. 307 ТЗ. Възможно ли е съдът да измени по искане на едната страна договора поради стопанска непоносимост и при следващо искане отново да измени договора? Няма пречка за това. Следователно, щом като страна може да заведе иск на основание на чл. 307 ТЗ повече от веднъж, то не става въпрос за потестативно право, което се изчерпва с еднократното му упражняване. Напротив, чл. 307 ТЗ очевидно урежда процесуална възможност, която може да се упражнява многократно, а именно възможността отношението да се администрира от съда според променящите се обстоятелства.
3.2.2. Допустимо ли е арбитраж, а не държавен съд, да администрира граждански правоотношения? Съгласно чл. 1, ал. 2 ЗМТА споровете за попълване на празноти в договор или приспособяването му към нововъзникнали обстоятелства са арбитрируеми. Става въпрос именно за хипотези на администриране на договорното правоотношение, при които липсата на обща воля и съгласие между страните по договора се запълва от решението на арбитраж20. За да се реализира компетентността на арбитража по чл. 1, ал. 2 ЗМТА обаче е необходимо да има изрична уговорка за тази цел в арбитражното споразумение (арбитражната клауза), което учредява компетентността на арбитраж по конкретния спор.
3.4.1. С какъв акт съдът следва да се произнесе при спорна съдебна администрация? Доколкото се разрешава делото по същество, актът трябва да бъде решение21. Това, че установеното между страните правно положение може впоследствие при ново искане да се промени, а решението е съдебен акт, с който приключва производството (и правният спор), не променя вида на акта. В някои материалноправни норми, предвиждащи съдебна администрация, това е изрично посочено – напр. чл. 127, ал. 2 СК.
3.4.2. Когато съдът се произнася по спорни права и задължения в рамките на исковия процес, то относно установените права и задължения се формира сила на пресъдено нещо. Това обаче не е така при спорната администрация, още повече, че при нея не става въпрос за спорни материални права. Правото да се сезира съдът с искане за съдебна администрация не се преклудира при произнасянето на съда и страните могат отново да се обърнат към него с искане да измени материалноправните им отношения. Следователно, съдебният акт, с който се разрешава спорът, не се ползва със сила на пресъдено нещо22.
3.4.3.2 В хода на производството не се прилагат процесуалните преклузии по ГПК (напр. чл. 133 ГПК23). Напротив, страните могат да релевират всякакви факти – не само нововъзникнали и новооткрити – до решаването на спора24.
3.4.3.3. Както беше посочено, в съдебната администрация съдът взема решение не да присъди спорно право на една от страните, а по целесъобразност. Важно процесуално измерение на това е, че съдът не е ограничен от доводите на страните и от направените от тях искания. Веднъж сезиран, съдът взема решение, ръководейки се от овластяващата го да извършва спорната администрация материалноправната норма, като може да постанови и различно от поисканото правно положение. Това не следва да се разбира като произнасяне ultra/extra petitum, напротив – съдът не е обвързан в преценката си от друго, освен заложените в съответната материална норма, предвиждаща спорна администрация, критерии25. Затова решението на съда е по целесъобразност.
В някой случаи страна в производството ще може да иска издаването на изпълнителен лист въз основа на решение по спорна администрация26. Такъв пример е решение, разпределящо ползването на съсобствено имот (чл. 32, ал. 2 ЗС) или решение за упражняване на родителски права (чл. 59 СК). Ако лицето, комуто е предоставено ползването на имота, бъде възпрепятствано, или единият от родителите не предаде на другия детето съгласно постановения в решението режим, правоимащият може да иска издаването на изпълнителен лист, на основанието на който да предприеме принудително изпълнение.
Съгласно част от съдебната практика27, решенията по спорна администрация не подлежат на отмяна по чл. 303 ГПК, тъй като могат да се отменят само решения, при които се формира сила на пресъдено нещо (в този смисъл и т. 2 на Постановление на Пленума на Върховния съд 2/1977 г.). Съществува и съдебна практика на ВКС, според която актовете на спорна администрация подлежат на отмяна28. Въпросът е поставен за решаване по т. 4 по тълкувателно дело 7/2014 г. на ОСГТК на ВКС.
Също така е неправилно да не се направи разграничение между изменение на постановения в акта на спорна администрация (поради новонастъпили обстоятелства) режим и отмяна на такъв акт. Вярно е, че страните могат да искат изменение на постановения при съдебна администрация режим, но това не отнема правото да искат отмяна – отмяната е свързана с изчерпателно уредените в ГПК хипотези, докато изменението на постановения режим е свързано с факти, реализирали се в последствие, след като съдът е определил режима. Чрез производството по отмяна се търси защита срещу влезлия с сила акт на спорна съдебна администрация, който е неправилен и затова следва да бъде отменен на посочените в ГПК основания29. Докато не бъде отменен, той произвежда неблагоприятни последици в правната сфера на адресатите си. Изменението на определения в спорната администрация режим не е защита срещу неправилна преценка на съда, а средство съответното материално правоотношение да се приспособи към нови или изменени обстоятелства. Затова чрез искането за изменение не се осъществява контрол или защита срещу акта на съдебна администрация. С оглед на това актовете на спорна администрация подлежат на отмяна на общо основание, а определеният с тях режим може да се изменя в последствие.
1 По отношение на спецификите на спорната съдебна администрация вж. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 59-60; стр. 198.
2 В този смисъл вж. Г. Боянов, Вещно право, С., 2009 г., стр. 187-188.
3 За съдебната администрация в тази хипотеза вж. Л. Ненова, Семейно право на Република България. Книга първа, С., 2009 г., стр. 647.
4 За съдебната администрация в тази хипотеза вж. Л. Ненова, Семейно право на Република България. Книга втора, С., 2009 г., стр. 367; стр. 371.
5 За тезата, че при стопанска непоносимост съдът прекратява или изменя договора в производство по спорна съдебна администрация вж. А. Калайджиев, Облигационно право, С., 2010 г., стр. 326-327; за обратното становище, че става въпрос за конститутивен иск, вж. О. Герджиков, Търговски сделки, С., 2008 г., стр. 40-41; стр. 56.
6 В този смисъл в съдебната практика вж. например Тълкувателно решение 13/2013 г. на ОСГК на ВКС по тълкувателно дело 13/2012 г.; Решение 418 от 17.07.2009 г. на ВКС по гр. д. 1091/2008 г.
7 В този смисъл в съдебната практика вж. например Решение 965 от 16.10.2008 г. на ВКС по гр. д. 4158/2007 г.; Решение 1375 от 18.12.2008 г. на ВКС по гр. д. 5926/2007 г.
8 За предмета на спорната съдебна администрация вж. например Решение 64 от 20.02.2012 г. на ВКС по гр. д. 1398/2011 г.
9 В подкрепа на това например Тълкувателно решение 13/2013 г. на ОСГК на ВКС по тълкувателно дело 13/2012 г.
10 Така Решение 1713 от 15.03.2010 г. на ВКС по гр. д. 1654/2009 г.
11 За това становище вж. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 59
12 За приложимите към спорната съдебна администрация процесуални правила вж. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 58; още Ст. Григорова, Актуални проблеми на отношенията „родители-деца“ според новия Семеен кодекс, сп. Адвокатски преглед 10-11/2010 г., стр. 5; така и Тълкувателно решение 13/2013 г. на ОСГК на ВКС по тълкувателно дело 13/2012 г.
13 Taкa. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 30.
14 Taкa Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 58.
15 В този смисъл вж. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 59.
16 Така О. Герджиков, Търговски сделки, С., 2008 г., стр. 40-41; стр. 56; И. Стайков, Институтът на clausula rebus sic stantibus в действащото българско търговско право, сп. Съвременно право 1/1998 г., стр. 71-81; Определение 478 от 10.06.2003 г. по ч. гр. д. 175/2003 г. на ВКС; Определение 778 от 08.11.2010 г. по ч. т. д. 538/2010 г. на ВКС; Решение 531 от 27.09.2007 г. по т. д. 284/2007 г. на ВКС; Определение 843 от 10.12.2013 г. по ч. т. д. 3522/2013 г. на ВКС.
17 Така Решение 829 от 20.01.2006 г. по т. д. № 2121/2003 г. на ВКС.
18 За тази функция на възражението вж. В. Таджер, Гражданско право на НРБ. Обща част. Дял I, С., 2001 г., стр. 401; М. Павлова, Гражданско право, Обща част, том първи, С., 1996 г., стр. 185.
19 За това виждане В. Таджер, Гражданско право на НРБ. Обща част. Дял I, С., 2001 г., стр. 388; М. Павлова, Гражданско право, Обща част, том първи, С., 1996 г., стр. 198.
20 За възможността да се възложи на арбитраж да измени договорно правоотношение вж. Ж. Сталев, Арбитраж по частноправни спорове, С., 1997 г., стр. 23-24.
21 За това мнение вж. Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 377.
22 Така Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 59; Тълкувателно решение 13/2013 г. на ОСГК на ВКС по тълкувателно дело 13/2012 г.; Решение 1713 от 15.03.2010 г. на ВКС по гр. д. 1654/2009 г.
23 За тази теза вж. Ст. Григорова, Актуални проблеми на отношенията „родители-деца“ според новия Семеен кодекс, сп. Адвокатски преглед 10-11/2010 г., стр. 5.
24 В подкрепа на това вж. например Решение 64 от 20.02.2012 г. на ВКС по гр. д. 1398/2011 г.
25 Така например Решение 412 от 07.07.2009 г. на ВКС по гр. д. 1948/2008 г.
26 В подкрепа на тезата, че и при спорната съдебна администрация може да се издаде изпълнителен лист Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 373.
27 Така например Определение 406 от 22.11.2011 г. по гр.д. 1310/11 г. на на ВКС, Определение 261 от 16.07.2014 г. по гр.д. 4029/14 г. на ВКС, Определение 261 от 16.07.2014 г. по гр.д 4029/14 г. на ВКС.
28 Вж. например Определение 218 от 08.04.2011 г. по ч.гр.д. 184/11 г. на ВКС, Решение 197 от 16.10.2013 г. по гр.д. 3488/13 г. на ВКС, Решение 893/10 г. от 27.05.2011 г. по гр.д. 1075/10 г. на ВКС, Решение 614 от 11.10.2010 г. по гр.д. 836/10 г. на ВКС, Решение 120 от 07.08.2013 г. по гр.д. 936/12 г. на ВКС.
29 Така Ж. Сталев, А. Мингова, О. Стамболиев, В. Попова, Р. Иванова, Българско гражданско процесуално право, С., 2012 г., стр. 650.
Предишна статияСубективната страна на сделките върху неоткрити наследства
Следваща статияПравни аспекти на форуърдните и фючърсните договори
Деян Драгиев е завършил право в СУ "Св. Климент Охридски" и Великобритания. Адвокат в международна адвокатска кантора CMS Cameron McKenna, клон България. Член на Консултативния съвет за публикации на Международния съвет за търговски арбитраж (International Council for Commercial Arbitration, ICCA). Има редица публикации в български и международни правни издания в сферата на гражданския процес и търговския арбитраж, търговското право и международното частно право.
Сумарното съдебно решение в българското процесуално право – de lege lata...

matches:
дело 7
дело 13
дело 13
дело 13
дело 13
de lege lata